prot · G609156 · 1982-12-31 00:00:00 — Skillnaden mellan vår inställning till dettaproblem och moderata samlingspartiets ligger i att , somföreträder här i kammaren, säger att de accepterar kemiska medel iskogsbruket. Han talar t. o. m. om avlägsna trakter i västra och norraVärmland, där han skulle kunna tänka sig att sådana används. Men det finns ingasådana skogstrakter i de områden som hänvisar till. Vi villdäremot ha bort användningen av kemiska medel i skogsbruket. Vi vill ha enmanuell, mekanisk hantering, inte minst med hänsyn till den höga arbetslöshetsom råder. Där har vi skillnaden, och våra resp. partier kan aldrig förenas idenna fråga. Förste vice talmannen anmälde att i Ljunganhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik. 47HANS (): Som en röd träd genom hela den proposition somvi här behandlar går misstroendet från statens sida mot skogsägarna. Storebrorsmentaliteten,oviljan att låta någon enskild bestämma över sin egendom, kan väl tas som ettutslag av samma företeelse. Det sunda förnuft som vår SkogspoUtiken,m. ungdom, och äldre skogsmän med för den delen, efterutbildning vid våra skogsbruksskolor gett en praktisk tillämpning i våra skogarvill socialdemokraterna nu knuffa åt sidan för att ersätta det medlagparagrafer. Om man vill ställa saken riktigt på sin spets skulle mankunna påstå att det vore lika gott att pä en gång slopa all skoglig utbildning,eftersom kunskaper och århundradens erfarenheter ändå får ge vika inför mereller mindre löst grundat tyckande att vissa åtgärder inte står iöverensstämmelse med regeringens syn. Vi känner igen det socialistiskasamhället, med dess övertro på paragrafer och teknik - och oförmåga att inseatt industrialismen får rätta sig efter de naturens grundlagar som ingenpolitik rår pä. Jag har uppriktigt sagt litet svårt att förstå hur vårsaklige och kunnige jordbruksminister kunnat låta ett lagförslag så fullt avbrister komma fram, men vi får väl skylla på dåliga rådgivare, som influeratsfrån sådant häll där man nästan verkar panikslagen inför den råvarusituationsom man själv genom överetablering varit med om att driva fram. Vi har hamnat i ett besvärligt läge. men jag är ingenpessimist. Jag tror att vi kan lösa problemen, bara vi har klart för oss att vimäste tänka och handla pä lång sikt. Vår massaindustri arbetar tyvärr inte medeukalyptusarter med omloppstid, utan med nordiska träslag medomloppstider pä mellan 70 och 150 är. Därav följer att det tar mänga år attställa till rätta vad vi i hastigt mod kan ha gjort fel i vår skogsvärd. Det långsiktiga skogsbruket har både goda och dåliga är.Dåliga år kan man låta yxan vila, med undantag för den huggning som under allaomständigheter måste ske för att man skall få fram pengar till de fastaomkostnader som tyvärr belastar alla fastigheter. Goda är kanske manöveravverkar en aning. Det är just detta som ger skogsbruket en så värdefullekonomisk ryggrad. Men plockar vi undan en kota - förhindrar vi valfriheten -ärockså ryggraden borta. En kota må väl gå an, men blir det flera slutar det helalätt i katastrof. Vi har på många håll för lågt virkeskapital. Det måsteökas genom att man avverkar mindre. Vi drabbas av stormskador ochinsektshärjningar. Också det mäste kompenseras genom mindre avverkning. Vår egen hädanfärd kan vi inte påverka, men vi kanunderlätta för de efterkommande att ta vid. Staten gör dock tvärtom allt föratt försvära generationsväxlingen, något som sannerligen blivit tydligt efterden senaste fastighetstaxeringen. Det enda vi äldre kan göra är att sparaytterligare virkesförråd, så att det finns kapital för åtminstone en del avarvsskatten. Allt det här slås sönder av tvängsvisa avverkningar. Detmåste vara skogsproduktionen på - olika kalamiteter, vartill jag dåockså hänför skatteuppgörelser, inräknade - som avgör industrins kapacitet,inte tvärtom. Man frågar sig: Är ingreppen i skogsägarnas ekonomiska frihet ettled i en kommande socialisering? Är förmyndarstaten, varje sann socialistshetaste önskedröm, genom