prot · G609137 · 1982-12-31 00:00:00 — Men det verkar som om krigsviljan dominerar. Vår hjälp måste i grannländer ses som ett direktbidrag till terrorverksamhet, och man måste höja på ögonbrynen när vinu ökar biståndet. I stället för driftstöd till Bai borde sådant stöd utgåtill alla de vattenprojekt vi har varit med om att finansiera och som i storutsträckning står stilla på grund av brist på bränsle, brist på reservdelareller okunnighet om hur underhåll går till. vardet i TV ett program där man visade just detta förhållande. Sådana stillestånd drabbar i mycket hög grad den kvinnligadelen av befolkningen, som oftast har den tyngsta bördan i fråga om bådejordbruk och hushåll. InternationeUt utvecklingssamarbete m. m. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Driftstöd fill dessa vattenprojekt är lika motiverat somdet är omotiverat i fallet Bai . Några ord om vårt särskilda yttrande om livsmedelsbistånd:Vår huvudinriktning måste vara att skall blisjälvförsörjande med livsmedel. Men den bistra sanningen är att vägen tilldetta mål är lång, och vi måste under fiden bistå med livsmedel. En sådan hjälpär nödvändig för att trygga de satsningar på landsbygdsutveckling som vimedverkar i. Vi kan genom livsmedelsbistånd minska trycket på naturen och getid för långsiktigt gynnsamma åtgärder. Axel berörde våra anslag till ,'Angolaoch Mogambique. Vi måste med beklagande konstatera att den utvecklingspolitiksom har förts i dessa länder har haft kraftiga socialistiska förtecken och letttill dyrbara misslyckanden och ett ökat beroende av livsmedel utifrån. Utvecklingenunder en tioårsperiod är starkt negativ. däremot, som satsat på familjejordbruket, har haften betydligt gynnsammare utveckling. Vi tycker att det är naturligt att överskotten i svensklivsmedelsproduktion används för att bistå utvecklingsländermed livsmedel. Spannmål, torkad fisk och vissa mjölkprodukter borde passa välför denna hjälp, och de svenska åtagandena på detta område borde kunna öka. Jag yrkar bifall till samtliga moderatareservationer i betänkandet. Under detta anförande övertogtalmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 62 AXEL () replik; Det är inte för attjag har något särskilt emot utan fastmer på grund av den svårighetatt strukturera dagens debatt som alla de 67 oppositionsreservationernaföranledde som jag icke tänker bemöta de påståenden som framfördevisavi Bai . får, om han kan, försöka hållastridslusten kvar till dess att har hållit sitt anförande. 63INGEMAR (): Biståndsdebatten har som så mångagånger rört sig om hur mycket bistånd till de fattiga folken vi anser ossha råd med och i vilken utsträckning allmänheten är beredd att stödjabiståndspolitiken. Det är viktigt att vi söker hålla intresset för en generösbiståndspolitik levande när våra egna ekonomiska problem anförs som skäl för ensnålare inställning. Det är i en sådan situation särskilt angeläget att tafasta på, stödja och stimulera det ideella och frivilliga engagemanget för defattiga folkens sak. Jag vill göra det genom att peka på den mycketframträdande roll som den kristna missionen länge har spelat och alltjämtspelar när det gäller vårt gemensamma ansvarstagande för utvecklingen i deländer som får del av våra biståndsinsatser. Det har sagts men förtjänar attupprepas, att den breda uppslutningen i vårt land kring en förhållandevisgenerös biståndspolitik i hög grad varit beroende av den opinionsbildande rollsom de svenska trossamfunden och missionssällskapen har spelat.Långt innan de första biståndsarbetarna sändes ut i NIB:s eller SIDA:s regihade svenska missionärer gjort omfattande och betydelsefullainsatser inom främst sjukvård och undervisning i länder där varken inhemskaeller utländska, statligt bekostade insatser tidigare förekommit. Det var ocksågenom dessa missionärers personligt färgade rapporter som den första kunskapenom förhållandena och behoven i fjärran länder på bred front förmedlades tilldet svenska folket. Så skapades successivt förutsättningarna för den