prot · G609124 · 1982-12-31 00:00:00 — Frågan är då hur de utredningar man hänvisar till behöverför att i sin tur komma fram till att exempelvis kriminalvård i familj, som denbedrivs inom Stiftelsen , är ett alternativ värt att utvidga. Den försöksverksamhet som bedrivs inom just StiftelsenSmålandsgårdar har nämligen visat sig ge mycket positiva effekter för de dömda,inte minst som en rehabiliterande insats. Försöksverksamheten går ut på attpersoner, som normalt skall vistas i fängelse, i stället får vistas i vanligafamiljer. De familjer som anlitas är företrädesvis lantbrukarfamiljer, eftersomtillgång fill sysselsättning måste finnas. Vistelserna är hårt kontrollerade, med bl. a.restrikfioner vad gäller vistelse utanför familjen och när det gäller droger.Om inte den dömde sköter sin familjevistelse i enlighet med ett upprättatavtal, sker återförpassning till anstalt. En utbyggnad och utveckling av kriminalvård i familj är enöppning ut ur det uråldriga fängelsesystemet. Jag skulle kunna räkna upp många fördelar med kriminalvårdi familj, jämfört med fängelsestraff. Jag tar emellertid inte upp tiden meddetta, då vi i ett antal punkter i motionen angett fördelarna och jag utgårifrån, att utskottets ledamöter tagit del av dessa. Jag vill däremot citeranågot av det som framförts av sådana som omfattas av detta slag avkriminalvård. Jag citerar ett par av de unga - det är i regel fråga om ungdomari denna form av vård: "Även om vistelsen inte alltid varit enkel eller lättså har det varit värt varenda minut. Jag har fått en ny start i livet. UtanSmålandsgårdar hade jag inte kommit någon vart med mitt knarkande." En annan ung narkotikamissbrukare säger: "Vistelsen ifamilj ger också självförtroende. Här kan man inte leva rövare utan att stå förvad man gjort. På kåken kan man bråka och stå i och även om man åker iisoleringscell, så är det ingen som frågar varför man egentligen bråkar. Härhar jag fått börja om - jag ser ljusare på allting. Jag har fått vänner -vänner som inte är missbrukare." Kampen mot narkotikan har intensifierats ,och alla tecken tyder på att tagen blir ännu hårdare. Många fler kommersannolikt att dömas för narkotikabrott. Lagstiftningen har skärpts.Påfrestningarna blir allt större på anstaltsystemet. Bristen påfängelseplatser måste lösas, och man är i full färd med att bygga nya, dyralokaler. Det är en utveckling som egentligen ingen vill ha, men somsamhället tvingas till i brist på alternativ. Kriminalvård i familj är ettalternativ. är det alternafivet litet, men på skulleganska många platser kunnatillskapas. Vissa kategorier av de dömda måstenaturligtvis stå utanför ett sådant system, bl. a. grova våldsbrottslingar, menkriminalvård i familj skulleändå kunna omfatta relativt stora grupper av de dömda. En utbyggd kriminalvårdi familj kan tillämpas utan lagändringar. Vi motionärer vill uttrycka förhoppningen att i det omfattande utredningsarbete som bedrivs man tardel av den försöksverksamhet som pågår vid Stiftelsen och somomvittnat Anslås till krimi-lyckas bra. Även om utskottet nu avfärdat vårmotion och de frågor som där nalvården m m tagits upp, förväntar vi ossatt man visar sin positiva inställning till ökad användning avkriminalvård i familj. Vi kommer att med intresse följa denna fråga. 23HELGE KLÖVER (s): Först vill jag säga till attvi i utskottet har behandlat hennes motion med mycket stor välvilja. Det liggermycket positivt i vad som sägs i motionen om att man bör försöka att i ökadutsträckning bedriva kriminalvård i familj för att minska fängelsevistelserna.Att vi formellt har avstyrkt motionen beror ju på att denna fråga diskuteras ien rad olika fora, som själv räknade upp, men i grunden är vipositiva. Jag vill helt kort kommentera de förändringar som föreslåsbeträffande villkorlig frigivning. Först kan man konstatera att alla tycks varaöverens om att det inte är bra att hålla människor instängda i fängelser ochatt det därför bör vara en allmän strävan att avkorta längden på defängelsestraff