prot · G609130 · 1982-12-31 00:00:00 — De är helt negativa för företagen, förproduktionen, men de verkar i alla fall inte på samma barocka sätt som envinstdelning skulle göra. När jag framställde den propån blev svaret: Nej, det gårinte, för då blir det bara en ny, femte AP-fond av det hela. Därmed lever viinte upp till de ideologiska förväntningarna. Vi måste ha något som byggerunder den solidariska lönepolitiken. är frågan om vinstdelning, ett system härför, såkomplicerad att det blivit nödvändigt att hänskjutaden till förnyad utredning.Det förslag som är på väg anses vara så komplicerat att det egentligen inte gåratt sätta i verket. Ändå envisas man med att genomföra en tillfälligvinstskatt, för att flytta fram positionerna så pass långt. Man vill vara säkerpå att man i alla fall inarbetat det i medvetandet, med tanke på att man såsmåningom skall gå vidare mot det slutliga målet - införandet avfondsocialismen. Egentligen bär det mig litet emot att föra den härdebatten med . Jag tror nämligen inte att han är så trosviss, så övertygadom fördelarna med det som han här är satt att arbeta för. Jag fick förut ettintryck av att kände ett visst obehag inför det sätt på vilketförslaget har tagits fram; frånvaron av remissbehandling, bristen på uppgifterom vart pengarna egentligen skall ta vägen, efter vilka kriterier de skallanvändas när man går vidare. Jag ställde förut en fråga, och jag skulle vilja upprepaden, eftersom den är väsentlig för att få klarhet i hur ochandra socialdemokrater i hans ställning ser på detta: Är det ändå inte fråga omett sätt att nu ta ett första steg in i det Fondsverige som innebär att mangenomför socialismen i ? 18NILS ÅSLING (c): Jag har starka sympatier och stor respekt förErik gärning som utskottsordförande, och jag skulle gärna vilja attvi hade tid här i dag att ien avspänd atmosfär ta upp en ideologisk debatt; det gladde mig att ErikWärnberg tog upp just de ideologiska aspekterna, som jag anser är så angelägna. Men dess värre skjuter problemen ifrån sig.Han säger att det inte är något förslag om löntagarfonder som vi diskuterar -tids nog kommer det förslaget. Det var intressant att få detta bekräftat, attäven ser fram emot ett konkret förslag i den frågan. nämner - som exempel på vad som motiverarförst och främst vinstskatten men också löntagarfonder - att under senare delenav och har investeringsbenägenheten varitlåg i svenskt näringsliv. Javisst, den har varit beklagligt låg, beroende påatt lönsamheten i svenskt näringsliv har varit så dålig. Det hela söker sin rotoch sitt upphov i den kostnadsexplosion som vi hade 1974-1976, som slog utsvenskt näringsliv på världsmarknaden i en beklaglig omfattning och som gjordeatt investeringsaktiviteten gick ner till en mycket låg nivå, som vifick en desorganisation av vår kapitalmarknad, som gjorde attfinansavdelningarna i företagen blev de lönsammare - lönsammare änproduktionsavdelningarna. Och det betingas också av den strukturellautvecklingen i samhällsekonomin. Att ta detta som intäkt för att införa vinstskatt ärverkligen att ta till helt fel medicin. Inte blir lönsamheten i svensktnäringsliv - eller världsmarknaden, som styr denna lönsamhet - bättre därföratt vi inför vinstskatt och löntagarfonder! Tvärtom mister vi därigenomvitaliteten i näringslivet. Vi mister en viktig del av det som är vår chans attöverleva, nämligen enskilda människors direkta engagemang i produktionslivet. Jag tycker det är beklagligt att just denna ideologiskaaspekt har kommit så mycket i bakgrunden. Den är ju avgörande för vår chans attöverleva som ledande industrination. Om vi kan behålla vitaliteten och detpersonliga engagemanget hos de många människorna, hos småföretagarna - det ärdetta som avgör vår framtid. Och det är omvittnat och behöver inte upprepas attvinstskatten - och i dess förlängning de kollektiva löntagarfonderna - är detfrämsta hindret för att behålla och utveckla denna vitalitet. 