känsla förinternationell solidaritet och vilja att hjälpa där hjälp behövs, som varförutsättningen för det svenska officiella biståndsarbetet. När biståndsarbetarna småningom kom för att omsättasvenska biståndsmedel i praktisk hjälpverksamhet - vilket i stor omfattningockså innebar hjälp till självhjälp - kunde man inte undgå att lägga märke tillbåde den smidighet och den effektivitet som kännetecknade missionens insatser.Det kom att uppmärksammas än mer när de statliga biståndsadministratörernabörjade få personliga erfarenheter av de gigantiska problem som reste sig närman ville introducera västerländska synsätt och arbetsmetoder men samtidigtsaknade kunskap om mentalitet och traditioner hos de folk som man skulle arbetaför och tillsammans med. Den kristna missionen har ibland i generaliserandeformuleringar anklagats för kulturmord. Det är att göra sig skyldig till grovfelbedömning och grova överdrifter. Visst har det förekommit misstag och visstfinns exempel på okänslighet. Konstigt vore det annars, om man betänker allasvårigheter. Men senare års missionsforskning har visat att det ofta varitmissionärerna som svarat för de avgörande insatserna när det gällt attdokumentera och föra vidare uttryck för inhemska kulturer, som av andra skäl änmissionärernas insatser och kristendomens inflytande riskerat att falla iglömska och gå förlorade. Jag tror att man kan säga att uppskattningen av denkristna missionens insatser har ökat som ett resultat av de erfarenheter jaghär nämnt. Det har inte bara tagit sig uttryck i uppskattande ord och omdömen.En successivt ökande del av biståndsanslaget har kanaliserats till olikaprojekt genom den kristna missionen och andra frivilligorganisationer. Dethände t. o. m. att regeringen ställde mer pengar tillfrivilligorganisationernas förfogande än vad SIDA hade begärt. Det sägs ibland - och skymtar också bakom en del inlägg idenna debatt -att det inte skulle finnas tillräckligt med väl motiverade ochväl planerade projekt att satsa på i . Det måste te sig som ettcyniskt svepskäl för alla som bryr sig om hur det verkligen står till ivärlden. Fråga missionen och andra frivilligorganisationer! Trots att dessaorganisationer själva har stora anspråk på förberedelser för de projekt mansöker ekonomiskt stöd för är raden av projekt för vilka det saknas medel nästaoändlig. Internationellt utvecklingssant-arbete in. InternationeUt titveckUngssam-arbete m. m. Det förtjänar att betonas att effektiviteten iutnyttjandet av tillgängliga medel är avsevärt större inom dessaorganisationer, där man är van att vända på slantarna och dessutom räknar medmänniskors idealitet, än i den direkta statliga biståndsverksamheten. Detta förhållande,gör det angeläget att i största möjliga utsträckning utnyttjafrivilligorganisationerna för förmedling av svenska biståndsinsatser. Detförtar inte idealiteten i deras arbete, men det möjliggör ideella insatser pånya områden. Också dessa organisationers naturiiga kontakter medsysterorganisationer i mottagarländer och andra länder talar för ökad satsninggenom dem. Missionens erfarenheter kan tas till vara med godaresultat också på områden där kyrkorna inte tidigare varit verksamma eller där ialla händelser inte tyngdpunkten i deras insatser har legat. Utbildningsprojektmed stark praktisk inriktning - t. ex. projekt med vissa yrkesutbildningar -och jordbruksprojekt inom områden där hackbruket ännu är den förhärskandebrukningsmetoden utgör bra exempel på detta. Också i sådana sammanhang har detvisat sig att förtrogenhet med befolkningens levnadsförhållanden ochutvecklingsnivå gör det lättare att hitta den rätta nivån på insatserna.Exempelvis en direkt övergång från hackan till skördetröskan innebär ingenutveckling av genomsnittsfamiljens försörjningsmöjligheter. För missionärerna,som levat nära befolkningen , ter det sig naturligt att söka sigfram till mellanformer som möter landsbygdsbefolkningen där den är och att medklokhet och inlevelse följa den på vägen mot en bättre