sin funktionssocialisering ett förebud till en reellsocialisering? Om man på socialdemokratiskt håll tror att det förstatligadejordbruket automatiskt skulle innebära en mönstergill skötsel, som löser allaproblem, må det vara nog att hänvisa till revisorers yttrande med anledningav verkställd granskning av domänverket, publicerad som förslag Nr 156 nr 12 till årets . Jag skall inte här ta uppdomänverkets affärer, men Tnrsdapen den enslutsats av revisorernas granskning är att statligt ägande ingalunda är 9 igo-? någongaranti för god skogsvård. Inte ens det skatteprivilegierade domän- verket har ju kunnat klara den saken. Därmedyrkar jag bifall till reservation nr 1. Jag nämnde i början av mitt anförande något om detmeningslösa i utbildning, när kunskaper ändå får ge vika inför löst grundattyckande. Det var propositionens avsnitt om skogsbespmtningen som jag därvidhade i tankarna. Jag kan försäkra att jag själv inte kommer att gråta någratårefloder om lövbekämpning med kemiska medel försvinner. På den förvaltningsom jag står för får inte heller förekomma några kemiska preparat. Det ärfrämst av botaniska skäl - det innebär en utarmning av . Dessutomtillmäter jag lövet ett inte negligerbart värde; löv är granens moder, skulleman kunna travestera de gamla landskapslagarna. Men förhållandena är olika, och när kemikaliekommittén kommed ett praktiskt, lätt användbart förslag, ter det sig närmast stötande attvetenskapens rön där åsidosätts utan vidare, bara därför att de inte står iöverensstämmelse med regeringens syn på saken. Vad tjänade då hela utredningentill? Det är att beklaga att de selektiva bekämpningsmetodernainte kommer att vara tillåtna. Ett generellt tillstånd därtill hade såväl uradministrativ som arbetsekonomisk och botanisk synpunkt löst de flestaproblemen i detta sammanhang. Sä några ord om rennäringen, där Tore.Nilsson och jagtillsammans har väckt en motion, nr 2328, som föranlett en reservation, nr 10.Det kan onekligen synas egendomligt att jag som medmotionär. och som därtill iutskottet suttit pä ärendet, inte är med bland reservanterna, och jag vill härförklara varför. Efter utskottsbehandlingen anmälde jag reservation, mensedan för socialdemokraternas räkning fällt ett uttalande - jaghar glömt exakt hur det löd - av innebörden att det är självklart att vi påolika sätt skall underlätta de renskötande samernas näringsfång, så bedömde jaghans och socialdemokraternas uttalande som så positivt för den anda varirennäringens problem i fortsättningen skall handläggas att jag inte fann någonanledning att vidhålla reservationskravet. Man kan också peka pä vad GunnarOlsson alldeles sade, nämligen att kravet på rennäringens omnämnande redanstår i den skogsvärdslag som gäller. Man kan knappast hävda att utskottet skulle ha gått förbirennäringen, när frågan har behandlats på i det närmaste två sidor i betänkandet. Jag kan väl hälla med om att tillgodoseendet av rennäringens intressen via lagstiftning om hälso- och miljöfarliga varor inte är den enklaste vägen att gå, men att driva den lilla detaljen fill reservation är knappast av nöden påkallat. Jag tycker därför att det missnöje med behandlingen av motionen som här omnämnde att han kommit i kontakt med bland samerna inte är helt befogat. Jag tyckte att det kunde gå med det beslut som vi har 63 Skogspolitiken, m. m. fattat i den här frågan, eftersom vägen över lagen omhälso- och miljöfarliga varor skall beträdas i första hand, enligtpropositionen. Den meningen tolkar jag så, att möjligheter finns att vid behovta en annan väg utan tidskrävande lagändring - om man vill, är det kanskesäkrast att tillägga. Jag måste beklaga att det ibland förefaller som om detvore litet si och så med den goda viljan hos höga vederbörande. Som kammarensledamöter torde ha lärt sig av en strid vykortsflod under höstsessionen finnsdet något som heter fjällnära skogar, varibland Kirjesålandet i Västerbottenanses särskilt värdefullt. Det har pä något vis kommit i skymundan vidlänsstyrelsens