prot · G60974 · 1982-12-31 00:00:00 — Trots de omfattande nedskärningarna har länet inte kommiti fråga vid utlokaliseringen av statliga verk och vidutbyggnaden av högskoleorterna. Kommunerna och länsmyndigheterna har gjort stora insatserför att hjälpa upp situationen i . Förutom en rad olika åtgärder föratt understödja näringsverksamheten har kommunerna satsat på beredskapsarbetenför att hålla arbetslösheten någorlunda nere. satsades exempelvis 70milj. Kommunerna har vilja men inte ekonomisk förmåga att utöka 9 protokoU 1982/83:73-74 De har förberett kraftiga ökningar,som kan genomföras om det statliga stödet ökas. Arbetslöshet och folkminskning medför stora påfrestningarför kommunerna och . Skattekraften i länet är låg och motsvararendast av rikets medelskattekraft. Den totala kommunalskatten är däremothög, 31:59, vilket är högre än medelutdebiteringen för riket. hade högre genomsnittlig kommunalskatt 1982. Den negativa sysselsättnings- och befolkningsutvecklingeni lånet börjar få stora direkta effekter på kommunernas ekonomi. Kostnadernaför beredskapsarbeten samt för socialvård till personer som ställs utanförsörjningsmöjligheter ökar. Ett växande antal förtidspensionärer ökar ocksåkostnaderna. Ett annat exempel är antalet outhyrda lägenheter, som harökat kraftigt i länet. Enligt räkning hadeBlekinge landets högsta andel outhyrda lägenheter i statligt belånadeflerbostadshus. Totalt var 1 144 lägenheter i dessa hus outhyrda. Från länets sida inriktas ansträngningarna på att få enstarkare bas också av medelstora och mindre företag. De allmännaförutsättningarna härför är goda. har industriell tradition,yrkeskunnig arbetskraft och väl förberedda industriområden. ligger nära stora industri- och befolkningscentrai och på kontinenten. Länets fyra kustkommuner har alla utmärktahamnar. Ett viktigt mål för näringspolitiken i länet är att tavara pä länets råvaror genom ökad förädling och därigenom skapa sysselsättning,bl. a. inom trä-, pappers-, fiskberednings- och livsmedelsindustri. Vidare harturistnäringen goda förutsättningar att utvecklas i länet. För att långsiktigt åstadkomma en gynnsammare näringsstrukturi krävs statens medverkan genom olika åtgärder. Jag vill härmedredovisa några exempel på sådana åtgärder som skulle vara till gagn för attvända den negativa trenden i vårt lån. Frän näringslivets sida har redovisats investeringsplanersom skulle kunna ge ett betydande sysselsättningstillskott. Genomgående är docken stor tveksamhet inför de stora kapitalkostnader som investeringarna kräver.Regionalpolitiskt stöd är i flera fall en förutsättning för ett genomförande. Från länets sida har framhållitsbetydelsen av att utveckla det regionalpolitiska stödet så, att problemens artoch omfattning skulle vara vägledande för insatser och inte en orts geografiskabelägenhet. Regeringen beslöt attlokaliseringsstöd skulle kunna utgå fill verksamhet i kommun /83. I riksdagsbeslut har dessutom framhållits att problemen påarbetsmarknaden i motiverar att den s. k. undantagsregeln iförordningen om regionalpolitiskt stöd skall tillämpas generöst. Det är uppenbart att detta är alldeles föratt det skall avsätta några påtagliga resultat och för att ge rimligaerfarenheter av vad ett temporärt regionalpolitiskt stöd har för effekter. Beslutet bör därför förlängas till i första hand . Läget iBlekinge är nu sä allvarligt att särskilda åtgärder måste vidtas avstatsmakten, liknande dem som satts in för och . För attkomma fill rätta med problemen krävs samfällda insatser inom olika områden. Ensärskild Blekingedelegation bör därför tillsättas av regeringen. I delegationenbör ingå företrädare för berörda departement och myndigheter. Som tidigarepåpekats har inte kommit i fråga vid utbyggnaden av högskoleorterna.Detta får anses vara en betydande nackdel för länets fortsatta utveckling. Inomlänets industrier finns en högt utvecklad produktion med robottillverkning, storandel elektronisk utrustning i tillverkningen, datautrustning m. m. Mot denna bakgrund får det