prot · G609125 · 1982-12-31 00:00:00 — HelgeHagbergs uppfattning, om han nu har någon. Jag blev också litet besviken när han, med anledning avdet som jag i mitt förra anförande kallade för felberäkningar, en gång tillåterkom till tillvalsblocket och de som man har reducerat besparingen med.Det har vi skrivit om i vår reservation - det är inga konstigheter. Men jagtalar om de timmar då eleverna läser i sammansatta grupper och som över huvudtaget inte är nämnda, varken i SÖ:s ursprungliga förslag eller i propositionen.Det gäller engelska, matematik, idrott och slöjd, för att nu ta dessa exempel engång till. Dessa timmar barman inte tagit någon som helst hänsyn till. Då gårdet inte att göra det så enkelt för sig som gör, när han säger;Det här skall nog gå bra. Visst blir det olägenheter, men dem kommer man nogatt klara av. Det som har uppfattats som den stora frågan -treveckors-praon - skall man enligt lösa med SÅS-resurser. Ochden fördelning som länsskolnämnderna har gjort är bara teoretisk, så den kanman ändra på, säger . Då har vi, , kommit fram till att man ändrarpå fördelningen av SÅS-resurserna. Det finns mycket klara kriterier för vaddessa pengar skall användas till, nämligen till sådana kommuner där det finnssärskilt svåra problem och särskilda behov. Om man, i likhet med den utskottsmajoritetsom här har att företräda, hävdar att det skall tas pengar frånSÅS-resurserna för att kompensera en del av prao-besparingen har man samtidigtsagt att de elever som berörs av besparingen är särskilt utsatta - de ärjämställda med sådana elever som är socialt handikappade etc. Det är ett mycketklart belägg för hur illa genomtänkt och hur dålig för skolan denna besparingär. Man kompenserar med SÅS-resurser, som är till för dem som är värst utsattai skolan. 137PER () replik; sade i sin replik att hansmotdebattörer i denna debatt uppenbarligen velat ge intryck av attsocialdemokraterna är illvilliga gentemot de fristående skolorna. Ja, det kanman lugnt säga! Vad skall man annars säga, när det statsråd som haransvaret för frågor av denna karaktär i riksdagsdebatter utan omsvep medger attdet inte är frågan om att ge elever och föräldrar rätt att välja utbildning?Vad skall man säga, när statsbidrag inte betalas ut förrän efter hård debattfrån oppositionen och från alla dem som är beroende av att statsbidragverkligen betalas ut till de skolor som behöver hjälp? Vad skall man säga, närnågra garantier uppenbarligen inte kan ges från sida motoändliga ansökningstider efter det att den första rundan nu väl är avklarad? Eller vad skall man säga, herr talman, när är beredd att ge ens minsta antydning om att stödbeloppet kommer att få uppräknasmed hänsyn tagen till den utveckling som lönekostnaderna har haft? Och vadskall man säga, herr talman, när socialdemokraterna i samma anda i nuuppenbarligen är i färd med att lägga ner och därHöglandsskolan, som är ett annat exempel på den andra pedagogiken, som HelgeHagberg sade sig vilja stimulera, uppenbarligen håller på att gå samma Nr125 Det obligatoriska skolväsendet m. m. Ja, , vi har nog intrycket av attsocialdemokraterna är rätt illvilliga gentemot det som är annorlunda i detsvenska skolväsendet. Till slut, herr talman! Besparingar är en fråga om att medutgångspunkt i samhällsekonomins krav ge dem som mister statspengar en rimligchans att klara sin uppgift. Vi är från vår sida övertygade om att vårreservation i fråga om den praktiska arbetslivsorienteringen uppfyller dessakrav. Jag ber, herr talman, att få yrka bifall till de moderatareservationer som har berörts i denna debatt. 138 () replik; Vi har olika bedömningar, , omförslaget om prao går igenom i . Det enda jag egentligen villsäga här just nu när det gäller den frågan är att jag tror att det kommer attbli problem att klara av dessa saker. Men vi kommer väl att få se facit . Om vi ser tillbaka påsocialdemokraternas förflutna vad gäller de fristående skolorna blir vi någottveksamma. Men de socialdemokratiska utskottsledamöternas omvändelse när detgäller att lämna regeringens linje och följa det gamla riksdagsbeslutet tyckervi var bra. Jag tror emellertid att det krävs mer för att bevisa för oss attsocialdemokraterna kommer att värna om de fristående skolorna i framfiden. Jaghoppas verkligen att ni kommer att göra det, att ni ställer er bakom dem ochatt ni ger det statsbidrag de behöver. 