19KNUT (); Det är så många som vill komma tilltals medErik , så jag skall fatta mig ganska kort. Jag vidhåller att har västvärldens hårdasteaktievinstbeskattning. invände mot det och sade att det finnsmånga möjligheter till lindring, men erkände i nästa andetag att det i huvudsakbara var ett uppskjutande av beskattningen. Jag håller med om det. Beträffande vinstskatten har det gjorts en undersökning avstatistiska centralbyrån om 1983 års förväntade utdelningar och deras skattekonsekvensermed anledning av den föreslagna vinstskatten. Man har då kommit fram till attom vinstskatten går igenom kommer det med all sannolikhet att medföra en50-procentig skärpning av bolagsskatten. Den andrafrågan jag tog upp gällde att i sitt anförande Nr 130 vidhöll vad han sade 1979, nämligenatt det då var fel relationer mellan det Onsdaeenden riskbärande kapitalet och det sominte bar risker. 27 aoril1983 regering förbättrat villkoren föraktiesparandet genom skattefondsparandet och genom lindring i beskattning av aktieutdelningar. Men, vad gör man nu? Tillfällis vinstskatt J°'"" raserar man dessa reformer. Om man menade vad man sade 1979 kandet inte vara rätt väg att gå. Sedan sade avslutningsvis till mig att de.som verkligen har varit missgynnade har varit bankspararna. Ja, när vi infördedet värdesäkra lönesparandet medförde det lindringar och fördelar förbankspararna, men tog man bort hälften av den lindringen genom attbegränsa skattefavörerna . 20 (); kom i sitt senaste inlägg in pånågra principiellt viktiga frågor, vilket motiverar att jag begärt ordet igen. Att vi här i kammaren diskuterar vad som i framtidenkommer ut av socialdemokraternas olika ingripanden mot näringslivet är inte såkonstigt, när man från socialdemokratiskt håll direkt säger att det aktuellaförslaget om en tillfällig vinstskatt är ett första steg i en procedur somskall leda fram till löntagarfonder, vilka närmast skall föregås av enobligatorisk vinstdelning. Det är det samlade resultatet av att man nu infören vinstskatt verksamhet, därefter en obligatorisk vinstdelningoch därefter kollektiva löntagarfonder. Detta är det principielltbetydelsefulla. Vem har de största förutsättningarna atf fatta beslut ominvesteringar? Är det fondstyrelser som är sammansatta avfackföreningsförtroendemän och byråkrater, möjligen också partipolitiker? Ellerskall företagen, som har stor erfarenhet av konkurrens ute i världen och påhemmamarknaden, på eget ansvar få bestämma om hur man skall använda de medelman har fått ihop för investeringar? Jag tycker att svaret är givet. Från vårsynpunkt har vi förtroende för företagens egen förmåga att i fri konkurrensbesluta om hur man skall använda de medel som står till förfogande förinvesteringar. Det har betydelse, , också för frågan om dentillfälliga vinstskatten. För det man här gör är att plocka av företagen endel av de pengar som de skulle kunna använda till produktiva investeringar, gerdem till AP-fonderna, som sedan på något sätt skall kanalisera ut pengarna tillinvesteringar igen. Jag tycker att det verkar irrationellt. Sedan tog upp handelsbalansen. Jag är räddför att inte var riktigt aktuellt orienterad där. Läget var attfram till devalveringen hade vi en positiv utveckling av den svenskautrikeshandeln. Vi hade en prognos som innebar att utrikeshandeln i varje fallskulle gå jämnt ut. Effekterna av devalveringen blev att vi fick en försämringav handelsbalansen i storleksordningen . Det varinte särskilt överraskande, det var klart att devalveringen skulle leda tillden kortsiktiga effekten. Men det är, , ett högt pris somvi har fått betala för devalveringen. Och devalveringen måste visa sig vara iväldigt hög gradframgångsrik, om den skall väga upp de nackdelar som den har Nr130 P*- den 21 (); Låt mig börja med attsäga några ord till , när Tillfällig vinstskatt han konstaterar:Vi har inget färdigt förslag till löntagarfonder. - Men ni har i alla fall enmycket tydlig målsättning, och ni har också angett en tidtabell. Denpresenterades f. ö. i en socialdemokratisk tidning för sedan, och tioolika punkter redovisades. P.