prot · G60973 · 1982-12-31 00:00:00 — Jag hardock av företrädare för varvet bibringats den uppfattningen att det finns enhel del varv ute i som inte är tvingade att tillämpa så hårdaränte- och amorteringsvillkor som det svenska och som offererar beställningartill lägre räntor än och med förmånligare amorteringstider. att ni har kontrollerat att samtliga europeiska tillverkare avoffshore-produkter-det är inte så många-har förbundit sig att tillämpa högst13,ränta för offshore-anläggningar? Jag utgår från att förstår att ivarje fall jag måste ha någon form av indikation på att de uppgifter som RuneTorwald för fram är troliga, innan jag uttalar mig om vilka som följer och inteföljer . kan han själv inte ge något exempel. Det visar ändå påfrågans karaktär. Skulle det längre fram redovisas attdet som tror sker verkligen har skett, är jag naturligtvis bereddatt studera detta och undersöka vilka förutsättningar vi har att balansera densituationen. 41 (): Jag vill uttrycka min storatillfredsställelse över det svar som statsrådet här lämnade. Detinnebär att statsrådet, om det visar sig att andra varv mer eller mindre ojust- det kan jag inte bedöma -skulle försöka slå ut när detgäller offshore-produkter, kommer att överväga åtgärder som kan trygga bådebeställningar och sysselsättning vid det aktuella varvet. Jag tackar än en gängför den kompletteringen. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Föredrogs och hänvisades 1982/83:89till jusfitieutskottet 9 § Allmänpolitisk debatt (forts, från prot. 42RUNE (): "Den socialdemokratiska strategin byggerpä en rättvis fördelningspolitik", framhöll statsminister igårdagens debatt här i kammaren. Men socialdemokratiska paroller och socialdemokratiskpolitik stämmer dåligt överens. När socialdemokraterna tillåter inflationen attsköta fördelningspolitiken, då blir fördelningspolitiken inte rättvis. redovisade i gårdagens debatt hur densocialdemokratiska politiken ökar klyftorna bland landets pensionärer. Det ärett praktexempel på socialdemokratisk fördelningspolitik i verkligheten. Antalet pensionärer som socialdemokraterna vägrarpensionstillskott uppgår till ungefär 20 000. Den gruppen fär enligt densocialdemokratiska fördelningspolitikenen årlig höjning på . och ettbelopp på . Bland dessa pensionärer finns änkor, vilkasrätt till pensions-fillskott är beroende av om den avlidne maken haftundantagande från ATP. I praktiken innebär detta att ett stort antal kvinnor kanförlora hela sitt pensionstillskott i samband med att maken avlider. Dessakvinnor drabbas alltså av en väsentligt sänkt pension efter makens död. Dennaförsämrade pension tvingas de leva med på grund av att pensionsvillkoren ärknutna till mannens villkor inom pensionssystemet. Anser socialdemokraterna attett system med så starkt föråldrade och könsbundna villkor stämmer med dagenskrav på jämställdhet? Om inte, varför motsätter sig socialdemokraterna att denuvarande reglerna ändras? Det talades i går här i kammaren om bredasamförständslösningar. Här är ett område där socialdemokraterna kan medverkatill en bred lösning och bidra till en socialt rättfärdig politik. Visa nu attorden får innehåll! har krav på ATP-systemet ställts underdebatt. Det är främst av två skäl som debatten förs. Det första skälet är fördelningspolitiskt. Det andra äratt ATP-systemet genom sin konstruktion anpassats för en ekonomi med låginflation och hög tillväxt. Vi har en helt annan bild. Därtill kommer att det ärförst nu som stora grupper med full ATP-pension börjar nå upp i pensionsåldern.Och som tredje faktor kommer att pensionärsgruppen blir allt större iförhållande till de yrkesverksamma. Det är ju gruppen yrkesverksamma som skallbetala de äldres pensioner, eftersom ATP-systemet bygger påfördelningssystemet. fanns 400 000 ATP-pensionärer, 1980 hade antaletökat till 1,2 miljoner, och 1990 räknar med att antaletskall ha stigit till 1,8miljoner. Ser vi litet längre in eller beräknasantalet stiga till drygt 2,5 miljoner. Det innebär att pensionärsgruppen bliren allt större grupp i relation till antalet yrkesverksamma. är det fyraförvärvsarbetande på en ATP-pensionär - är det bara två. ATP-avgifterna är av den totala lönesumman ochhar bestämts till . Ökar inte avgifterna snabbare, räckerinte ränteinkomsterna långt, utan hela AP-fonden tar slut . Detta är bakgrunden till förslagstrax att ATP-avgifterna måste höjas med 0,8-1,under fiden1985-1989. har höjningarna varit 0,2-0,. Det betyder attATP-avgiften hamnar på 13,4-14,. Det innebär en relativ uppgångmed från dagens nivå, 9,. trodde attATP-avgifterna skulle vara uppe i först . I de nya beräkningarna har angettett ATP-uttag på . Då har verket antagit att reallönerna är istort sett oförändrade och att fondens placeringar barager utöver inflationen. Den utveckling som pekar på skulle,om den blev verklighet, leda till att lönebikostnaderna kom att ta i anspråk enså stor del av de totala arbetskraftskostnaderna att det framstår som enomöjlighet. Mot den här bakgrunden anser att det nu är dagsatt pröva vilka förändringar i pensionssystemet som krävs för att det skall ståi överensstämmelse med vår långsiktiga samhällssituation och för att det skallfå en mer fördelningspolitiskt rättvis utformning. De betydande förändringarna i befolkningsstrukturenpåverkar också i hög grad vårdbehovet och därmed den offentliga sektorn. Det ärsärskilt gruppen av de äldsta, de som är och är mest vårdbehövande,som ökar mest. Den verkligheten kan vi inte springa ifrån. senare här att i ett anförande vidare utveckla dessaproblemställningar. Ett annat område där vårdbehovet är stort och ökandegäller de skador som förorsakats av alkohol- och narkotikamissbruk. Följdernaav mellanölets skadeverkningar i ungdomsgrupperna märks nu på det sättet attdet finns allt fler unga alkoholister på vårdanstalterna. Alkohol- ochnarkotikamissbruk är orsak till att många unga förtidspensionerats. I debattenom den offentliga sektorn glöms det ofta bort vilka miljardbesparingar vi kangöra och måste göra genom att bilda gemensam front mot såväl alkohol- somnarkofikamissbruket. De insatser som gjorts på skilda områden av deicke-socialisfiska regeringarna har inneburit en ökande medvetenhet omproblemens omfattning, och det är en förutsättning för att nå resultat. Dessapositiva resultat av de senaste årens insatser på drogbekämpningens område fårinte innebära att samhället slår sig till ro i kampen mot drogerna. Tvärtomvisar de positiva erfarenheterna att attityderna till alkohol och narkotikagenom medvetna insatser kan förändras. Med rätt utformade informationsinsatserbör vi också kunna påverka de narkotikamissbrukare vilkas missbruk ej är käntav sociala eller medicinska myndigheter. Gjorda undersökningar visaratt det är en stor grupp som genom sitt missbruk försörjer langarna. Statsrådet framhöll att arbetet medatt förebygga missbruk måste drivas ännu hårdare. Jag delar helt denuppfattning som framförde här . Jag instämmerockså i uttalandet att det gäller att driva kampen både mot narkotikan och motalkoholmissbruket. Detta är viktigt, för det finns ett samband. Inte minstbland ungdomar uppträder alkohol- och narkotikamissbruk gemensamt. Det är ocksåviktigt att åstadkomma sådana förändringar att de luckor som finns ilagstiftningen pä det här området kan täppas till. Vi måste också se till attvi med ökad kraft kan arbeta på det internationella området, inte minst medtanke på de rapporter som vi har fått om narkotikautvecklingenute i världen. Regeringens budgetförslag innebär inte förstärkta anslagtill Upplysning och information på drogområdet. Detta är beklagligt och står ibjärt kontrast till de allmänna uttalanden om krafttag mot droger somföreträdare för den nya regeringen gjort. , närsocialdemokraterna varit i opposition, har de i gjort stortnummer av sitt 100-miljonersprogram på det här området. Jag frågar : Vart tog det programmet vägen? hade ni ju haft möjligheter attförverkliga detta. Vi är medvetna om det kärva ekonomiska läget och om detökade budgetunderskott som regeringens åtgärder har medfört. I en sådanekonomisk situation är det oförnuftigt att skapa en ny byråkratisk instans pålänsstyrelsen genom att inrätta nya tjänster för att handlägga LVM-ärenden.Inte heller ur vårdsynpunkt är en sådan ordning att föredra. Utredningsansvaret för vård av vuxna missbrukare bör -vilket vi har hävdat tidigare - enligt uppfattning liksom hittillsligga kvar hos socialnämnderna. En ytterligare handläggande instans ilänsstyrelserna före länsrättens slutliga avgörande skulle endast medföra enbyråkratisering av missbruksvården. I verkligheten skulle ändå länsstyrelsenshandläggare bli helt beroende av den grundläggande utredning, som redan utförtsav resp. socialnämnd. Ledamöterna i socialnämnden känner ju de personer som äraktuella. , riv upp det tidigare fattade .beslutetoch använd de 3 miljoner som anvisats i budgeten till aktivt drogbekämpandeåtgärder i stället för att bygga ut byråkratin! Från vill vi använda dessa 3 miljoner främst tillökad information på alkohol- och narkotikaområdet enligt följande fördelning: Vi vill ge ytterligare 1 milj. kr. som stöd tillungdomsorganisationernas upplysning om alkohol och narkotika. Ytterligare 1 milj. kr. anvisas i en ny riktadinformationssatsning mot främst hasch för att öka kunskaperna bland ungdomarnaom haschets medicinska och sociala skadeverkningar. Informationen bör riktastill samtliga elever vid högstadium och kanske även mellanstadiumsamt i gymnasieskolan, till ungdomar i beredskapsarbete eller motsva- rande och till samtliga värnpliktiga vid landetsregementen. anvisas till för att utvecklamaterial och metoder för alkohol- och narkotikaförebyggande arbete inom vårdcentraleroch andra delar av primärvården. bör slutligen anvisas för inköp avflera narkotikahundar för tullens och polisens verksamhet. Det här är aktivt riktade insatser i förebyggande syftesom prioriterar före en utbyggnad av byråkratin. Till slut, herr talman! I kampen mot drogmissbruket bordedet kunna råda nationell enighet. Vi här i har vårt ansvar. Men vimåste också göra klart för hela svenska folket att varje enskild måste ställaupp och ta ett personligt ansvar, om vi skäll lyckas. 43GÖTE (): I socialdemokratiska kvinnoförbundetsfamiljepolitiska program står det: "Ett annat grundbegrepp i denborgerliga diskussionen om familjepolitiska åtgärder är valfrihet." Sedanignorerar man valfriheten och frågar: För vem? I den moderata familjepolitiska partimotionen till åretsriksdag står det bl. a.: "Familjens valfrihet måste öka. Ingen vet bättreän familjen själv vad som är bäst i olika situationer." Dessa korta redovisningar visar hur ideologiskavärderingar påverkar ställningstaganden i olika frågor. Här går en klarskiljelinje mellan den socialistiska, kollektivistiska och centralstyrdauppfattningen å ena sidan och den moderata, som bygger på tilltron till denenskilde individen, å andra sidan. Denna olikhet i grundsyn har kommit att framstå som alltklarare i takt med att den socialdemokratiska politiken alltmera har kommit attpräglas av övertro på politikerna och på kollektiva lösningar - detta samtidigtsom i den allmänna debatten den enskilda människans frigörelse och ansvar harfokuserats. Frågan om vägvalet är vidare ofrånkomlig därför att vi har ett samhälle där kollektivet har kommit att bestämma alltmera i form avpolitiska, fackliga eller andra centrala beslut. Skillnaden i synen på den enskilde kontra samhället liggertill stor del i olikhet vad gäller synen på människan. I det kollektiva samhälletär det företrädaren-representanten som vet bäst, och det är dit alltmera avbesluten kommer att koncentreras. Man gör detta oftast utifrån en socialtmotiverad täckmantel, och därför kommer de förslag som presenteras avkollektivets företrädare alltid att betecknas som sociala. Detta är i grundenen felsyn. Man gör den felaktiga sammanblandningen att man sätter likhetsteckenmellan en socialt inriktad politik och en socialistiskt inriktad politik. I denallmänna argumentationen utnyttjar man sedan ytterligare denna människosyngenom att frenetiskt påstå att den som företräder eller talar för ökadindividuell frihet gör detta utifrån brist på socialt ansvar. Denkollektiva människosynen är klart begränsad i sin sociala dimension. Kanske beror detta på att socialismen i grunden är bärareav den materialistiska människosynen, och det är lätt att i ett sådant lägebortse från hela människans sociala behov. Enligt moderat uppfattning är just valfriheten ochrespekten för den enskildes särart och personliga önskemål en viktig del i densocialpolitiska inriktningen och ambitionen. En människa kan ha det bra, settur rent materiell synpunkt, men sakna möjlighet att påverka sin situation iönskvärd omfattning, därför att kollektiva beslut har kringskurit vederbörandesfrihet. Den människan lever då under former som inte är socialt acceptabla förhenne själv. Vad hjälper det då denne ende, om han eller hon får läsa ipartiprogrammet att han eller hon enligt kollektivets uppfattning lever i engod social miljö? Det är viktigt att respekten för och hänsynen till denenskilda människans önskemål ökar. Detta gäller inte minst i ett läge när denekonomiska tillväxten begränsas. Man måste då tillvarata de förutsättningar somfinns på olika områden; att inte göra så är ett rent slöseri med viktigamänskliga resurser. Hänsyn till den enskildes önskemål och tro på denenskildes ansvar måste vara basen för den socialpolitik som kan förena trygghetmed trivsel och tillfredsställelse. Jag vill peka på några områden där detta ärsärskilt viktigt. Först och främst gäller det familjen. Respekten förfamiljens integritet måste vara vägledande för det familjepolitiska arbetet.Kollektivisering och centralstyrning hotar i grunden familjens suveränitet. Det är föräldrarna som har huvudansvaret för barnen, ochdet är just i familjekretsen som de unga skall lära sig nödvändiga normer ochvärdering ar. Det gäller i ett sådant sammanhang att man från politiskt hållunderlättar för föräldrarna och inte försvårar för dem. Det är föräldrarna som bäst vet vad som är bra för barnen.Detta gäller frågan huruvida båda föräldrarna skall förvärvsarbeta elieromnågon av dem vill vara hemma och ta hand om barnen då barnen är små. Det får iett sådant läge inte vara så att hemarbetet nedvärderas från politiskt håll.Det är givetvis lika värdefullt arbete att ta hand om sina egna barn som att tahand om andras. Vidare vet föräldrarna bäst vilken barnomsorgsform som är braför deras barn. Det måste därför finnas alternativ till den kommunalabarnomsorgen. Den kommunala barnomsorgen är bra, den är nödvändig, men denpassar inte alla barn. Vi vet också att den kommunala omsorgen är den dyraste.Genom att satsa på alternativ har man därför också möjlighet att på ett bättresätt tillgodose volymbehovet av omsorg. Detta skapar ökade möjligheter för demsom vill förvärvsarbeta att få sin barnomsorg ordnad. Detta är viktigt, därföratt mor och far skall veta att barnen har det bra när mor och far är påarbetet. Moderata samlingspartiet har väckt en omfattandefamiljepolitisk motion. Vi föreslår där åtgärder som skulle underlätta förbarnfamiljerna. De förslag som där presenteras skulle inte minst gynna debarnfamiljer som inom ramen för nuvarande system rent ekonomiskt sett har det besvärligast-de ekonomiskt svaga barnfamiljerna. Skatt efter bärkraft är nödvändig. Det är orimligt attinte hänsyn tas till försörjningsbördan, och här behöver snara åtgärder vidtas.Jag skall inte vidareutveckla vår syn på den punkten, för förste vice talmanIngegerd redovisade detta här i går. En obeskattad vårdnadsersättning, avdragsrätt för styrktabarnomsorgskostnader upp till en viss nivå, är andra åtgärder som vi anserbrådskar i genomförande. Minimistandardgaranti skulle ge de ekonomiskt svagafamiljerna bättre trygghet. Vi föreslår att garantibeloppet i föräldraförsäkringenräknas upp, eftersom detta på grund av inflationen släpat efter. Jag skulle vilja fråga statsrådet om inte detta äråtgärder som också statsrådet skulle kunna vara beredd att arbeta för. Det varpositivt att socialdemokraterna ändrade sig när det gäller flerbarnstillägget.Det skulle vara ännu mera positivt om vi kunde få en bred enighet när detgäller andra viktiga reformer pä det familjepolitiska området för att slå vaktom valfriheten. - Frånmoderat sida har vi pekat på behovet av en helhetssyn ifamiljepolitiken. Detta gäller även områden som ligger utanför de renttraditionellt familjepolitiska. På boendeområdet är det angeläget att valfrihetentillgodoses. Här har faktiskt den socialdemokratiska efterkrigs-politiken varitrent förödande. Vi vet genom flera undersökningar att bostadskonsumenternaönskar bo i av dem själva ägda bostäder, och då framför allt i småhus. Densocialistiska styrningen på bostadsområdet har omöjliggjort denna valfrihet förmånga familjer. Att kunna äga sin bostad, med den trygghet som detta kaninnebära, borde vara en demokratisk rättighet. Men så långt sträcker sig inteambitionen i den socialistiska socialpolitiken. Jag skulle'vilja fråga: Blirdet månne något bättre nu när i större utsträckning skall gå ini boendeplaneringen? Blir det då för regeringen också ett socialt motiv atttillvarata valfriheten? Detsamma är förhållandet när det gäller en meningsfullfritid. Vi vet att många barnfamiljer önskar en fritidsstuga på landet. Och idetta glesbefolkade land borde det här inte möta några fysiska hinder. Men se,då kommer återigen den socialistiska styrningsambitionen och lägger hinder ivägen i många fall. Det är tydligen enligt denna doktrin mera socialt att bo ien stugby någonstans i under några korta semesterveckor än atttillbringa sin fritid i en egen liten sommarstuga på rimligt avstånd frånpermanentbostaden. Hänsyn till den enskildes önskemål måste även gälla närnågon i familjen behöver vård i olika former. Människorna får inteomyndigförklaras därför att de blir gamla eller svaga. Enskilda initiativ måstehär stimuleras i betydligt större utsträckning. Behovet av enskilda initiativ ivården är rent socialt betingat. Det är ingen belastning att sådanainitiativ dessutom är billigare och skapar bättre flexibilitet. Detta kan gälladen öppna sjukvården. där värdefulla komplement till den offentliga vården kankomma till stånd. Det kan gälla åldringsvården. Den nuvarande utvecklingen kaninnebära likriktning för de gamla. Lät mig bara som ett exempel peka på degamla som bor på landsbygden, där ålderdomshemmet lagts ner därför att kommunenanser att det blivit för dyrt att driva det vidare. Detta har inneburit attmånga gamla, som på grund av åldrandet måste flytta från sin bostad, inte barafår lämna sitt hem, utan också tvingas flytta till centralortens ,där totalmiljön blivit helt främmande för vederbörande. Här kunde små, enskildavårdhem utgöra viktiga komplement till den kommunala vården. När mor i inte längre orkade sköta sitthem, kunde hon välja att flytta in i det lilla vårdhemmet i . Sammasystem kunde gälla för kvartersområden i . Vi kunde på såvis uppnå en ortsanknuten åldringsvård, som har klara socialpolitiskamotiveringar. Jag tror, fru talman, trots ochplanverkets normer och trots den kommunala perfektionismen när det gällerstandard och modernitet, att mor även skulle känna mertillfredsställelse i det lilla vårdhemmet i . Och varför skall viförvägra henne detta? Varför kan vi acceptera att mor vid köp av singungstol kan välja olika tillverkare, men när det gäller den viktiga tillvaronpå ålderns höst, då är det plötsligt politikerna som skall ta ansvaret ochbestämma vad som är bäst? Många unga lever i utsatta situationeroch miljöer. Även här är familjen viktig. Det gäller kampen mot droger och allaslags missbruk. Men här har också samhället ett stort ansvar. I en moderatmotion har vi redovisat åtgärder som enligt vår uppfattning är nödvändiga ikampen mot missbruket. Narkotikan är ett främmande element i vårt kulturmönster.Vi måste klart och konsekvent bekämpa narkotikamissbruket. De hänsynslösanarkotikahandlarna skall motarbetas och stoppas. Straffskärpningar får inteuteslutas i detta sammanhang och inte heller en mera konsekvent behandling vidvåra kriminalvårdsanstalter. Den som bedriver knarkverksamhet på anstalternafår finna sig i att mista de rättigheter som andra intagna har. Vi får hellerinte nonchalera gatuhandeln eller det lilla missbruket, därför att det finns iprincip inget ofarligt narkotikamissbruk. När missbrukaren hamnat i det läget att vederbörande intekan hantera sin situation, då är samhället skyldigt att ingripa för att hjälpahonom eller henne. Det får inte gå så långt att hjälpen och stödet frånsamhällets sida kommer . Här behövs i många fall tidigare och merakonsekventa ingripanden. Vi har därför i motionen föreslagit ändringar i lagenom vård av missbrukare, så att åtgärder kan vidtas för att hjälpa såvälmissbrukaren som de anhöriga. Även på missbruksområdet är enskilda initiativ nödvändiga.Statsrådet betonade i går här i kammaren det värdefulla i folkrörelsernasengagemang, och jag delar helt statsrådets uppfattning på den punkten. Det ärbara en sak jag ställer mig frågande inför. Jag tror inte att det behövs någramiljoner kronor till de fackliga organisationerna för att de skall engagera sigi det här arbetet. Dessa organisationer är starka ekonomiskt sett, och jag förutsätter att deras engagemang inte hänger på om de får ett litetbidrag från statsmakterna. Generellt sett är idéburen rehabilitering bra ochframgångsrik. En ökad satsning på just den rehabiliteringsformen är därförangelägen. LP-sfiftelsen m. fl. har visat goda förutsättningar för att hjälpa,och här kan medmänskligheten stå till tjänst pä ett sätt sorn ger mycketpositiva sociala effekter. Jag vill också ta upp de ekonomiskabedömningarna i samband med ett ökat inslag av enskild vård. När det gäller attgenerellt täcka vårdkostnaden är det viktigt att de vårdbehövande på likavillkor kan välja mellan det allmännas vårdinsatser och fristående vårdinsatserinom sjukvården, rehabiliteringen och åldringsvården. Ett system medvårdpenning, som följer patienten, borde kunna positivt prövas, eftersom det ärviktigt att alla, oaktat vilken ekonomisk ställning man har, får frihet attvälja. Jag har här tagit upp frågor som har näraanknytning fill familjen i olika situationer. Valfrihet, hänsyn och ansvar ärviktiga inslag i detta sammanhang. Valfrihet ger också en större trygghet. Närsåväl sociala som ekonomiska motiv talar för denna valfrihet, borde det varanaturligt att i ökad utsträckning prövade alternativ jag nämnt. På så vis kanvi på ett bättre sätt tillgodose de enskildas behov. Att avvisa alternativen fårdäremot negativa effekter, och det blir i så fall den enskilda människan somtill sist får ta konsekvenserna av detta. Jag hoppas verkligen, fru talman, attvi inte skall behöva försätta den enskilde i den situationen. Under detta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 44MAJ (vpk): Jag skulle i mitt anförande vilja ta upp någrafrågeställningar som rör samhällets barnomsorg. Den debatt som förs på detta område är ju i mänga fall,kan man säga, mer förvirrande än klargörande - något som jag anser inte minstde tre borgerliga partierna vara skyldiga till. är sedan gammalt, det vet vi ju, svurnafiender till barnomsorg i samhällets regi. Men hänger också både center- ochfolkpartiet med så gott de kan. De modeord som används i kampen mot enutveckling av barnomsorgen har vi hört här. De är valfrihet, frivillighet,flexibilitet och mångfald. Allt detta framförs på ett sätt som om det skullestå i motsats till den barnomsorg som vi har . Det är ju inte heller någonkonstruktiv kritik som framförs från de borgerliga partierna. Det är ofta intefråga om några förslag till förbättringar av förskole-och fritidsverksamheten.Resonemanget brukar i stället helt följdriktigt komma fram till utgjutelser omatt detta är en förlegad omsorgsform och att den framför allt är för dyr församhället. Ja, jag skulle vilja säga att det är den sanna konservatismen somfrodas.