prot · G60983 · 1982-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1982/83:83 Skatteflyktsklausulen,m. 1§ Justerades protokollet för den 8 innevarande månad. 2§ Tids- och ärendeplaner Tillkammarens ledamöter har utdelats tids- och ärendeplaner för tiden t. o. m. den8 . 3 §Meddelande om svar på interpellation 1982/83:62 Jag ber att få meddela att svar pä interpellationen av ändring av upphandlingsförordningens bestämmelser om sjötransporttjänsterkommer att lämnas . 4 §Föredrogs och hänvisades Propositionerna 1982/83:87 filljordbruksutskottet /83:93 till jusfifieutskottet /83:102 tillskaUeutskottet 5§ Skatteflyktsklausulen, m. m. betänkande 1982/83:20 om ändring i lagen mot skatteflykt, m.m. (prop. 1982/83:84). 1982/83:262 av () om tillämpningen avden s. k. generalklausulen mot skatteflykt och 1982/83:266av () till justitieministern om tillämpningen av den s. k. generalklausulen mot skatteflykt skulle besvarasi samband med behandlingen av detta ärende. Skatteflyktsklausulen, m. m. 3KNUT (): Vårt oerhört höga skattetryck har lett tillett skatteundan-dragande av utomordentligt stor omfattning. Vi har en så storgrå marknad att den kanske omsätter 20-30 miljarder - möjligen ännu mer. Denenda trösten i det här sammanhanget är att vår bruttonationalprodukt, somofficiellt är närmare 620 miljarder, i själva verket måste vara flera procenthögre. Det är naturligt och nödvändigt att samhället reagerar mot detomfattande skatteundandragandet, och många motdrag har också vidtagits. Det varmot denna bakgrund som vi efter ganska många turer fick den generalklausul motskatteflykt som antogs av . Vi moderater delarnaturligtvis ansvaret för lagens tillkomst, och det är också allom bekant attdet var ett antal skyddsmekanismer som slutligen gjorde att lagen kundebetraktas som acceptabel från rättssäkerhetssynpunkt. Lagen var tidsbegränsad till , och mot slutet avfemårsperioden skulle den utvärderas från rättssäkerhetssynpunkt för attdärefter kunna omprövas på nytt. Justitiekanslern fick dessutom regeringensuppdrag att inkomma med ett eget yttrande över lagstiftningen och desstillämpning efter att fortlöpande ha fått ta del av rättsfall och annanerfarenhet. Det fordrades vidare, och det var mycket väsentligt, att dentransaktion som skulle kunna angripas genom generalklausulen måste framstå somen omväg i förhållande till det förfarande som kunde betraktas som närmast tillhands liggande. Moderata samlingspartiet går bestämt emot förslaget ny, utvidgad generalklausul. Den skiljer sig på avgörande punkter från dengamla på ett sätt som gör den helt oacceptabel från rättssäkerhetssynpunkt.Kravet på ett rättssamhälle måste vara att medborgarna skall veta vad de haratt rätta sig efter utan att behöva gå till rättsnämnd föratt få ett förhandsbesked. De huvudsakliga skillnaderna i förhållande till dengamla lagstiftningen är att det s. k. omvägsrekvisitet avskaffats. Därjämteskall skatteförmånen inte längre behöva vara det avgörande skälet förförfarandet, utan det räcker med att det utgjort det huvudsakliga skälet. Detbehövs inte heller att en taxering på grundval av förfarandet klart strider motlagstiftningens grunder. Ordet "klart" har försvunnit, varigenomtillämpningsområdet avsevärt vidgats. Det hade naturligtvis varit av stort intresse om ipropositionen visats exempel på transaktioner som godtas av den gamlageneralklausulen och annan nuvarande lagstiftning men som inte skulle varalagliga enligt den nya generalklausulen. Man får emellerfid leta förgäves -finansministern talar allmänt om skatteflykt som sker genom sinnrika bolagstransaktioner,arrendeavtal, interna aktieöverlåtelser eller indirekta överlåtelser av bolagsamt transakfioner mellan närstående, huvudsakligen då överföringar frånföräldrar till minderåriga barn. Inteheller vid behandlingen i skatteutskottet har det kommit fram några Däremot försökte finansministern i sorn bekant påstå att en uppdelning av villaräntorna mellan ett parmakar, så att den som har högst inkomst drar av räntornåoch