prot · G60924 · 1982-12-31 00:00:00 — Med den ena handen tar man ifrån löntagare,korttidssjuka och barnfamiljer en rejäl bit av deras pensioner och arbetsinkomster.Med den andra ger man litet tillbaka i form av barnbidrag, slopade karensdagaroch extra pålägg på pensionerna. Det var betecknande att i TV i går inte kundesäga om det skulle bli bättre eller sämre för pensionärerna med deras politikän med mittenregeringens. I valrörelsen däremot var budskapet mycket precist:hela pensionssystemet skulle gröpas ur, ja, rent av faUa samman, om socialdemokraternainte kom till makten. För kommunerna blir affären inte mycket bättre. Reaktionendär är att den förda politiken tvingar fram tidigare, inte planeradeskattehöjningar - i , där vart femte hushåll finns, med nästantvå kronor. De arbetslösa erbjuds generöst ett par tior mer per dag.Det kompenserar inte ens för den momshöjning som man genomför för att betaladen här förbättringen och som givetvis måste belasta också de arbetslösa. Detta är, herr talman, en genuint dålig politik förSverige. När ett av de allvarligaste balansproblemen är att den offentligasektorn är för stor för att den skall kunna finansieras, ökar man budgetunderskottetredan genom det förslag vi nu har fått med . När manbehöver få människor att vara med och arbeta ur krisen, är den belöningman utlovar sänkta löner, höjda skatter och kraftiga prisstegringar. Politiken gentemot företagen är densamma. Alla vet att detfinns ett samband mellan vinster och investeringar. Regeringen säger det självi sin proposifion. Vinstmöjligheter lockar till investeringar, investeringargörs med vinstmedel. Trots detta går regeringsförslaget ut på att pressa nedvinsterna. Det ena argumentet är att motverka att företagen tjänar för mycketpå devalveringen. Det är möjligt att vinstavsättningen till riksbankennödtorffigt kan försvaras med denna motivering, men knappast den 20-procentigautdelningsskatten. Motivet för vinstdelningen är att man vill motverkalöneglidningen. Men det gör man inte genom en generell vinstbeskattning, likaför alla företag, oavsett om de ger eller inte ger vinster som skapar utrymmeför löneökningar utöver de avtalade. Det är därför, herr talman, omöjligt att seutdelningsskatten som någonting annat än ett första steg mot införandet avkollekfiva löntagarfonder. Tanken bygger ju också på precis samma idé som densom ligger till grund för löntagarfondskonstruktionen, nämligen att polifiker,byråkrater och fackföreningsfunktionärer har bättre insikter om vilkainvesteringar som bör göras och var och när de bör göras än man har inomföretagen. Regeringen vill mobilisera hela nationen mot denekonomiska krisen, säger man också i propositionen. Det målet tror man att mannår genom att ta stryptag på de enskilda människornas arbetsinkomster, genom enhård ideologisk konfrontation med näringslivet och genom att skapa hårdaremotsättningar än någonsin mot oppositionen här i . Därmed har vi också fått ett "Vad är det?" tillbudet om den utsträckta handen. Det är mot intresseorganisationer med enpålitlig socialdemokratisk dominans man sträcker ut sina händer. Det är inget fel i att regeringar, oavsett politisk färg,har goda kontakter med viktiga organisationer. De spelar en central roll i densvenska demokratin. Det gäller inte minst de fackliga organisationerna. De harav tradition också visat att de är beredda att ta samhällsansvar, när det krävsav dem. Deras stöd är naturligtvis särskUt vikfigt i fider med ekonomisk krissom den nuvarande. Men demokratin hamnar på ett sluttande plan, om enregering gör sig helt beroende av organisafionerna, om dess politik står ochfaller med olika organisationers fulla lojalitet, om samförstånd medorganisationer får motivera trolöshet mot andra samarbetspartner, om man anseratt löften. Vid remiss av propositionerna 1982/83:50 och 55 Vidremiss av propositionerna 1982/83:50 och 55 nyssgivna till stora väljargrupper, utan vidare kan brytas, bara man fårorganisationernas välsignelse för löftesbrottet. Detär just