prot · G60916 · 1982-12-31 00:00:00 — Detta angrep ni våldsamt och uppfattade detsom ett uttryck för att vi ville plundra löntagarna när vi sade att dessa måstebidra till ett ökat sparande. Det är precis det som sker genom den politik viför. Jagläste en artikel i av chefredaktören var mycket bekymrad över att det inte var någon indignationsstorm i Sverigemot den socialdemokratiska regeringen och dess poUfik. Han uppmanade deborgerliga parfierna att utnyttja den här debatten för att dra i gång denindignafionsstormen. Ni har, såvitt jag förstår, gjort vad ni orkat med. Men omden inte kommit - och jag tror inte att den kommer - är det fakfiskt för attfolk känner igen oss socialdemokrater. Vi säger samma sak nu som vi sade ivalrörelsen. Hur glad eHer ledsen man sedan var över vad vi sade kan vi lämnadärhän. Men vi mötte ett djupt allvar och en medvetenhet om att en socialdemokrafiskvalseger skulle innebära kravpå betydande insatser och uppoffringar även från våra medlemmar. Sedansade att han hoppas att devalveringen skall lyckas. Ja, det ärlitet andra tongångar än de som hördes . Men om det är så, ,att ni i hoppas att det här skall lyckas, så är det ett par sakersom sades i inlägget i partiledardebatten som borde ta tillbaka. Ensak är att beljög genom att säga att devalveringen är ettsabotage mot det nordiska samarbetet, att vi skulle ha vältrat över enormaproblem och bördor på andra länder. Sanningen är att vi tänker ta på oss dessabördor själva. Vad ni har stått.och talatom är ju just de bördor ochuppoffringar som svenska folket får ta på sig. Jag tycker att det är oroandenär svenska partiledare så enkelt faller in i en grov propaganda, som frånvisst håll utomlands riktas mot den socialdemokratiska regeringen. Detgagnar i varje fall inte . Jag kan säga att den norske statsministernhar fått uppmaningar från sina egna: Ta det Utet lugnt. Du överskattarenormt effekterna på av den svenska devalveringen. Dendirekta devalveringen mellan och är beroende på att bådaländerna ligger i var sin korg. Analyser av läget beträffande den norska kronanvisar att nettoresultatet för , i förhållande till övriga länder ivärlden, antagligen blir att den norska kronan hamnar i ett bättrekonkurrensläge. Det börjar man nu inse i , och en del mera sansade stämmorgör sig hörda i debatten. Jag tycker att det är ytterst olyckligt om enklavanföreställningar upprepas här i . Dessutomvill jag säga att jag mådde litet illa när jag hörde mer ellermindre uppmana Europeiska gemenskapen att försvåra sVensk pappersexport ochkoppla samman detta med vår devalvering. Jag vill berätta för attjag träffade företrädare för kommissionen i går. De gjorde klart att de såg detsom mycket angeläget att man håUer isär handelspolitik och valutapolitik. Detär dystert att en förutvarande utrikesminister på detta sätt mer eller mindreprissätter vitala svenska intressen. Det var dumt gjort, ! Det är juvad kommissionen i försöker undvika. Det är klart att den europeiskapappersindustrin tar varje chans att komma åt den svenska. Men det här skall vinog klara ut. Jagvill säga fill att det finns olika sätt att svara på spekulationmot valutan. Ett sätt är att devalvera defensivt. Det leddetUl en månads lugn. Sedan var spekulationen återigen i gång. Ett annatalternativ är att göra en så pass offensiv devalvering att vi skapar lugn påvalutamarknaden och därigenom får det utrymme för en genomtänkt och långsiktigpolitik som är nödvändigt. Det är det utrymmet vi har skapat genom att göradevalveringen större än vad en rent defensiv devalvering behövde vara. Men denär inte för stor eller för offensiv i förhållande till landets problem. Som jagsagt finns det inget land som ståtar med en så utomordentligt dyster utvecklingsom när det gäller 1970-talets andra hälft. Därför var den härdevalveringen väl avvägd i förhållande fill de problem som vi behöver lösa. Till slut, herr talman!Jag vet inte hur ordet svångrem har använtsi den här debatten för att beteckna socialdemokratins politik. Men det skullevara