den andra makenäger villan, skulle betraktas som skatteflykt. Efter detta uttalande utbröt enmindre folkstorm, och fick snabbt dementera och påstå att hangjort sig skyldig till ett minnesfel. Av denna incident kan man dra vissa slutsatser. Den förstaär att inte ens den främste företrädaren för landets sakkunskap påskatteområdet och dessutom författare till propositionen har klart för sig vadsom är att betrakta som otillåten skatteflykt eller helt legitimskatteplanering. Hur skall då de helt vanliga skattebetalarna veta vad som ärtillåtet resp. förbjudet, utan att i tusental gå till för attså småningom få något slags förhandsbesked? Den andra slutsatsen är, att om finansministern har föravsikt att utmana landets en och en halv miljon villaägare genom att angripauppdelningen av villaräntorna, kan detta naturligtvis ske genom en särskildlagstiftning utan någon tvetydig, svårtolkad generalklausul. Den tredjeslutsatsen av framträdande i Magasinet är, attom somliga statsråd inte är särskilt villiga att öppna munnen, flnns det igengäld andra som pratar för mycket. En fjärde slutsats skulle kunna vara, att även omfinansministern dementerade sitt påstående om villaägarnas ränteuppdelning,finns det enligt min uppfattning ingenting i lagförslaget som säger att enskattedomstol inte kan tolka lagen som först gjorde. En luddigdementi, även om den kommer frän en finansminister, kan knappast vara avgörandeför hur en skattedomstol tolkar lagen. Till detta skall läggas att den nyligentillsatta bostadspolitiska utredningen just fått i uppdrag att granska ickeavsedda skattelättnader vid fördelning av villaräntor. Osäkerheten omvillaräntorna kvarstår alltså. Vad finns det då för andra transaktioner som kan tänkasbli förbjudna enligt det nya lagförslaget? I valrörelsen påstod en framstående LO-ekonomatt deltidsarbete enligt hennes uppfattning utgjorde en form av skatteflykt.Att vara hemma och baka bullar eller passa sina barn skulle alltså betraktassom skatteflykt. Man skulle kunna skratta åt ett så befängt påstående, att detmåste vara heltidsarbete för att inte betraktas som skatteflykt, men det ärlikväl oroväckande att den nu makthavande socialistiska eliten tänker i sådanabanor. LO-ekonom, finansminister. ändrades lagen om förskottsräntor, såatt möjligheten att betala förskottsränta begränsades till . Ingen kanväl med bästa vilja i världen påstå annat än att en förskottsräntebetalning ärett sätt att få ner skatten det aktuella året och därtill den enda avsikten medtransaktionen. Hur kommer skattedomstolarna att agera i sådana.här fall?Kommer lagen om generalklausul att ta över lagen om förskottsränta? Förmodligeninte, men det skapas likväl oro. Är det avsikten går det ju bra att stifta enlag som över huvud förbjuder förskottsräntebetalning. Även här är alltså en Skatteflykts-klausulen,m. Skatteflyktsklausulen, m. m. utvidgad generalklausul obehövlig. Vi har många skilsmässor i vårt land, och en hel del avdem har kommit till av ekonomiska skäl. Man skiljer sig bl. a. för att kommaundan den sambeskattning som vi fortfarande har kvar i ganska storutsträckning. Efter en ekonomisk skilsmässa fortsätter sedan ofta samlevnaden ien mängd olika varianter. Låt oss hoppas att skattedomstolarna inte, undertäckmantel av en ny generalklausul, anser sig behöva snoka i hithörande frågor. Det är också oroväckande att finansministern ipropositionen skriver, att när klausulen varit i kraft ett tag, bör man ta uppfrågan om att lägga över tillämpningen på de lokala taxeringsnämnderna.Genomförs en sådan åtgärd måste den naturligtvis betraktas som ett ytterligaresteg mot rättsosäkerhet. Inget ont om de lokala taxeringsnämnderna, men man kanknappast begära att de skall ha juridisk kompetens för den tillämpningen. Det är anmärkningsvärt med vilken snabbhet regeringen hargått till väga i denna fråga. Det förefaller sorn om socialdemokraterna ansettdet vara betydligt viktigare att visa upp handlingskraft än att bereda ärendetpå ett korrekt sätt. Varför denna