prot · G609135 · 1982-12-31 00:00:00 — Men denfråga som tar upp pekar ändå på ett stort problem när det gällerpolitiska åtgärder för sysselsättning men också för industripolitiken i stort.Det gäller möjligheternaeller kanske snarare svårigheterna att göra insatser i ett område utan att defår negativa konsekvenser i ett annat. Jag försöker, när det gällerlokaliseringspolitiken, att inte medverka till att lokaliseringspoli-tiskt stödanvänds för att flytta arbetslöshet från en ort till en annan, från en regiontill en annan. Därmed försöker jag att inte heller medverka tilllokaliseringspolitiska beslut som medför en överkapacitet i en bransch och somsedan leder till utslagning och ökad arbetslöshet. Det gäller då att noga följade frågor som senare blir aktuella. Vi kan aldrig - om vi har kvar vårarbetsmarknadspolitik och lokaliseringspolitik - helt komma bort från sådanahär svårigheter. Jag noterar att åter lyckadesundvika att beröra devalveringen och den socialdemokratiska regeringenspolitik. Det beror säkert på att den politiken nu är på väg att lyckas; BengtWittbom är naturligtvis ledsen över det. Det finns ett ordspråk som lyder; Surt, sade räven omrönnbären. ser väl nu att den socialdemokratiska ekonomiskapolitiken och industripolitiken ger oss ljusglimtar och uppgångar i svenskindustri. Vi får, och det är regeringens ambition, en ökadindustrisysselsättning och en ökad orderingång som kan leda till fler jobb iindustrin, och då kan folk få sysselsättning just i den reguljära industrin,vilket har varit min ambition. Det gör ett något patetiskt intryck när man får lyssnatill ett så kraftfullt tal om arbete ifrån en representant för ett parti somhittills inte satt kampen mot arbetslöshet särskilt högt. Till , slutligen, vill jag säga: Det ärklart att jag skulle kunna fortsätta att här i kammaren räkna upp åtskilligtsom vi planerar inom industridepartementet. Men jag trodde möjligen att detinte var sådant som Per var ute efter i första hand. Jag skullekunna visa att vi inte ligger på latsidan iindustridepartementet. Trots att vi suttit i regeringsställning i bara sex sjumånader, har vi ändå börjat arbeta med mycket. Det är riktigt, som säger, att regeringenkommer att till vårriksdagen lägga fram en proposition om förnyelseoch utveckling av svensk industri. Vi har datumet , och sistadagen för propositionen är . Propositionen kommer att innehålla etttreårsprogram för styrelsen för teknisk utveckling, ett treårsprogram förindustrifonden och ett ramprogram för statens industriverk, den kommer att taupp frågor som gäller uppfinnare, innovatörer och den verksamhet som rörtekniska attachéer, det blir ett program för utveckling av små och medelstoraföretag, osv. Propositionen kommer alltså att innehålla en hel del förslag somgäller utveckling och förnyelse av industrin, förslag som naturligtvis ocksåblir till gagn för utvecklingen av läns näringsliv. Detta är en specielldel av det som vi arbetar med. Jag vill också bekräfta det som Per sade om attvi arbetar med ett nationellt mikroelektronikprogram. Jag hoppas också att isinom tid få lägga fram det som ett förslag för riksdag. Om den industriella verksamheten i län Om den industriella verksamheten i län Vi arbetar alltså inomindustridepartementet med många förslag, som kommer att betyda oerhört mycketför svensk industris utveckling. Men det som jag har velat betona i mitt svaroch i mina inlägg är ändå att regeringens huvuduppgift - och devalveringen komju vi tillträdde - var att öka konkurrensförutsättningarna försvensk industri, att öka förutsättningarna att ha kvar marknadsandelar och nånya marknadsandelar. På den punkten menar jag att det har kommit så mångarapporter att vi kan säga att vi är på rätt väg, att vi är på väg attlyckas. Svensk industri börjar återta förlorade marknadsandelar, orderingångenhar ökat, vi har fått mindre antal varsel; jag skulle kunna nämna fler teckenpå förbättringar. Detta är väl någonting som alla här i kammaren bordeglädjas åt och inte vara ledsna