prot · G60987 · 1982-12-31 00:00:00 — Några slutsatser tycker jag att man borde kunna dra. Ochen slutsats borde vara att stadiga verk och företag skulle vara ett föredömemed att ge den insyn som är rimlig att begära. Överläggningen var härmed avslutad. Om extra pensionshöjning för stats- och kommunalpensionärer 10 §Svar på fråga 1982/83:260 om extra pensionshöjning för stats-ochkommunalpensionärer har frågat socialministern omman i regeringen varit medveten om att stats- och kommunalpensionärerna imotsats fill alla andra pensionärer inte skulle få del av den extra höjning av1983 års pensioner som utlovats i den s. k. löftesproposifionen (1982/83:55)och vilka åtgärder som kommer att vidtas för att fillförsäkra stats- ochkommunalpensionärerna denna extra höjning. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara på frågan. Mitt svarsom jag lämnar efter samråd med socialministern är detta. Den extra höjningen av pensionsbeloppen i form av ettsärskilt tilläggsbelopp på . fill basbeloppet var avsedd att höja denallmänna pensionen. Så har också skett. När propositionen lades fram stod det helt klart attextrahöjningen inte skulle inverka på den statliga eller kommunalabruttopensionsnivån för flertalet pensionärer. Detta beror på att deraspensioner har konstruerats som bruttopensioner, dvs. a.folkpension och ATP. Bruttopensionerna ökar också, men bara i förhållande tilldet nya basbeloppet utan 300-kronorstillägget. Jag avser att föreslå regeringen att uppdra åt statensarbetsgivarverk att förhandla med de statsanställdas huvudorganisationer om deåtgärder som behövs för att statspensionärerna skall få ut den extra höjning avfolkpension och allmän tilläggspension som enhgt min mening också bör kommastatspensionärer med sådan pension till del. Jag utgår därvid självfallet ifrånatt devalveringens kostnader måste bäras också av statspensionärerna på sammasätt som andra medborgare. Den tekniska konstruktionen av det statligapensionsavtalet får därvid inte utgöra något hinder. 26NILS CARLSHAMRE (m): Jag tackar civilministern för svaret på frågan. Syftet med frågan var dubbelt. Jag ville gärna veta om dendiskriminering som stats- och kommunpensionärer har varit utsatta för helt enkelt berodde på ett förbiseende när man forcerade framförslaget till den s. k. löftespropositionen , eller om det var enkallblodigt planerad och genomförd orättvisa mot dessa pensionärer, 250 000-300000 personer. Svaret ger inte rikfig klarhet på denna första delfråga. Å ena sidan säger civilministern att det stod helt klartnär propositionen lades fram att stats- och kommunpensionärerna inte skulle fådel av det särskilda filläggsbeloppet. Å andra sidan säger civilministern attregeringen menade att förmånen bör komma även dessa pensionärer till del -detta sägs alltså . Vad man menade framgår alltsåinte. Det kan kanske göra detsamma. Det var juinte så att den här konstiga, rätt orättvisa, lösningen på något sätt var framtvingad av detekniska omständigheterna. Man kan säga att resultatet var en följd av dentekniska modell man valde för reformen, men att det hade varit möjligt attvälja en annan modell som från början hade tillförsäkrat även stats- ochkommunpensionärerna samma förmån som de andra fick. Det är inte så att manovillkorligen måste avvakta en avtalsförhandling i det här fallet, utan dethade varit möjligt att fatta ett riksdagsbeslut - det är helt klart. Jag ser att min fid är på upphällningen, och jag vill därför baraåterkomma med en fråga: När kan vi förvänta oss att regeringen tar initiativeti avtalsverket för att göra någonting åt det här? Omextra pensionshöjning för stats- och kommunalpensionärer Jag trodde, , att det skulle framgå av svaret attregeringen var klar över den här problematiken när det helabörjade diskuteras. Sedan har ett beredningsarbetet pågått, och det har intevarit alldeles enkelt att betala ut de här pengarna, vilket beror på tekniken isystemet. Detta medförde att de inte utlöstes för stats- ochkommunalpensionärerna. Därför