prot · G609105 · 1982-12-31 00:00:00 — som fullmäktige biföllavdelnirtgskorttorsutredrtingens förslag, beslöt man också undersöka om detfanns andra lämpliga arbetsuppgifter som avdelrtirtgskontoren med fördel kundehandha. Det uppdrogs åt en statlig konsult att göra den undersökningen, och låtmig erkänna att det var inte någon bra metod som den konsulten använde. Tvärtemot det fattade beslutet om utökad aktivitet för denegna utlåningsrörelsen, pressades den i stället tillbaka. Skälen härför var,som jag ser det, rädslan hos bankledningeri för reaktionen hos andra långivare,när dessa tvingats visa en viss restriktivitet i sin utlåning. Förutsättningarna för en fortsatt oförändradavdelningskontorsorganisa-tiort som föreslagits av utredningen och fastställtsav fullmäktige blev dock radikalt förändrade när i besparingssyftebeslöt att avveckla bosättningslånen. Längre tillbaka i tiden än så har viegentligen inte haft den överdimensionering av riksbanksnätet som det är frågaom, inte i någon högre grad i varje fall. Bosättningslånen hade varit den mestarbetskrävande uppgiften på avdelrtirtgskontoren vid sidan avpenrtirtgmedelförsörjning- revisorer snabbutredde frågan och kom fram tillatt man borde överväga att inte bara avbryta all verksamhet av icke s. k.centralbartksmäs-sig natur utan t. o. m. överlåta pennirtgmedelsförsörjningerttill andra än . I vår motion 704 har vi pekat på rtackdelar som skulleuppkomma om riksbartkskontor skulle ersättas med postala depåer. Det ärfaktiskt fråga om ett intrång i sedelutgivningsrätten, om man till andra skallöverlåta att sitta med ett sedelförråd som inte finns i det allmänna omloppet.Remissinstanser och övrigamotionärer har uppmärksammat samma sak. förefaller mig ha tagit intryck avkritiken och vill inte nu ha postala depåer i det reguljära systemet utan nöjersig med ytterligare en försöksdepå. Mot den bakgrunden finns det inte för mignågon anledning att mera utveckla alla de skäl som talar emot attöverlåta penningmedelsförsörjningen till organ som har till uppgift att varaaffärsdrivande, att tjäna pengar, och som också skulle få stor egennytta av attha en depå inom sina egna väggar. ställningstagartde på denna punkt leder emellertidtill att målsättningen en decentraliserad penningsmedelsförsörjning, som variten av ledstjärnorna för banker, polis, brottsförebyggande rådet och andra, harkommit helt på skam. I stället för en tänkt stor ökning minskar man nu nerantalet orter där penningmedel finns tillgängliga, sett i förhållande tillnuläget. Service och transportsäkerhet försämras. För att kompensera de uteblivna depåerna föreslås ifinansutskottets betänkande att antalet kassakontor skall bli 14 i stället förde av revisorerna föreslagna 10. Därmed har man kommit mycket nära det antalriksbanksorter som föreslagits i rnotion 704. är ändå berettatt slå sönder den länsvisa orgartisationen för att vinna att tvåriksbankskontor skall upphöra, varav ett skall ersättas med en försöksvisanordnad postdepå. Något sakskäl till att det skall bli just på det här sättetanförs inte, utom att det är en kompromiss och att det har föreslagits avriksbankschefen. Jag tycker att det mest liknar en sirtkadus. På mig verkar detnästan som om finansutskottet är ute efter att till varje pris förhindra justdet vi motionärer tycker är så viktigt, nämligen att skall finnas ivarje län. För oss motionärer är det självklart att riksbankskontor skall kunnaåta sig statliga uppdrag, och då gäller det att man har ungefär samma gräusersom den statliga förvaltningen i övrigt. Till yttermera visso vill utskottet också förhindra attriksbanken får syssla med någonting annat än just de s. k. centralbanksmässigauppgifterna; i de s. k. kassakontoren får man ju egentligen inte syssla mednågonting alls utom penningmedelshantering. Vi mofionärer menar att detta äratt avstå från tillgången till ett neutralt statsorgan, som kanutföra uppdrag där anknytning till ett annat affärsdrivande penninginstitutinte är lämplig. Vi kan heller inte fatta