som ändå måste avtjänas, bl. a. av allmänpreventiva skäl. föreslås således att villkorlig frigivning skall ske ihuvudsak obligatoriskt när halva strafftiden har avtjänats. Enligt gällandeordning sker frigivning regelmässigt enligt två kvotdelar, i huvudsak beroendepå straffets längd. Sålunda friges de som dömts till långa strafftider - ochdärmed menar man dem som har strafftider och ellerdäröver - efter halva tiden. För unga intagna - och därmed menar man i principsådana som är eller varit vid brottets begående - samt äldreintagna medger man i allmänhet frigivning då och haravtjänats, alltså efter halva tiden. Övriga friges regelmässigt efter det atttvå tredjedelar av strafftiden har avtjänats. Det har utbildats en fast praxis när det gällertillämpningen och användningen av de här angivna kvotdelarna. Skillnaden mellannuvarande ganska fasta praxis och det i huvudsak obligatoriska frigivande somföreslås är egentligen mycket liten. Nuvarande system innebär alltså att skilda kategorierintagna beviljas villkorlig frigivning efter att ha avtjänat olika långa delarav det utmätta straffet. Därmed uppstår också vissa tröskeleffekter; såledesblir det faktiska frihetsberövandet normalt ungefär lika långt vid strafftidersom ligger mellan och fio månader och och . Detta medtvå kvotdelar har alltså uppenbara nackdelar. Från början ansåg man att med två olika kvotdelar skullefrigivningen kunna anpassas efter förhållandena i det särskilda fallet. Men dethar i praktiken visat sig vara svårt att göra en rationell differentieringmellan olika Nr 124 grupper i fråga om villkorligfrigivning. Därför har man tillämpat dessa Onsdipenden schabloner som är knutna tillstrafftidens längd. Systemet kan lätt upplevas 20 aoril1983 "" orättvist i sinapraktiska konsekvenser. Det finns följaktligen starka skäl att tillämpa endast en kvotdel. Reglerna blir då enklare och konsekvenserna Anslåstill krimi- ' fängelsestraff mer förutsebara, och det är bl. a. det som mångaav oss nalvården, m. m. "" Det har i motioner och även på annat sätt gjorts gällandeatt det här förslaget är på något vis mycket omvälvande för vårkriminalpolitik. Det är en fråga av stor principiell räckvidd, skrivermoderaterna i sin reservation. Men är frågan verkligen så stor? Även omreformen är mycket betydelsefull när det gäller strävan att minska omfattningenav frihetsberövandena inom kriminalvården är den långt ifrån genomgripande. De som har kortare straff än kommer inte attberöras av reformen, och de som har långa straff - och och ivissa fall och - berörs inte heller, för de släpps ju redannu efter halva tiden. För återstående grupper reduceras frihetsberövandet inormalfallet med endast en sjättedel av den utmätta strafftiden. För dem som har strafftider som närmar sig de längretiderna blir reduceringen normalt ännu mindre, då man där tillämpar en praxissom innebär att vederbörande får ytterligare reducering för att minska tröskeleffekten. Dessutom får ganska många frigivningspermission tidigareän vid två tredjedelar av den utmätta strafftiden. Sammanlagt blir det, enligtvad fängelsestraffkommittén har räknat ut, med oförändrad straffmätning -någotsom vi förutsätter - en minskad beläggning på anstalterna med . Jag har svårt att förstå att den här reformen skulleallvarligt försämra allmänhetens tilltro till vårt rättsväsende. Det är enligtmin mening en mycket bra delreform i en strävan att minska fängelsestraffetsnegativa verkningar, vilken mycket väl kan genomföras utan att man avvaktarfängelstraffkommitténs och frivårdskommitténs slutgiltiga arbete, vilketmoderaterna föreslagit i en motion. Som sagt uttalade , innandessa utredningar tillsattes, att utredningarna inte får hindra angelägnadelreformer som utredningarna arbetar. Vi menar att det här är ensådan angelägen delreform, som bör kunna besluta om . och vpk accepterar i sin reservation resp. motionförslaget om villkorlig frigivning efter halva strafftiden, men de vill attriksdagen skall uttala sig för en översyn