levnadsstandard. Jag är också övertygad om att den kunskap och deerfarenheter som både missionen och andra frivilligorganisationer representerarskulle kunna komma till god användning på nya områden där insatser behövergöras i . Många exempel på detta skulle kunna ges. Jag skall nöja migmed ett. redovisade i en storundersökning alkoholkonsumtionen i ett stort antal av världens länder. Av dennaredovisning framgår det med överväldigande tydlighet att det krävs omfattandeoch kraftfulla insatser, inte minst i vissa , om inte alkoholproblemenskall bli helt ohanterliga och ödeläggande. Det finns inom SIDA en avdelning, om än blygsam tillomfånget och med blygsamma ekonomiska resurser till sitt förfogande, som hartill huvudsaklig uppgift att arbeta med alkoholfrågor. På detta område har den svenska - ochäven de kristna samfunden, främst genom DKSN - en ytterst värdefull sakkunskap.Det skulle vara ett framsynt utnyttjande av de samlade svenska resurserna pådetta område att i samverkan mellan SIDA och dess specialorgan för arbete medalkoholfrågor möta och bekämpa alkoholproblemen i innan det är försent. Jag har med mitt anförande velat fästa uppmärksaniheten påde stora möjligheter till okonventionella insatser på viktiga områden somerbjuder sig genom att man i större utsträckning än anknyter till ochtar i anspråk den idealitet och den sakkunskap som finns inom trossamfunden ochandra frivilligorganisationer.Jag har också velat peka på vad dessa organisationer betyder för att hos ossalla hålla vid liv och förstärka viljan till internationell solidaritet. De som arbetar ideellt begär inget tack för sina insatser- även om de är värda det. Det är för dem som det står i en psalm: "Krafttill tjänst är tjänstens lön." Omskrivet till ett inlägg i denbiståndspolitiska debatten kan detta ungefär bli: Resurser till nya insatserför medmänniskors bästa är uppskattning nog för ett arbete som man bara ärtacksam för att få utföra. Det är viktigt att de som arbetar med attomsätta biståndsmedlen till handgriplig hjälp åt människor som törstar eftermat, arbete och utbildning är väl skickade för denna uppgift. Grundutbildningoch introduktion i biståndsarbete samt vidareutbildning är av stor betydelse. Isyfte att tillgodose behoven på det området har utbildningen vid Sandöskolankommit till. beslöt om nya riktlinjer och ökadeuppgifter för denna utbildning. Möjligheten att förverkliga beslutet hämmasemellertid svårt av lokalsituationen. Jag har därför i motion 1772 yrkat attregeringen skall starta en projektering av nya lokaler. Vid finns en unik kompetens vad avserspråkutbildning och u-landskunskap. Denna kompetens kan inte utnyttjas iden grad som vore behövlig och önskvärd på grund av undermåliga lokaler. ex. inte möjligt att i de befintliga lokalerna på konkurrenskraftiga villkorerbjuda organisationer, myndigheter och näringsliv en kvalificerad språkundervisning,som är nödvändig i biståndsarbetet. Sandöskolan har också utomordentligt goda möjligheter attsnabbt utvecklas till ett nordiskt utbildningscentrum med inriktning på frågorsammanhängande med den tredje världens problematik. Inom pågåren översyn av de nordiska ländernas biståndsutbildning som kan komma att ge ossett ytterligare elevunderlag för Sandöskolan. Mot den här bakgrunden vore det rimligt att regeringenåtminstone ombesörjde att en projektering låg klar för hur nya lokaler bordeutformas. En sådan beredskap finns inte . Jag har respekt för om man intekan besvara frågan när en byggnation kan rymmas i ordinarie budget. Men jag vetav egen erfarenhet att möjligheter att tidigarelägga statliga investeringar kandyka upp ganska kvickt under löpande verksamhetsår, när det är motiverat avsysselsättningsskäl. Då gäller det att angelägna projekt finnsfärdigpro-jekterade. Eftersom regeringen och utskottet instämmer i behovet avatt Sandöskolan ges bättre lokaler, borde slutsatsen att projekteringen härförbör påbörjas vara given. Denna slutsats har emellertid varken regeringen ellerutskottet dragit. Jag yrkar