över, . Vi borde notera detta somen framgång för svensk industri och för en socialdemokratisk industripolitik.Huvudsaken är ju att människorna får ha kvar jobben i industrin. Och denambitionen gäller naturligtvis också län. 60BENGT WITTBOM (m): Jag hade faktiskt inte trott att det skullevara nödvändigt att begära ordet igen, men det är det tydligen. Det är bra attindustriministern erkänner att han är medveten om att 200 milj. kr. isubventionerade investeringspengar till innebär konsekvenser för deriktiga jobben på i . Skall ni tackla de problemen senareinnebär det väl, vad jag förstår, att också i blir någontyp av stödföretag, som kommer att utsättas för industridepartementetsöverväganden i detalj . Jag är inte grälsjuk, herr industriminister. Det är baradet att industriministern är den som sitter i regeringen, inte vi. Visst ärdet klart att en 16-procentig devalvering får effekter. Det är alldeles givet,särskilt om den kombineras med fallande oljepriser och tecken på en, om intestor så i alla fall märkbar uppgång i konjunkturerna. Det är alldeles utmärktatt industriministern kan stå och glädja sig här i kammaren. Men jag vill barasäga att tar ni inte tag i de grundläggande strukturproblemen i svensk ekonomioch i svensk industri lär det bli en kortvarig glädje - för industriministern isynnerhet men också för svenska folket. Slutligen vill jag säga, herr talman, att jag utan vidareär beredd att ge industriministern och socialdemokraterna det erkännandet, attni är världsmästare på sysselsättningspolitik. Sysselsättning kan man skapa medstatliga pengar. Men ni är inte världsmästare på att skapa arbete åtmänniskorna, behov av människor på arbetsmarknaden. Arbete är inget fristående,utan arbete, behov av arbetsinsatser och efterfrågan på arbetskraft är enkonsekvens av ekonomiska örhållanden. Där vill jag påstå, industriministern,att när det gäller att driva sådan politik är moderata samlingspartiet vidaskickligare än socialdemokraterna. 61PER (vpk): Det här blir antagligen mitt sista inlägg iden här debatten, som faktiskt har dragit ut . Industriministern säger att han ville undvika att flyttaarbetslöshet. Det tycker jag var ett bra besked. Det vill också vi undvika. Under vissa förhållanden kan det hända att man, när detfinns jobb, kan flytta arbete. Men då flyttar man inte arbetslöshet. Det gällerexempelvis utlokaliseringar - vilka alltid kan diskuteras - som gjordes avstatlig verksamhet från ut i landet. Då flyttade man arbeteinte arbetslöshet. Man har redan flyttat arbetslöshet genom att exempelvislägga ner verksamhet i Bergslagen och flytta den till . Det tror jaginte man vinner någonting med. Det som behövs är att det skapas nya jobb ochnya branscher som kan ha framtiden för sig. Det tror jag är det primära. Jag nämnde i mitt första inlägg. Jag tror attdet är viktigt att regeringen medverkar till att verksamheten där inte minskar,utan att man ser fill att människorna har jobb. Bruket ligger i länets mestutsatta del, och det är ytterst viktigt att det får vara kvar. Det är ettmodernt bruk, så det bör kunna vara kvar. Vad gäller den statliga verksamheten har vi statistiskacentralbyråns verksamhet i , som utlokaliserades till oss . Vimenar att verksamheten i bör få öka, och att expansionen inte bör ske iStockholm. I viss mån har en sådan utveckling redan skett i , och vitycker att den skall fortsätta åt det hållet. Slutligen vill industriministern få förslag. Jag tror attdet är viktigt, som jag har sagt, att alla förslag prövasseriöst. De som är orimliga får man sortera ut. Om den industriella verksamheten i län Jag skulle vilja återknyta till det PerIsraelsson sade just innan han lämnade talarstolen. Det är självklart att allaförslag som förs fram i länsprogrammen, som kommer att redovisas ,förslag från näringslivet - vi har löpande bra kontakter med industrins olikaorganisationer - förslag som kommer från fackliga organisationer och förslagsom kommer fram i sådana här debatter i riksdag skall prövas seriöstoch gås igenom. Situationen