-O. hart. o. m. sagt att man kaninföra provisoriska löntagarfonder. En fråga ställs ofta, nämligen; Hur kommer det sig attföretagarna är motståndare till kollektiva fonder? Jag vill bara helt kort sägaatt vårt motstånd till kollektivfonderna inte betyder att vi tjurigt säger nejtill alla möjligheter för våra anställda att få del av företagens vinster ellerförmögenhetsökning. Vi gjorde för sedan inom enomfattande enkät bland våra medlemmar, som visade att de inte hade något emoten form av meddelägarskap, vinstdelning eller bonus. Jag vill gärna redovisahär att vi i de mindre företagen ser våra anställda inte bara som medarbetare iföretagen utan också som mycket viktiga länkar när det gäller att göraföretagen effektiva och därmed lönsamma. Men förutsättningen för ett sådant system är att detskräddarsys för varje företag, att det bygger på frivillighet och att detendast omfattar anställda i det egna företaget. Ett sådant system rimmar mycketväl med marknadshushållningens principer, men vinstdelningen skall ske medutgångspunkt i en viss vinstnivå och inte tas ut som någon form avspecialbeskattning till facket. Därför, herr talman, vill jag avsluta med att slå fast attföretagen behöver stimuleras men inte socialiseras! 22 (): Det var rätt intressant att lyssna till herrÅsling när han bekräftade vad som egentligen har skett med marknadsekonomin ochutvecklingen . bekräftade nämligen attdet var finansavdelningarna i de stora företagen som övertog kommandot -det varfinansavdelningarna och inte de produktiva avdelningarna i företagen som frodadesunder den borgerliga marknadsekonomins jubeltid! Sedan vill jag säga att gjorde sigskyldig till citatförfalskning i sitt senaste inlägg. Han läste rätt när hanciterade mig första gången, men jag har aldrig sagt att aktieinvesteringarnainte har behandlats på samma sätt som annat riskvilligt kapital. Jag har sagtatt förmånerna var sämre för aktiesparande än för diamanter och dylikaimproduktiva satsningar - men jag har sagt att banksparandet harbehandlats sämre än aktiesparande eller andra satsningar av pengar i aktier. När jagtalade om uppskjuten beskattning sade jag att beskattningen ofta 31 äruppskjuten på en oviss framtid. Faktum är nämligen att uppskoven ibeskattningen är praktiskt taget eviga. Det är ytterst sällan som denuppskjutna beskattningen tas fram. ligger, som jag har sagt, de storasvenska aktiebolagens skatter ungefär på 20-procentsnivån - i stället för de som teorefiskt skall utgå. Vidare kan jag säga att vinstskatten är en mycket litendel av den vinst som företagen ändå kan göra på devalveringen. De som fårbetala in den här provisoriska vinstskatten får alltså betala en mycket litendel av vad de beräknas vinna på devalveringen. Till skulle jag vilja säga att minnet är kort- man kommer gärna ihåg bara vad man vill komma ihåg. Jag kommer ihåg vad somskedde och höll på att ske månaderna strax före devalveringen, ihåg vad som skedde under det årets första månader, som var oerhörtgynnsamma. Månaderna närmast devalveringen var ingalunda gynnsamma, ochslutresultatet för året blev inte särskilt bra, låt vara att slutsumman ochresultatet efter oktober månad också påverkades av devalveringen. har här talat om framför allt de småföretagen. Jag menar att de små företagen har en given plats i det svenskanäringslivet; de måste också omhuldas. Och de har inte sämre villkor än andra.Jag skulle vilja säga att de små företagens andel av den här tillfälliga vinst-och utdelningsskatten är mikroskopisk - det är de stora företagen som betalarde pengarna. Det är naturligtvis oerhört intressant att höra LarsTobisson föreläsa om vad som förekom i löntagarfondsutredningen, men jag tardet faktiskt som ett uttryck för att han vill prata om någonting annat än detvi diskuterar, nämligen hur vi skall kunna klara devalveringens effekter,hur vi skall kunna se till att vi får nytta av den konkurrensförmån vi harskaffat oss, så att den inte äts upp av en ny inflation. Vi måsteföreta