intressant att höra - det kommer ju fler borgerliga talare ochförutvarande statsråd - att någon tog sig tid att förklara för svenska folketvad er politik skuUe ha betytt om ni hade behållit makten. Vad skuHe det habetytt för svenska folkets levnadsstandard om ni genomfört den nedskärning avstatsutgifterna med som ni har beslutat om här i riksdageni våras? Jag undrar om ni eller någon annan tror att barnfamiljer, pensionärer,arbetslösa, sjuka och vilka det nu än är, som är beroende av denoffentUga sektorn, hade undgått att få mycket påtagliga sänkningar av sinstandard och sin välfärd om ert program hade genomförts. När ni nu anser att nihar ett alternativ - vi har inte hört någonting om det , men vi tänker geer betänketid tills vi lägger fram våra propositioner- vill jag att nifullföljer det ni kallar besparingspolitik. Lägg fram era förslag om att skäraner statsutgifterna med 12 miljarder . Visa att det går att göra utanatt vanHgt folk drabbas av det. Det låter så lusfigt när talar omdet arbetande folket, som skulle drabbas av vår poHtik. Visa hur ni med eranedskärningar och den politik som skulle ha blivit er skonar medborgarna fråneffekterna av det ni skall göra! Och visa modet att fullfölja den polifik somni drivit i valrörelsen - det tänker vi göra! Tredje vice talmannen anmälde att ,, och anhåUit att till protokollet fåantecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. AnL33 (): Låt mig säga det med en gång: Co. har grundluratsvenska folket. Man skulle kunna travestera och säga attaldrig har så få lurat så många på så mycket. Svängmmi stället för svångrem, hette det, och inte ett ord i hela valrörelsen blev detom att svenska folkets levnadsstandard drastiskt skulle skäras ner. Detär f. ö. en händelse som ser ut som en tanke att de tre partier som slöt förra vårens skatteuppgörelse träffas för överläggningar just . Således slipper socialdemokraterna att i dagens allmänpolitiska debatt diskutera de förändringar som måste fill för att inte marginalskattereformen skall bU helt utgröpt av den chockhöga, devalveringen och dess följder. Görs inga korrigeringar kommer inflationen att smyghöja skattetrycket med ca tre miljarder, vUket i så fall innebär att hela den planerade marginalskattesänk ningen äts upp av inflationen. Ioch för sig förstår jag ganska väl att man inom socialdemokraterna inte ärsärskilt angelägen att ta en öppen diskussion om skattereformen, klämdsom man är mellan de ursprungliga löftena fill mittenpartierna å ena sidan ochen aUt mäktigare och medveten å den andra. Underde borgerliga parfiernas i kanslihuset sänktes både det totalaskattetrycket och marginalskatten för medelinkomsttagarna. I och medregeringsskiftet kommer vi inte under den närmaste treårsperioden att kunna fortsätta marschen ut urhögskattesamhället. I stället kommer vi att drabbas av en mängd nya skatter ochavgifter, som fill nöds skulle kunna accepteras, om det fanns en rimlig chansatt de ledde oss ut ur krisen. Men i mångt och mycket kommer de i stället attmotverka sina syften att få fart på . Det är meningen att momsen skall höjas ikonsumentledet fr. o. m. , om nu inte duon sätterkäppar i hjulet för socialdemokraterna och röstar emot. Av dagens debattframgår det att så troUgen bUr fallet. Det är angeläget att fä veta hurregeringen tänker finansiera de-fyra reformer som utlovades i valrörelsen ochsom också återkommer i regeringsdeklarationen. Tidpunkten för en momshöjning ärsällsynt illa vald, och LO har också i denna fråga givit uttryck för sinafarhågor i senaste numret av' genom att så riktigt skriva att enmomshöjning skulle vara detsamma som att planera för ökad arbetslöshet. Vad kan man då säga om polifiken att höja momsen? Jo,följande: "Den här poHtiken har förkastats av en nästan enhällig opinionutanför regeringens kansli. Man befarar att den leder till ökad arbetslöshet,att den fördjupar lågkonjunkturen och försvagar industrin och att den försvårarnästa års avtalsrörelse." Den som sade detta var när denborgerliga trepartiregeringen