planering. För området gäller avverkningsstopp, som visserligenär tidsbegränsat men som förhoppningsvis måtte kunna förlängas. Kirjesålandet är bara en detalj i de fjällnära skogarna,men vad som i anslutning därtill diskuterats visar tyvärr att den tid är förbi,då domänverket med rätta ansågs som föregångare inom naturvården - det varunder och tid. Det pågår som bekant eninventering beträffande urskogar och renbeten. Jag är inte helt på det klaramed hur långt bearbetningen av den utredningen har framskridit, men oberoendeav hur slutprodukten ser ut hänger fortsättningen pä den goda viljan. Får jag hänvisa till jordbruksutskottets yttrande nr 2till näringsutskottet vid innevarande , enligt vilket resultatet avinventeringarna skall avvaktas "innan man går i författning om att vidtanågra mer ingripande skogsbruksåtgärder på berörda arealer. Detta bör gällasåväl avverkningar som vägarbeten." hade för sin delingenting att invända mot detta yttrande från jordbruksutskottet. Vad har blivit följden? Kirjesålandet har som sagt fått enfrist, närmare bestämt , men exempelvis i går man nu fram med både awerkning och vägbyggen inom sädanaområden där vi aldrig kan få motsvarande skog åter. Föraktet för riksdagensutlåtande är suveränt. Hela det fjällnära skogsområdet borde rätteligen klassassom naturvårdsimpediment, inte minst med hänsyn till dess egenskap avlavleverantör till rennäringen. Det är trädlavarnas eller hänglavarnas områden,ovärderliga för rennäringen då på marken växande lavar och annanföda är oåtkomliga för renarna. En utredning inventerar tillgången på dessalavar-främst av släktena Usnea och Alectoria, s. k. skägglavar - men den ärinte färdig. Vad man vet är emellertid att om nu lavbevuxen skog avverkas, stårnya lavträd inte att få. Varifrån skall samerna dä få bete till sina renar? Manmåste ha full förståelse för att samerna under sådana omständigheter besväratsig mot domänverkets avverkningsbeslut med yrkande att beslutet inte skallverkställas. Jag har svårt att förstå att avverkningen av dessa ickereproducerbara skogar skall vara så brådskande att man inte kan inväntaresultatet av de utredningar som är avslutade. Likabetänkligt är att inte ens utgången av ärenden som är föremål förbesvärsbehandling kan avvaktas. Utskottet skriver - mot bakgrunden av rättanmärkningsvärda förhållan- Nr 156 den på samarbetets område som framkommiti en skrivelse från Svenska Torsdaeen den samernas riksförbund:"Utskottet förutsätter att man kommer att finna 26 rnai 1983 former förett fortsatt effektivt samrådsförfarande utan något särskilt initiativ från sida." Detta är ett starkt uttalande och en stark skrivning frånett utskott. Skulle den förutsättning som här har uttalats slå slint finns detanledning återkomma, och det mycket snart - års allmänna motionstid,skulle jag kunna tänka mig, eftersom det knappast kan få dröja längre att fåfram regler för det samrådsförfarande som inte fungerar. Att här och där plocka in ord om hänsyn till rennäringensintresse tjänar inte mycket till, om den goda viljan saknas. Jag nöjer mig t. v. med att yrka bifall till alla dereservationer där mitt namn är med, dvs. reservationerna 1, 3,4, 5,7,9,10 och13. Jag yrkar i övrigt bifall till utskottets hemställan. 48 (vpk): Jag skall här ta upp tre avsnitt ivpk-motionen om skogspolitiken. Det är delarna åtgärdspaket för skogsvård,naturvårdsintressen och skogsvägsstöd. Behovet av en intensifierad och förbättrad skogsvård ärostridigt. Följande problem kan iakttas: ökande röjningseftersläpning,otillräckligt antal plantor i mänga nyplanteringar, otillräckligakompletteringsplanteringar, ökande lövandelar. Dessutom måste stamkvistning påtall tillgripas som en följd av nuvarande beståndsanläggning, om man vill hatimmer av högre kvalitet än kvinta ur de nyanlagda bestånden. måste det tas krafttag. måste skogen skötas på ettsådant sätt att skördade ytor beskogas och skogen växer. Produktion avvärdefullt virke av hög kvalitet i våra skogar måste bli ett viktigt delmål