varför inte kontorskulle kunna ha en viss liten utlåningsrörelse som komplement tillpenningmedelshanteringen. Ingen har framfört några anmärkrtirtgar motriksbankens sätt att sköta de uppdrag dert har haft, och för såväl samhälletsom den enskilde har det inte varit dyrt med riksbankert som handläggare av dehär uppgifterna. Revisorerna har inte i någon nämrtvärd grad behandlat mynthanterirtgert,trots att denna, av dem som är insatta i pertrtingmedelsförsörjningert, harbeskrivits som ert mycket vikfig del. På den punkten hänvisar man till enkommande utredning. har lika lättvindigt avfärdat frågan. Ändåär det ju så, att den framtida kontorsorganisationen, som man nu vill spikafast, har stor betydelse också för mynthartteringen. Det hade funnits starkaskäl att också ha klart för sig mynthanteringens vägar och omfattning. irtrtanman fastställer de orter där riksbankskontor skall finnas. Ett avgörande skäl för revisorernas förslag var attstatsverket skulle göra avsevärda besparingar beträffande både investeringaroch årliga driftkostnader. har varit betydligt försiktigare pådet området och endast talat om att 135 tjänster kan dras in. Ett så stortantal kommer givetvis att innebära personalproblem. Mert det kommer att ta långtid innan personalminskrtirtgarrta rtår sin fulla styrka, och till 135 tjänsternår de enligt min uppfattning aldrig. Personalbehovet har också urtderskattatsi en ny tänkt organisation, och det kommer aldrig att bli de besparingar somrevisorerna har tänkt sig att uppnå. Personalen har dessutom utfört ett produktivt arbete - denhar inte suttit och rullat tummarna - som autirtgen gett ert vissinkomst, besparat staten adrninistrationsutgifter eller tillhandahållit billigatjänster åt avnämare. Det är exempelvis själv sombestämt att utan någon som helst ersättnirtg skulle skötabosättningslånen. Om alla dessa tjänster nu skall flyttas till andra organsparar pengar efter en viss övergångstid - hur mycket det blir ärsvårt att säga - men dessa andra organ får i stället överta kostnaderna.Besparingarna blir något av en optisk villa. säkerhetskrav beträffande personalensbefattning med de stora värden som det rör sig om har gått längre än andrapenninginstituts. tycker att denna höga säkerhetsnivå är bra,men det betyder att man underskattat personalbehovet, eftersom mångakassavårdare också haft den dubbla funktionen att vara lånehandläggare, liksomatt kassörerna betjänat både allmänhet och banker. Det går helt enkelt inte attdra in dessa 135 tjänster med bibehållen säkerhetsgrad. Genom debatten och utredningarrta om avdelningskontorensframtid har nyinvesteringarna och förbättringarna av fastigheterna bliviteftersatta. Sedan fullmäktige tog sitt beslut uppgjordes ett ambitiöstupprustningsprogram, som skulle modernisera lokalbeståndet ochtillskapa säkra anordningar för värdehanteringen. Detta är ju helt nödvändigtmed den alltmer tilltagartde grova brottsligheten, och det har också varit ettkrav från polisen. Sex kontor av större omfattning och ett par mindre arbetenhann åtgärdas innan beslut fattades i om bosättningslånens avvecklingeller med anledning av finansutskottets betänkande 1981/82:13. Planeringen vardock långt framskriden på tre andra orter, med både tomtförvärv och ritningsarbete.Till en del är nu detta spolierat. Revisorerna har menat att det finns storabesparingar att vinna också på investeringssidan vid en förändrad organisation.Man har även pekat på att de investeringar som utförts blivit dyrareän beräknat. Detta har sin bakgrund i att vid sina nybyggnadsprojektvelat utnyttja de centrala tomternas hela byggnadsrätt och på det sättet ocksåtillskapat väsentliga reservutrymmen för framtida behov. Men dessa utrymmenstår inte tomma utan används av andra samhällsorgan, som betalar fullmarknadsmässig hyra, som väl förräntar de ökade anläggningskostnaderna. Man kan givetvis säga att det inte är uppgiftatt bygga lokaler åt andra, utan att det är bättre att hyr hos dessai stället. En sådan politik har också förts