anses som mycket lämpligt atttill förlägga ytterligare högre utbildning framför allt inomdatatekniken och system vetenskapliga områden. Många av de större industriföretagen i är somnämnts filialföretag med administration och utvecklingsverksamhet förlagd utanför länet. Vid personalinskränkningar, förändringar i produktionen till följd av ny teknik m. m. drabbas ofta i första hand, eftersom tillverknings enheterna ligger i länet. Koncernföretagen i måste i större utsträckning taansvar för de anställda. I många fall är det möjligt att förlägga annantillverkning till länet som kompensation för sysselsättningstillfällen sombortfaller. Sysselsättningssituationen i länet nödvändiggör enytterligare anspän- ning av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna . En förutsättning för att detta skall kunna åstadkommas effektivt är att personaltillgången anpassas, såväl i planeringsledet som i genomförandeledet. Det är därför angeläget att arbetsförmedlingarnas resurseri länet förstärks så länge det nuvarande arbetsmarknadsläget består. För att lindraden utomordentligt svåra arbetslösheten på kort sikt fordras utöver det jagredan berört särskilda åtgärder. Ökade anslag för beredskapsarbeten är motdenna bakgrund nödvändiga. Men det är också angeläget att högre tilläggsbidragför kommunala investeringsarbeten införs och att projekteringsbidrag återinförs, så att kommunerna har möjlighet att göra upp planer och harframförhållning når anslag ges från länsmyndigheterna. hartidigare uttalat att staten har ett särskilt ansvar i de orter där de statligaarbetstillfällena minskat och där staten år en stor arbetsgivare. Dettauttalande har knappast fått någon reell innebörd för . När detgäller områden i landet som i första hand bör komma i fråga vid lokalisering avstatlig verksamhet uttalade att följande prioritering börgälla: i första hand skogslänen, i andra hand sydöstra ochSjuhäradsbygden. Vi har i årets motioner givit exempel på åtgärder somskulle bidra till att stärka sysselsättningen inom statlig verksamhet, och vihoppas att dessa skall beaktas vid den fortsatta riksdagsbehandlingen. Innevånarna i vill med all kraftmedverka till och arbeta för att få ett län som åter kan se framtiden an medtillförsikt, men på egen hand, utan hjälp från regering och riksdag kan länetinte klara sina onekligen svåra problem. Jag är förvissad om att denna vår gemensamma vädjan frånlånet inte skall förklinga ohörd när regionala och näringspolitiska satsningarövervägs från statens sida. 98LENNART (): Även om det inte är så dramatiskt här iriksdagen , har det varit desto mer dramatiskt i den frågasom jag här tänkte beröra, nämligen varvsfrågan. , inte minst i massmedia, återigen varit föremål för omfattande spekulationer,diskussioner och skriverier. En fråga som är så stor och som angår så många människorrör naturligtvis upp känslor och funderingar runt om i landet. Varvsfråganhandlar inte enbart om de få orter dit fartygsproduktionen är koncentrerad utanockså om andra orter i landet, inte minst orter med malmbrytning och med stål-och verkstadsindustri. Låt mig ta upp några punkter som berör min hemkommun ochframför allt Uddevallavarvets verksamhet. Vi kan konstatera att Uddevallavarvet är enexportindustri. Man säljer för . Det innebäratt Uddevallavarvet genom sin produkfion bidrar till att förbättra vårvalutabalans och därmed är ett viktigt inslag i verksamheten i landet. Jag ärövertygad om att det i vårt land behövs en varvsindustri, inte minst motbakgrund av att är en ö transportmässigt. Det krävs frakter runt om ivärlden även . När regeringen då har bestämt sig för att varv skallfinnas kvar i vårt land, finns det kanske anledning att ge regeringen några ordpå vägen när den skall arbeta fram sitt förslag till varvspolitik framöver. har i diskussionerna kunnat spårasden inställningen att ingenting fungerar inom varvspolitiken, att inga varvkommer att klara sig. Inte minst förre industriministern hade deninställningen i sitt anförande i går, där han menade att