inom industrin och i den svenska ekonomin är sådanatt vi inte kan lämna något oprövat. Sedan vill jag också till säga att jagbeträffande delar hans uppfattning att det är ett modernt bruk. Vihar också diskuterat frågan vid ett flertal tillfällen påindustridepartementet. Det är en fråga av ett slag som är ganska vanhgt just nutill följd av överetableringar inom vissa industribranscher men också på grundav att stödåtgärder har fått vidtas för andra regioner i . I tidigaredebatter här i har också representanter för andra län än länframhållit vikten av stödåtgärder. Det är helt klart att vi har uppmärksammatproblemet, och jag har också vid den nu mycket omtalade distriktskongressen iÖrebro haft tillfälle till Om den industriella verksamheten i län diskussionermed mina partikamrater ifrån i den här frågan. Jag kunde inte, herr talman, låta bli att återigen begäraordet, med anledning av slutord. Han sade: Vi ärskickligare än socialdemokratin när det gäller att ordna de varaktiga jobben.Jag får tolka hans uttalande så. Mot detta måste jag få säga att ni inte lyckades särskiltväl när ni satt i regeringsställning under de gångna sex åren. Det var ju ifråner som den nya regeringen fick överta arvet. Vad var det för ett arv, herrWittbom? Jo, den dag då den nya regeringen vandrade upp till konseljen påslottet stack några journalister ett TT-meddelande i händerna på oss där detstod att det går 185 000 människor arbetslösa i och att 85 000 av demär ungdomar. Arbetslösheten lyckades ni att med den borgerliga politiken höjamycket kraftigt. Jag är inte så ensidig att jag säger att det var ettresultat enbart av den borgerliga politiken i . Självfallet berodde detockså på en internationellt sett svår utveckling. Men en del av arbetslöshetenvar ändå hemmagjord, och den kan vi inte få bort på nolltid, även om vi nu harsatt in massiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder, som har satt stopp förökningen och i viss mån börjat få ner arbetslösheten. Investeringsverksamheten var nere i ett bottenläge. Det varfråga om ett investeringsras. Det är länge sedan vi har haft sä låginvesteringsverksamhet som vi har . Vi får gå tillbaka till början av1970-talet. Satsningarna på teknisk forskning och utveckling har legat stilla,och industriproduktionen har, , varit så låg att vi egentligen kantala om nolltillväxt i . Det var egentligen som bad mig att göra dethär tilllägget i debatten när han oförsiktigt nog sade att man frånborgerlighetens sida skulle vara så mycket skickligare och bättre på att klarafrågorna om sysselsättning och industriell verksamhet än vad densocialdemokratiska regeringen och politiken är. Jag vet inte om denna kammareär rätta platsen att fortsätta den här diskussionen, men det var ett såfantastiskt tillfälle för mig som industriminister att återigen få göra herrWittbom påmind om verkligheten. 63BENGT WITTBOM (m): Jag vill bara helt kort säga, att om dettaatt inte höja arbetsgivaravgifterna är ett utslag av regeringens skicklighetatt klara arbetsmarknadsproblemen , är det ännu skickligare att sänka dem. Detvar det första. Det andra jag vill säga är, att om industriministern läserstatistiken över antalet människor utanför den reguljära arbetsmarknaden - ochvi har små korta sammandrag i arbetsmarknadsutskottet, som jag gärna kan setill att industriministern får kontinuerligt - kan han konstatera att vi harfler människor utanför den reguljära arbetsmarknaden än vad vi hade vidden tidpunkt när blev industriminister. Överläggningen var härmed avslutad. 