139HELGE () replik: Frågan om i jag åt kommuns skolstyrelse att handlägga. Vi har f. ö.under en hel rad år sett till att decentralisera mycket av beslutsprocessen påskolområdet fill just kommunerna och deras skolstyrelser. Jag litar på attStockholms kommun klarar också denna fråga, som vi nu debatterar. Jag upprepar att vi allvarligt har studerat förslaget omatt stödja de fristående skolorna. De kan vara en resurs i den totala skolanoch ge värdefulla uppslag som kan komma att ange inriktningen för framtiden. Jag hoppas att alla partier har denna attityd och intenågon annan, mystisk, atfityd och tänker på att det blir billigare för oss attdriva skolor om vi har fristående skolor som vi inte behöver betala så mycket istatsbidrag för. Jag hoppas att det inte är sådana bevekelsegrunder hos vissaav entusiasterna och förespråkarna för de borgerliga partierna. Vi ställer upp på de fristående skolorna, och vi vet vilkasom är huvudmän för de fristående skolorna ute i landet. Det är vanligamänniskor, entusiastiska för skolan och för sina barn. De vill delta ochengagera sig i skolan, och detta skall vi positivt stimulera och stödja. Det ärvad vi gör genom förslaget om statsbidrag från nästa budgetår till defristående skolorna. Beträffandeden praktiska arbetslivsorienteringen gör vi en besparing Det obligatoriska skolväsendet m. m. motsvarande1 % i den obligatoriska skolan. Det återför vi dock till skolan. I motsats tillherrarna som senast varit uppe i talarstolen låter vi den resurs som sparas påett visst område inom skolan gå tillbaka till skolan. Det var mer än vad somgjordes i ett annat majoritetsläge, när de borgerliga kom med 2-procentigasparförslag på skolans område. Då återfördes besparingen inte på något sätttill skolan. Tredje vice talmannen anmälde attPer , och anhållit att till protokollet fåantecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. En skola för alla - det är vad ensocialdemokratisk skolpolitik syftar till. Varje ung människa behöver dekunskaper och färdigheter som grundskola kan ge. Dagens skoldebatt försofta i ytliga och förenklade termer. handlar den, som i Per Unckelsfall, inte om annat än vissa fristående skolor. Somliga ser betygsfrågan somden enda intressanta skolfrågan, och andra hävdar, men utan att ha särskiltgott underlag, att dagens elever inte lär sig något i . Bland desenare finner man ofta personer som hävdar att skolplikten är förlång. Man menar att vissa elever borde kunna befrias från skolgång efter sjueller . Om man ändå utgår från att de nio skolåren inte ger för mycketav kunskap och färdighet, har jag svårt att se motiven för en avkortadskolplikt. Jag har ännu svårare att se hur olika debattörer kan förenauppfattningen att skolan ger för litet kunskap och att den borde släppa sinaelever tidigare. Regeringen slår vakt om , och den vill hävdadess kvalitet. Vi gör det genom att bl. a. uppmärksamma de faktiska problem somgrundskolan har att brottas med. Vi döljer inte problemen genom attlåtsas som om de inte finns, och vi söker inte lösa skolans problem genom attlyfta ut vissa barn ur skolsystemet för att med hjälp av deras utraderande istastistikkolumnen söka förbättra skolans statistiska rapporter. Regeringen slår vakt om skolbarnen och skolbarnensintressen. I årets budgetproposition hänvisar jag till de förändringar somgrundskolan genomgått . Den nya läroplanen för - Lgr80 - är i verkställighet. Den är som läroplan i hög grad ett handlingsprogram.Den kan alltså inte ses som en tariff som vinner full kraft från förstagiltighetsdagen. Tvärtom kräver läroplanens genomförande , vilketemellertid