det vi ser exempel på . Genom devalveringspolitiken har regeringengjort sig helt beroende av lojalitet från arbetsmarknadens parter. Omlöntagarnas organisationer inte avstår från att kompensera sig fördevalveringen i avtalet och arbetsgivarna inte förmår att stå emot kravet pålöneglidning, då går helt enkelt den socialdemokratiska ekonomiska ekvationeninte ihop. Attden här lojaliteten har sitt pris visade sig inte minst i överläggningarna omskatterna. Det framgick klart både av vad som sades från regeringen ioffentliga uttalanden och under förhandlingarna att man också inom regeringenansåg det motiverat att stärka inflationsskyddet i skattesystemet tiU följd avden väntade inflationen. Manlade också sent omsider fram ett bud med den innebörden under förhandlingarna.Det var otillräckligt för att ens tillgodose regeringens egeninflationsbedömning. Dessutom kompletterades det med ett för skatteuppgörelsenhelt ovidkommande förslag till avdragsrätt för avgifter till fackföreningarna.Den reformen kom litet överraskande, minst sagt. Statenhar mer ont om pengar . Handikappade, arbetslösa, barnfamiljeroch människor med små pensioner får finna sig i att deras krav inte kan blitillgodosedda. Just i det läget har regeringen plötsUgt råd att satsa nästan enoch en halv miljard på en improviserad skattelättnad för dem som betalarfackföreningsavgifter. Det är inte svårt att inse varifrån den tankeninspirerats. Mendet här budet var inte förhandlingsbart. Mittenpartierna, som man träffatskatteuppgörelsen med, hade att ta eller förkasta det. Det var redanfärdigförhandlat - med LO och TCO, dock inte mera färdigförhandlat än attregeringen var tvingad att klippa av också detta sköra bandför att håUa ihop skatteuppgörelsen. Det blev inget extra inflationsskydd över huvudtaget när det kom till kritan. I stället ändrade man skatteskalorna med enmodell som var skräddarsydd för att tillgodose just LO:s krav, detta trotsförsäkringar under förhandlingarna om att den överenskomna skatteskalan inteskulle ändras. Menockså detta är tydligen för ett sätt att samla nationen tiUgemensamma tag mot den ekonomiska krisen. Ompensionerna hade man som bekant gjort upp med väljarna. Det skulle bU fuUkompensation för alla prisökningar. Det var inga reservationer inlagda i depåståendena. Det löftet höll i knappa . Den här gången var det PROsom gick i god för att landets pensionärer hade förståelse för att löftet måstebrytas. Varken PRO eller LO har något som helst mandat från de svenska väljarna.De är inte ansvariga inför väljarna eller . De är ansvariga endastinför sina medlemmar. Ändå låter regeringen ord från dessa organisationersledningar väga tyngre än både vallöften och överenskommelser här i riksdagenmed andra partier. Jag sade en gång att socialdemokratin blivitkravmaskinernas fånge. Tyvärr har jag fått mera rätt än jag någonsin fruktade. AnL 37 (vpk): Det hör väl egentligen till ovanligheternaatt det blir debatt här i kammaren när regeringen till avgerpropositioner. Det kunde kanske vara mer motiverat, om det inte vore så, attalla partier är representerade i utskotten, där ju realbehandlingen kommer att ske. är det emellertid som det är, och debatten i daginleddes av , som med sina svepande och reaktionära formuleringar,för att inte säga med sin föraktfulla inställning, angrepfackföreningsrörelsen. Det var ungefär som att höra och UlfAdelsohn i valrörelsen, där de drev sin vulgära propaganda på samma sätt. Detvar nästan bara angreppen på byggnadsarbetarna, som påstods sjukskriva sig påfredagarna, som saknades här . Han talade också i sammanhanget om mutor. Får jag bara iaU stillsamhet fråga : Hur ser era ekonomiska relationer och transaktioner meddet svenska näringslivet ut och hur har de sett ut ? Det var också rätt betecknande att han, när han angrepfackföreningsrörelsen, inte med ett enda ord berörde den roll somArbetsgivareföreningen och dess organisationer spelar, och spelade inte minst ivalrörelsen. Inte oväntat talar de borgerliga, precis som ivalrörelsen, här