13 §Svar på interpellation 1982/83:104 om den industriella verksamheten iStockholms län har mot bakgrund avutvecklingen inom industrisektorn och den offentliga sektorn samt dekonsekvenser som denna utveckling har fått för sysselsättningen i Stockholmslän frågat mig följande; Har regeringenför avsikt att ta itu med den alltmer växande obalansen i ? Harindustriministern för avsikt att vidta åtgärder för att öka den industriellaproduktionen i regionen? Harindustriministern för avsikt att vidta åtgärder för att inrätta etttvärvetenskapligt centrum eller liknande för forskning i nya produkter ochteknik? Vilka åtgärderi övrigt är industriministern beredd att vidta för att öka graden avindustriell sysselsättning i regionen och därmed minska arbetslösheten? För den svenska industrin gäller att sysselsättningen harminskat inom flertalet industrigrenar . Det finnsflera anledningar till detta. En av orsakerna är övergången till ny och mindrearbetskraftsintensiv teknik, inte minst inom verkstadsindustrin och inom dengrafiska industrin. Detta är viktiga industrigrenar i , varförsysselsättningseffekterna är påtagliga där. Många företag i regionen återfinnså andra sidan inom delbranscherna elektronik, telekommunikation, kemiteknikm.fl. områden för vilka framtidsutsikterna bedöms som jämförelsevis goda. Det är framför allt i somindustrisysselsättningen har gått ned . Denna nedgånghar tillsammans med den ökade sysselsättningen inom tjänstesektorn orsakat enväxande obalans. Det är olyckligt om en region förlorar industriarbetsplatser,och vi bör naturligtvis undvika att skapa "specialiserade", ensidigaarbetsmarknader. Strävan bör därför vara - och det gäller såvälStockholmsregionen som andra regioner i landet - att så långt möjligt skapa väldifferentierade arbetsmarknader där olika näringsgrenar och olika slagsarbetsplatser finns representerade. Därigenom blir regionen mindre känsligförde omställningar som olika näringsgrenar får genomgå. De generella åtgärder som regeringen har vidtagit, såsomdevalveringen och den senaste tidens räntesänkning, börtillsammans med en förväntad allmän konjunkturförbättring kunna leda till ökadeinvesteringar och ett förbättrat sysselsättningsläge inom industrin i Stockholmslän. har i vissa avseenden unikaförutsättningar när det gäller industriell utveckling. Det är störstaarbetsmarknad med god tillgång på forskningskompetens och forskningsresurser.Industrin drar också nytta av de täta internationella kontakter som ärsjälvklara för Om den industriella verksamheten i Om den industriella, verksamheten i Stockholmi dess egenskap av administrativt centrum. De breda satsningar som görs på teknisk forskning ochutveckling kommer också i särskilt hög grad till del. Deteknikområden som prioriteras är bl. a. bioteknik, elektronik och datateknik,verkstadsteknik och kemiteknik, vilka är väl representerade iStockholmsregionen. I statskontorets stödundersökning konstaterades attmottagarna av det stöd som /80 gick via styrelsen för tekniskutveckling, STU, till teknisk forskning och utveckling till fannsinom . Därnäst kom mottagare inom medsammanlagt av stödet. På regional nivå bedrivs olika projekt för att stimuleraindustriell verksamhet. Jag vill här nämna den samverkan som finnsmellan STU, den regionala utvecklingsfonden i , tekniskahögskolan, m. fl. för att samordna och sprida tekniska idéeroch forskarrön till företag i länet. Detta bör kunna ha en stor betydelse förde forsknings- och utvecklingsintensiva industrierna i . Samtliga länsstyrelser fick regeringensuppdrag att tillsammans med länsarbetsnämnderna, de regionalautvecklingsfonderna, landstingskommunerna, länets kommuner, fackligaorganisationer m. fl. utarbeta regionala industriprogram. Genom programmen kanlänen föra fram underlag för det industripolitiska arbetet i länen men också fördet arbete som bedrivs av centrala myndigheter och av regeringen. Problem ochbrister i infrastrukturen som hämmar den industriella tillväxten inom länet kanuppmärksammas. Länet har också möjlighet att redovisa hur samhällets samladeresurser för näringslivsfrämjande åtgärder bör vara avvägda. Programmen skallredovisas till regeringen , och jag ser med intresse fram emoten beskrivning från av industrisektorris problem ochutvecklingsmöjligheter. 