har det inom mitt departement gjorts ettberedningsarbete, och det är det jag redovisar i svaret. Såvitt jag förstårkommer vi relativt snart att ge det uppdrag jag talatom i svaret. Anf.28 (): Jag ställde den kompletterande frågan närmast för att försöka få ettmått på hur mycket ordning och reda vi har i de här affärerna. Om jag inte ärfel underrättad har redan tagit det inifiativ somcivilministern avser att uppdra åt det att ta, när det nu kan bh. Saken äralltså på gång. Därmedkunde man kanske hänföra den till historien, men rikfigt så enkelt är det inte.Jag vet inte hur mycket man har filat på orden i svaret, men tar man det förvad där står kan man inte komma till annan slutsats än att regeringen i höstasklart insåg att 250 000-300 000 stats- och kommunpensionärer skulle gå misteom en förmån som andra pensionärer fick, och regeringen var då inte intresseradav eller i stånd att göra någonfing åt det. Drygt ett kvartal senare har manför avsikt att göra någonting åt det. Jag vet inte om det är den opinionsstormsom rasat genom pensionärsleden som fått regeringen att tänka om, eller om manhelt enkelt har så att säga bättrat sig alldeles av sig själv. Vadsom står alldeles klart är att det hade varit väldigt mycket bättre om man frånbörjan hade gjort som vi moderater föreslog - struntat i helalöftespropositionen och i stället låtit folk få behålla de pengar som vi nu tarifrån dem genom momshöjningen. Resultatet hade för pensionärerna blivit ungefärdetsamma, och då hade vi sluppit sådana här konstiga . Omrutiner för rättelse i statens datasystem Jag har i två omgångar påtalat för att regeringen varitklart medveten om problemen. Jag vill alltså återigen understryka det. Men vihar haft behov av funderingar kring tekniken för att lösa dem. Enligtmoderaternas förslag hade det över huvud taget inte utgått någonting tillpensionärerna i det här avseendet. Överläggningenvar härmed avslutad. 11 § Svar på fråga1982/83:264 om rutiner för rättelse datasystem har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för attinföra snabbare och säkrare rättelserutiner i statens datasystem, så attmedborgarna inte berövas sin lagliga rätt gentemot myndigheterna. Felförekommer tyvärr i alla slags register. Orsaken är ofta den välkända s. k.mänskliga faktorn. Men felen kan också bero på tekniska brister. Att få heltfelfria register vore att åstadkomma det omöjliga. Numeraanvänder vi datateknik i stor utsträckning. Det är sannolikt att antalet feljämfört med fidigare register därmed har minskat betydligt. Å andrasidan är det naturligtvis så, att när det väl blir fel i ett datasystem kanfelet ibland komma att beröra många människor. Jagär väl medveten om detta. JO har i en rapport pekat på problemet.Datainspektionen uppmärksammar i sin verksamhet också frågan. I JO:s rapportriktas f. ö. en uppmaning till och datainspektionen attsamverka för att få en ännu bättre ordning när det gäller skatteväsendet. Allaregisteransvariga är enhgt lag skyldiga att redan vid misstanke att enpersonuppgift är oriktig vidta skäliga åtgärder för att utröna om uppgiften ärriktig och att, om den är fel, korrigera den. Det är f. ö. ett gemensamtintresse för registrerade, registeransvariga och andra användare av registeratt dessas innehåll är riktigt. Att alltid eftersträva detta är en mycketviktig del av den service som myndigheterna skall ge medborgarna. Jag fästerstort avseende vid denna serviceanda gentemot medborgarna och kommer att verkaför att den upprätthålls och - överallt där det behövs - förbättras. Anf.31 (): Jag ber att få tacka statsrådet för detta positiva svar. Det behövdes,eftersom den fråga som jag har tagit upp har stor aktualitet. Vi riksdagsmänfår ofta brev från medborgare som har blivit utsatta för felbehandhng avmyndigheterna utan att det ges något annat besked än att det står så på vårdataskärm. Felet uppstår helt enkeltdärför att det datoriserade skattesystemet och statligasystem över huvud taget inte är gjorda med tanke på att uppkomna