den socialdemokratiskaregeringen ägnade sig åt verklighetsflykt. Samma inställning har koncernledningen i Svenska Varv. Närman har diskuterat Landskronavarvets framtid i samband med det beslut somkommer att fattas har man från Svenska Varvs ledning haft deninställningen att det över huvud taget är meningslöst att ha varv här i landet.Det är beklämmande att en företagsledning, som har så stort ansvar för tusentalsmänniskor och deras framtid, har den inställningen. Det är en destruktivinställning som måste förkastas. Eftersom den har präglat debatten i många årkanske det finns anledning för regeringen att ta sig en funderare på vad detegentligen är för folk som sitter i koncernledningen för Svenska Varv. Om manutgår från att ingenting går, att det över huvud taget inte finns någon framtid, kan man heller inte arbeta fördet, och då blir det bekymmer. Det är därför angeläget att regeringen i det fortsattaarbetet med varvspolitiken ser över och ser till attde olika enheterna Uddevallavarvet, och blir mer självständigai förhållande till moderbolaget som inte tror på enheternas framtid. I varvsdebatten har det talats om miljardrullningen tillvarvsarbetarna och till varvsorterna. Men låt mig då konstatera att de olikasubventionerna och stödformerna till allra största delen har satts in för attstäda upp efter gamla synder. I den situation där vi befinner oss - vi vet att marknadenär besvärlig, att världen inte ser ut som vi vill att den skall se ut - harUddevallavarvet ändå klarat sig hyggligt med tanke på omständigheterna. Jagnämnde att försäljningen kommer att uppgå till omkring 1 miljardkronor-enbart exportorder. Uddevallavarvet har framställts som den stora boven, somförorsakat att har fått problem. Vi brukar få se bilderpå supertankern som Uddevallavarvet byggde och som skulle vara ettavskräckande exempel som visar hur illa ställt det är. Låt mig bara konstatera,herr talman, att som Uddevallavarvet ägde tillsammansmed Bruk var den i gång. Man fraktade olja på världshaven. Sedan detstatliga rederiet tog över fartyg från Uddevallavarvet harsituationen försämrats. Tillåt mig, herr talman, att fundera litet högf kring detsom har hänt . När överstyrelsen för ekonomiskt försvarbeställer hem olja för beredskapslagring i i , befraktas denoljan av utländska rederier, i stället för att svenska staten utnyttjar sinaegna fartyg. Vad är det egentligen för politik som bedrivs inom den statligarederiverksamheten? brukar som sagt användas som exempel på attUddevallavarvet har bidragit till de stora driftsförlusterna förrederiverksamheten. Jag vill då anföra några exempel som visar var den storaförlusten - kanske 600 milj. kr. - kommer ifrån. Det är helt klart att de fartyg som är byggda i olikadelar av landet bidrar till förlusterna, men den största delen av förlusternakommer från inchartrade fartyg, alltså fartyg som det statliga svenska rederietZenit har hyrt in från andra rederier. Oavsett om nu staten säger att man skallgöra sig av med Zenit och de fartyg som man äger, kommer man även ifortsättningen, om nu marknaden ser ut som den gör, att drabbas av förluster påkanske 200 ä 300 milj. kr. , beroende på att man tydligen harspekulerat i att kunna klara frakter. Man har alltså chartrat in fartyg - på långtidskontrakt -som man får betala dyrt för, vilket leder till enorma förluster. Oavsett hurman bär sig åt, kommer det att uppstå förluster på rederiverksamheten även ifortsättningen. Uddevallavarvets del av Zenits förluster utgör en mindre delav de omkring 600 miljoner som jag har nämnt. 