höjde momsen vid den urtima . Om vi alltså beklagligtvis inte får reda på hur denslufiiga marginalskattereformen kommer att utformas, måste jag ändå ta uppformerna för reformens finansiering. Det enda som därvidlag är beslutat är attfinansieringen är en höjning av arbetsgivaravgiften . Skallarbetsgivaravgifter betala även 1984 och marginalskattesänkningar,erfordras höjning, eller fillsammans med den halvprocentigahöjningen för arbetslöshetsförsäkringen sammanlagt , eller får vi enproduktionsfaktorsskatt som alternativ? Vad kommer detta att resultera i? Jo,utan allt tvivel i en försämring av möjligheterna att vinna tillbakamarknadsandelar. Därmed motverkas direkt devalveringens syften. Andra skatter som regeringen avser att höja ärförmögenhets-, arvs- och gåvoskatten. Hur mycket vet vi ännu inte. ihöst skall det komma en proposition i frågan. Ett vet vi emellertid, och det äratt det inte är några stora pengar som man kan få in den vägen. Under nuvarandebudgetår väntas förmögenhetsskatten inbringa 900 milj. kr., vilket skalljämföras med 40 miljarder i moms och 35 miljarder i skatt på inkomst,realisafionsvinst och rörelse. Det blir alltså inte några stora pengar, men mantillfredsställer kanske alla dem som lider av den kungliga svenska avundsjukan.På köpet får man ökade svårigheter för de livsviktiga små och medelstoraföretagen, ökad kapitalflykt och förvisso icke önskad övergång tillinvesteringar i improduk-fiva men i huvudsak obeskattade objekt somkonst, smycken och ädla metaller. Detvärdesäkra lönesparandet - inte minst skattefondssparandet, dvs. sparandet i aktiefonder - har varit utomordenfiigtframgångsrikt. T. o. m. augusti månad hade det öppnats 1 248 000 konton,varav 501 000 i aktiefondssparandet och 747 000 i banksparandet. Även om en delpersoner använder sig av båda sparformerna, kan man lugnt påstå att över enmiljon svenskar använder sig av det värdesäkra lönesparandet. Det sammanlagdasparbeloppet är ca , och enligt gjorda undersökningar är del av detta sparande ett nysparande. hotade socialdemokraterna här i med attdet värdesäkra lönesparandet skulle avskaffas , omsocialdemokraterna fick regeringsmakten. Skälen är naturligtvis inte särskiltsvåra att förstå. Ju fler människor som upptäcker denna frivilliga,individuella och skatteförmånUga sparform, desto svårare blir det att vinnagehör för obligatoriska, kollektiva löntagarfonder utan någon som helstskatteförmån för den enskilde. har emellertid socialdemokraterna delvistänkt om och nöjer sig, åtminstone f. n., med att minska skatteavdraget med 10procentenheter. Fömtom att skattesparandet varit och är värdefullt för denenskilde spararen, har sparformen haft en påtagHgt positiv verkan på svenskt näringsliv,något som också återspeglas i en bättre fungerande aktiemarknad. Det verkUgaakfiesparandet tog inte riktig fart förrän , då skatteavdraget höjdesfrån till . När nu procentsatsen kommer att återställas tiU , fårvi hoppas att nysparandet i denna form inte kraftigt minskar till förfång förnäringslivet. Det förefaller som om vi får betrakta ändringarna i villkoren förskattesparandet som ett provisorium i väntan på andra sparstimulerande åtgärdersom, enligt socialdemokraterna, är fördel-ningspoUfiskt bättre mofiverade. Omdet skall bU ett ökat generellt sparavdrag som tidigare föreslagits eller någotannat, frågade jag finansminister om . Jag fickinget besked då - jag har kanske mer tur , om nu LO har haft tillfälle atttycka till i frågan. I Våras vidtog mittenregeringen med stöd från moderatasamlingspartiet en del besparingsåtgärder, som minskade de statUga bidragentill kommuner och landsting. EnUgt budgetpropositionen motsvarade besparingsåtgärdernaett utdebiteringsbehov på för landstingen och för primärkommunerna.Staten stjäl kommunernas pengar, hette det då från socialdemo-krafiskt håll. De borgerliga parfiernas representanter i kommunförbundensstyrelser har beräknat att de genomförda och förebådade åtgärderna på valuta-och skatteområdena motsvarar krav på kommunala