därför, herr talman, bifall till motion 1772. Internationellt utvecklingssamarbete rn. 64MAJ-LIS LÖÖW (s): I den uppdelning inom den socialdemokratiskautskottsgruppen som vi gjort av detta omfattande betänkande har det fallit påmig att kommentera reservationerna 52-56, 64 och 65. Det innebär i huvudsak InternationeUt utvecklingssamarbete m. m. avsnittenom katastrofbiståndet och anslagen till de enskilda organisationernasbiståndssamarbete. När det gäller katastrofbiståndet finns det trereservationer. Två av dem gäller anslagens storlek; en från , somyrkar på att anslaget skall begränsas till 100 milj. kr., och en från vpk, somvill tillföra katastrofposten ytterligare 20 miljoner. Utskottets förslag är220,6 miljoner. Det innebär i och för sig 20 miljoner mindre än vad regeringenföreslagit, och detta är föranlett av att utskottet har föreslagit enöverföring av 20 miljoner för att förstärka anslaget till posten för humanitärtbistånd i södra . Den tredje reservationen, från , avviker intevad beträffar anslagets storlek utan handlar i stället om det här speciellaanslagets användning. Man menar att det faktum, att detta anslag efterregeringens bedömning också kan användas för oförutsedda behov som inte hardirekt karaktär av akut katastrofhjälp, bör ifrågasättas. Utskottets majoritet menar att det inte finns anledningatt ompröva det innehåll som denna anslagspost haft och hänvisartill vad som sades i betänkandet 1979/80. Där slog utskottet fast att vi intesåg någon väsentlig olägenhet i att låta anslaget vara en post även för ickeförutsedda biståndsbehov. Utskottet underströk emellertid, och gör det f. ö. änen gång i årets betänkande, att huvudinriktningen självfallet skall vara skall ha medel för katastrofberedskap. Här förtjänar att påpekas att sådanainsatser också kan vara katastroförebyggande eller ge hjälp i mera permanentanödsituationer som inte kan inordnas i landprogrammen. Så, herr talman, över till anslagen till enskildaorganisationer. Olika organisationers biståndssamarbete i skilda länder är ettmycket betydelsefullt komplement till det direkta statliga biståndet. Detinnehåller en stor och engagerad egeninsats när det gäller såvälpengar som personella insatser från organisationerna själva. Jag kan i stortinstämma i vad tidigare sade om betydelsen av ett sådantbistånd. Den anslagsposten har ökat mycket kraftigt på senare år.Det är inte bara ett uttryck för att SIDA liksom riksdag och regering ser dettabistånd som viktigt, utan det är också ett tecken på en glädjande utvecklingnär det gäller de enskilda organisationernas engagemang i biståndsarbetet. Denkraftiga ökningen har inneburit att anslagsposten har fördubblats på enfemårsperiod. har den mer än femdubblats. har för årets budget haft att taställning till dels propositionens förslag på 215 milj. kr. som innebär ettpåslag med 25 miljoner i förhållande till föregående år, dels en enskildcentermotion där det föreslås 235 miljoner, dels förslag på 230miljoner, dels förslag på 225 miljoner. Detta är ett utmärktexempel på den budgivning beträffande olika poster i biståndpropositionen somså småningom resulterat i - som jag tror - ett skådat antalreservationer till betänkandet. I detta fall har i konsekvens med sittagerande i övrigt avstått från att reservera sig på några miljoner hit ellerdit, och det hedrar partiet. Återstår alltså reservationskrav från moderaternaoch på 15 resp. 10 miljoner större anslag än utskottsmajoritetens. Självfalletkan man diskutera om 215 eller 230 miljoner är den riktiga summan. Låt mig bara påpeka att det aldrig varit så attdetta anslag inte har räckt till. Vi kan i bil. 5 till propositionen underrubriken svenskt bistånd läsa, att det /82 utbetaladessammanlagt 133 miljoner av totalt tillgängliga 156 miljoner. Reservationernaskrav har legat på av anslaget. Det finns såledesenligt vår mening ingen anledning att förmoda att SIDA, vars anslagsäskandeöverensstämmer med propositionens förslag, skulle ha gjort en för snålttilltagen bedömning . Dessutom