inte gör den mindre bindande. Men vi måste inse att läroplanen inteomedelbart kan eller bör bli föremål för ytterligare förändringar. måsteskolan få arbetsro - arbetsro för att man skall kunna genomföra den läroplansom fastställts under betydande enighet i riksdag. Den nya läroplanen är klar och precis. Den ger emellertidsamtidigt utrymme för både individuell och lokal tillämpning. En viktig linje iregeringens och skolpolitiska ställningstagande har just varitambitionen att möjliggöra för lokala skolstyrelser och vidare för de enskildaskolorna och för enskilda arbetsenheter att under eget ansvar fatta beslut. mellan denna ambition och utgångspunkten för skolpolitiken, attgrundskolan skall vara en skola för alla, finns inte. Tyvärr kan man emellertid konstatera att när resurserfördelas regionalt och lokalt står inte alltid besluten i överensstämmelse medden övergripande principen om en behovsinriktad resursfördelning. Såväl den s.k. SÅS-resursen för särskilda åtgärder på skolområdet som förstärkningsresursenfördelas alldeles för ofta så jämnt att det inte är möjligt att tala om enfördelning efter behov. Det tycks ibland som om bara räknedosorna hardecentraliserats. Mot bakgrund av den utvecklingen gjorde regeringen ibudgetpropositionen en ny markering av utgångspunkterna för resursfördelningenpå lokal och regional nivå. Det är med viss förvåning man då kan konstatera attde borgerliga partierna tycks beredda att avstå från att samlat ta ställningtill den reella resursfördelningens effekter. Det är visserligen riktigt att vi har lämnat den gamlatypen av regelstyrning på skolområdet. Riksdag, regering och skolöverstyrelseskall inte längre utfärda detaljerade föreskrifter om hur verksamheten skallbedrivas eller hur resurserna skall användas. Men att vi har lämnat dendetaljerade regelstyrningen innebär inte att vi som ytterst politisktansvariga för skolan har avstått att styra över huvud taget. I stället har viförsökt att hitta ett system där vi anger målen för skolan, medan det praktiskaförverkligandet överlåts till regionala och lokala organ. Vi har således överlåtit ansvaret för förverkligandet avcentralt fastställda mål, men vi har inte överlåfit på de lokala organen attformulera och arbeta efter egna, helt andra eller avvikande mål. eller en rektor får vid resursfördelningent. ex. inte otillbörligt gynna de elever som redan har de bästaförutsättningarna, även om styrelsen eller rektorn skulle tycka att det fannsgoda skäl för det. Att följa de av riksdag och regering fastställda målen är enskyldighet för alla inom skolväsendet. Men man måste ha en hög grad av tolerans för desvårigheter som möter när man går från ett regelstyrt skolsystem till ettmålstyrt. Man måste också vara beredd att acceptera att det kommer att finnasbetydande skillnader, t. ex. när det gäller avvägningar vid resursfördelningenmellan olika skolor och skilda kommuner. Men vad man inte kan acceptera är att utvecklingengår i en riktning som är rakt motsatt den eftersträvade. Om behovsinriktningenpå vissa håll snarare verkat minska än öka, då borde det vara en skyldighet fördem som är politiskt ansvariga för skolan att reagera. Det är med beklagande man kan konstatera att de borgerligapartierna inte längre vill stå fast vid den inriktning vi har varitense om - att resurserna skall komma de elever till del som har de störstaproblemen. På annat sätt kan jag inte tolka flera av de borgerliga motionerna.Regeringen kommer dock att fortsätta att arbeta för den utveckling vi tidigarehar bestämt oss för. I den moderata skolmotionen framhålls med starkteftertryck att den svenska skolan är en dyr skola, t. o. m. den dyraste ivärlden, om man ser till Det obligatoriska skolväsendet m. m. Det obligatoriska skolväsendet m. m. hur storandel av våra gemensamma tillgångar den tillåts ta i anspråk. Jag har ingenanledning att påstå annat än att skolan tar denna höga andel av våratillgångar, men jag vill med bestämdhet hävda att den inte är för dyr. Att viemellertid mot bakgrund av de betydande insatser som görs på skolområdet kan behövanoga pröva varje kostnad - inte bara de tillkommande kostnaderna - är viktigtatt påpeka. När jag i årets budgetproposition hade att ta ställningtill krav på nya åtaganden och nya uppgifter inom , och dessutomställdes inför nödvändigheten att iaktta en mycket stram hushållning, valde jagatt söka sådana besparingsmöjligheter som inte skulle kunna innebära enförsämring av undervisningens kvalitet. Varje elev i skulle havarje lektion han eller hon hade rätt till - det var utgångspunkten förresonemangen om besparingsmöjligheter. Därför valde jag att lägga ett förslagom viss regelskrivning för verksamheten för praktisk arbetslivsorientering -praon -av den innebörden att eleverna i fortsättningen skulle gå ut på sinaprao-veckor i hel klass i stället för, som det i flertalet fall förekom, i halvklass. Det som användes som argument mot besparingen, att praon använtsför halv klass, var i själva verket motivet för besparingen. Genom utläggningav prao-veckor för en hel klass i taget kunde lärartimmar lösgöras förutnyttjande under andra veckor, då eleverna var i skolan. Fördelen med dettasystem är alltså att varje elev får varenda lektion han eller hon har rätttill. Elevens lärare fråntas varken undervisning eller lön. Varje lärare får lön för varje lektion som ingår i hansundervisningsskyldighet, och han får också undervisa under varje lektion förvilken han har lön. Av den totala besparingen, som blir ganska stor, avsätts20 milj. kr. för ersättning till lärare för deras besök på elevernasarbetsplatser under prao-veckorna. Att besparingen åstadkommes genom att vi igrundskolan totalt kan anlita färre lärare skall jag inte förneka - i självaverket är det ju så att praktiskt taget varje besparing på skolans områdeytterst innebär ett utnyttjande av färre lärare, eftersom det statliga bidragettill beräknas på grundval av lärarkostnader. Också det parti somvill spara nära en kvarts miljard mer än regeringen sparar på lärartjänster,och de partier som stod fadder för gymnasiernas lärarlösa lektioner sparadeockså de på lärarlöner. Regeringens förslag på denna punkt har väckt kritik frånlärarorganisationerna, och jag har naturligtvis ingen anledning att inte haförståelse för den fackliga organisationens generella reaktion. Men jag ställermig något frågande inför de olika argument som har anförts mot förslaget. Destrider mot varandra. Man har sagt att förslaget skulle kunna ses som ettdråpslag mot verksamheten med praktisk arbetslivsorientering. Lärarna har,menar man, redan nu använt prao-veckorna för besök på arbetsplatser. Här italarstolen har anförts att lärarna i själva verket haft halvklassundervisningoch att de inte får för besök på arbetsplatser. De allra flestasom individuellt har reagerat och vänt sig till departementet och till mig harutgått ifrån att halvklassundervisningen i sig har så stort värde att den bör gynnas.Jag har ingen anledning att betvivla att undervisning i mindre klassenheter kanvara bra, men jag vill gärna understryka att den halvklassundervisning som dethär varit fråga om har haft sin utgångspunkt i en administrativ organisation avden praktiska arbetslivsorienteringen. Den har alltså inte haft pedagogiskamotiv. Till raden av argument mot regeringsförslaget harhäromdagen ett helt nytt tillkommit. Man har sagt att det vore så bra omlärarna kunde få de här timmarna för personlig prao-verksamhet på intressantaarbetsplatser. Jag tror att en sådan prao-verksamhet i och för sig skulle kunnavara värdefull, men jag har svårt att inse att man skulle kunna få enmeningsfull organisation av den verksamheten, om resp. lärare var hänvisad tillatt söka finna lämpliga arbetsplatser för sina prao-besök på de timmar som avschematekniska skäl blev håltimmar för honom eller henne, därför att elevernajust då inte var i skolan. Regeringens förslag möjliggör i själva verket en renareschemaläggning och ger större möjligheter för lärarna att under prao-veckorna -mot ersättning - besöka sina elever på arbetsplatserna. Låt mig dessutom säga att jag ser en fördel i att detimmar som ingår i lärarnas undervisningsskyldighet faktiskt utnyttjas förundervisning. Det är bra om undervisningstid får vara undervisningstid. Jagutgår ifrån att detta betraktelsesätt skall visa sig vara till fördel också förlärarna och lärarnas fackliga organisationer. Jag hade i en interpellationsdebatt anledningatt förvånas över den mycket negativa beskrivning av den svenska grundskolansom gavs. Av skildringen fick jag närmast intrycket att skolan var ett träsk,där eleverna plågades av larmet och störningarna i matsalen, där lärarna möttedem med ointresse och där skolgårdarna var marknader för knark. En av våraskoldebattörer har i en bok beskrivit skolan som en sopsäck. Dessabeskrivningar kommer från vänster - de skiljer sig föga från dem som brukarkomma från höger. Jag reagerar mycket häftigt mot dessa beskrivningar. Jaggör det inte bara därför att de i sin svepande och generella utformning ärosanna - var och en som funderar över hur de unga människor som han eller honkänner faktiskt är, vad de faktiskt kan och vad de faktiskt sysslar med måsteinse att denna generella svartmålning inte är sann. Jag reagerar också därföratt den som väljer att beskriva skolan som en sopsäck i själva verket merakommer att avse innehållet än omslaget. Våra ungdomar är inga sopor. Vårt landhar en god och fin ungdomsgeneration, som med allvar och omsorg möter sinauppgifter i skolorna. Vi har goda medarbetare i skolan - vid sidan av lärarnaåtskilliga yrkeskategorier som var och en på sitt sätt med betydandeskicklighet och ambition tillför skolsamhället dess kvaliteter. Vi har anledningatt uttala tilltro till de många som utför arbetsuppgifterna i skolan, och vihar anledning att ge dem vårt stöd i arbetet. Vi gagnar dem inte genom attframställa dem som i värsta fall inkompetenta och ointresserade, i mindre gravafall som hjälplösa offer för ett omöjligt system. I dennaförtroendeförklaring till skolan, till skolans lärare och annan Det obligatoriska skolväsendet m. m. Det obligatoriska skolväsendet m. m. personal,och till vår ungdomsgeneration, ligger ingen underskattning av de reellaproblem som finns i . Regeringen har mycket beslutsamt ingripit påtvå områden, som kräver snara och energiska åtgärder. Det gäller vad som brukarkallas oron på lågstadiet, och det gäller den s. k. utslagningen pågrundskolans högstadium. I vad gäller oron på lågstadiet föreslås i åretsbudgetproposition särskilda medel för att man skall kunna hitta lösningar pådet problemet. I vad gäller utslagningen på högstadiet pågår f. n. ett arbetesom syftar till att skaffa bättre faktabakgrund för de åtgärder som blirnödvändiga. Jag får tillfälle att återkomma till med förslag omsådana åtgärder. Grundläggande för regeringen är emellertid att skolansproblem skall lösas utan att några elever ställs utanför-skolsystemet.Regeringens uppfattning är också att problemen inte främst skall lösasövergripande och i ett mycket långt framtida perspektiv. Det är viktigt att viockså kan lämna lösningar för de elever som är födda och 1970. Ävenbegränsade åtgärder som kan genomföras nu för elevernas bästa kommer att i ettlängre perspektiv medverka till att göra skolan bättre för kommandeelevgenerationer. En skola för alla - det är socialdemokratins skolpolitiskamål. 141PER () replik: diskuterade riksdagenunder en annan rubrik vissa av de frågor som ändå ytterst rör grundskolan.Bengt har tangerat några av dem i sitt anförande. En av defrågor vi moderater då tog upp gällde anpassningsmöjligheterna till allaelevers skilda intressen och anlag på högstadium. Vi moderaterhävdade då och hävdar att eleverna måste få en bättre chans att välja.När personligheter utvecklas så som de gör när man når den ålder då man går ihögstadiet, måste högstadiet möta eleverna. Den debatt vi har haft om denpraktiska arbetslivsorienteringen har understrukit detta. Vittnesbörd eftervittnesbörd har givits om hur elever som varit skoltrötta har levt uppunder sina prao-veckor. För oss moderater, , är detta ett bevis påhur många elever i högstadiet har ett behov av att få syssla också med annat ändet som dagens skola faktiskt erbjuder. Vår slutsats blir att eleverna skallges möjlighet att välja sådana utbildningsvägar som skulle kunna kännasstimulerande och inte hänvisas till sådana där de inte känner engagemang. Tilldet sade socialdemokratin nej. Varför inte ge deelever som genom prao har fått den där lilla chansen att pröva på någotprakfiskt möjlighet att göra detta också inom den ordinarie undervisningens rampå högstadiet? Vi vill, herr talman, ge alla elever möjlighet attutvecklas maximalt. Det kräver att man tar hänsyn - inte blockeras avdogmatism. Ger man varie elev möjlighet att utvecklas maximalt, minskar manockså utslagningen, , och främjar kvaliteten. Får jag till slut till ställa samma tvåfrågor som jag ställde till utan att få någrasvar beträffande de Kan ge kammaren garantier för att vi Nr 125 intekommer att fastna i oändliga ansökningstider när den första rundan av den ansökningarnahar behandlats, dvs. att vi kommer som HelgeHagberg antydningsvis påpekade i debatten ? skolministernvidare bekräfta att regeringen vid beräkningar av det stöd som £)g obligatoriska skallutgå till de fristående skolorna också tar i beaktande att lönerna faktiskt skolväsendet har stigitsedan förra hösten? 142 (vpk) replik: Jag gick medvetet inte in i det tidigarereplikskiftet, för som mycket riktigt sade förs diskussionenalltför mycket i ytliga och förenklade termer, där man - som jag framhölltidigare - tar en diskussion om, kalla det inte fristående skolor utan privataskolor till ursäkt för att skyla över alla de problem som onekligen finns påskolans område . Statsrådet började och avslutade sitt anförande med attsäga att vi måste ha en skola för alla. Men jag efterlyser socialdemokraternassjälvrannsakan och självkrifik på skolans område. Det är ju ett faktum - vi hartagit upp det i vår motion, och jag tog upp det i mitt tidigare inlägg-atf justpä skolans område förstärks skillnaderna år . Statsrådet hävdar att det är bra att de lokala organenfått mer att säga till om. Men som jag också sade är det ett faktum att åt demsom har skall vara givet, som en forskare uttrycker det. Just på grund av inte stramat åt bestämmelserna, har man förstärkt klasskillnaderna. Man hargjort det också genom att skära ned på det sätt som regeringen nu föreslår ochdär man alltså helt följer upp den tidigare borgerliga nedskärningspolitiken.Vi tycker att det är ett dåligt sätt att slå vakt om det värdefulla i skolannär man också här tar till den 2-procentiga osthyvelsprincipen. Vi har i vårmotion krävt att skolan skall undantas från den här principen, som slår framförallt mot de svaga grupperna i samhället. Jag tycker alltså att statsrådet litet grand borde tafasta på den kritik som socialdemokraterna tidigare riktade mot de borgerligaregeringarna och i stället se till att skolan får de resurser den behöver. 143 () replik: Skolministern exemplifierade i sitt anförandeen del besparingar som tidigare regeringar hade gjort. Men han underlät att rätta till det uppenbart felaktiga påstående som hans partikamrat gjorde strax , när det sades att den 2-procentiga besparing som tidigare hade gjorts av en annan regering icke till någon del återfördes till skolan.Det var inte sant, och jag hoppas att känner till att av den besparingen återfördes och kom att bilda stommen i den SÅS-resurs som är fill för att hjälpa dem som är mest utsatta i skolan, den SÅS-resurs som man nu är beredd att tumma på för att rätta till det här misstaget när det gäller treveckors-praon. Jag tycker att det är ganska uppseendeväckande när vi nu ägnat och fortsätter att ägna rätt mycken tid åt att diskutera hur 141 Det obligatoriska skolväsendet m. m. behovsinriktadden här resursfördelningen skall vara.