skattehöjningar på minst 1:50 -en mer än dubbelt så stor stöld som alltså. Till yttermera visso nye civilministern klart deklarerat att socialdemokraterna står fast vidsitt gamla krav att den kommunala sektorn skall fillåtas växa . Hur manskall gå till väga är ännu inte klart. Skall beslutet , Hksomfallet kommer att bli med karensdagarna, rivas upp för att bana väg för denutlovade volymökningen, eller kommer man att gå fram på andra vägar? Hur somhelst är det mycket bråttom om besluten skall rivas upp, men detär väl att hoppas för mycket att besked skall lämnas under den allmänpolitiskadebatten. Kommer regeringen att sätta hotet om en så stor volymökningi verket, blir följderna ofelbart kännbara för skattebetalarna. Reaktionen lärinte utebU - om inte förr så vid val. Sådär litet i förbifarten kommer man att införa skatt på videoutrustning ochkanske också en båtskatt. Skattelättnadernapå utdelningsinkomster från aktieutdelningar, som maximalt varit ,skall slopas. Detta är beklagligt, eftersom de varit ett steg i rätt riktningmot avskaffandet av dubbelbeskattningen på aktier. Hurdet blir med den s. k. övervinstbeskattningen på vinstgivande företag ligger änså länge i vida fältet. Ur alla andra synpunkter än avundsjukan måste det varahelt förkastligt att straffbeskatta de välskötta och lönsamma företagen, näralla gjorda undersökningar visar att det är de vinstgivande företagen sominvesterar och skaffar nya jobb. Kommer vi att få en höjd bolagsskatt, ellerhur blir det, herr finansminister? Nuser jag att finansministern har avlägsnat sig, vilket jag tycker är bådeförvånande och upprörande. Har vi en aUmänpoUtisk debatt med ett avsnitt somberör ekonomin, kan man självfallet förvänta sig att finansministern skall varanärvarande och kunna svara på de frågor som stäUs. Gårdagensoro på börsen, med mycket omfattande kursras, kan knappast tillskrivas hotet omen eventuellt höjd bolagsskatt utan beror huvudsakligen, åtminstone enligtdagens morgontidningar, på ett rykte om en skärpt reavinstskatt på aktier. Ävenom trovärdigheten för finansministerns dementier något devalverats ,skulle det nog vara värdefullt orn ville lämna ett klart ochotvetydigt besked att någon sådan reavinstskärpning inte kommer. Han är intenärvarande, men han kanske nås av budskapet och har då som statsråd rätt att gåin i debatten när han vill . F.ö. skall det bU intressant att se om de tidningar som för ennyfiken läsekrets talat om hur mycket rikare den och den kändisen blivit på höstenskursuppgång nu också bekantgör hur mycket vederbörande förlorat på gårdagensbörsras. Jagnoterade inledningsvis att såväl det totala skattetrycket som marginalskattenför en medelinkomsttagare minskat sedan de borgerliga partierna fick majoriteti . Skatternas andel av vad svenska folket jobbat ihop ,den s.k. bruttonationalprodukten, var år 1970.1977 var den uppe i 51,4 %och beräknas under innevarande år ha sjunkit till . Ett kraftigt skärptskattetryck under den socialdemokratiska regeriiigstiden alltså och därefter ennergång. Samma utveckling kan spåras när det gäller arbetsgivaravgifterna. Från1970 fill 1977 steg dessa avgifter från 11,9 till - har delegat i stort sett sfilla. En industriarbetares marginalskatt var år och . Deav den socialdemokratiska regeringen genomförda och aviseradeåtgärderna på det ekonomiska området kommer att vända den nergång avskattetrycket som vi har haft under de gångna sex åren. är det mer äntroligt att skattetrycket ökar med , dvs. lika mycketsom de borgerliga regeringarna lyckades sänka trycket under sina regeringsår. Denna utveckUng är djupt oroande. Isin exposé över den svenska ekonomin beskrev hurindustriproduktionen gått ner och marknadsandelar förlorats. Han aktade sigemellertid väldigt noga för att ange några av de verkliga orsakerna till vårförsämrade konkurrensförmåga. har redan påtalat bristen påstrukturomvandling. Andra orsaker är att vi helt enkelt vid mitten av1970-talet beviljade oss för höga lönestegringar som vi hade denstörsta frånvaron