fel skallkunna rättas snabbt och effektivt. Det var det sista man tänkte på när mangjorde systemet - och i efterhand är det mycket svårt att rätta till fel. Dåuppkommer den risk som JO beskriver på följande sätt:"Systemet är egentligen inte fillförlitligare i sina olika delar än dentjänsteman som försett det med uppgifter i just aktuell del. En annan risk äratt den enskilde tjänstemannen som skall dra nytta av systemet så att sägapassivt kryper bakom det och skyller fel och ofullständigheter på maskinen istället för att ta det ansvar han ändå har." Detär möjligt att det ligger något i JO:s krifik av tjänstemannen, men jag skulleför min del hellre vilja ändra på hans pronomen och säga att hon som sitter viddataskärmen och telefonen aldrig har fått så mycket upplysning ochinstruktioner att hon kan svara på allmänhetens frågor när det blir något fel.Resultatet blir att det är hon som får ta emot allmänhetens ovett - för all delhögst berätfigade ovett - utan att ha något skydd eller någon möjlighet attändra på situationen. Jag har allfid sagt, och säger det nu också filldataministern: Det är minst lika mycket orätt mot den lägst avlönade ochutbildade personalen som mot kunderna att ordna ett datasystem på detta sätt.Man får vanUgen rättelse när man kommit till generaldirektören, men få harkraft och näsvishet nog att ta sig dit. Jag skulle gärna vilja få ett någotmera konkret svar på frågan, vilka instruktioner dataministern tänker ge tillde statliga myndigheterna, så att dessa verkligen besinnar sitt ansvar i dettaavseende. Omrutiner för rättelse i statens datasystem Jag har låtit mina tjänstemän på departemicntet gå igenom frågan mycketnoga. Vi har försökt att tränga in i problematiken. Beträffande datateknikenhar jag samma ideologiska syn på problemen som jag förstår att , dvs. att vi mer än nu bör använda datatekniken för medborgarna i ställetför att låta dem ingå i ett system som kan medföra de här negativa effekterna.Jag tycker att det är viktigt att ha denna principdeklaration i botten. Jag harförsökt att ha detta som utgångspunkt när jag kom till departementet och fickansvar för de här frågorna. Jag tror att både och jag är medvetnaom att det tar tid, innan vi når fram till en lösning. Det är emellerfidvikfigt att slå fast viljeinriktningen. Jag tror också att vi kan åstadkommaresultat, eftersom tekniken kommer att ge oss möjHgheter. Somsvar på den konkreta frågan om vad jag är beredd att göra vill jag sägaföljande. I svaret hänvisade ju jag fill det ansvar som myndigheterna har attta och till datainspektionens uppföljning. Sedan har datalagstiftningskommittén,sorn f. ö. Kersfin fillhör, till uppgift att se efter om lagar,föreskrifter m. m. är korrekta eller om ändringar bör vidtas. 8 protokoU 1982/83:84-87 Om den kommunala kompetensen 33 (): Jag tackar även för detta svar. Jag skulle bara vilja ge dataministern några ord på vägen.Det är inte tekniken som kommer att rädda oss, och jag är rädd att inte hellerdatalagstiftningen kommer att kunna göra särskilt mycket. Det är fråga om attordna arbetsrutiner, med människor, datorer och dataarkiv, med hänsyn tagenfill allmänheten. Så blir inte fallet om inte allmänheten på något sätt ärrepresenterad när systemen sätts upp. Facket är ju numera, och det är alldelesriktigt, representerat när de stora datasystemen bestäms, dvs. närspecifikationerna görs i ordning och långt innan man kommit in på någrakrångliga tekniska frågor. Jag skulle vilja upprepa vad jag har sagt ,nämligen att det är bara allmänheten, kunderna, som står där utanför, somrikfigt vet var skon klämmer. Vi måste hitta på något sätt att få allmänhetenrepresenterad när myndigheterna gör upp sina datasystem. har det varitdatainspektionen som har utformat dem och gjort det väldigt bra efter demöjligheter man har haft. Men jag tycker att detta är en väldigt viktig fråga.Jag väntar mig inte något besked på denna punkt. Vi måste alla fortsätta att arbeta så att allmänheten pånågot sätt kan bli representerad