av straffskalorna i ochen uppföljning av resultatet. Vi tycker att det är ganska självklart att det hela följs upp, och straffskalornaär redan nu föremål för översyn i fängelsestraffkommittén. Det är klartatt man kan tänka sig en ändring av straffskalorna, så att villkorligfrigivning skulle kunna avskaffas. Men för detta fordras väsentligt 32 ändrad praxis när det gällerstraffmätning - vilket förutsätter ett mycket komplicerat och vanskligt lagstiftningsarbete. Jag vill också säga att i vår omvärld finns villkorligfrigivning - inte bara i de nordiska länderna utan i nästan alla andrafrämmande länder som har samma grundläggande uppbyggnad som . Till slut ber jag att få yrka bifall tillutskottets hemställan i de två betänkandena och avslag på reservationerna. 24 (vpk): Jag ämnar i mitt inlägg behandla vpk:s motion2216 som väckts med anledning av proposition 85 om villkorlig frigivning ochkriminalvård i frihet. Vi i vpk tycker att det är positivt att det nuföreligger ett förslag som innebär att villkorlig frigivning blir obligatoriskefter halva fängelsestrafftiden. Fängelsestraff innebär inte någonrehabilitering eller vård, som många sagt här i debatten, utan får välsnarare ses som en reaktion från samhället mot brott av olika slag. Det ärdärför bra att fängelsetiden kan minskas ytterligare, vilket är innebörden avförslaget. Vi har dock rest några invändningar motionsvägen emotdelar av förslaget. Vi anser till att börja med att det nu behövs en översyn avstraffskalorna -detta är inte någon invändning mot förslaget utan snarare etttillägg - så att inte denna reform går förlorad genom att längre straff dömsut. har vi för många brott ganska vida gränser mellanlägsta och högsta straffsats, och det finns alltså utrymme i domstolarna förjusteringar uppåt av, om jag får kalla det så, normalstraffet för ett brott.Detta kan komma att ske just genom att domstolarna har vetskap om att denfängslade kommer att bli frigiven efter halva tiden. Det vore kanske rimligtatt i stället justera ned straffskalorna och på så sätt utesluta dennamöjlighet. Utskottet menar i sina skrivningar att det förslag som nubehandlas inte innebär så stora förändringar att det finns någon anledning attgöra en sådan översyn. Men då har utskottet inte tagit ställning i sak tillförslaget. Utskottet argumenterar på ett sätt som om systemet hadevarit perfekt. Vi anser att det här förslaget ytterligare understrykerbehovet av en översyn av straffskalorna - ett behov som i och för sig harfunnits redan förut. Vi anser att straffskalorna generellt bör sänkas och attspännet mellan högsta och lägsta straffsats för ett brott bör minskas.Resultatet skulle bli att straffsatserna skulle stämma överens med det straffsom sedan skall avtjänas, och den rättsliga likabehandlingen skulle öka. Vi fårheller inte den förskjutning av makten från den politiska till denadministrativa nivån som vi nu riskerar - något som vi också pekar på imotionen. Den här frågan har diskuterats i debatten, och enligtutskottets majoritet föreligger inte de risker vi pekar på. Det är i och försig litet för tidigt att uttala sig om det, men vi anser ändå att en översyn ärmotiverad. menar att det är självklart att detta följs upp, men dåär det också fråga om vilka syften man har med sin uppföljning. Vår mening äratt syftet skall vara att sänka straffskalorna och att få en störreöverensstämmelse mellan de straff som döms ut och de som avtjänas. 