kan vi i Fakta om bistånd läsa än hälften av det katastrofbistånd som jag tidigare talade om faktisktockså kanaliseras via enskilda organisationer. I faktadelen kan vi också genomatt ta del av en fem sidor lång redovisning av katastrofbiståndet för land efterland konstatera den stora insats som våra olika enskilda organisationer göräven så att säga via denna anslagspost med hjälp av SIDA-medlen. Låt mig så med några ord kommentera frågan omett FN-centrum för gen- och bioteknik i , trots att det nu gått någratimmar sedan berörde frågan i sitt anförande. Även om folkpartiethar en reservation i denna fråga tror jag inte att det finns några storaskillnader i synen på detta. Den principiella grunden för utskottets ställningstagandehar varit att ett behov skall placeras i ettu-land, speciellt om biståndsmedel skall finansiera verksamheten. Om det skullevisa sig att detta inte är möjligt kan man naturligtvis på nytt ta ställningoch verka för en lokalisering till . Men just nu har vi i utskottet intefunnit anledning att ta upp det här i ett tillkännagivande från . Med detta yrkar jag bifall fill utskottetshemställan och avslag på reservationerna 52 - 56, 64 och 65. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. 65KARIN SÖDER (c): Det har under denna biståndsdebatt nu liditlångt fram , men jag vill ändå säga att vi inte tillräckligt ofta -varken från denna talarstol eller från andra talarstolar - kan nog understrykahur viktigt det är att vi står fast vi de utfästelser vi har gjort mot vårafattiga medbröder och medsystrar ute i världen. Det är oerhört viktigt att ettvälfärdsland som vårt, alla sina kriser till trots, verkligen slår vakt omsolidariteten. Vi måste ständigt erinra oss att vi trots allt lever i entillvaro som kan räknas till denna världens lyxklass. Det finns också mångaandra länder i världen som har motsvarande förhållande, men tillsammans, är dehär länderna ändå en minoritet. Det är mycket beklagligt att solidariteten inte sitterdjupare än att vi tvingas konstatera att den totala bidragsgivningen i stödettill utvecklingsländerna har sjunkit . Att så skett visarju den statistik som har tagits fram av . Man kan i detta sammanhang också konstatera - något somäven framgår av betänkandet - att stödet till FN-organisationernasbiståndsarbete har InternationeUt utvecklingssamarbete m. m. sjunkitoch inte håller jämna steg med vare sig de ökande behoven eller inflationensoch valutakursernas utveckling. för tekniskt bistånd, UNDP, hardärför tvingats anpassa sig till en lägre nivå, trots att det, som också harsagts tidigare i debatten, finns många projekt som skulle kunna stödjas genomdetta FN-organ. Vad gäller den svenska biståndspolitiken vill jagframhålla att har givit och alltfort ger ett kraftfullt stöd till FN:sarbete. Vi har från sida, som framgår av reservationen 8, ytterligarevelat understryka betydelsen av att vi från svensk sida stödjer FN:s arbete. Vi måste erinra oss att FN är den organisation där allaländer kommer till tals och där risken för stormaktsinflytande är minst. FN harviktiga uppgifter att fylla när det gäller både utveckling av bistånd ochtillvaratagande av sådana intressen som gör att vi kan komma närmare fred ivärlden. Vi får inte glömma att och även Palmekommissionenhar kommit fram till slutsatsen att ett stärkande av FN:s roll är ett sätt attsäkra utvecklingen mot en fredligare värld. Det här behöver ju inte stå i motsatsförhållande till attvi också utvecklar vårt bilaterala samarbete, men det är närmast ensjälvklarhet att man har lättare att undvika ett beroendeförhållande, om detsamlade världssamfundet deltar i stödarbetet än om det gäller ett bilateraltsamarbete. Det är därför som vi från sida har velat få fastslaget attFN-arbetet skall vara en hörnsten i det svenska biståndsarbetet. talade tidigare om det här. Jag uppfattadedet inte så att vi hade så stora åsiktsskillnader i sakfrågan. Då han ärordförande i förstår jag hans inställning mycket väl. Jag delaruppfattningen att många