när systemen skapas och därmed får möjlighetatt säga: Det här går inte, för det kommer att bli alldeles för jobbigt föross! Jag tar gärna emot ord på vägen, inte minst ide här frågorna. I princip har och jag inga delade synpunkter -utom på en punkt. Jag vidhåller att datateknikens utveckling från de störresystemen till de mindre ger en decentraliserad organisation bättreförutsättningar än den situation vi har . Jag delar helt och hållet uppfattning attdetta är en organisationsfråga men också en medborgarfråga. Där får vi kännadet ansvar vi har i en uppbyggd demokrati, i kommuner, landsting och ,där vi som folkvalda får försöka få mer inflytande över tekniken än vad som ärfallet när vi bara tar emot de system som teknikerna skapat. Jag anserdet vikfigt att vi som är förtroendevalda ställer krav på de olika systemen ochser fill att de sätts in i organisationer utifrån en medborgarsynpunkt. Överläggningen var härmed avslutad. 12§ Svar på fråga 1982/83:270 om den kommunala kompetensen har frågat mig om jag ärberedd att medverka till en ändring i kommunallagen så att även kommuner fårmöjlighet att fatta akfiva beslut i solidaritetsfrågor. Den kommunala kompetensen regleras i 1 kap. 4 §kommunallagen (1977:179, ändrad senast 1981:1107). Enligt denna paragraf fårkommuner och landstingskommuner själva vårda sina angelägenheter. Den allmänna kompetensregeln har efter hand kommit attkompletteras av vissa kommunalrättsliga principer. Till dessa oskrivna normerhör den s. k. lokaliseringsprincipen, som innebär att angelägenheten skall avseett intresse knutet till den egna kommunen. Bestämmelser om den kommunala kompetensen finns också isärskild lagstiftning. Ett exempel på en sådan kompetenslag med anknytning tillBjörn fråga är lagen (1975:494) om rätt för kommun ochlandstingskommun att lämna internationell katastrofhjälp. Frågan om att öka den kommunala kompetensen inom olikaområden har diskuterats . Vid 1979/behandladessocialdemokratiska motioner om vidgning av den kommunala kompetensen. I en avmotionerna framställdes önskemål om en särskild lagstiftning som möjliggörkommunala solidaritetsyttringar på det internationella fältet. Konstitutionsutskottethemställde i sitt betänkande (KU 1979/80:11) att motionen skulle avslås.Socialdemokraterna i utskottet reserverade sig i denna del och ansåg att fråganborde utredas. Efter votering biföll utskottets hemställan. Frågor om den kommunala kompetensen och därmedsammanhängande lagtekniska frågor övervägs f. n. i . Ettsärskilt spörsmål är den fråga som har aktualiserat. Att låtakommuner och landstingskommuner få möjlighet att besluta i solidaritetsfrågorkräver enligt min mening ytterligare överväganden. I hkhet med vad densocialdemokratiska minoriteten framhöll vid 1979/anser jag attfrågan bör utredas. I detta sammanhang bör prövas hur en utvidgad kommunalkompetens på detta område kan förenas med statsmakternas ansvar för den svenskautrikespolitiken. Om den kommunala kompetensen 36BJÖRN (vpk): Jag tackar civilminister för svaret. Det negafiva förhållande som råder när det gällerkommuners möjlighet att aktivera sig i olika solidaritetsfrågor, typ bojkott avsydafrikanska varor, är mycket dåligt förankrat i verkligheten. Det rimmar illamed arbetet för den reellt demokrafiska självbestämmanderätten för kommunerna. Den kommunalrättsliga situationen manar inte heller tillbredd och aktivitet genom de kommunala församlingarna kring frågor som isamhället faktiskt har stort intresse och brett stöd bland demokratiska och högtlivsvärderande människor. Ett bra exempel på en sådan fråga är just bojkott avsydafrikanska varor. , , arbetar i dagomkring 50 olika riksorganisationer i för bojkott av sydafrikanskavaror och mot det människoföraktande apartheidsystemet. Detta arbete måsteockså få bedrivas i kommuner och landsting, utan att man riskerar stöta påpatrull på grund av apartheidsystemets direkta eller indirekta lansbärare. I sitt svar säger civilministern: "Frågor om denkommunala kompetensen och