förskogspolifiken. Tillräckliga insatser måste nu göras för att förverkliga dessamål. Om detta borde en betydande enighet finnas. Omfattande skogsvårdsinsatseroch ett jämnt, över pågående avverkningsarbete innebär ett säsongberoendearbetskraftsbehov inom skogsvården. I ett projektarbete som i Norrbottenslän genomfört. Skogen och skogsindustrin i , har denna frågasärskilt belysts. I två tabeller på s. 108 och 109 i denna rapport visas hurstora säsongvariationerna skulle bli vid olika intensitetsprogram. Tabellernagör inte anspråk på någon allmängiltighet. Som jag framhöll är beräkningarnautarbetade för . Men de visar omfattningen av arbetstillfällen i ettlän. De visar också på ett behov av utbildning och samhällsinsatser för attklara nödvändiga jobb. De här beräkningarna visar entydigt attarbetskraftsbehovet i för avverkning och transport samt diverse arbeten skulle vara ungefär så stort som behovet över . Vpk har i sin partimotion tagit upp de arbetskraftsproblem som kan uppstå, om skogsvårdsinsatserna ökas. Där föreslås att ett åtgärdspaket för 65 5 protokoll 1982/83:156 Skogspolitiken, m. m. Den stora arbetslösheten i skogslänen och det faktum attskogsarbete är ett område där beredskapsmedel kan användas för effektivsamhällsnyttig produkfion understryker behovet av att finna lämpliga former förett statligt åtgärdspaket för skogsvård. Utbildningsinsatserna påskogsvårdssidan har vpk också tagit upp i särskild motion med anledning avproposition 1982/83:150. Vpk föreslår i den motionen bl. a. attskogsvårdsutbildning prioriteras inom arbetsmarknadsutbildningen.Jordbruksministern har ju också gett ett rätt positivt besked om att dettakommer att beaktas, bortsett från att frågan om utbildning inte tagits upptidigare. Jag övergår nu till frågan om naturvårdsintressena. Ettintensifierat skogsbruk med ökande avverkningar kommer att påverka andranyttjandeformer. Jag skall beröra några av de mest angelägnanaturvärdssynpunkterna, som måste beaktas i lagstiftning ochtillämpningsföreskrifter. De fjällnära skogarna finns inom områden somnivåmässigt, klimatologiskt och med hänsyn till allmänna växtbetingelser ärmycket svåra att återbeskoga. Tekniken att ta frö från ännu högre belägnaplatser är inte möjlig att använda i dessa områden som redan utgör gränszon motfjällbjörken och kalfjället. För renen är skägglaven som blåserned till marken ett viktigt betesinslag på vårarna, innan de förstabarmarksfläckarna blottas av vårsolen. Någon samlad bedömning av hur klimatetsammantaget skulle förändras vid en total avveckling av de fjällnära skogarnahar, såvitt är känt, inte utförts. Att följderna skulle bli omfattande ärotvivelaktigt. Erfarenheterna från andra områden tyder också pä att riskernaför vårflodsöversvämningar ökar. I finns 5 000 ha potentiell skogsmark. Det är mark som genom olika avverkningar gjorts kal och där ingenproduktion sker. Några planteringar utförs inte. Frö från lämpliga höjdlägensaknas. Detta visar i blixtbelysning farorna med avverkning av fjällnära skog. Skadorna på växande skog och skogsmark vid avverkning påolämplig tid eller om olämpliga drivningsmetoder används är ofta omvittnade.Skadorna skulle minskas om maskiner med lägre marktryck användes. Ytterligareett sätt att minska dessa skador är att planera drivningarna något bättre. Menockså kunnandet och kompetensen inom området naturvård inom skogsvårdsstyrelsernamåste öka. Ett praktiskt uppföljande av nödvändiga naturvårdsätgärder kommeratt kräva betydligt ökade personella resurser till skogsvärdsstyrelserna. Tilldetta finns det anledning att återkomma. När det gäller stödet till skogsvägsbyggande vill vpk attstödet endast skall utgå till privata skogsvägar och inte till storskogsbruket.Den omfattande ägosplittringen inom privatskogsbruket och vikten av attavverkningsviljan och avverkningsmöjligheterna förbättras motiverar ett sådantstöd. Däremot bör storskögsbruket självt stå för sina kostnader förvägbyggande. De skogsvägar som storskogsbruket byggt skullesäkert ha kommit till även utan statsbidrag. Som skäl för avslag när det gäller medel till andraangelägna ändamål anförs nu ofta statsfinanserna och vikten av att det gesförtur för särskilt angelägna ändamål. Här anser vpk att behovet att spara ochprioritera bör leda till att stöd till skogsvägsbyggande endast bör utgåtill privatskogsbruket. Därför bör anslaget under D 7. Stöd till byggande avskogsvägar fastställas till 30 milj. kr. Jag vill med detta yrka bifall till samtligavpk-reservationer, som är fogade till jordbruksutskottets betänkande1982/83:34. Jag skall också ta upp behovet av en virkesfördelningsplanför . är den största skogsägaren i vårt län. finns stora kustbaserade skogsindustrier, ägda av oeh SCA.Dessutom finns ett ganska stort antal inlandssägverk i länet. Hösten 1982drabbades främst kustregionen och östra av mycket omfattandestormfällningar. Avverkningarna av dessa har gett en god försörjning av virkeunder detta år. Framtiden verkar inte lika lovande. har under en följd av år avverkat en störredel än vad som långsiktigt kan tas ut. En minskning av uttagen inomLuleåregionen har påbörjats. Genomförs nu en skogspolitik som leder till ökadeavverkningar, kan detta bidra till förbättrade förhållanden för skogsindustrintotalt sett. Inom det virkesfångstomräde som exempelvis har iNorrbottens län utnyttjar bolaget alltmer träddelstekniken vid sinaavverkningar. Denna teknik innebär att massadelen i träden tas ut ur skogenokvistad. Träddelarna transporteras därefter till industrin. Vid industrinfrånskiljs de virkesdelar som kan användas i massaprocess. Återstående delargår till ASSL.s kraftvärmeverk. Sågningen och en ökning av denna och dess konsekvenser förmassaindustrin bör också belysas. Vid sågning tillvaratas ungefär hälften avråvaran som blir sågade produkter. Resten blir avfall och kan användas antingenför produktion av värme eller till massaråvara i form av såghack. Erfarenheterna från ASSLs träddelshantering har pä ettövertygande sätt visat att det inte alltid betyder mindre kokning om manbränner, och ökad sågning gör att ca hälften av totalvolymen utnyttjas försågning, resten kan användas på annat sätt. I den av i antagna Länsplan80 betonas vikten av ökad sågning. Staten är i genom domänverket eninflytelserik skogsägare. kan användas som en motor i en skogs- ochskogsindustripolitik där den totala samhällsnyttan utgör drivkraften. Dettakan åstadkommas på flera sätt. Den utvecklingsväg som ter sig mest tilltalande är ettökat engagemang från domänverket genom inköp av sägindustrier i inlandet. Iandra hand får inlandssågverkens råvarubehov tillgodoses som genomlångsiktiga avtal, där domänverket garanterar vissa virkeskvantiteter. Men äveni ett totalt perspektiv bör domänverkets starka ställning som storsäljare avrundvirke utnyttjas som styrmedel för att öka sysselsättnings- och förädlingsgradeninom skogsindustrin. Staten bör alltså utarbeta en virkesförsörjnings-plan förNorrbottens län. Behovet, främst för inlandssågverken, bör ägnas särskilduppmärksamhet. Man bör överväga om domänverket skall förvärva ytterligaresågverk i inlandet. Förutsättningarnaför en sammanvägning av samtliga virkessäljarkatego- Skogspolitiken, m. m. Skogspolitiken, m. m. riers samlade utbud och virkesanvändarnas sammanlagdabehov bör kartläggas. En virkesförsörjningsplan kan byggas upp på ett sådantfaktaunderlag. Jag vill med detta yrka bifall till samtligavpk-reservationer som är fogade till näringsutskottets betänkande 48. 49 () replik: Jag hade tidigare i debatten tillfälle attuttala mig positivt om vissa avsnitt i vpk:s skogsmotion. När nu hänvisning till vpk-reservation 15 säger att det verkligen behövs åtgärderför att utbilda skogsvårdsstyrelsernas personal i natur- och miljöfrågor ochatt det skulle vara orsaken till att man inte tog tillräcklig hänsyn, skullejag vilja säga till att det är en stor oförskämdhet att sägadetta. Det finns få områden där man har gett personalen så mycket fortbildningför en fråga som inte direkt anknyter fill ordinarie verksamhet. Man har sedan1975 utbildat skogsvårdsstyrelsernas personal när det gäller landskapsvärd,floravård, faunavård och ädellövskog. F. n. sysslar man med kulturminnesvård. Jag vet att i olika sammanhang brukarframföra detta som ett mönster för hur man utbildar personal. Egentligen bordePaul Lestander be om ursäkt. 50PAUL LESTANDER (vpk) replik: Det fordras tydligen inte så mycket för attJan skall ha en ursäkt. Men jag tänker trots detta inte be honom ellernågon annan om ursäkt när det gäller denna fråga. Vad som har hänt är att JanFransson tydligen inte har lyssnat på mitt inlägg tillräckligt noga. Jag harsagt följande: "Men också kunnandet och kompetensen inom områdetnaturvård inom skogsvårdsstyrelserna måste öka." Även om det finns en rätt hög kompetens kan man väl önskaatt den skall Öka. Jag finner ingen anledning att för ett sådant påstående benågon - allra minst - om ursäkt. 51 () replik; Det är inte mig som bör be omursäkt utan de människor som sysslar med detta. Jag tycker att anständighetenkräver att man respekterar ett mycket ambitiöst arbete. 52 (vpk) replik: Jag respekterar faktiskt alla människor somarbetar ambitiöst. Men om man har ännu högre ambitioner och menar att kunnandetoch kompetensen inom skogsvårdsstyrelserna inom området naturvård måste öka,finner jag inte att det är någon anledning att be om ursäkt. Det är enambitionsfråga - inte en oförskämdhetsfråga. insikter i hurspråket används är tydligen inte tillräckliga för att inse det. Förste vice talmannen anmälde attJan anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare replik. 53 (): Att tillvarata vad skogen kan ge är viktigtför både den enskilde och landet. Men man kan inte långsiktigt avverka mer skogän vad skogsmarken kan producera. Detta måste alla som diskuterar de härfrågorna absolut ha i minne. Och man skall också ha i minne att lönsamheten ären förutsättning för hög produktion. Det har med skogsvård att skaffa. På skogens område har vi mycket läng omloppsfid. Denvarierar i det här landet och är kanske i genomsnitt. Det tar alltsålång tid innan man så att säga får skörda. Jag tror att det är ett förhållandesom man har alldeles för litet i blickpunkten när man diskuterar de härfrågorna. Byråkrati och centraldirigering är egentligen en käpp i hjulet för enaktiv skogsvård - det vet vi alla som praktiskt har jobbat inom det området. Vi har fått ett hårdnat politiskt klimat genom förslagentill tvångsåtgärder. Det är olyckligt för skogsnäringen och skogsindustrin, ochdet är olyckligt för skogsvården - tvång går inte. har yrkat.avslag påregeringsförslaget om avverkningsskyldighet. Det finns försumliga skogsägare. Men detta får inte ledatill att de skötsamma skall underkastas en myckenhet byråkratiskt krångel. Dennuvarande skogsvårdslagen är nämligen tillräcklig om den tillämpas, och den gerockså ett klart uttryck för det ansvar som en skogsägare har - även om det harsagts här att den inte gör det. Man skall också veta att skogsvårdslagen förbjuder för högavverkning. En sådan kan vara felaktig och i hög grad innebära negativa konsekvenser.För hög avverkning kan ge förlust för ägaren , och också ge förlust församhället, för landet i dess helhet. Man har sagt att nuvarande skogsvårdslag inte ärtillräcklig. Låt mig då citera vad generaldirektör i sitt tal vid konsulentträff i den 30september-1 oktober 1982: "Vi har haft sä preciserade reglersom . Osäkerhet om var gränsen för det otillåtna går bör inte finnas längre,och det bör vara tidsbesparande." Han sade också: "Vi har haft en sådanenig politisk opinion bakom kraven som . Vi kan jämföra med ochbörjan av då hart när ingen ställde upp på de krav som formelltändock fanns. Vi har haft de olikaskogsägarekategorierna med på kraven som . Vi har haft en sådan lättadministreradlagstiftning som ." Om någon skall kunna vara vittnesgill i det här avseendetär det , eftersom han är insatt i förhållandena. Jag tyckeratt man skall låta skogsnäringen diskutera vad som skall göras