10 protokoU 1982/83:73-74 Uddevallavarvet har gått med vinstunder , och räknar företaget med en kraftig vinst påvarvsverksamheten. Man är väl klar över att marknaden är ganska mörk, men dethar kommit in order till varvet. Med den utgångspunkt som jag har talat om,nämligen att det är nödvändigt att se Utet ljust , tror man påUddevallavarvet att man skall kunna kamma hem nya order framöver, om man fårlikvärdiga konkurrensvillkor i förhållande till övriga länder runt omkring ivärlden. Genom devalveringen och genom att andra länder också hardet kärvt handlar konkurrensen inte om själva fartygsproduktionen. Där står sigSverige säkert ganska bra. Gentemot och varvsnationerna i Västeuropaklarar vårt land konkurrensen. Det man konkurrerar om är alltsåfinansverksamheten, bankverksamheten. Vi vet att många länder i världensubventionerar sin varvsindustri genom förmånliga krediter. Vi tror alltså i att vi kan klara framtiden omregeringen ser till att vi får likvärdiga konkurrensvillkor. Vi vet att det finns mycket upplagt tonnage runt omkring i världen, menvi vet också att skrotningen ökar. Vi vet att det kommer en ny generationfartyg. a. arbetar man i med utveckling av nya typer av fartygsom är energisnåla, som kan ta sig in i hamnar som inte är så djupa osv. När man diskuterar och utvecklar förslag till varvspolitikmåste man ändå utgå ifrån att man tror på de människor och det kunnande somfinns på de här olika orterna. Utifrån detta får man försöka överleva den svårasituation som råder i världen just . vill tydligen att man lägger nedfartygsproduktionen i vårt land. Låt mig då konstatera några kalla fakta. I kommun jobbar ungefär hälften av samtligaindustrisysselsatta på varvet. Det skulle alltså betyda en enorm katastrof förkommunen och de människor som finns i om Uddevallavarvet skulleförsvinna. Det finns egentligen bara ett enda storföretag i , och detär Uddevallavarvet. Även om det förs en diskussion om att ingenting går ochingenting kan göras, tror vi att varvsnäringen i vårt land har en framtid omman utnyttjar de kunniga människor som finns. Jag tror det är viktigt i dettaarbete att man låter de olika enheterna, inte minst Uddevallavarvet, få klaraden här situationen. Om man inte tafsar för mycket utan decentraliserar verksamhetenoch beslutsbefogenheterna till de olika enheterna tror jag att det finns enframfid. Det är med denna förhoppning vi utgår ifrån att regeringenkommer att presentera ett förslag som är bra för varvsnäringen i vårt land. 99HANS (): Den rådande ekonomiska världskrisen drabbarvårt land på ett allvarhgt sätt. Dén ekonomiska styrka och utveckling sombyggts upp räcker inte till för att värja oss mot krisensverkningar. Regeringens aktiva krisbekämpande politik skapar störreförutsättningar för oss att ta oss ur krisen än vad fallet var under denborgerliga regeringstiden. Men vi är ändå i hög grad beroende av hur deninternationella ekonomiska konjunkturen kommer att utvecklas. Det finns en aspekt som i den allmänpolifiska debatten omden ekonomiska krisen hotar att komma i skymundan för mera närliggande problem. Rustningarna åstadkommer väldiga skador redan i fredstid.De leder till skyhög inflation och massarbetslöshet i stora delar av världen.När man producerar oproportionerligt dyra varor, som aldrig kommer tillanvändning i den vanliga ekonomin, så drar man i stället undan resurser församhället, skapar obalans, inflation och arbetslöshet. Det finns gott omforskningsrapporter som ger klart besked om att samma summa pengar satsad påcivila arbetsprojekt skulle ge mer jobb, mer ekonomisk stimulans än motsvarandemilitära satsning. I är obalansen ännu mer tragisk. Där ärtillgångarna på allt från mat till utbildade människor knappa. Dyra vapen ochmånga soldater bromsar utvecklingsmöjligheterna ytterligare. Dessutom harmilitarisering-en av världen lett till att nya militärdiktaturer kommit filloch andra befäst sin ställning. Politisk förföljelse och terror ökar i sin turkraven på militär upprustning och expansion. Vi lever i en ond cirkel. Industriländerna formligen prackar på sinvapenkultur. av alla avancerade vapensystem kommer frånindustrinationerna. Det är viktigt att regeringen i detta läge - trotsmoderaternas protester -stoppar den militära upprustningen och i årets budgetäven inkluderar försvaret i de nödvändiga besparingarna av offentliga utgifter. Rustningsindustrin runt om i världen har gjort enormavinster på grund av den väldiga upprustningen och den växande