från arbetet. Det går självfallet inte i längden att beviljaoss själva högsta löner och kortaste arbetstid. Så mycket duktigare är vi inteän människorna i andra länder. konflikt på arbetsmarknaden kostadelandet miljarder och hjälpte sannerligen inte till att bevara våra marknadsandelar. Jagbeklagar ånyo, herr talman, att finansministern inte är kvar här och kan svarapå de frågor jag har ställt till honom. AnL34 (): Det är betecknande för situationen i världsekonomin att Europeiskagemenskapen i sin årsrapport räknat med en så låg tillväxt inomGemenskapen som innevarande år och . Det är ocksåintressant att notera, med tanke på Gemenskapens stora betydelse för svenskekonomi, att rapporten i övrigt pekar på de växande svårigheterna att fåsamordning i den ekonomiska politiken mellan Gemenskapens medlemsländer. Trotsoron internafionellt borde vi inte här i landet vara alltför pessimistiskabeträffande framtiden. har inflationen pressats ned" med5 %. Innevarande budgetår har vi änfiigen åstadkommit ett klart trendbrott närdet gäller budgetunderskottets andel av bruttonationalprodukten. Vi har enbred uppgörelse om skattepolitiken. Meni ett slag har detta scenario förändrats radikalt. Det målmedvetna arbetet attpressa tillbaka inflationen är spoUerat, eftersom devalveringen ju föder eninflation som med aU säkerhet kommer att översfiga för nästa år.Grundvalarna för skattereformen har raserats. Devalveringen fick dessutom ensådan dimension att det, såvitt man kan bedöma, är ytterUgt svårt försvenskt näringsliv att utnyttja de möjligheter som borde föreligga till sänktapriser för svensk export. En internationell opinion är på det klara med attdevalveringen till allt väsentligt var en konkurrensdevalvering. Om svenskaföretag utnyttjar devalveringen till att öppna priskrig t. ex. beträffande pappersprodukteroch stål är risken stor för repressalier från andra länder. Det finns aUtsåanledning att uppmana svenska företag att inte göra ont värre och störa vårahandelsrelafioner genom att okritiskt medverka till en prispolifik påexportmarknaderna som skulle uppfattas som ovänliga handlingar. Den fråga jagskulle vilja ställa här till finansminister är om man frånregeringens sida är medveten om de risker man löper med sina upprepadeuppmaningar till svensk industri att sänka priserna på exportmarknaderna. Detfinns förvisso områden där man kan göra detta utan att riskera repressalier,men dessa är dess värre mycket begränsade.Regeringen bör alltså sluta med sina uppmaningar i den här vägen och låtanäringsUvet, som har nära och direkta kontakter med marknaderna, avgöra vilkenprispolitik man skall föra. Handelspolifisktär devalveringen en katastrofal omdömeslöshet. Industripolitiskt kan dennaturligtvis vara intressant, men bara under den bestämda förutsättningen attfillväxten i världsekonomin tar fart. Det är nämUgen mycket diskutabelt om detfinns förutsättningar att. erövra marknadsandelar från andra utan en fillväxt ivärldsekonomin. Detta är naturligtvis en öppen fråga Uksom hur devalveringenkan komma att öka svenska underleverantörers marknad när det gäller t. ex.komponenter fill svensk verkstadsindustri. Blir nettobehållningen på längresikt bara en ökad inflafion så har också ur industripolifisk synpunktdevalveringen blivit ett stort misslyckande. Framförallt är emellerfid devalveringen en katastrof för trovärdigheten vad gäller densocialdemokrafiska poHtiken. Under hela valrörelsen talades det om denutsträckta handen, om viljan att bryta upp från blocktänkandet. Socialdemokratinhar med sitt handlande efter valet bränt broar, och stängt dörrar. Därmed harman också när det gäller den ekonomiska politiken från den nya regeringens sidagjort sig i generande omfattning beroende av kommunisterna. Defyra s. k. vallöftena var en tunn och bräcklig kuliss, bakom vilken man dolt enpolifisk strategi, som cyniskt räknat med stora reallönesänkningar utan hänsyntUl de sämst ställda befolkningsgrupperna. Kjell-OlofFeldt har här upprepat vad han fidigare sagt: Man