ganska högljutt om svek. Jag tycker att ni skall vara litet försiktiganär ni använder de orden. Ni är inte helt trovärdiga på den punkten. När ni engång trädde till i regeringsställning lovade ni att lyfta landet ut ur krisenmen gjorde precis tvärtom. Ni förde en medveten omfördelningspolitik, där nigynnade kapitalägarna på löntagarnas bekostnad. Ni bedrev en medveten kamp motlöntagarna i regeringsställning. lovade att sänka skatterna, men var i ställetmed och höjde minst 75 olika skatter. lovade att stoppa kärnkraften, men var sedan istället med om att bygga det ena kärnkraftverket efter det andra. lovade alla ungdomar arbete och utbUdning, menlät sedan ungdomsarbetslösheten rusa i höjden. Tillsammans lovade de tre borgerliga partierna dessutompensionärerna att deras pensioner skulle vara värdebeständiga, men avskaffadesedan värdesäkringen trots det uttryckliga löftet. Därför tycker jag att deborgerUga partiernas veklagan - och jag tvekar inte att säga låtsade omsorg ompensionärer, löntagare, barnfamiljer och lågavlönade - ljuder mycket falskt ochinte kan dölja vad de själva sysslade med i regeringsställning. Jag tror att väljarna med all rätt är trötta på allapolitiker, som utställer löften som de sedan hoppar av. I första hand gällerdet de borgerliga, men det har också sin betydelse för den nya regeringen. Jagtror att socialdemokraterna skuUe ta lärdom och varning av de borgerligapartiernas svek mot många människor under sina regerande. Vid remiss av propositionerna 1982/83:50 och 55 Vid remiss av propositionerna 1982/83:50 och 55 När det sedan i sak gäller de två propositioner somregeringen förelägger - om vissa ekonomisk-politiska åtgärderoch genomförandet av de s. k. fyra vallöftena - tycker vi att det är enblandning av bra och dåUga förslag. Det dåliga är att man uppenbarligen i långa stycken avseratt vända tillbaka till den gamla politiken från tiden . Det var ingenbra politik. Den var otillräcklig, och den byggde framför allt på en starkekonomisk tillväxt, som inte finns . Den byggde på en övertro på enexportledd expansion, som heller inte är trolig . De bra förslagen är, menar vi, alltför begränsade ochalltför kortsiktiga. Den nödvändiga och också av inte minst mångasocialdemokrater önskade och väntade politiska förnyelsen, med långsiktiga ochradikala lösningar, har uteblivit. Regeringen lovar i den ena propositionen enrättvis fördelningspolitik, att bördorna skall fördelas efter bärkraft. Men isamma proposition föreslår man att skatteomläggningen skall justeras, så att dehögst avlönade skall få ytterligare kompensation, utöver de redan stora skattelättnaderna.Det är ingen rättvis fördelningspolitik. Till detta kommer att en avgörande förutsättning ochegentligen ett villkor för skatteuppgörelsen var att låg- ochmellaninkomsttagarna skulle få kompensation i avtalsrörelsen för de storaorättvisorna. säger företrädare för regeringen att avtalsrörelsen helstskall sluta på noll. Hur går det då med kompensationen till de lågavlönade, sominte fick någonting med i skatteöverenskommelsen? Det var ju en helt avgörandeförutsättning för skatteuppgörelsen. Därmed faller, tycker jag, en avgörandeförutsättning för den. De borgerliga har dessutom nu hoppat avskattekompromissen. Då borde regeringen, menar jag, också göra det. Dratillbaka förslaget om stora skattelättnader för de högst avlönade - det skullepå ett påtagligt sätt underlätta avtalsrörelsen! Den andrapropositionen består även den av bra och dåliga förslag. Regeringen föreslår bl. a. en allmän momshöjning. Dethöjer priserna på mat och andra nödvändighetsvaror, vilkas priser redan harfördubblats av de borgerliga partierna. Det lägger nya tunga bördor påbarnfamiljer och lågavlönade. Inte heller det är en rättvis fördelningspolifik.Därför finns det också ett starkt motstånd, inte minst inom den fackUgarörelsen, mot den delen av förslaget. Mjölksubvenfionerna och de blygsamma höjningar avbarnbidragen som regeringen föreslår är helt otillräckliga åtgärder, som integer