vapenhandeln.Rustningsindustrierna har blivit maktfaktorer både nationellt ochinternationellt. I vissa länder har en intressegemenskap mellan rustningsindustrin,militärledning och politiker utvecklat sig till ett militärindustrielltkomplex. Världen, har sagt, köper sig en allt sämretrygghet till en allt högre kostnad. Värdet av den internationella handeln med krigsmaterielhar ökat med enligt . andel avvärldshandeln med krigsmateriel beräknas enligt samma källa till ochSovjetunionens fill . Det finns ingen internationell betryggande registrering avvapenhandeln. Insynen i och kontrollen över rustningsindustrin och vapenhandelnär helt otillräcklig. I en nyligen publicerad skrift från den svenskafolkriksdagen för fred, där hela den svenska fredsrörelsen var samlad, krävdesatt ett system för öppen registrering av den internationella överföringen tillandra länder av vapen, militära licenser samt utvecklings- ochforskningsresurser för militära ändamål skulle komma till stånd. Det krävdesockså att någon instans inom FN skall få i uppdrag att sammanställa dennaregistrering samt föreslå åtgärder för en betydande minskning av deninternationella vapenhandeln. Av stor betydelse är att de svenskabestämmelserna för krigsmaterielexport tillämpas mycket restriktivt. Det måstepä allt sätt förhindras att svensk materiel kommer till användning i väpnadekonflikter eller där risk finns därför. Den får inte heller utnyttjas där denkan bli använd för att undertrycka mänskliga rättigheter. Vidareförsäljning avsvensk krigsmateriel måste på allt sätt förhindras till länder som inteuppfyller våra bestämmelser. uppgick vår krigsmaterielexport till 502 milj. kr.Det betyder att vapenexportens andel i procent av totalexporten dä var 0,62 %.Den har därefter successivt ökat och uppgick till 2 078 milj. kr. eller1,av totalexporten. uppgick krigsmaterielexporten till 1 697 milj.kr. eller av totalexporten. Men det finns risk för att denna minskninginte kommer att bli långvarig. Det finns anledning att befara att den svenskakrigsmaterielexporten kommer att öka utöver rekord, om inte särskildaåtgärder vidtas. Det är därför av stor betydelse att regeringen vidtarakfiva åtgärder för att den svenska vapenförsäljningen minskas. Det behövsockså en skärpt kontroll över den svenska vapenexporten, så att inga leveransersker vid sidan av den tillståndsgivning som sker. Det behövs också ökade garantierför att vidareförsäljning av svensk krigsmateriel inte sker till länder sominte uppfyller våra bestämmelser. En förbättrad öppen redovisning är ettbetydelsefullt led i denna kontroll. Det är viktigt att får en årligsammanställning över den svenska krigsmaterielexporten, förslagsvis utfördfillsammans med SCB. Det behövs också en förbättrad parlamentarisk kontroll.Den kritik - befogad eller inte - som förekommit gör alltdetta än mer angeläget. Det har gjorts invändningar mot en mer aktiv politik frånsvensk sida på detta område. Man säger att detta skulle gä ut översysselsättningen här i landet; våra vapeninkomster skulle minska. Det är enkortsynt polifik. Den tar inte hänsyn till vad jag anförde inledningsvis, attden vansinniga rustningen och den skrämmande ökningen av vapenhandeln är en avde vikfiga orsakerna fill den rådande ekonomiska världskrisen. Herr talman!Sverige kan tillsammans med andra länder göra viktiga insatser mot kapprustningoch vapenhandel. Detta skulle vara till gagn för att effektivare bekämpa denekonomiska världskrisen. 