var tvungen att vidtade här åtgärderna för att betala räkningarna från de borgerliga regeringarna.Men då tillhör det faktiskt bilden att den socialdemokratiska opposifionen då,dvs. före valet, i fråga efter fråga hade mera långtgående krav och krävdestörre insatser, med ökade kostnader som följd, än vad regeringen föreslog. Iklartext sagt är det ju den räkningen, räkningen för de socialdemokratiskavallöftena och överbuden, som vi nu skall betala. Socialdemokratins vårdslösasätt att hantera ekonomiska realiteter åstadkom den spekulation mot kronan somsedan blev regeringens motiv för devalveringen. Densocialdemokratiska regeringen har förvisso gjort en sällsynt olycklig start.Sett från alla synpunkter präglas den av oskicklighet och ett bristande sinneför proporfioner och ekonomiska realiteter. Jaghar i en debatt här i kammaren med finansminister krävt ettbesked om hur socialdemokatrin tänker klara löftet till pensionärerna omvärdesäkring av pensionerna. Det fillhörde de frågor man verkUgen lyfte fram ivaldebatten och är ett av de fyra famösa vallöftena. gavhäromveckan det lakoniska beskedet att vallöftet står fast. Pensionärerna kanvara trygga, pensionerna skall värdesäkras. Gäller detta löfte också ? Detar den fråga jag skulle vilja rikta fill finansminister , ävenom han just nu händelsevis inte sitter i sin bänk. IStockholms-Tidningen för i går berättas att regeringen har haft sin förstastörre genomgång av vad värdesäkringslöftet innebär. Det heter där: "Flera statsråd uttryckte då stor tveksamhet inför ett genomslagsom ger ATP-' pensionärer 5-6 gånger mer än folkpensionärer". den grupp statsråd som i detta rådslag uttryckte stortveksamhet? Med devalveringen och det nya inflationstrycket har jusocialdemokratin gjort sitt löfte ännu mer besvärande. Med andra ord: Är detenligt den socialdemokratiska filosofin en riktig fördelningspolitik att geATP-pensionärerna fem, sex gånger mer i kompensation än folkpensionärerna ochöka spännvidden mellan de sämst ställda och dem som har en hygglig standard?Med tanke på att den här frågan spelade en så central roll i valrörelsen bordeett klarläggande omgående komma. När socialdemokratin nu söker leda i bevis attdevalveringen är en produkt av en långsikfig strategi verkar detta intesärskilt övertygande. Detta visar redan det faktum att man i sina fyravallöften inte ens insett de förödande fördelningspolifiska effekterna av dennya ekonomiska politiken. Ugger emellertid den socialdemokratiska ekonomiskapolifiken fast. En devalvering är en oåterkallelig åtgärd. Man kan naturligtvisbeklaga att socialdemokratin på det här sättet spolierar vad som under senareår uppnåtts i den ekonomiska politiken: trendbrotten i utgiftspolitiken, inflationsdämpningen, viljan till samförstånd om en skattereform, etc. Denfråga som anmäler sig är naturligtvis: Vilka är då alternativen? Hur kommeropposifionen att agera? Jag tror det är synneriigen angeläget, inte minst infören häpen internafionell opinion, att man från oppositionens sida fortlöpandekritiskt granskar den socialdemokrafiska helomvändningen. Men ännubetydelsefullare är självfallet att man från oppositionens sida är beredd attpresentera ett alternativ. efterlyste ett sådant. Han kanvara förvissad om att det kommer. Alternativet kan inte vara byggt på någon annan bas än denekonomiska poHtik som mittenregeringen med växande framgång genomförde. Arbetetmed att pressa tillbaka de offentliga utgifternas andel av BNP måste ha högstaprioritet. Sparåtgärderna måste emellerfid ha en rimlig fördelningspolitiskprofil. Från sida kan vi självfallet inte acceptera denfördelningspoUtik som socialdemokraterna nu gör sig till förespråkare för t.ex. när det gäller kompensafionerna till pensionärerna. En vikfig hörnsten i alternafivet fill den ekonomiskapoUfiken är naturligtvis tilltron till att parterna på arbetsmarknaden skall hatillräcklig insikt i de samhällsekonomiska sammanhangen och ett tillräckligtstarkt engagemang för att acceptera en nödvändig stark återhållsamhet.