brådska? Lagförslaget har interemissbehandlats på sätt som regeringsformen föreskriver, och när vi iskatteutskoftet krävde att förslaget om generalklausul skulle remitteras tillkonstitutionsutskottet för att få klarlagt om lagförslaget stod iöverensstämmelse med grundlagen, förvägrades vi en sådan remittering utanmotivering. Detta är mer än anmärkningsvärt, och man lär knappast med bevaradtrovärdighet från socialdemokratiskt håll kunna påstå att ikraftträdandetidenden var så betydelsefull att tiden inte räckte till för ett korrekthandläggande. Ett ytterligare skäl till att avvisa förslaget om enutvidgad generalklausul, utöver dem jag redan redogjort för, är att den förra generalklausulenvar tidsbegränsad och aft den i samband med femårsperiodens utgång skulleutvärderas. Det hade funnits alla skäl att avvakta denna femårsperiods utgångoch se vilka erfarenheter som kunde göras av den lagstiftningen, innan man somnu avsevärt skärper den. Fanns det några speciella transaktioner som manbetraktat som särskilt frånstötande, kunde man ju ha lagt fram särskildalagförslag mot dessa. Rädslan för att pä något sätt få stämpeln på sig att intemed kraft bekämpa den ekonomiska brottsligheten har hos socialdemokraternavarit betydligt starkare än önskan - en önskan som jag dock tror finns - attvärna om människors personliga integritet. Jag tror inte att desocialdemokratiska motiven till en utbyggd generalklausul är särskilt representativabland de egna väljarna, något som också återspeglas i en del av densocialdemokratiska pressen. Andra händelser denna vinter har också klart visathur stor betydelse människor fäster vid ett bevarande av den personligaintegriteten. Det var positivt och bra att snabbterkände att han hade fel när det gällde villaägarna och generalklausulen. Detskulle hedra finansministern ännu mer om han här i kammaren kunde stå uppoch erkänna att han haft fel i fråga om hela den nya generalklausulen och sägaatt han följaktligen drar tillbaka lagförslaget i denna del,men det är väl att hoppas för mycket. Med stöd av vad jag här har anfört yrkar jag bifall tillreservation nr 1, som är gemensam för de tre borgerliga partierna. Vi har ytterligare en gemensam trepartireservation, somjag i korthet skall redogöra för. Enligt den nuvarande lagstiftningen kan skattsedel förpreliminär A-skatt i princip endast utfärdas för den som har arbetsanställning.En arbetsgivare är blott skyldig att göra avdrag för preliminär A-skatt på delönebelopp som han betalar ut till arbetstagare som han är huvudarbetsgivareför. Någon skyldighet att göra skatteavdrag på s. k. biinkomster föreliggeralltså inte. föreslås i propositionen att den lokala skattemyndigheten skallfå möjlighet att utfärda A-skattesedel även för enmansföretagare i vissaverksamheter, såsom byggnads-, måleri-, rörlednings-, el- ochglasmästeribranscherna samt för företagare med egen lastbil eller schaktmaskin.Skälet till detta nya lagförslag är att antalet arbetstagare som skaffat sigbiinkomster har väsentligt ökat, särskilt inom de branscher som jag nämnt.Genom en sådan reform skulle man öka tillämpligheten och betydelsen av den idecember beslutade lagen om uppgifts- och avdragsskyldighet, AUL. Från moderat håll har vi inte kunnat godta lagförslaget.Det ökade antalet arbetstagare med biinkomster har redan tidigareuppmärksammats av , där nu en arbetsgrupp övervägermöjligheterna att utvidga källskattesystemet, sä att arbetsgivare kan bliskyldiga att göra preliminärskatteavdrag också för arbetstagare för vilka deinte är huvudarbetsgivare. Naturligtvis borde man avvakta riksskatteverketsövervägande innan man utvidgar uppbördslagen, av vilken man f. ö. borde vinnanågon sorts erfarenhet innan man går vidare. Något annat som också talar mot lagförslaget är att detmåste medföra stora svårigheter för de lokala skattemyndigheterna att medhänsyn till rättvis och likformig tillämpning avgöra om en fysisk person skalltilldelas A-skatt i stället för B-skatt. Inte heller finns det angivet ipropositionen på vilket underlag skatteavdraget skall beräknas, vilketytterligare ökar svårigheterna för de lokala skattemyndigheterna att görakorrekta bedömningar. Även i denna del av propositionen har regeringen i siniver att visa ett kraftfullt uppträdande mot skatteundandragandet rusat i vägutan ge sig tid att invänta pågående utredning och utan att besvära sig medsedvanligt remissförfarande. Vi har en tredje invändning motpropositionen, och den gäller förslaget att utvidga statens rätt till avräkningvid åjerbetalning av överskjutande ingående mervärdeskatt. Utvidgningen innebäratt staten vid återbetalning av överskjutande ingående mervärdeskatt ocksåskall kunna avräkna förfallen annan skatt än moms och även förfallnaarbetsgivaravgifter. Antas förslaget kommer staten att på ett otillbörligtsätt gynnas framför vissa andra återbetalningsberättigade fordringsägare.Finansministern har inte i propositionen kunnat framlägga något bärande skälför detta ensidiga 'gynnande av staten som fordringsägare. Även i detta fallkan man rikta kritik Skatteflyktsklausulen,m. Skatteflyktsklausulen, m. m. mot ett uteblivet remissförfarande, särskilt som någon brådska med genomförandet knappast torde föreligga. Med det sagda, herr talman, yrkar jag bifall tillreservationerna 1, 2 och 3 i skatteutskottets betänkande. 4 (): När regeringen nu föreslår en ändring avskatteflyktsklausulen så fortsätter därmed den debatt som pågick under en stordel av . Det var företagsskatteberedningen som 1975 presenteradeförslaget i SOU 1975:77 om Allmän skatteflyktsklausul. Redan i remissomgångenblev frågan om rättssäkerheten mycket diskuterad. Också den dåvarandesocialdemokratiska regeringen tvekade att framlägga någon proposition. Först1980 beslöt att införa nu gällande lagstiftning, och dennatidsbegränsades till att gälla rättshandlingar som företas under åren1981-1985. Vidare beslöts att lagstiftningen mot slutet av perioden skallutvärderas frän rättssäkerhetssynpunkt och därvid kunna omprövas på nytt. Den nuvarande klausulens tillämpningsområde är begränsadtill sådana skatteflyktsförfaranden som innebär att den skattskyldige kringgåren skattebestämmelse. För att ett förfarande skall anses innebära att enskattebestämmelse kringgås skall tre förutsättningar vara uppfyllda. För det första skall förfarandet, med hänsyn till detekonomiska resultat som - bortsett från beskattningen - har uppnåtts genom förfarandet,framstå som en omväg i förhållande till det närmast till hands liggandeförfarandet. För det andra skall förfarandet för den skattskyldige hamedfört en inte oväsentlig skatteförmån, och denna förmån skall kunna antas hautgjort det avgörande skälet för valet av förfarande. För det tredje skall en taxering på grundval avförfarandet klart strida mot grunderna för den bestämmelse som kringgåtts ellerför de bestämmelser som skulle tillämpas, om det av den skattskyldige valdaförfarandet lades till grund för taxeringen. Dessa regler gäller . Genom förslaget i propositionenutvidgas skatteflyktsklausulens tillämpningsområde till att omfatta också andraförfaranden än de egentliga kringgåendefallen. Departementschefen framhåller ipropositionen att skatteflyktsklausulen - för att tillgodose rimligaeffektivitetskrav - bör utformas så, att den omfattar också sådana förfarandensom tillkommit i syfte att uppnå en skatteförmån, oavsett om dessa utgöromyägsförfaranden eller ej. Som förutsättning bör dock gälla att förfarandetmedfört en inte oväsentlig skatteförmån, att denna förmån kan antas ha utgjortdet huvudsakliga skälet för förfarandet och att en taxering på grundval avförfarandet skulle strida mot lagsfiftningens grunder. Förslaget till författningstexthar utformats i enlighet härmed. Som framgår av den till utskottsbetänkandet fogadereservationen 1 anser vi reservanter att borttagande av det s. "omvägsrekvisitet" är fel. Genom "omvägsrekvisitet" harskattemyndigheterna nu möjlighet att pröva vad som i en given situation - för en utomstående betraktare -framstår som ett normalt