3 protokoll 1982/83:124-125 Anslag till kriminalvården, m. m. Anslag till kriminalvården, m. m. Vi kan heller inte acceptera denminskning av övervakningstiden som, såvitt jag förstår, framför allt avbesparingsskäl har föreslagits i propositionen. Vi ser övervakningen som någotpositivt, som ett stöd för de människor som från en ofta tilltrassladlivssituation, ibland med ett fängelsestraff på toppen, åter skall slussas ut isamhället och kunna fungera. En sådan social rehabilitering går oftast inte attpåskynda. Det är fråga om en process som måste få ta tid. Detta har ocksåpåpekats från flera remissinstanser, bl. a. av dem som arbetar inom frivårdenoch har erfarenheter. Vi riskerar med det här förslaget att få en ökad frekvensmisslyckanden och återfall. Det är kostsamt för samhället och tragiskt för demsom drabbas. Utskottets resonemang om att resurser kan frigöras för attanvändas av övervakningsfiden - det talade ocksåjustitieministern om -håller alltså inte streck just på grund av att det här ärfråga om en process som tar tid och som alltså inte automatiskt kan ersättasmed bättre resurser . Däremot har vi inte någonting emotatt frivården får ökade resurser. Det kommer att bli, som också kriminalvårdsstyrelsenpekade på i sitt remissyttrande, förändringar av övervakningens innehåll ochmetodik. Man kommer inte att i fortsättningen kunna arbeta med motivation ochattitydförändringar, och man får avstå från uppföljningar. Var det detta somvar meningen? kan man kanske fråga utskottets majoritet. Det är förvånande attdet här förslaget lagts fram. Det är många remissinstanser som är negativa tilldenna förkortning. Från vpk anser vi alltså att övervakningstiden också ifortsättningen normalt skall vara . En prövning bör ske , såatt man skiljer ut dem som är i behov av övervakning - det finns junaturligtvis sådana som inte behöver längre övervakning än . I propositionen föreslås också att vissa domar skall kunnagå i omedelbar verkställighet, trots att de inte vunnit laga kraft. När detgäller dom om skyddstillsyn skall detta vara en huvudregel, och när det gällerdom som innebär frihetsberövande skall domstolen kunna förordna om ikraftträdande. Vpk yrkar avslag på detta förslag. Vi anser att det på ettoacceptabelt sätt urholkar rättssäkerheten. Vi vill slå vakt om denrättsprincip som innebär att en tilltalad skall anses vara oskyldig fram tilldess att han har överbevisats om brott genom att en dom vunnit laga kraft. Också från utskottets sida kan man här märka en viss, villjag kalla det, skepsis. När det gäller omedelbar verkställighet avfängelsedomar understryker man det som i och för sig redan sägs ipropositionen, nämligen att domstolarna måste iaktta stor försiktighet i frågaom att använda sig av dessa möjligheter, eftersom rättssäkerhetsintressena härgör sig gällande med särskild styrka. Om sådana påpekanden måste till i ett utskottsbetänkande -påpekanden som vi inte vet om domstolarna kommer att ta hänsyn till - är detett tecken på att det förslaget inte borde genomföras. Vi anser att det intefinns så stora nackdelar med nuvarande ordning att vi vill urholka denrättsprincip jag tidigare nämnde. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till motion2216 i de delar som inte täcks in av reservation 2, som jag också vill yrkabifall till. 25 (): Av de motioner som behandlas ijustitieutskottets betänkande 25 skall jag ge en kort kommentar till motion887 av Per m. fl. I motionen avstyrks förslaget ibudgetpropositionen om att frivårdshotellen i , och Sundsvallsamt inackorderingshemmet i omvandlas till anstalter. Vidare avstyrksförslaget att personalen överförs från frivården. Dessa boendeformer har byggts upp då detvarit svårt att tillgodose det akuta behovet av boende. har dockfrivårdshotellen och inackorderingshemmet inte utnyttjats till fullo. Kriminalvårdens klienter har enligt socialtjänstlagensamma rätt till omsorg som andra medborgare. Därför skall dessa behovtillgodoses. De befintliga anstaltsplatserna har varit otillräckliga.Därför har man utnyttjat 46 platser vid frivårdsanläggningarsom just anstaltsplatser. Prognoser för den kommande femårsperioden tyder påatt anstaltsbeläggningen kan komma att öka kraftigt. Här finns nu en resurs, en speciell verksamhet inomfrivården, som man inte har samma behov av som . Utskottet anserdet fullt rimligt att denna resurs utnyttjas på ett sådant sätt att deföreliggande behoven blir tillgodosedda. Jusfitieminister har redan berört frågan omövervakningsnämndernas sammansättning och arbetsuppgifter, men jag skall ändånågot