av kan göra mycket värdefulla och effektivainsatser. nämnde , och man kan räkna upp också många andraorganisationer som verkligen når ut till de människor som vi vill hjälpa, dvs.de allra fattigaste. Vi har i en annan reservation begärt ett samlat programför biståndsarbetet och dess utveckling i vårt land. Vi önskar att det av ettsådant program, som vi vill att regeringen skall ta fram, klart, skall framgåatt stödet till FN-organisationerna skall vara en hörnsten i svenskbiståndspolitik. Det är detta vi avser med vår reservation nr 8. I detuttalande som departementschefen gör och som utskottet refererar tycker jag migockså kunna skönja att han är i stort sett av samma uppfattning: "har traditionellt tillhört de multilateralaorganens stora bidragsgivare. I flera av organisationerna uppgår våra bidragtill en betydande andel av de totala resurserna. Den multilaterala andelen avdet svenska biståndet har dock sjunkit. har mångaandra länder ökat sina andelar. har t. ex. de andra nordiska ländernastörre andelar multilateralt bistånd än ." Sedan fortsätter man att beskriva detta, men slår ocksåfast att vi måste ha ett effektivt stöd. Jag tycker inte att det här andas uppgivenhet införproblemet, utan jag tyder det som en vilja att uppfylla också de mål somcentern vill ställa för utvecklingsarbeteti FN;s regi. Jag tycker att det finns skäl att , när vi talar omstödet till FN, där verkhgen har gått i spetsen och där vi alltså harett ansvar, från denna talarstol läsa upp vad FN:s generalsekreterare deCuellar sade här för bara någon vecka sedan. Det är faktiskt viktigt att vierinrar oss detta, när vi fått så mycket rosor från FN;s generalsekreterare,och att vi också lever upp till dessa förväntningar fortsättningsvis. Han uttryckte sin djupa beundran för förmåga attge alla sina medborgare ett välstånd utan motstycke och för vårt lands viljaatt generöst dela med sig. av sina rikedomar och kunskaper tillmindre lyckligt lottade länder. Han sägerockså när det gäller FN och målsättningarna: "Med stor framsynthet insåg de som skrev stadgan atti en värld av ökat ömsesidigt beroende, måste fred förutsätta internationelltsamarbete för att lösa internationella problem av ekonomiskt, socialt,kulturellt och humanitärt slag liksom fred också måste förutsätta respekt förmänskliga rättigheter och grundläggande friheter för alla, inklusive folkensrätt till självbestämmande. Det måste sägas till FN;s stora fördel attorganisationen genom sina verksamheters stora förgrening sökt ta sig an alladessa fredens beståndsdelar. Det finns en utspridd tendens att bortse från vadFN åstadkommit härvidlag. Faktum är, att FN i hög grad bidragit tillavkolonialiseringspro-cessen, baserad på rätten till självbestämmande.Ekonomisk utveckling har gått framåt med värdefullt bistånd av FN-organ ochFN-program. De rättigheter som är förknippade med människan har definierats iinternationella instrument och har förvisso rönt större förståelse nu ännågonsin tidigare i historien. Framsteg på alla dessa områden har varitotillräckliga men de har gjorts, påskyndats och främjats av FN. Resultatet äratt vår värld blivit bättre." När jag yrkar bifall till reservationen nr 8 är det föratt vi skall leva upp till det som generalsekreterare de Cuellar menade att Sverigehade gjort - leva upp till det också för framtiden. Jag skulle vilja ta upp ett par andra punkteri betänkandet. Det gäller först frågan om ett internationellt narkotikaår, somdet har väckts förslagom här. Jag tycker det är väsentligt att vi från svensksida är aktiva när det gäller att stärka FN i kampen mot narkotika. Narkotikaär en internationell sjukdom, det är en pesthärd, och det är för många utvecklingsländerförknippat med enorma problem. talade om alkoholproblemeni utvecklingsländerna, men det är ingen tvekan om att även narkotikan är ettstort problem i dessa länder. Här har FN ett organ, , som ävenfortsättningsvis bör ge sitt stöd för att man skall kunna ge högre prioritet åtnarkotikaarbetet inom FN-systemets ram.