handlingssätt för att uppnå ett skatteresultat.Prövningen begränsas nu i huvudsak till att avse den skattskyldiges avsikt medett visst förfarande. Varje förfarande - oavsett om det inneburit ettkringgående eller ej - kan medföra att klausulen tillämpas. Urrättssäkerhetssynpunkt är en sådan lagstiftning oacceptabel. När man läser departementschefens "avslutandesynpunkter" i propositionen blir man ännu mera tveksam om möjligheternaatt tillämpa lagen. Departementschefen säger bl. a. att lagen skall kunnatillämpas inte bara på s. k. omvägsförfarande, utan också i de fall där denskattskyldige använder sig av den närmaste vägen men där handlandet i huvudsakbetingas av syftet att erhålla av lagstiftaren icke avsedda skatteförmåner.Departementschefen fortsätter med att understryka att utvidgningen avskatteklausulens tillämpningsområde givetvis inte innebär att den skalltillämpas i alla fall där den skattskyldige får skattefördelar av sitthandlande. En näringsidkare måste givetvis när han prövar förutsättningar fören investering eller någon annan affärstransaktion beakta skattekonsekvensernaoch om olika alternativ står till buds välja det alternativ som ger det bästaresultatet. Men, fortsätter departementschefen, om skattefördelarna träder iförgrunden på ett sådant sätt att transakfionen i övrigt framstår som mer ellermindre meningslös, då skall skatteklausulen tillämpas. När jag läser detta ställer jag mig frågan: Finns detnågon möjlighet att tillämpa lagen, att finna någon väg för en likartadtillämpning? I utskottet ställdes frågan om vilka konkreta motiv som föreliggerför en skärpning av den nuvarande lagen. Det frågades också hur lagen skallkunna tillämpas. Hur skall taxeringsmyndigheterna kunna avgöra om eninvestering är meningsfull eller inte? I utskottsbetänkandet sägs bl. a. attutskottet inte anser det lämpligt-att styra utvecklingen genom att i förarbetenge detaljerade anvisningar om klausulens tillämplighet i olika situationer.Utskottet säger vidare att det bör vara skattedomstolarnas sak att i varjesärskilt fall pröva om ett visst förfarande är förenligt med eller strider motgrunderna för de aktuella bestämmelserna. När man läser dessa rader ställer man sig onekligen fråganom denna mening är utformad med anledning av finansminister försök atttolka lagen. Finansministerns uttalande om lagens tillämpning ger också ettklart besked om svårigheten att tolka klausulens bestämmelser. Kan det statsrådsom undertecknat propositionen göra en sådan feltolkning av reglerna, vad finnsdet då för garanti för en objektiv och likartad tillämpning? Hur skall denenskilde kunna avgöra vilka åtgärder som är tillåtna eller icke? Och var finnsrättstryggheten? Det uttalande som finansministern gjorde och dagendärefter tog tillbaka har gett oss ett klart besked om svårigheterna att tolkalagen. Vi skall väl inte ställa högre krav på den enskilde och inte heller påskattemyndigheterna då det gäller att kunna hantera denna lagstiftning, när detvisat sig vara sä svårt för den som framlagt lagen att tolka vad den åsyftar. Utskottetanför att lagen har tillämpats i alltför liten omfattning. Skatteflyktsklausulen, m. m. Skatteflyktsklausulen,m. redan när den nuvarande lagen antogs 1980 att vetskapen omatt lagen finns skulle utgöra skäl för allt fler att avstå från att gå ut påden yttersta kanten av vad som är tillåtet. Erfarenheterna från andra länder,där liknande skatteflyktsklausul finns, är att en sådan lagstiftning har enpreventiv verkan. Detta är enligt min uppfattning bra. Därmed har man uppnåttett av syftena med lagstiftningen. Men en lagstiftning får inte utformas så. att storosäkerhet uppstår hos såväl de skattskyldiga som de tillämpande myndigheterna.Ur rättssäkerhetssynpunkt är en sådan lagstiftning oacceptabel. kaninte acceptera en sådan lagändring som här föreslås. Riksdagsbeslutet om den nu gällande lagstiftningenbör ligga fast. Det innebär att lagen gäller fram t. o. m. 1985 och att den islutet av blir föremål för den utvärdering som också beslöts avriksdagen 1980. Först när detta har skett, bör avgöras om en omprövning avlagen är nödvändig. I utskottsbetänkandet behandlas också ett förslag framlagti propositionen angående de lokala skattemyndigheternas rätt att under vissaförutsättningar besluta att företagare skall betala A-skatt i stället förB-skatt. Motivet för denna ändring är att minska skatte- ochavgiftsundandragandet. Vi ansluter oss till de motiv som ligger bakom förslaget.Det är angeläget att åtgärder vidtas mot dem som missköter redovisning ochinbetalning av preliminära och kvarstående skatter. Men ett sådant system som föreslås i propositionenförutsätter att det finns ett rimligt underlag för de regler enligt vilkaskatten skall erläggas. Några exempel på eller regler om hur de nyabestämmelserna skall tillämpas har inte givits. Lokala skattemyndigheten ställsinför stora svårigheter både när det gäller bedömningen av vilka som skall erläggaA- eller B-skatt och när det gäller att komma fram till en rättvis och likartadtillämpning. Med hänsyn till det anförda har utskottsledamöterna fråncentern, och , såsom framgår av reservation 2, inteansett sig kunna biträda förslaget i propositionen. Med anledning av vad jag här anfört yrkar jagbifall till reservationerna 1 och 2, som fogats till utskottets betänkande,samt i övrigt bifall till utskottets hemställan. 5BJÖRN (): Det är viktigt att med olika metodersäkerställa statens och kommunernas inkomster. Det kräver i sin tur attsamhället har resurser när det gäller att upptäcka och beivra skattebrott menockså att samhället har möjlighet att gripa in mot renodlad skatteflykt. I detsyftet har skattemyndigheterna fått väsentligt ökade resurser. Ett annat instrument med samma syfte är den aktuellas. k. generalklausulen, som beslutades av 1980. Den tar sikte pårenodlade skatteflyktsfall. Som en förutsättning för klausulens tillämpninganges nämligen att den gäller transaktioner-söm innebär en omväg jämfört medett normalt förfarande. Det är denna egenskap som gör att general- klausulen ur rättssäkerhetssynpunkt inte behöver betraktassom äventyrlig. Den här klausulen har tillämpats i ett fåtal fall. Men jag trorinte att man därav skall dra samma slutsats som skatteutskottet drar, nämligenatt den hitfillsvarande tillämpningen har visat att generalklausulen är ettineffektivt instrument. På den punkten delar jag uppfattning.Jag tror nämligen att den i ett icke obetydligt antal fall har haft enpreventiv effekt och att man därmed har undvikit ett antal renodladeskatteflyktsfall. Mot denna bakgrund har man anledning att fråga sig: Vad ärdet för fel pä den generalklausul som vi nu har? Vad är det som motiverar enändring av skatteflyktsklausulen redan nu? har ju, när beslut omdenna klausul fattades 1980, sagt att den skulle utvärderas ochatt man därefter skulle dra ett antal slutsatser. Vi väntar således på beskedfrån utskottsmajoritetens och regeringens sida om vad det är som har gjort inte kunnat avvakta en utvärdering. Enligt min mening har skatteflyktsklausulen haft sittvärde. Den har lagt hinder i vägen för ett antal skatteflyktstransakfioner somannars skulle ha blivit verklighet. föreslår regeringen en ändring i lagen mot skatteflyktsom innebär att också normala transaktioner - som inte utgör en omväg jämförtmed det normala - skall kunna underkännas såsom varande skatteflykt. Vi har dä frågat: Vad är det för krav som den ändradeskatteflyktsklausulen ställer på transaktioner för att de skall kunnaunderkännas? Det sägs till en början att en tillräcklig förutsättningför den här klausulens fillärnpning skall vara att det huvudsakliga skälet förtransaktionen är en .skattevinst. Med det uttryckssättet kan det alltså finnasockså andra, normala skäl för en transaktion som med denna utvidgade klausulkan bli underkänd. Vad är det för transaktioner ni tänker på? Vilkaförfaranden som är tillåtna kan med den nya klausulen bli olagliga? Om detta sägs flera olika saker i propositionen. Låt migta några citat från s. 11-14 i proposition 84.