ytterligare kommentera reservationen 3 i justitieutskottets betänkande26.1 reservationen föreslås att det inte sker någon förändring av antaletövervakningsnämnder liksom inte heller av nämndernas arbetsuppgifter. Det nu föreliggande förslaget om villkorlig frigivning ochkriminalvård i frihet innebär att flera av övervakningsnämndernas uppgifterförsvinner. Beslut om villkorlig frigivning kommer inte längre att handhas avnämnden. Ledningsansvaret för kriminalvården i frihet övergår till skyddskonsulentorganisationen.Vissa rutinärenden, fillsättande och byte av övervakare, är andra uppgifter somöverförs till skyddskonsulenten. Nämnden har i stort sett inte haft någotreellt inflytande i dessa ärenden. Dock kommer övervakningsnämnden att ha kvarärenden av dömande karaktär. Det här är inte en fråga om centralisering utan tvärtom,, en decentralisering. kommer de flesta beslut att fattas näradem som berörs av besluten. Det är, som helt riktigt påpekade, viktigt attdet sker ett samarbete mellan olika myndigheter. Detta samarbete kanintensifieras genom att skyddskonsulenten får ledningsansvaret. Flera remissinstanser har också anfört att uppgifternainom frivården utan olägenhet kan överföras till skyddskonsulenten, medan dedomstolsliknande Anslag till kriminalvården, m. m. Anslag till kriminalvården, m. m. uppgifterna skall ligga kvar hos övervakningsnämndernaeller hos annan myndighet. Nämnderna skall fortsättningsvis också ha kvar sinfunktion som insynsinstans över anstalterna och genom personliga besök därskapa sig kännedom om förhållandena. Eftersom ett flertal arbetsuppgifter kommer att försvinna,finns det ingen anledning att ha kvar Hka många övervakningsnämnder somfidigare, utan en reducering av antalet till hälften kan anses lämpligt. En nämnd på landstingsnivå skulle mycket väl kunnauppfylla kraven på insyn och ha kännedom om förhållandena vid anstalterna samthandha uppgifter av dömande karaktär. Vidare behandlas motion 2216 i justitieutskottetsbetänkande 26, och jag skall beröra vissa delar i motionen. Låt mig förstkommentera yrkandet i motionen om avslag på en omedelbar verkstälhghet av de s.k. 28:3-orna. Vi är nog alla överens om att en omedelbar reaktion på brott äratt eftersträva från samhällets sida. Förslaget innebär att en dom på skyddstillsyn går iverkställighet , om inte domstolen förordar något annat.Skyddstillsynen kan kombineras med ett fängelsestraff enligt 28kap. skall detta fängelsestraff också kunna gå i verkställighet utanhinder av att domen har vunnit laga kraft. Domstolen skall förordna detta ivarje enskilt fall, och det har klart uttalats att domstolen skall användadenna möjlighet med försiktighet, om den tilltalade bestridit vad som lagtshonom till last vid åtalet. Det är ett bekymmer för dem som är dömda till ettkombinatiönsstraff att inte genast få avtjäna sitt fängelsestraff. Situationenpå anstaltssidan har varit sådan att har förflufit, innanfängelsestraffet har kunnat påbörjas. Det är en klar nackdel urrehabiliteringssynpunkt. Det kan kännas meningslöst för den dömde att ta itumed sina problem, då ett fängelsestraff väntar. Men det kan också få en annaneffekt. Om arbete och bostad har erhållits och en god social situationuppstått, kan detta helt raseras om ett fängelsestraff skall avtjänas långtefter domen. Vidare tar motionen upp övervakningstiden vidskyddstillsyn. kommunisterna vill att det nuvarande systemetskall bestå. Ett enigt utskott anser att en intensifiering av övervakningen kanske genom att övervakningen börjar och att övervakare utses redanvid domstillfället. Därigenom kan kontakt snabbt etableras. Resurser kommer attfrigöras genom en avkortning av övervakningstiden till . Därmed fårhandläggarna ett minskat antal ärenden. En av frivårdens uppgifter är att ge råd och stöd genomatt se till att initiativ tas till att kriminalvårdens klienter kan utnyttjasamhällets resurser. ansvar har klart uttalats. Dettainnefattar också kriminalvårdens klienter. Den andra av frivårdens uppgifter