kompensation för devalveringen och ännu mindre för en eventueU momshöjning.Det innebär inte heller att man lever upp till de löften som givits om enrättvis fördelningspoUtik. Det borde regeringen fundera över. Jag tycker inte att manskall underskatta risken för att de borgerliga partierna på ett mycket falsktsätt kommer att utnyttja detta. Det har vi sett i valrörelsen, och inte minstde . Vpk sade under hela valrörelsen nej fill planerna på en allmän momshöjning.Som bekant kräver vi att momsen på maten skall tas bortsom ett första steg i en momsavveckling. Vi är starkt krifiska mot allaindirekta skatter. Den uppfattningen delas av en opinion långt utanförvårt parfi, av människor i alla partier och alla samhällsklasser, i olikaorganisationer och inte minst i regeringsparfiets egna led. Regeringen vet -den bör i varje fall göra det - att det inte finns någon majoritet här ikammaren för en momshöjning. Ändå föreslår man i en proposition att momsenskall höjas. Jag vill därför än en gång uppmana regeringen att dra tillbaka detförslaget, för att undvika ett onödigt nederlag här i . Det finns en majoritet här i kammaren för en ny politik,för en rättvis fördelningspolitik, mot arbetslöshet och ekonomisk kris. Ni harfrån regeringens sida nu förhandlat med de borgerliga parfierna, i varje fallmed ett par av dem, och det gick inte bra. Det gick minst sagt dåligt. Om nibara vill finns det en klar majoritet för ett nytt skattebeslut och för en heltannan finansiering av de fyra vallöftena. Det finns en majoritet här i kammarenför en ny poHtik i löntagarnas och flertalet människors intressen. Låt ossanvända den! En rättvis fördelningspolifik kan aldrig genomföras i samarbetemed ett eller flera borgerliga partier. Vid remiss av propositionerna 1982/83:50 och 55 AnL 38LILLY (): Det är ett högt tonläge som de borgeriigapartiledarna har lagt sig fill med efter valet. tar som vanligtpriset. försöker så gott han kan nå upp till tonlägemen lyckas inte riktigt. tonläge har varit mersaktmodigt. Det är väl egentligen bara som har diskuteratsakfrågan, alltså de proposifioner som är lagda på bord. Men det härtonläget tycker jag verkar vara mer anpassat för borgerligt internt bruk än fören seriös debatt här i kammaren. Att döma av det jag har hört hitfills ,speciellt från , torde ni nu ha förbrukat alla invektiv i vårtspråk, varför jag förväntar mig en mer sansad debatt i fortsättningen. Skalar man bort överorden och de missvisandebeskyllningarna i det som sagts hitfills återstår i sak inte mycket att bemöta.Ulf Adelsohn och hans ståndaktiga tennsoldater framstår enbart somgrälsjuka, sökande grälet för grålandets egen skull. Jag hade förväntat mig ettannat agerande från åtminstone ett par av oppositionens företrädare. Tyvärr hardessa förhoppningar grusats av partitaktiskt nit i det borgerliga lägret. Det är beklagligt att den borgeriiga besvikelsen övervalförlusten är så stor att den undergräver möjligheterna att föra en sansaddebatt. Det faktum att vi nu direkt efter valet är i färd med att infria våravallöften kan ni ju rimligen inte ta fill intäkt för att anklaga oss för svek.Att den illusion som ni har försökt skapa av vår politik inte stämmer medverkligheten bär ni själva skulden till. Jag har inte för avsikt att gå in i enekonomisk debatt här . Den debatten får i sedvanlig ordning komma närutskotten i lugn och ro har fått granska såväl propositioner som motioner i denu aktuella frågorna. Vid remiss av propositionerna 1982/83:50 och 55 När dettaarbete har slutförts är ni välkomna att föra en debatt i sak om de olikaalternativ som har utkristalliserats. Förhoppningsvis är då de massmedialapiruetter som vi har bevittnat avklarade. skall jag be att enbart få göra några stillsammapåpekanden med anledning av de påståenden om svek mot väljarna som deborgerliga beskyller oss socialdemokrater för. Under valrörelsen ställde visocialdemokrater ut fem, inte fyra, vallöften - löften som skulle infrias omväljarna gav oss förtroendet att regera landet: Det borgerligabeslutet om försämringarna i sjukförsäkringen skulle rivas upp. Reglerna förstatsbidragen till kommunerna för barnomsorgen skulle rättas till. Så löd fyra av våra fem vallöften. Regeringen lämnade förslag fill där dessa löften infrias. Regeringsförslagetomfattar även finansiering av förslagen. Det paket av förslag som skallbehandlas i utskotten stämmer väl överens med det budskap som vi gick till valpå och som vi fick väljarnas stöd för. Det femte vallöftet löd på följande sätt - och börherrarna i oppositionen lyssna noggrant: "Vi lovar inga mirakel eller höjd konsumtion, inganya reformer. Vi måste få fart på ekonomin. Säg inte att det är lätt och attdet går fort. En vagn som i allt snabbare takt är på väg i nedförsbacken måsteman först springa i fatt, sedan få hejd på och därefter försöka baxa uppförbacken igen." Här citerade jag vår partiordförande i ett tal strax förevalet. Han har upprepat detta Uksom många av oss andra som var uteoch talade under valrörelsen. Om ni på den borgerliga kanten tar fid på er och lämnargrälstadiet för att begrunda vad som sades från socialdemokratiskt håll undervalrörelsen, skall ni finna att detta återhållsamma tema återkom gång eftergång. Med tanke på vad som sagts från borgerligt håll här ikammaren är det av ett visst intresse att se på ert valbudskap. Ni lovadeatt den förda nedskärningspoUfiken skulle fortsätta. Det skullegöras nya hål på svenska folkets svångremmar. Men ni undvek med mycket stornoggrannhet att precisera hur nedskärningarna skulle gå fill. Ni vägrade trotsupprepade frågor från vår sida att tala om för svenska folket huråtstramningens bördor skulle fördelas. Men har ni chansen- och skyldigheten.Låt täckelset falla från det som ni i valrörelsen påstod vara den enda rättavägen ut ur krisen! Vi har genom de liggande regeringsförslagen uppfyllt vårafyra konkreta vallöften. är det er skyldighet att utarbeta ett alternativfill vår politik. Det skall bli utomordentligt intressant att ta del av vad nikommer fram fill. För att uppfylla era fantastiska sparlöften räcker det intemed att bara säga nej till regeringens förslag att återställa värdesäkringen avpensionerna och restaureringen av sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna. Ni måste skära tjocka skivor av den sociala välfärden. 24miljarder tror jag budskap var och 12 miljarder från ochfolkpartiet. Det blir tjocka skivor. Då är pensioner, barnbidrag, matpriser,bostadsbidrag, anslag till skolor, sjukvård och kultur i fara. av borgerligt styre har inneburit en dramatiskomläggning av den kursen i svensk polifik. Ni har - styrda av mycketmålmedvetna moderater -drivit en anpassningspolitik i förhållande till vad somär högsta mode på många håll i västvärlden . Men se er om! Vad har dennapolitik i vår omvärld lett till? Är det vad ni önskar svenska folket?Arbetslösa som står i tusental, ja i tiotusental, och väntar på arbeten sominte finns. Människor som håller på att förlora tron och pådemokratin. Människor som känner sig svikna av politikerna och av samhället. Ensådan politik och en sådan utveckling i vårt land säger vi socialdemokrater ettklart och bestämt nej till. Det har sagts förut, men det förtjänar attupprepas. Vi har tidigare, när tiderna varit kärva, visat att vi ivårt land har mod och kraft att lösa problemen på vårt eget sätt. Det är våruppgift och skyldighet att göra det en gång till. Människorna i vårt landförväntar sig att vi skall ta itu med problemen. De är medvetna om att detkommer att innebära uppoffringar för alla grupper i samhället. Men de kräveratt de nödvändiga uppoffringarna fördelas på ett rättvist sätt. En sådanpolifik kommer vi att föra. Vi är till skillnad från de borgerliga övertygadeom att det finns en annan framtid för än enbart svångremmar ocharbetslöshet. En polifik, som kan ge framtidstro och uppslutning från de mångamänniskorna i samhället, måste även omfatta offensiva satsningar. Därförinnehåller det nu aktuella förslagspaketet en rad satsningar för att få i gångnäringslivet och öka sysselsättningen. Låt mig avslutningsvis få säga att den avborgerligheten så hårt krifiserade devalveringen skall ses som ett första stegför att få tag i den vagn som i allt snabbare takt är på väg utför détsluttande planet. Genom devalveringen skapas ett utrymme för en offensivpolifik, en politik där arbete och produktion får nödvändigt svängrum. Skall dettasvängrum kunna utnyttjas på rätt sätt, kan vi inte skriva fribrev till olikagrupper för devalveringens effekter. Och jag är övertygad om att människorna ivårt land är beredda att godta denna engångsförsämring i utbyte mot att detförs en rättfärdig polifik, som kan återföra vårt land på rätt kurs igen. Vid remiss av propositionerna 1982/83:50 och 55 AnL 39 ULFADELSOHN (m): En debatt med den socialdemokratiskariksdagsgruppen borde ju ske när den och vi tagit slutlig ställning. ärproposifionen regeringens egen, inte den socialdemokratiska gruppens. Menregeringen har väl funnit att det är viktigare att överlägga med organisafionerutanför riksdag än med oppositionen i . Det kanske inteförvånar oss som haft tillfälle att följa det socialdemokratiska partiets alltnärmare anknytning fill organisationer utanför . Vid remiss av propositionerna 1982/83:50 och 55 I sin frånvaro försvaras regeringen dels av ,som nästan lät som om han hade ingått som statsråd i regeringen - så ärväl ändock icke ännu fallet -, dels av , som dock tycks ha skrivithela sitt tal innan hon hört vad , och jag sagt.Talet kanske kommer från kanslihuset - där finns ju resurser. Jag har fällt hårda omdömen, , och det stårjag för, men invekfiv finns där inga. Läs gärna mitt tal, och pricka förinvektiven, så skall vi ta en diskussion om det . Jag tycker dock att det är beklagligt att begagnandet avden i riksdagsordningen angivna rätten till remissdebatt av för massmediala piruetter. Man må tycka vad man vill om motståndarnasinlägg, men jag tycker att vi skall respektera varandra i de folkvaldapartierna i riksdag och vår rätt att här ta debatt. Att kalla detmassmediala piruetter är ovärdigt - om det är ett invekfiv, , dåstår jag för det. I sakfrågan vill jag fatta mig mycket kort. Jag vill barasäga att ni använde valrörelsen fill att anklaga de borgerliga för en alltförhög inflafion - själva ökar ni den drastiskt. Ni anklagade oss för ett alltförstort budgetunderskott -själva ökar ni budgetunderskottet till nya rekord. Nianklagade oss för en dåUg bytesbalans och alltför stora utlandslån - självaökar ni dem kraftigt bara efter någon månad. Ni anklagade oss för en för hårdåtstramningspolifik - själva drar ni åt mycket hårdare direkt. liknelse var att först skall man hinna i kappvagnen och sedan skall man stanna den. Vad ni själva gör på alla dessa fyraområden är att ni skjuter iväg vagnen nedför backen allt vad tygen håller.Sedan står ni själva bakpå och ser förfärade ut. Ni vet det inte , men vikommer tyvärr alla att stå där , när er politik fått verka. Jag har haft fillfälle att ett otal gånger höra krångla sig ur ert svek mot pensionärerna. I går var han inte ensmäktig att säga om den borgerliga politiken, som gäller, eller den niföreslår skulle ge pensionärerna mer eller mindre . Det blirnaturligtvis mindre för pensionärerna med er politik än med den vistod för. Så långt fick jag inte att gå, men jag fickhonom faktiskt att erkänna att han inte visste i vilket fall pensionärernaskulle få det sämst. Och när inte kan klara en debatt - med allrespekt, - blir det inte lätt för heller. Den endasom möjligen skulle klara det är , förmodar jag, för han lärvara en sådan fantom i debatterna, har jag hört talas om. AnL 40THORBJÖRN (): är förvånad över att inte jaghar ett högt och irriterat tonläge. Om man har så starka argument som jaganvänder mig av här, finns det ingen anledning att höja rösten. Grälsjuka ligger inte för mig, och det är inget utslag avgrälsjuka att peka på effekterna av den av regeringen förda politiken: kraftigtökad inflafion, kraftigt ökat budgetunderskott, kraftigt ökat underskott ibytesbalansen osv.