därmed sammanhängande lagtekniska frågor övervägs f.n. i regerings- Om tillämpningen av den nya namnlagen "Enligt civilministerns mening krävs ytterligare överväganden, och han anser attfrågan bör ytterligare utredas. Jag vill då ställa två frågor tillcivilministern: När kan viförvänta oss ett utredningsuppdrag om den kommunala kompetensen? Ärcivilministerns målinriktning att möjliggöra för kommuner att själva besluta isolidaritetsfrågor, vilket skulle överensstämma med uttalanden av en i stortsett enig riksdag? Jag vill inte föregripa ett utredningsarbeteoch tala om vad resultatet bör bli när det gäller den kommunala kompetensen. Omjag kunde göra det hade det inte behövts någon utredning. Utredningen fåralltså arbeta, och sedan får vi ta ställning på grundval av det underlag som dåföreligger. frågade när utredningen kan komma atttillsättas. Olika utredningar skall sättas till, och vi undersöker möjlighetenatt anknyta utredningen av den här frågan till någon utredning som vi redan harbestämt att påbörja. Jag kan därför inte svara mer än att frågan bereds och attvi skall försöka finna lämpliga former för den - om det skall vara en särskildutredning eller om den kan ingå i en redan beslutad utredning. 38 (vpk): Bedömer civilministern det som önskvärt attnå fram till en möjlighet för kommunerna att t. ex. besluta om bojkott avsydafrikanska varor? Jag tycker att jag redan har svarat på denfrågan. Det handlar här om avgränsningar gentemot svensk utrikespolitik.Eftersom det inte är lätt att ta ställning till den här frågan sättsutredningen till. I och med att man påbörjar en utredning visar man intresse isakfrågan, rnen man är osäker på vad resultatet bör bli. Utredningen får alltsåge svar på frågan vilket beslutet kan bli. Överläggningen var härmed avslutad. 13§ Svar på fråga 1982/83:271 om tillämpningen av den nya namnlagen har påstått att den nyanamnlagen på grund av vissa spärregler har en del icke avsedda effekter ochfrågat mig om jag har för avsikt att ta initiafiv till korrigeringar för attundanröja dessa effekter. Proposifionenmed förslag fill ny namnlag lades fram av center-folkparti- regeringen.Propositionen innehöll ingen spärregel av det slag som nu harvänt sig emot. Regeln infördes av efter motionsyrkande frånföreträdare för . Vid behandlingen i kammaren godtog av henne nu kritiserade regeln. För min del anser jag mig bunden avriksdagens beslut. 41 (): Jag tackar jusfitieministern för svaret. Anledningen fill frågan är ett konkret ärende. Det visadesig att en regel i den nya namnlagen får till följd att det i vissa fall integår att få fortsatt namngemenskap mellan makar vid ett namnbyte. Jag exemplifierade i min fråga. Därefter har jag fått ytterligarekonkreta exempel. Jag vill återge ett brev som jag har fått: I vår familj, somheter , skulle vi gärna vilja ta mitt flicknamn. Tre vuxna söner,varav en gift, min make och min svärdotter får inte heta som vi andra. Det ärju lätt att inse att människor ställer sig undrande inför sådana här effekteroch vill ha en ändring till stånd. Jag förstår mycket väl att det har varit ett nöje för demsom har skrivit svaret att formulera detta. Inom parentes kan jag säga att harjag berett mina medmänniskor glädje, så är jag naturligtvis tacksam för det.Jag är självfallet medveten om handläggningen. Men jag tycker ändå inte att man borde handlägga en frågapå det här sättet. var man ju på patent- ochregistreringsverket medveten om den här effekten. Man har också hänvänt sigfill statsrådet och chefen för för att få en ändringhärvidlag. Det är riktigt som det sägs i svaret: att det här var enkompromissprodukt som kom fram under riksdagsbehandlingen. Proposifionen frånregeringen hade inte den här regeln. Man försökte alltså i utskottet komma framfill en kompromisskrivning, vilket ju också lyckades. Men man hade då inte haftnågon tanke på att det kunde få sådana här effekter. tycker jag att man kanske kunde vara så pass vidsyntatt man skulle kunna rätta till denna felaktighet på