65TOMMY (vpk): är en av de regioner ilandet, även om det kanske låter konstigt, som drabbas hårdast av industriellnedläggning. försvann 40 000 industriarbetsplatser. Förstahälften av beräknas antalet nedläggningar ligga någonstans mellan 10000 och 15 000. Nedläggningarna började vad gällerStockholmsregionen. Främst har det gällt verkstadsindustrin och elektronikindustrin.Det har skett utflyttningar av verksamheten från regionen till andra länder,och då har det framför allt varit storföretag, huvudsakligen industriföretag,såsom , och , som flyttat verksamheten utomlands. De härföretagen har f. n. ungefär två tredjedelar av sina anställda i andra länder änSverige. beräknades att bruttoinvesteringarna för dessa företagutanför landets gränser låg på omkring 20 miljarder, medan investeringarna inomSverige uppgick till 17-18 miljarder. Den nya tekniken och rationaliseringarna har ocksåbidragit till att jobben inom industrin i väsentlig grad har minskat iregionen. Bostadsbyggandet har väsentligt minskats, på grund av bl. a.minskad efterfrågan på bostäder därför att reallönesänkningarna kraftigt slagitmot familjerna. Arbetslösheten har medfört att framför allt unga människor borhemma längre . Kraftiga hyreshöjningar m. m. är också orsakertill minskad efterfrågan. I kvarstår trots detta fortfarandeen brist på bostäder. Det har kompenserats av en uppgång i den offentliga ochprivata serviceverksamheten. Detta har till stor del kompenserat den brist påsysselsättning som har uppstått genom industrinedläggningar. Detta har medfört,och det erkänner industriministern i svaret, att den redan tidigare storaobalansen inom regionen har ökat. En regional industripolitisk debatt kan inte föras utanatt man också tar med hela landets industripolitik, eller brist på sådanpolifik, om man så vill. Med tanke på detta kan man konstatera följande: Densvenska industripolitiken är passiv och odynamisk. Grovt uttryckt består denav 1. olikasubventioner till företagen i form av pengar och tjänster, 2. inslag i statUgforskningspolifik, något som delvis är en förtäckt subvention, 3. speciellaregionalpolitiska förmåner samt 4. viss statligutrednings- och analysverksamhet. Företagsstödet ges dels generellt, dels avdelat tillutpräglade krisbranscher. Det här krisstödet har i och för sig varitnödvändigt och oundvikligt, men man kan gott säga att det har varit alltförlitet inriktat på förnyelse. I realiteten har det statliga engagemangetväsentligen bara blivit ett sätt att överföra privatkapitaletsavvecklingskostnader på samhället. Det regionalpolitiska elementet iindustripolitiken har varit svagt, och det har inte stått i proportion tillkrisregionernas behov och situation. Den offentliga analysverksamheten ärintressant, men utgör mer en spegling av utvecklingen än en bas försjälvständig politisk åsiktsbildning. Man kan alltså säga att nästan all industripolitik bedrivsi ett mycket kortsiktigt perspektiv. S. k. strukturplaner för krisbranscher harbara några få års räckvidd. Vi hörde industriministern alldeles tala om enproposition vilken skall läggas fram eller och ivilken det bara är fråga om treåriga planer. Som långsiktigt räknar man, för attanvända ett mått som utnyttjas i budgetsammanhang, allt som gäller längre tidän . Man har vidare en utpräglad sektorisering. Varje områdebetraktas för sig, graden av förutseende är ringa och insatserna är oftafelaktiga. Framfiden förekommer i det industripolitiska tänkandet enbart sommycket lösliga förutsägelser om trender, och det betonas att man egentligeninte kan säga något säkert. Kort sagt, herr talman: Det existerar ingenstrategi. Behovet av en ny industripolitik är därför stort. Man måste självfallet frigöra sig från föreställningen attindustripolitiken skulle stå neutral i förhållande till samhällsklasserna.Målen för en för samhället offensiv industripolitik kan därför inte baseras påden nuvarande regeringens sätt att tänka. För en regering med förankring iarbetarrörelsen Om den industriella verksamheten i 12 protokoll 1982/83:134-135 Om den industriella verksamheten i ocharbetarklassen är det därför inte försvarligt att ställa de industriellaförhoppningarna till den s. k. marknaden. Men eftersom marknaden inte anseskunna