oss någonting, och vi måste göra det snabbt. Vi har redan gjort mycket,och det här är ytterligare ett steg på den vägen. Men mina borgerliga kolleger föredrar att här talaom allt det elände som man tror skall komma i form av löntagarfonder, som i daginte på något sätt är uppe till behandling. Jag vet inte om de kommer och hurde i så fall kommer att se ut, och det är kanske inte så många som vet det; ivarje fall har det inte redovisats för kammaren. Vi kan alltså inte, tyckerjag, diskutera det. Jag tar det som ett uttryck för att man villdiskutera någonting annat än konkreta åtgärder för att klara landets ekonomiskasituation . Vi kan diskutera hur vi har hamnat i den här situationen,men det är ändå ett faktum att vi är där. Det är en proposition om det vibehandlar - inte någon förlängning framåt i tiden. Vi har sagtatt en vinstdelning, en övervinstdelning, kommer, men inte ens hur den kommeratt se ut vet vi. Mitt parti är positivt till en övervinstdelning, också detför att tillförsäkra företagen det utgångsläge de behöver. För att varakonkurrenskraftiga behöver de tillerkännas höga vinster, men då skall också desom arbetar i företagen på något sätt vara med och dela dessa vinster. Hur detkommer att utformas vet vi inte. 23 (): Enligt tidigare regler var det en30-procentig lindring för sparande i aktier och en 20-procentig förbanksparande. ändrade socialdemokraterna den regeln till en20-procentig lindring för aktiesparandet och en 10-procentig för banksparandet.Därmed blev alltså relationerna sämre för de banksparare som nusäger sig vilja slå vakt om. 24ERIK HOVHAMMAR (m): När jag lyssnade till kunde jaginte underlåta att göra en liten reflexion, nämligen: Har någonsin höjdaskatter på företagen stimulerat till investeringar och nyanställningar? Harverkligen pålagor på företagen ökat konkurrenskraften? I så fall borde man höjaskatterna ännu mera. När det gäller småföretagen säger att dethär inte gäller dem. Det har också sagts att mindre företag skall undantasgenom ett generellt grundavdrag och att inflationen skall räknas bort. Men,herr talman, i princip ändrar det ingenting. Har man väl en gång infört ettsystem med en vinstskatt är det väldigt lätt att sänka grundavdragen eller attpå olika sätt manipulera beräkningen av inflationen. Det innersta syftet med denna skatt- och det tycker jag ärdet väsentligaste - är att man genom den kommer att ta pengar ur företagen föratt senare bygga upp ett löntagarfondssystem. Det har markerats från mångaolika håll här . Jag vill i detta mitt inlägg bara bekräftadet. 25 (): Jag vill protestera mot vad sade. Man får därav lätt intrycket att socialdemokrafin har belagtföretagen med en samling skatter. Jag påstår raka motsatsen. Vi har hela tidenmed vårt skattesystem försökt stimulera svensk företagsamhet att behållapengarna i företaget för investeringar. Vi har gett dem ett enormt antallättnader på olika sätt just i det syftet. Pengarna skall alltså inte delas ututan användas till investeringar. Andelen skatter från landets juridiska personer harständigt minskat, och företagen betalar en allt mindre del av de sammantagnaskatterna i . Det kan, , inte vara ett sätt att geföretagsamheten nya pålagor. 26 (): Jag vill referera till vad sade här i kammaren. Han räknade upp tio olika skatter som varaktuella. a. nämnde han höjd förmögenhetsskatt samt arvs- och gåvoskatt. Deövriga nämnda skatterna framgår av debattprotokollet. 3 protokoll 1982/83:130-131 27 (): Jag ber att få påpeka att ingen kategori idetta land har en så gynnsam förmögenhetsbeskattning som just företagarna. Debetalar inte alls samma förmögenhetsskatt som andra, som har satt in pengar påbanken. Överläggningen var härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls med156 röster mot 133 för reservationen av m. fl. 1 ledamotavstod från att rösta. 5 § Föredrogs betänkande 1982/83:39 Tullar på vissa trädgårdsprodukter Utskottets hemställan bifölls. 6 § Föredrogs socialutskottets betänkanden 1982/83:26 om anslag till socialtbehandlingsarbete, alkohol- och narkotikapolitik (prop. 1982/83:100 delvis)samt 1982/83:29 om anslag tillarbetarskyddsstyrelsen och yrkesinspektionen m. m. 1982/83:100 delvis). betänkanden 26 och 29 kommer attdebatteras i tur och ordning, och voteringarna äger rum i ett sammanhang efteravslutad debatt. Först upptas alltså socialutskottets betänkande 26 omanslag till socialt behandlingsarbete, alkohol- och narkotikapolitik. 29GÖRAN (): Till socialutskottets betänkande nr 26 harfogats två moderata reservationer, till vilka jag inledningsvis yrkar bifall. Det betänkande som vi har att behandla här ikammaren tar upp många för missbrukarvården väsentliga och viktiga ting.Socialtjänsten har inte bara att stödja och hjälpa människor i olikakrissituationer. Den har också att lämna service i form av barnomsorg,äldrevård o. d. Allt detta är vikfiga saker, och jag vågar gå så långt att jagpåstår att vi i huvudsak kan vara nöjda med vad vi har uträttat och kommer attuträtta inom barnomsorgens och äldrevårdens område. Men vi kan definitivt påståatt vi har misslyckats när det gäller vården och rehabiliteringen avmissbrukare. Hur kan då detta vara möjligt? Ingen av oss i dennakammare torde ha undgått att i sin politiska verksamhet stöta på och gripas avden misär och den personliga förnedring som alkoholen och narkotikan medförför den enskilda individen. Köerna till barnomsorgen har vi kunnat avhjälpa genommassiva insatser av statsbidrag och genom att man i kommunerna fört överbetydande resurser till detta område. Samma förhållande har också varit rådandepå äldreomsorgens område. Vi har byggt , servicecentra, fritidslokalerm. Men vilken metod har vi då tillämpat på missbruksområdet,eftersom dess problem fortfarande till stora delar är olösta? Jo, vi hartillämpat samma teknik. Även här har vi försökt att köpa oss loss frånproblemen över skattsedeln. Detta har inte gått. Problemen har inte varit avmateriell natur, och därför har vi misslyckats. Man kan då möjligen tycka att den havererade teknikenanvänts alltför länge trots sina misslyckanden och att tiden möjligen kundevara mogen att nu lägga om teknik - att börja betrakta problemen utifrån enannan synpunkt. Läser man utskottsmajoritetens skrivning i dagensbetänkande, finner man ingen sådan ansats, och detta är inte överraskande. Igrunden har socialdemokrater alltid bekant sig till den marxistiska teori somjust utgår ifrån att alla behov är materiella och att de därför kan mötas ochkureras med mer pengar. Detta är en i grunden felaktig syn, och vi moderater harockså alltid kritiserat denna hållning. Vi menar att missbruket måste angripasutifrån den enskilde missbrukarens behov. Hans eller hennes behov är intealltid mer pengar för att rehabiliteringen skall bli lyckad. Kanske är det så;att det i grunden finns andra problem och behov som är viktigare. Kanske harsamhället i all sin välmening avhänt den enskilde missbrukaren dennes ansvar t.o. m. för sig själv. Inga krav ställs. Man kan nästan säga att ju mer hanmissbrukar, desto mer stöd och bidrag utgår. I vår reservation nr 1 pekar vi på vikten avatt drogmissbrukare får kontakt med den primärkommunalaöppenvården. Vi anser - och detta är ett vetenskapligt faktum - att ju tidigareen missbrukare kan komma i kontakt med vården, desto större möjligheter finnsatt rehabilitera honom. Därmed är också denna strävan en strategi för attundvika de mänskliga tragedier som blir missbrukarens lott. I betänkandet sägs egentligen ingenting om hur detta skallske. Det är en passiv och överslätande skrivning från majoriteten som vittnarom ointresse och brist på kreativitet. Forskningen omkring GT-enzymteknikenfinns över huvud taget inte omnämnd, trots att denna vid forskningsförsökändock visat på en möjlig väg. Jag vill erinra om att vidförra,motionerade i denna fråga. Men majoriteten pekar i största allmänhet påsocialtjänstens ansvar och föräldrarnas insatser. Förvisso är detta viktigating, men någon offensiv politik kan inte spåras i betänkandet. Snarare andasdet passivitet och uppgivenhet inför detta så centrala problem. Jag skullehär vilja uppmana majoriteten i utskottet att ta tag i denna fråga. och jag vill förutskicka att varje förslag som syftar tillatt få missbrukaren till vården i ett tidigt skede av missbruk kommer att stödjasav moderata samlingsparfiet. Skall alla våra satsningar på förebyggande arbete ochutbyggnaden och effektiviseringen av vården ge resultat, måste nyrekryteringenbromsas upp. Jag tror att vi alla är ense på den punkten. Är vi det - ja, då ärtidiga ingripanden stora sociala fråga. I denna får vihelt enkelt inte stå tomhänta och allmänt skriva om "socialtjänstensansvar". Det är ändock på något sätt symtomatiskt försocialdemokrater att när något problem infinner sig pekar man genast på någotsamhällets organ och överlämnar problemet dit, möjligen med någotresurstillskott. Man fortsätter att skatta sig loss från problemen. Frågan om eftervård och rehabilitering andasäven den samma passiva inställning från majoriteten. pekar man på arbetsmarknadsinstitutetoch överlämnar problemen med eftervård och rehabilitering till denna myndighet. Detta är den andra stora, offensiva sociala fråga vi haratt lösa de år som kommer. Problemen är många i en hård och kärv arbetsmarknad,men vi får ändock aldrig ge upp och överlämna alla missbrukare i armarna påarbetsmarknadsinstitut och andra samhällsorgan, där de ges en konstgjordfillvaro under återstoden av sitt liv. Men vi moderater ser en skillnad isynsätt mellan oss och socialdemokraterna. Medan vi betraktar varje missbrukaresåsom kapabel att återkomma i arbete, kasserar uppenbarligen socialdemokraternamissbrukaren och överlämnar denne i samhällets vård. Man skattar sig bort frånäven detta problem. Vi menar från moderat håll att skall vi kunna motiveramissbrukare att påbörja en rehabilitering, måste denna vara trovärdig ochinnehålla åtminstone en ambition att återge missbrukaren ett värdigt liv. Jag påstår inte att vi kommer att lyckas, men omambitionen aldrig ens uttalas lär möjligheterna för en verkligt offensivrehabilitering aldrig komma till stånd. Avslutningsvis vill jag beröra reservation 4om medelsanvisning till informafion på drogområdet. Reservationen gäller kraftigt ökade anslag tillkamratstödjande verksamhet på arbetsplatserna. Vi har från vårt håll svårt attförstå hur hjälpen och stödet arbetskamrater emellan skulle kunna vara beroendeav att staten pumpar in ett antal miljoner i denna verksamhet. Attsocialdemokratin även här vill skatta sig bort från problemet förstår jag, menhur skall majoriteten i utskottet kunna köpa solidaritet arbetskamrateremellan? Vi menar att den kamratstödjande verksamheten är ettviktigt led i en tidig upptäckt av missbruk. Vi stöder denna verksamhet i alladelar, men den måste springa fram ur en uppriktig känsla för och omsorg omvarandra på arbetsplatsen. Denna verksamhet och detta engagemang kan aldrigköpas. Redan nu driver såväl LO-kollektiven som tjänstemannarörelsen kurser ochstudiecirklar i ämnet på arbetsplatser, och jag frågar: Till vad skall då dessa3,2 miljoner användas? Sammanfattningsvisbygger de moderata reservationerna på en annan socialpolitisk syn. Vi villlyfta fram de enskilda missbrukarna och ge dem en personligt anpassad hjälp. Vivill göra dem delakfiga i sin egen rehabilitering och därmed återge demmänniskovärde, vilket innebär att de också får ta ansvar inte bara för sigsjälva utan även för sina olyckskamrater. Här skiljer sig den moderata synenfrån den socialdemokratiska. Vi kan aldrig medverka i ett"kasserande" av människor. Socialdemokratins taktik att skatta sigbort från problemen ger möjligen dem som betalar skatt sinnesfrid, men hjälperförvisso icke missbrukarna. 30ULLA TILLÄNDER (c): Detta är inte första gången sommissbruksfrågorna diskuteras här i - och det lär väl inte heller bliden sista. Den skärpta attityd från samhällets sida gentemot alkohol ochnarkotika som man har kunnat märka under de senaste åreh har gett godaresultat.