100SÖREN HÄGGROTH (s): Så här i allmänpolitiska debattens elftefimme vill jag göra två reflexioner. Det ena gäller att rader av ledamöter har gjortvittnesskildringar om krisen i sina län. Det har handlat om varven,beklädnadsindustrin, skogen, m. m. Det andra är att rader av ledamöter under den härallmänpolitiska debatten har talat väldigt mycket om den enskilda människansfrihet. I synnerhet har sådana deklarationer basunerats ut från ledamöter påpolitikens högerkant. Det är en fin tanke att värna ommänniskans frihet, men bara om man menar alla människors frihet. Men det menarinte , utan det är en begränsad grupp i värt samhälle som omfattasav den här friheten. Det är en liten grupp som med feta plånböcker kan köpa sigsin frihet. Den verkliga innebörden i budskap om frihet för denenskilde är egentligen ofrihet för de många människorna. Vi som bor i och malmfälten vet att ännu mer avmarknadsekonomi och ännu mer av självläkande krafter inte leder till någonfrihet för människorna i vårt län. Vad upplever alla de ungdomar som imalmfälten tvingas flytta, som har gått utan jobb och som ser sinabygder utarmas? Vad upplever de ungdomarna för frihet? De vet kanske bättre änandra ungdomar i det här landet att det kallhamrade budskapet "sköt digsjälv - låt marknadsekonomin bestämma" inte leder till några lösningar.Därför vill jag ställa frågan till - det finns ju åtminstone enkvar i kammaren: Tror ni att det är en mer skoningslös marknadsekonomi som gerdessa människor framtidstron tillbaka? Vi tror det inte- Vi menar att sådanalösningar enbart leder till att malmfälten blir en ödslig bygd - kanske likaödslig som kammaren är just . Att trygga en framtid för malmfälten är enutmaning och en uppgift för hela nationen. Med tanke på de utomordentligtallvarliga problem och det utomordentligt allvarliga läge vi har skulle detbehövas en bred samling över partigränserna när man skall ta sig an denna storauppgift -inte bara en samling över de politiska gränserna utan också en samlingdär staten, det privata näringslivet och alla krafter som över huvud taget kanbidra till lösningar medverkar,. Jag skallhär något kortfattat beskriva hur läget är. Enbart i den kommun där jag bor, , en kommun medungefär 28 000 invånare, går 3 000 människor utan jobb. Mänga av dem hargått arbetslösa . Det handlar inte om enbart utan om två åroch i vissa fall ännu längre tidsperioder. Vi upplever en ny situation, därhela familjer går utan jobb. Det andra problemet är den oerhört omfattandeutflyttningen, en utflyttning till andra delar av men också enutflyttning till andra delar av länet, där förutsättningarna att få jobb inteär särskilt mycket bättre. Det kan kanske ändå vara ett sätt att skaffa sig enutkomst . När det gäller LKAB-krisen säger de senastesifferuppgifterna att ytterligare 1800 människor bör lämna företaget. Medanledning av LKAB-krisen skulle jag vilja säga så här: Tänk om jag hade haftförutsättningar att stå här i kammaren 1974 och säga att 1982 kommer attha mycket stora problem. Ingen skulle ha trott mig då. I stället skulle kanskenågon ha sagt: Den där borde man nog bura in pä något dårhus. När jag står häri dag 1982 och säger att jag tror att det finns en framtid för , så kanskedet å andra sidan finns en del som tänker att det är helt fel. Jag tror att det värsta som finns när det gäller att utvecklas är pessimismen, uppgivenheten, tron att det intelängre kommer att finnas behov av malm från malmfälten. Det är enalldeles felaktig uppfattning. Vi är medvetna om att man har oerhörtstora problem inom stålindustrin, men vi är övertygade om att dennakonjunktursvacka kommer att ersättas med ett behov av LKAB-malmen längre fram.Därför måste man när man vidtar åtgärder bygga dem på en framtidstro och intelåta alla åtgärder grundas på antaganden om en nattsvart framtid. För då kommerdet att bli oerhört stora problem. Vi vet att behöver bli mindre. LKABbehöver anpassa sig till framtida marknadsförutsättningar. Men det innebär inteelimination av företaget. fick jag ett telefonsamtal från min hemkommun. Jagfick veta att man i denna lilla kommun har 400 tomma lägenheter. Det kostarkommunkassan ungefär 10 milj. kr. Listan påproblem skulle kunna förlängas. Kanske uppfattas vi norrbottningar som ett slagsambassadörer, som bara talar om bekymmer och elände. Så är det inte. Våra roppå hjälp till staten innebär egentligen ingenfing annat än att vi begär att viskall få förutsättningar att själva utveckla och förändra det näringsliv somfinns i vårt län. Det är också grundtanken i budskapet i den socialdemokrafiskautvecklingsplanen.