ett smidigt sätt. Jag troratt det om bara viljan funnes kanske skulle kunna gå att ordna. Om tillämpningen av den nya namnlagen Efter att ha gått igenom den proposition sommin företrädare, , lade fram, vill jag klargöra att på mångapunkter där riksdagsbehandlingen ledde till ändringar har jag den uppfattningenatt det ursprungliga förslaget hade företräden framför de ändringar somgenomfördes. Vi har fått ett exempel . Det finns ett merakarakteristiskt exempel, nämligen det fallet att kvinnan har tagit mannensnamn, varefter kvinnan vill ta tillbaka sitt flicknamn. Men då kan inte mannenfå samma namn, utan han får behålla det gamla namnet, vilket betyder att de fårleva vidare med olika namn. Genom de spärregler som infördes uppstår det alltsåvissa märkliga situationer. Omförbättrade behandlingsmöjligheter för narkotikamissbrukare Jaghar sagt mig att jag vill se litet mera av tillämpningen och erfarenheterna avden nya namnlagen. Jag är helt öppen för att vi, när ytterhgare erfarenheterhar kommit fram, skall kunna vara beredda att se över och försöka rätta till de- trots allt smärre - brister som den nya lagen har. Anf.43 (): Jag vill säga ett mer vänligt tack till justitieministern.Jag tyckte att jag här skymtade en öppning, så att vi gemensamt skall kunnaändra dessa bestämmelser, och jag ser fram mot det. Går det inte får vi välåterkomma vid en ny motionsfid. Jag konstaterar också med glädje att vi i många avseenden har sammauppfattning. Närdet gäller det fall som refererade, beträffande makarnaGustavsson, är det så att man hos patentverket kan ansöka om att få ett sådantönskemål bifallet. Men det krävs då enligt lagsfiftningen särskilda skäl. Överläggningenvar härmed avslutad. 14 § Svar påinterpellation 1982/83:63 om förbättrade behandlingsmöjligheter förnarkotikamissbrukare Hans GöranFranck har frågat mig 1. hur jag bedömer behovet av utökade och förbättradebehandlingsmöjligheter för dem som har dömts fill fängelse, i första handnarkotikamissbrukare, samt 2. om jag avser att föreslå regeringen att gefrivårdskommittén tilläggsdirektiv beträffande ändring av 34 § lagen omkriminalvård i anstalt i syfte att tillgodose behoven av utökade ochförbättrade behandlingsmöjligheter. SomHans Göran själv konstaterar kommer den höga beläggningen vidkriminalvårdens anstalter även fortsättningsvis att försvåra en differentieringav de intagna på grundval av deras förhållande fill narkofika. Bl.a. mot den bakgrunden fyller 34 § lagen om kriminalvård i anstalt en viktigfunktion. När en intagen genom vistelse utanför anstalt kan bli föremål försärskilda åtgärder som kan antas underlätta hans anpassning i samhället, kanenhgt detta lagrum medgivande att för ett sådant ändamål vistas utanföranstalten lämnas honom , om särskilda skäl föreligger. Medhänsyn till det stora antalet narkotikamissbrukare inom kriminalvården finnsdet ett stort behov av placeringsmöjligheter enligt 34 § lagen om kriminalvårdi anstalt. Avsikten med detta lagrum har dock inte varit att kriminalvårdenskulle bygga upp egna behandlingsresurser för sådana placeringar.I stället är meningen att kriminalvården i enlighet med den s. k. normaliseringsprincipenskall utnyttja de behandlingsmöjligheter som finns ute i samhället. Antalet 34 §-vistelser har stigit i takt med att antaletplatser på behandlingshem och i familjehem har ökat. Sålunda har antalet sådanavistelser ökat från 1980 till 1982. Det finns f. n. omkring 30behandlingshem samt ett stort antal familjehem som tar emot intagna som ärnarkofikamissbrukare. Kriminalvården lägger ned stora ansträngningar på att fåde intagna som har behov av det placerade i behandlingshem och i familjehem.Kriminalvårdsstyrelsen har intensifierat detta arbete för attom möjligt ytterhgare missbrukare skall kunna beredas en adekvat vård underverkställighetstiden. När det gäller andra fråga vill jag förstframhålla att 34 § lagen om kriminalvård i anstalt är formulerad påett sådant sätt att en rad olika slag av placeringar kan komma i fråga.