är att motverka återfalli brott. Undersökningar visar att av antalet återfall i brott sker hälftenunder och tre fjärdedelar . Man har i dessa undersökningarprövat när risken för återfall är störst. Det framkom att Nr 124 risken var störst efter domen. Det är då Onsdagenden insatserna måste intensifieras, och förslaget är helt förenligt med detta. Videttårsprövningen är det främst de som har begått brott under det förstaövervakningsåret som blir ålagda övervakning . I Anslagtill krimi-stället kommer dessa att vid ny lagföring dömas till nyskyddstillsyn med nalvården m m övervakning. Det kan inte vara vpk:smening att endast sociala skäl skall utgöra kriterium för att denskyddstillsynsdömde straffas med övervakning. Vi får inte bortse från den tredje av frivårdensuppgifter, kontrollfunktionen, vilken innefattas - så upplever man det - iövervakningen. Dock motsätter sig vpk att det sker en förlängning avövervakningen vid misskötsamhet. Här finns det väl anledning att reagera frånsamhällets sida för den enskildes skull. Vid villkorlig frigivning är det angeläget att få enenhetlig regel för alla som dömts till mindre än fängelse. Därförföreslås en prövotid av . Övervakningen upphör i likhet medövervakningen vid skyddstillsyn. Jag yrkarbifall till utskottet hemställan i betänkandena 25 och 26. 26 PER (vpk): Eftersom jag inte har sagt någonting förutsedan mitt huvudanförande och var den första som berörde vadjag var inne på, skall jag göra några kommentarer till vad hon sade. hänvisar till att frivårdshotellen, somdet står i utskotts betänkandet, inte var fullt belagda, och därför kunde de överföras till anstaltsvården. Hon säger att och den lag som den grundar sig på gäller alla i samhället, också de straffade. Sålunda kan socialtjänstlagen hjälpa också de människor som har lämnat den slutna anstaltsvården och kommit ut i fri vård. Jag är inte helt övertygad om att det inte finns ett behovav att ha frivårdshotellen kvar. a. personal inom området har uttrycktsådana önskemål, och det var bakgrunden till att vi motionerade om att de t. v.skulle vara kvar inom frivården. I varje fall i mitt län har det nämligen visatsig, vid en genomgång med den personal som sysslar med frivård, att personalenär mycket hårt belastad och har väldigt många att ta hand om för varjepersonalresurs man har. Man betonar att det statsfinansiella läget och denstrama budgeten har gjort arbetssituationen mycket besvärlig. Vi betraktar det nog som en resursminskning att man drogin de resurser som hotellen innebar. Men som jag sade redan i mitt tidigare anförande har det redan skett. För att uttrycka mig på mitt yrkesspråk har jag betraktat det här som en irreversibel process, dvs. en icke omvändbar. Det som har skett har skett, och det torde inte gå att ändra. Därför har vi motvilligt fått acceptera detta faktum. Jag tror emellerfid att det är viktigt att följa upphur frivården fortsättningsvis kommer att fungera i samhället och vilken effekt 37 Anslag till kriminalvården, m. m. den villkorliga frigivningen, som blir utökad, kommeratt få. Som justitieministern sade i sitt inlägg är fängelset samhällets mestrepressiva tvång emot den enskilde. När det gäller barn är det oftast föräldraroch lärare som skall tillrättaföra dem, de icke vuxna människorna, till denormer som är allmänt vedertagna, men då det gäller vuxna människor är detsamhällsinstitutioner som försöker göra det, och de baserar då sinaingripanden på lagar som stiftas här i . Jag tror att den utökade frivård som vi ändå siktar emotär positiv, men att det i det samhällsekonomiska läge som vi befinner oss i ärviktigt att följa upp att den ändå får de resurser som behövs för att den skallfungera på ett hyggligt sätt. 27MARIE-ANN (vpk): Också jag vill kommentera , fill vpk-motionen 2216. Det gäller då först denomedelbara verkställigheten av ett straff, även om det inte har vunnit lagakraft. talar om att det när det gäller skyddstillsyn ärviktigt med en omedelbar reaktion från samhällets sida.