på vissa orter, men den har varkenblivit billigare eller gett den rörelsefrihet i fastigheten som krävts när manvelat förstärka säkerheten. Detta utesluter inte att en del sambyggnader medposten, som har liknande säkerhetsproblem, kan ske och var planerade. Vid alla investeringar för är detsäkerhetsanordningarna som kostar de mesta pengarna. Indragningar av ett partjänstemän som lånehandläggare och därav följande rumsminskningar är enmarginell kostnad jämfört med valvs- och säkerhetsirtvesteringar. Ochsäkerhetsinvesteringarna blir desamma oavsett om man har ett fullständigtavdelningskontor eller ett s. k. kassakontor eller om någon utomstående skallbygga samma funktioner. Det finns således mycket små besparingar att göra påinvesteringssidan, om samma utrymme och samma säkerhet skall innehållas, menberäkrtirtgarna hos revisorerna irtkluderar inte det. Som framgår av skrivningen i motion 704 ochvad jag sagt här artser vi motiortärer att en länsvis anknytrtirtg ärmycket värdefull. Sedan bosättningslånen avvecklats är det av mindre betydelseom anknytningen består av fiillständiga regionkontor eller s. k. kassakontor,under förutsättning att dessa s. k. kassakontor inte i regler förbjuds att sysslamed anrtat ärt penningmedelsförsörjningen - men det allvarliga är att man justvill förbjuda dem det. Man har lagt in en liten krok i något enskilt fall, somArne Gadd sade här tidigare. Men principen skall vara att man inte sysslar mednågot annat än just penningmedelsförsörjningen. Gör man det, spelar det väldigtstor roll -vare sig det är ett kassakontor eller ett s. k. regionkontor. Vimotionärer menar att om man inte inför den här absolut bestämda regeln, kan detkvitta om benämningen kassakontor eller regionkontor används. Vi motionärer är alltså beredda att acceptera utskottetsförslag om 8 regionkontor. Men då kräver vi att möjlighet skall föreligga förbankofullm-äkfige att i stället inrätta 2 kassakontor. Det blir alltså 17kassakontor. Därigenom kan också de 2 depåer som finns, i resp.Norrköping, omvandlas till kassakontor. I skulle redan vidikraftträdandet finnas ett av den nya orgartisationens kassakontor, enligt detförslag som vi lägger fram. Vividhåller dessutom våra krav på att riksbankert ävert i fortsättningert skall ha det fullaansvaret för penningmedelsförsörjningen - såvitt jag förstår är vi intesärskilt oeniga om den saken -, att uttalade säkerhetsnivå skall bibehållas -inte heller på dert punkten är vi oeniga -, att även i fortsättningen skall ha rätt attbevilja lån till fysiska personer och motta uppdrag inom kapitalförvaltningensområde. Ett särskilt yrkande beträffande mom. 1, 2 och 4, somtillgodoser de synpunkter som jag har framfört under överläggningen, finnsutdelat på ledamöternas bänkar. Jag hemställer, fru talman, om bifall tilldetta yrkande, som har följande lydelse: 1. beträffanderiktlinjer för regionala organisation och verksamheten inom dennaatt med anledning av revisorers förslag 1982/83:11 mom. 2i motsvarande del och motionerna 1982/83:704, 1982/83:1157, 1982/83:1696 och1982/83:1707 som sin mening ger fullmäktige i till känna vad somanförts i mofion 1982/83:704 med den ändringen att de föreslagnaavdelningskontoren (regionkontoren) i och skall ingå blandkassakontoren och att antalet kassakontor skall bestämmas till 17, 2. beträffandeuttalande om lokalisering av avdelningskontor/regionkontor att riksdagenfinner motionerna 1982/83:427, 1982/83:696, 1982/83:428, 1982/83:1148,1982/83:700, 1982/83:1709, 1982/83:1149, 1982/83:1166, 1982/ 83:1697,1982/83:1700, 1982/83:1702 och 1982/83:1704 besvarade med vad som anförts vidmom. 4. att med avslag på revisorersförslag 1982/83:11 mom. 1 beslutar anta följande Lag om ändring i lagen (1934:437) för riksbank Härigenom föreskrivs i fråga omlagen (1934:437) för riksbank att i 12, 19, 21 och 34 §§ ordet"avdelningskontor" i olika böjningsformer skall bytas ut mot"regionkontor" i motsvarande form. Denna lag träder i kraft . Lag omändring i lagen (RFS 1975:6) med reglemente för Härigenom föreskrivs i fråga omlagen (RFS 1975:6) med reglemente för (Bankoreglementet) dels att i 6, 12, 18, 19, 22, 23 och 24 §§ samt i rubrikennärmast före 22 § ordet "avdelningskontor" i olika böjningsformerskall bytas ut mot "regionkontor" i motsvarande form, dels att 3 § skall ha nedan angivna lydelse. skall ha avdelningskontor i och Malmösamt , , , , , , ,, , , . , , , ,, , , , och . skall, på orfer som fullmäktige bestämmer, haåtta regionkontor och under dessa högst sjutton kassakontor. Denna lag träder i kraft . Riksbanksfullmäktige får, om särskilda skäl därtill finns,besluta att avdelningskontor som irträttats enligt 3 § i dess äldre lydelse fårfinnas kvar till . I detta anförande instämde TageSundkvist (c) och (). 63 () replik: Vad gäller de icke centralbanksmässigauppgifter som här talade om finns det två viktiga kommentarer. De rent affärsbanksmässiga aktiviteter som harbedrivit, och bedriver, hgger på en mycket låg nivå. Till det kommer attstaten har förskaffat sig Post- och . Argumenten kan således intevara helt opåverkade av utvecklingen. Vidare finns det en annan aktivitet av mer socialkaraktär. Det gäller bosättningslån, studielån etc, som i varje fall tidigarehar utgjort viktiga uppgifter för kontor. Men frågan är om en bankskall åläggas dessa uppgifter, om vi skall upprätthålla enriksbanksorganisation för att klara sociala frågeställningar. Kanske kan man isådana fall komma fram till en helt annan lösning. Personligen upplever jag det som mycket naturligare medett progressivt bosättningsfinansieringssystem, som bygger på socialavärderingar. För utbetalning av pengar behövs inte palats över hela landet. När det sedan gäller personalminskningarna vill jag baraframhålla följande. Det är klart att vi kan vara oeniga i denna fråga och göraskillnaderna i uppfattning mycket stora. De besparingar som utskottetföreslår berör 135 personer, och de besparingar som har accepterats avmotionärerna berör 106 personer. Skillnaden blir alltså 29. Här kan visjälvfallet börja diskutera säkerhetsproblem, service, samhällets inflytande,bankväsendet etc. Men trots allt kan det ju hända att vi här i liggerså nära varandra i uppfattning att vi kan förmå oss att handla i enighet. Jagvill då säga: Ta chansen! 64ERIK () rephk; Ett flertal av de nya kassakontoren kommerförmodligen inte att vara större än att det blir svårt att hålla en sådanpersonalstyrka att säkerheten kan bevaras. Därför måste mart helt enkelt hanågra andra uppgifter att styra med, vid sidan av de kassavårdande uppgifterna- av-säkerhetsskäl. Det måste alltså finnas ett visst antal personer med vissakvalifikationer. Det går bra, om man har annan verksamhet vid sidan om. Men vadutskottet nu föreslår är ju att man endast i något enstaka undantagsfall skallförsöka hitta en uppgift som har något av centralbankskaraktär. Men normalastora uppgifter, som riksdag och regering kan tänkas ålägga attsköta, får ändå inte skötas av dessa kassakontor. Det menar jag är att kastabort dert länsvisa organisationen och det kunnande som finns däroch dessutom att försvåra att fortsätta i vanlig ordning med dessa s. k.kassakontor. Det är därför jag menar att det är väldigt viktigt att göra omlagtextert. Det finns en laglig ram för vad har att göra. Det ärinte så att den får göra precis vad den vill och använda sina kontor hur somhelst. 18 § riksbankslagen talar klart och tydligt om vad banken får göra. Denfår göra sådana saker som har samband med låneverksamheten eller utövaverksamheter som riksdag och regering vill lägga på den av lånekaraktär ellerkapitalförvaltande karaktär. Det tycker jag att skall ha rätt attgöra. Man bör inte vara så förskräckligt rädd för att trampa affärsbankssystemeteller posten på fötterna genom att här ta undan av densamlade utlåningen i landet eller genom att ta ett uppdrag som det kanske inteär särskilt bra att affärsbankssystemet får ta hand om. Ta t. ex.utvecklingsfonderna. Det finrts företag som har alla möjliga bartker. Att detförvaltas av en bank är rätt olämpligt- det vore bättre att det ifortsättningen förvaltades på ett riksbankskontor. 65 () replik; Säkerhetsfrågorna måste tas på allvar. Men omvi återgår till var skillnaden ligger, är det alltså 29 personer - om jagräknar rätt ungefär en och en kvarts person per län - som skulle varaskillnaden i säkerhetsstyrkan enligt det av m, fl. Då skall det räcka till sociala aktiviteter, affärsdrivandeaktiviteter och sådant. Jag tror att överargumeuterar litet grandi den här frågan. Till detta bör läggas att iutskottets skrivning spelar säkerhetsfrågan i sedeldepåsammanhanget en storroll. Vi hävdar att försöksverksamheten skall fördubblas och avslutas, innan vitar ståndpunkt. Vi rekommenderar att riksbanksfullmäktige får genomföraden undersökningen. Jag har förtroende för ledamöterna i riksbanksfullmäktigeäven i det sammanhanget. 66ERIK () replik: Det är riktigt som säger att man ifinansutskottets betänkande talar väldigt mycket om säkerheten och vill slåvakt om denna. Men man lever inte upp till detta när man sedan kommer med sinaförslag. Om det blir 29 personer eller flera vågar jag inte säga, men man har ivarje fall inte tagit konsekvertserna av vad man kräver i fråga om säkerheten. När det gäller andra besparingar har i varje fall interevisorerna tagit hänsyn till valvstorlekar, valvutförande och anrtat sådant.Besparingarna blir -alltså inte så stora. Om man tar bort alla möjligheter att här förlägga andraarbetsuppgifter som har nära anknytrtirtg till bartken och säger absolut ifrånatt de inte får finnas, så finns det risker för att dessa kontor inte kommeratt bevaras. Jag tycker precis som att bartkofullmäktige börfå ett uppdrag att lägga ut depåer och försöksvis pröva detta också ifortsättningen. O.K. -låt oss göra det då! Men slå inte sönder den länsvisaorganisationen, innan vi prövat detta färdigt. Låt de två kontor vi har i dagfå vara kassakontor även i fortsättningertoch slå inte ut dem! Vi bör fortsätta denna provverksamhet Nr 105 med depåer på annat sätt än att ta bortriksbanksverksamheten från vissa Onsdaeen den 'ä"- 67STURE (): Med hänsyn till den positiva behandling somriksdagsrevisorernas förslag fått av finansutskottet i detta ärende vill jagbegrärtsa mig till att framföra några synpunkter. De gäller närmast bakgrundentill revisorernas förslag i ärendet. ordförande har redan erinrat om attfrågan om varit aktuell i ungefär ett halvt sekelutan att några mer omfattande rationaliseringsåtgärder vidtagits. Personligen kom jag i kontakt med frågan första gången1960 i egenskap av nybliven ledamot av bankoutskottet. Det är alltså 23 årsedan. Frågan om kontorsnät hade varit föremål förbehandling vid riksdag. beslöt då att antaletriksbankskontor skulle bibehållas, men att kontoren måste få väsentligt ökadearbetsuppgifter för att - som bankoutskottet skrev - de skulle kunna bibehållasi nuvarande omfattning på . Dessutom skulle möjligheterna atttillföra kontoren ytterligare arbetsuppgifter utredas och redovisas förriksdagen. Riksbanksfullmäktige ålades att vidta de erforderligaåtgärderna med syfte att en omprövning av distriktsindelningert på längre siktmåste komma till stånd . revisorer har ju som bekant till uppgift attgranska hur beslut efterlevs, och därför genomfördes senare engrartskning som resulterade i granskningspromemoria nr 3 1968. I promemorian framfördes bl. "Varken genom tillkomst av nya arbetsuppgifter ellergenom ökning av gamla har ökad sysselsättning kunnat skapas vidriksbankens avdelningskontor. Den totala reella arbetsbelastningen har snarastminskat som personalen har vuxit i antal. De av uppställdavillkoren för att skulle få behålla ett kontorsnät på ioförändrad omfattning har således inte uppfyllts. Någon samlad redovisning avläget enligt vad som synes ha förutsatts har inte tillställts , änmindre därav föranledda förslag till åtgärder. Med hänsyn även till denomfattande pertsionsavgång som inträffar synes därför detdefinitiva ställnirtgstagandet till frågan om distriktsorganisationnu inte böra uppskjutas längre." Riksbanksfullmäktige framhöll i sitt remissvar attorganisationert fungerade i stort sett fillfredsställande. Men av anrtanmening var såväl bankinspektionen som - föregångaren tillnuvarande -, poststyrelsert och , somförordade vissa förändringar för att rationalisera verksamhet pådetta område. Riksdagensrevisorer hade dessutom inhämtat utlåtanden från tre namn- givnaexperter - f. ö. mycket kända personer -, som från sina olika utgångspunkterefterlyste en ingående utredning av betalningsmedelsförsörjningens organisation. Detta var bakgrunden till revisorernas förslag 1968. Dettautmynnade i förslaget om en undersökning av konsekvenserna beträffande eneventuell nedskärning eller indragning av lokalorganisationen med hänsyn tillde övriga arbetsuppgifter som åvilade denna. Revisorerna föreslog att iutrednirtgert skulle också ingå experter inom administrativ rationalisering,samhällsekonomi och bankteknik. Dessutom underströks att med hänsyn tillpersonalläget vid borde arbetet bedrivas så skyndsamt att riksbankertkunde fatta principbeslut i frågan . majoritet avvisade förslaget om enutredning men skrev: "Detta ställningstagande innebär dock inte attutskottet binder sig för att riksbankerts kontorsorganisation under rtägon visslängre tidrymd skall bibehållas vid nuvarande utformning. Fastmer räknarutskottet med att förändringar kan bh aktuella ." Som skäl för en avvaktande hållning framhölls en eventuelllänsindelningsreform. Utskottet utgick från att bankofullmäktige fortlöpandeskulle ägna sig åt frågan och vidta erforderliga åtgärder på detta område. Detta blevockså beslutat vid riksdag. Efter ytterligare ett tiotal år blev frågan aktuell pånytt, som ett resultat av de länsbesök som revisorerna företar. Detvisade sig att på ett flertal platser hade rtågra mer genomgripande initiativicke företagits av lednirtg, och en viss ålderdomlighet bådebeträffande byggnader och verksamheter var ganska påfallande vid de kontor somvi besökte. Jag har minnesbilden klar för mig, när det talas så mycket omsäkerhetsaspekterna, att det inte var alldeles övertygande med hänsyn tillmoderniteter. Resultatet av vår granskning, som innebär krav på ökadrationalisering, har naturligtvis utlöst stor aktivitet och föranlett etttjugofemtal motioner. Motiortstexternas formulering är påfallandelika, med ett genomgående syfte att låta allt bli vid det gamla. Skulle tillmötesgå alla dessa krav, fick vi geupp alla tankar på att åstadkomma en mer tidsenlig utformning av verksamheten. har emellertid revisorerna fått ett kraffigt stöd avfinansutskottet, som i stort ansluter sig till förslaget. Vårt förslag liggerdessutom väl i linje med den allmänna inriktning som såväl den tidigare sominte minst den nye riksbankschefen klart givit uttryck åt, nämligen riksbankensroll som . I instruktionen för revisorer är det fastslagetatt revisorerna skall verka för att en god hushållning iakttas med statensmedel och att statens tillgångar utnyttjas efter ratiortella grurtder. Mot den bakgrunden skall det framlagdaorganisationsförslaget ses som en strävan att få till stånd en rationellorganisation. Det gäller att såväl som få enorganisation som svarar mot kraven på ert väl fungerandepenningmedelsförsörjning. Fråndessa utgångspurtkter kart vi från revisorernas sida i stora delar vara tillfreds med finansutskottets förslag. Jag anser dock att frågan om antaletkassakontor och inrättandet av s. k. sedeldepåer borde ha fått den meraradikala lösning som vi föreslagit. Enighetenär stor om att i fortsättningen måste få ett bättre grepp omsäkerhetsfrågorna vid de större penningstransporter som sker från de regionalakontoren och kassakontoren. Ett medel för att nå detta syfte är att inrättaflera sedeldepåer. Utgångspunkten är ju att postverket på uppdragskall svara för depåerna, och därvid skall självfallet ställa dekrav som banken från säkerhetssynpunkt anser nödvändiga både beträffandehanteringen där och när det gäller transporterna till och från depåerna.