förutses och eftersom prismekanismerna sörjer för att "rätt"industriproduktion kommer till stånd, får industripolitiken givetvis enosammanhängande, nyckfull och kortsiktig karaktär. Det som sker får helt enkeltske. Medvetenheten är låg, och alla tankar på förutseende eller styrandeåtgärder har avvisats. En ny industripolitik måste därför utgå från samhälleligabehov och mål. kommunisterna har i en motion till årets riksdagangivit utformningen av en ny långsiktig industripolitik. Med vissareservationer skulle man kortfattat kunna formulera följande målområden för nyajobb inom industrin: tillverkning av nya processanläggningar, maskin-,apparat-och verktygsindustri, dator- och elektronikindustri, produkfion förjärnvägsväsen och övrig kollektivtrafik, tätortssanering och stadsplanering,övrig anläggnings- och byggnadsverksamhet, träkemi och övrig träförädling,arbetsmiljöteknik och övrig miljöteknik, produktion för alternativa energisystem,fartyg m. m. för inrikes sjöfart, medicinsk teknik och bioteknik, utrustning iövrigt för vårdsektorn, barnomsorg, undervisning och administration, brytningav nya , instrumentindustri och optisk industri, "autonomastrukturer", dvs. livsmedel, fodermedel och annan lokal industri, samtprojektförberedelser för långsiktig utveckling. Detta är ett landsomfattande program, men ser man på deolika punkterna finner man att flertalet av dem också är applicerbara påStockholmsregionen. Industriministern hänvisar i sitt svar huvudsakligen tillde generella åtgärder som regeringen vidtagit, nämligen den 16-procentigadevalveringen och räntesänkningarna. De förhoppningar som regeringen knytertill "en förväntad allmän konjukturförbättring" bygger enligt den senastekompletteringspropositionen på en uppgång i ekonomin i . Den uppgången ärbaserad på ett ökat bostadsbyggande och på militär upprustning, en uppgång somdet enligt min mening är en smula anmärkningsvärt att en arbetarregering iSverige bygger förhoppningar på.När det gäller den första frågan, om regeringentänker ta itu med de växande obalanserna i , kan man möjligensäga att svaret har uteblivit. I varje fall finns det ingenting preciserat omhur det skall gå till. I svaret på den andra frågan, om regeringen tänker vidtaåtgärder för att öka den industriella produktionen, riktas intresset på detregionala industriprogram som länsstyrelserna, länsarbetsnämnderna, deregionala utvecklingsfonderna, landstingen, kommunerna, facken m. fl. kommer attutarbeta, men regeringen har inte visat sitt ansvar genom att ange klara målför en sådan samhällelig industriproduktion. Risken är att det också ifortsättningen blir generella åtgärder med stöd för privata industrier ochåtföljande risker för fortsatta industriutflyttningar från . I övrigt tycker också jag att det skall bli intressant attse vad de här organen kommer fram fill. Men - som jag har redovisat -om det inte anges direkta målsättningar är jag litet reserverad. Jag tycker att regeringen borde - ja, jag vill säga måste- gå in för att när det ges direktiv till sådana här regionala planeringarockså ange en industripolitisk målsättning på annan grund än den vi har vantoss vid . Svaret på den tredje frågan är svävande. Industriministernhänvisar till den samverkan som finns mellan styrelsen för teknisk utveckling,den regionala utvecklingsfonden i , tekniska högskolan,m. fl. Men ingenting i svaret visar tyvärr att dennasamverkan också skulle inriktas på att skapa nya samhälleliga industrijobb. Omman nu vill skapa ett tvärvetenskapligt forskningscentrum, måste avsiktennaturligtvis vara att detta skall verka för att skapa de här nya jobben. Manskall inte bara ge innovationer, utan måste också konkreta förslagframläggas och resurser anvisas för en vidareutveckling. Svaret på den fjärde frågan, vad regeringen i övrigt ärberedd att göra för att öka graden av industriell verksamhet, tycks återfinnasi de allmänna förhoppningarna på devalveringen. Av den anledningen tror jag detfinns skäl att fråga industriministern följande: