prot · G609135 · 1982-12-31 00:00:00 — Är regeringen beredd att satsa ordentligt med pengar påett samhälleligt industriprogram? Är regeringen för det första beredd att utforma ett sådantprogram? Kommer detta, för det andra, att baseras på en samhällsägdindustriproduktion och inte på satsningar och stöd åt det privatanäringslivet, där man ju klart och tydligt har visat att man inte känner någotansvar för industriproduktionen i vårt land? Är regeringen beredd att se tillatt en sådan samhällsägd industriproduktion får den klara målsättningen attskapa jobb och täcka de behov som finns inom landet? Om den industriella verksamheten i Jag skall inte nu på inbjudanta upp en vidare debatt om industripolitiken och de ekonomiska systemen. Detfår väl anstå till ett annat tillfälle. Jag får ju också senare möjlighet atthär i lägga fram förslag om industriell förnyelse och utveckling. Däremot vill jag något kommentera det som togupp allra sist i sitt inlägg. Det gällde program för samhällsstimulans avsvensk industri. Jag vill bara påpeka för att regeringen redan ihöstas lade fram ett investeringsprogram på bord på 2 miljarderkronor, som omfattade sektorerna energi, kommunikationer och byggande.Regeringens program när det gäller energi är vidare så omfattande att det denärmaste åren beräknas medföra totala investeringar på mellan 5 och 7 miljarderkronor. Det är alltså en väldig samhällsledd utmaning frånregeringen till framför allt svensk verkstadsindustri. Dessutom arbetar vi nupå industridepartementet med frågor som rör den offentligateknikupphandlingen, vilket jag vet att her känner till. Jag vill, herr talman, återvända till interpellationen omStockholms län. Jag känner väl fill förhållandena i . Jag villdärför bara göra ett Om den industriella verksamheten i par påpekanden,som nog bör tas med i bilden. För det första är naturligtvis inte ettenhetligt område i den meningen att sysselsättningstillfällena är jämtfördelade inom regionen. I länet finns också områden med typiskaglesbygdsproblem, och när vi diskuterar näringslivsstrukturen ochindustrifrågorna för bör vi också ha detta i bakgrunden. För det andra markerade jag i mitt svar, och jag ber attfå upprepa det, att det är olyckligt att en region utarmas påindustriarbetsplatser på det sätt som har skett i . Det ärsjälvfallet en olycka för de industrisyssel-satta, som blir utan jobb och intekan få ett nytt industrijobb på sin hemort, nämligen i . Men detär också negativt för hela regionen, därför att vi får en olyckligsammansättning av yrkesgrupper, social struktur och mycket annat. Vi får inte förneka, det vill jag trycka på igen, attStockholmsregionen i en hel del avseenden har unika förutsättningar ochmöjligheter när det gäller industriell utveckling. Det är störstaarbetsmarknad. Det är landets huvudstad, vilket - som jag sade i svaret -innebär möjligheter till internafionella kontakter, som inget annat område iSverige har. Här finns också viktiga forsknings- och utbildningsinstitutionermed en specialistkompetens inom en rad områden-teknik, medicin osv. -som ärtill nytta för den industriella verksamheten och därmed också utvecklar denna. Här finns dessutom huvuddelen av landets centralaförvaltningsapparat, som också har växande betydelse för industrin, inte minstsom beställare av teknik. har alltså förutsättningar för enindustriell utveckling som på sätt och vis inte liknar någon annan regions. Detbetyder i sin tur att den industriella politik som bedrivs här bör ha enutformning som bygger på regionens speciella förutsättningar. Det var jag ocksåinne på i mitt svar, och det var med tanke på det som jag anförde, att jag medstort intresse kommer att ta emot det näringslivsprogram som isamarbete med olika näringspolitiska organisationer, fackliga organisationeroch näringslivet i utarbetar. Vad jag nu har sagt innebär självfallet inte att jag menaratt en näringspolifik för skall vara fundamentalt annorlundaän den politik som bedrivs på andra håll i landet, utan det är snarare fråga omatt lägga tonvikten vid dessa speciella insatser, som man kan göra när detgäller den industriella verksamheten i . Ett område som jag speciellt vill peka på är utvecklingenav tekniskt avancerad industri. Det kan jag göra av det skälet att det inomStockholmsregionen finns ett tekniskt kunnande som i första hand genom sinstora bredd har en speciell tyngd i regionen - kunnandet vid högskolor,forskningsinstitutioner, företag, organisationer men ocksåforskningsmyndigheter. Detta leder i sin tur till att det skapas ett klimat förutveckling av nya produkter och system, baserade på nya forskningsrön ochavancerad teknik, som det finns mycket av just i . Det måstevara en angelägen uppgift för näringspolitiken i att stimuleratill ett praktisktindustriellt utnyttjande av det kunnande som finns i regionen. Och det kunnandesom finns och de praktiska rön som kan nås kan också.betydaringar-på-vattnet-effekter till glädje för övriga landet. Jag skulle gärnavilja att de speciella insatser som man lägger tonvikt på i fårbetydelse också för landet i dess helhet och för den industriella strukturen,tillväxten och utvecklingen också i andra regioner, dvs. attStockhomsregio-nens speciella förutsättningar och art av industri inte bara kaninnebära injektioner för annan industri i andra regioner utan också få direktaetableringseffekter och därmed åstadkomma ökad sysselsättning i landet somhelhet. Det är också därför som jag i mitt svar - som jag tror att inte läst tillräckligt noga för att inse uppbyggnaden av det -såkraftigt visat på just och kommunernas roll och företagensspeciella roll i det här området. Det ger också möjligheter för regionen attutforma en industripolitik som utgår ifrån de speciella förutsättningar somfinns i just . Jag tror inte att man med den här utgångspunktenskall vara dyster till mods när det gäller att bedöma den industriellautvecklingen i . Jag menar att rätt tillvaratagna blir de härfördelarna stora och ger ett gott utrymme för en god industriell utveckling iområdet. Om den industriella verksamheten i 67TOMMY (vpk); Låt mig börja med att ta upp vadindustriministern sade i det skriftliga svaret och som också framkom i hanssenaste anförande om de unika förutsättningar som gäller för den industriellaverksamheten i den här regionen. På den punkten uppehöll sig industriministernvid frågan om forskningskompetensen, forskningsresurserna, m. m. Jag beklagar -jag hoppas att det var en tillfällighet - att industriministern inte berörde demöjligheter som ändå måste vara grundläggande för att skapa en ny industriellsituation, nämligen tillgången på välutbildade och yrkeskunniga arbetare. Detfinns det gott om i den här regionen, arbetare som tidigare jobbat på ,AGA, , m. fl. företag, som flyttat utomlands, arbetare som fått gånär det statsägda Varvs verksamhet krymptes eller när det tillikastatsägda Svenska Maskinverken lades ned, för att nämna några exempel. Dengrundläggande möjligheten till en industriell återhämtning i regionen finnsalltså i form av en mycket skicklig och avancerat tekniskt yrkeskunnigarbetarkår. Industriministern sade också att den tekniskt utveckladeindustri som redan finns inom regionen tillsammans med de forskningscentra somfinns skapar ett gynnsamt klimat. Självfallet gör det det. Men jag vill ändåpåstå att man också behöver ange samhälleliga mål - annars kommer man så lätt iden situation som råder . Det har inte funnits några samhälleliga mål förhur industripolifiken skall föras, och därför har vi också fått den enakrisbranschen efter den andra här i landet. Har socialdemokratin denuppfattningen att det räcker att skapa klimat och åstadkomma gynnsammaförhållanden inom den s. k. marknaden har man i det avseendet ingen bättrepolitik att komma med än vad har, och det vore i så fallbeklagligt. Öm den industriella verksamheten i kommunisterna anser således att det inte ärtillräckligt att förlita sig på dessa marknadskrafter. Vi måste gå in och skapasamhälleliga mål. Men i sammanhanget får man inte göra som jag är rädd för attindustriministern gjorde, nämligen blanda ihop frågan om program församhällsstimulans - han berörde därvid enenergiprojekten -med ettsamhälleligt industriprogram innebärande investeringar i ny teknik isamhällsägda företag. Att skapa denna stimulans för det privata näringslivet ärtrots allt bara en kortsiktig åtgärd. Det finns ingenting som garanterar enfortsättning. Det kan bara ske genom att samhället tar sitt ansvar. Industriministern och jag är överens om attStockholmsregionen inte är en enhetlig region. Det finns absoluta tätorts- ochrena glesorts- eller Norrbottensproblem i regionen, om jag får uttrycka mig så.Jag tror att en satsning på dessa industrier i regionen också skulle kunna gejobb i det övriga landet. Industriministern är inte benägen att på nytt ta upp enindustripolitisk debatt eftersom interpellationen om den industriellaverksamheten i län föranledde en sådan. Han sade då till BengtWittbom att man inte vänder en nedgång som varat -precis som om det bara var den borgerliga dåliga ekonomiska politiken som varorsaken. Tyvärr fanns det nog fler orsaker, bl. a. en avsaknad - som jag sade imitt första anförande - av en industripolitisk strategi både före och efter1976. Det är bl. a. avsaknaden därav som har bäddat för vårt lands nuvarandeekonomiska kris. Låt mig sluthgen säga några ord om det som ligger bakominterpellationssvaret, nämligen landstingens roll i sammanhanget. För mig ärdet i och för sig en självklarhet att man skall satsa på regionalautvecklingsprogram. Men i botten för sådana satsningar måste staten ta sittansvar och klart ange de industripolitiska målen. Annars uppstår lättanarkistiska situationer, och arbetslöshet kan komma att flyttas från en regiontill en annan. På en punkt var inte uppmärksam,nämligen när han i början av sitt senaste inlägg påstod att jag inte hade sagtnågot om de industrisysselsatta i länet. I mitt andra inlägg sade jag faktisktatt det självklart var en olycka om industrisysselsatta, som blev utan jobb,inte kunde få ett nytt jobb på hemorten. Jag noterade detta mot bakgrund av attvi har en styrkefaktor och en reserv i det goda kunnande och den skickligayrkesarbetarkår som finns inom industrin runt om i . Eftersom detär min egen valkrets känner jag väl till industriverksamheten och åtskilligaföretag i länet. Vidare har det förts en diskussion om samhälleliga mål.Det investeringsprogram som vi lade fram för omfattade treområden, nämligen energi, kommunikationer och byggande. Det är tre områden därsamhället och det svenska folket har mycket stora behov av insatser. Det ärexempelvis angeläget att få till stånd en utveckling på energiområdet, så attvi bhrmindre beroende av oljan och kan skaffa oss egna energislag. upp vårakommunikationer, järnvägarna och landsvägarna. Vi bör också börja bygga ochrusta upp vårt äldre bostadsbestånd, så att vi får bättre bostäder. På dessa tre områden som regeringen valt ut kan vi alltsåpeka på de mänskliga behoven men också på samhällets behov av att någontinggörs på just dessa tre områden. kopplades detta till tre områden somskulle ge oss en industriell utveckling. Dessutom skulle det kunna ge enordentlig draghjälp till svensk industri, som hade outnyttjad kapacitet pådessa områden. Det gällde verkstadsindustrin i fråga om industrisidan,verkstadsindustrin och byggnadsämnesindustrin i fråga om byggandet och kommunikationerna,och i fråga om byggandet berördes även trä- och snickeriindustrin ochsanitetsporslinsindustrin. Detta betyder att regeringen lade fram sittinvesteringsprogram utifrån de behov som vi kunde se i samhället, debedömningar som vi gjorde för att få en industriell utveckling och debedömningar vi gjorde för att få en ökad sysselsättning i industrin. Jag tyckeratt möjligen missar en stor poäng när han undervärderarinvesteringsprogrammets effekter på sysselsättning och industriell utveckling. Sedan tycker jag inte att det är något fel att stimulerajust den industri vi har- det är ju den industri som vi också skall leva med åtskilligaår framöver -så att den inte fortsätter att utarmas utan kan få sin outnyttjadekapacitet fylld. Detta kan ju leda till en högre produktivitet i industrin ochäven till behov av investeringar och förnyelse. Det finns alltså åtskilliga tankar bakominvesteringsprogrammets utarbetande. Jag vill framhålla att den nya regeringenefter pressade fram ett sådant program, som betyder mycket förinvesteringsverksamheten och industrisysselsättningen i . Om den industriella verksamheten i 69TOMMY (vpk): Det är bra att industriministern nu rättartill det hela och även för in det yrkeskunnande som finns som en resurs för attkunna skapa en ny industriell utveckling i regionen. Programmet är vi i och för sig intemotståndare till. Men jag anser att det tar upp för litet. Om man nu går ytterligare framåt i tidensedan programmet lades fram och tittar på budgetpropositionen för det /84, finner man att beträffande byggandet är det enmycket mycket svag förhoppning. Att ta upp byggandet i samband med svaga förhoppningarär, som jag ser det, inte speciellt meningsfullt, om man nu utgår från att mangenom detta skall stimulera hela den industri som finns runt omkring byggandet,hela byggmaterielindustrin. Såväl för de bostadssökande som för hela dennaindustribransch hade det fordrats att man från regeringens sida hade angett enklar målsättning, en målsättning som ligger väsentligt över vad de borgerligapartierna har lyckats pressa ner bostadsbyggandet till. Satsningarnär det gäller energi är självfallet riktigt och viktigt. Om den industriella verksamheten i kanske fårskylla på att regeringen bara hade haft någon månad på sig, att den inte harkunnat formulera en alternativ energiuppbyggnad i högre grad än vad regeringenlyckades med iden nämnda propositionen. Den tar ju inte alls itu med detverkliga kraftprovet, nämligen att se till att satsa på alternativen på ett sådantsätt att man i verkligheten skulle kunna nå fram fill en avveckling avkärnkraften. Också den socialdemokratiska regeringen anser ju att kärnkraftenskall avvecklas, även om det sker en bra bit framåt i fiden. Jag tycker inte att det är fel att man stimulerar denbefintliga industrin, och det har jag inte heller kritiserat. Vad jag sade varatt man måste göra skillnad på ett samhälleligt industriprogram för en nyproduktion i samhällets intresse och samhällsstimulanser. Jag anser, i motsatstill vad här sade, att det inte räcker att stimulera denbefinthga industrin. Det är fel att tro att man därigenom får fram det man villnär det gäller ny industriproduktion i det här landet. Det krävs att man iförsta hand inriktar sig på att satsa på nya industrier - och att man angervilken industriproduktion som är nödvändig och som svarar mot de behov somsamhället har. Jag har tidigare räknat upp en mängd områden som är applicerbaraäven på . Överläggningenvar härmed avslutad. 14 § Föredrogs och hänvisades Proposition 1982/83:175fill trafikutskottet 15 § Föredrogs och hänvisades Motion 1982/83:2414till jordbruksutskottet 16 § Föredrogs men bordlades återFinansutskottets betänkanden /83:38-42 betänkande 1982/83:37Utrikesutskottets betänkande 1982/83:20 betänkande1982/83:24 betänkanden /83:15 och 18 17 § Anmäldes och bordladesProposition 1982/83:173 Godkännande avkonvention om upprättande av den europeiska telesatellitorganisationen därtill anslutande driftöverenskommelse, m. m. 18 § Anmäldes och bordlades betänkande 1982/83:11 Förbättrade förmåner åt värnpliktiga m. fl. 1982/ 83:115) 1982/83:19Vissa trafikpohfiska frågor 1982/83:21Tilläggsbudget III (prop. 1982/83:125 delvis) 19 §Meddelande om interpellation Meddelades att följande interpellation framställts 1982/83:138 av () till finansministern om näringslivets försörjning med riskkapital har beslutatinföra en provisorisk vinstskatt på av företagens utdelningar tillaktieägarna. Denna vinstskatt innebär att första steget på vägen motlöntagarfonder tagits. Inom utformas nu förslag till ettpermanent vinstdelningssystem. Syftet härmed är uppenbarligen att nu merdefinitivt gå vidare mot kollekfiva löntagarfonder. Argumenten mot kollektiva löntagarfonder har under årenslopp vuxit i styrka. Varje nytt förslag har förkastats också avförslagsställarna. Men har samma grundläggande principer genomsyratvarje nytt förslag, nämligen att vinstmedel tvångsvis skall tas ut ur företagenoch placeras i kollektiva fonder. Även det förslag som förbereds bygger påsamma tanke. Det är just mot dessa grundläggande principer vi i folkpartiethaft avgörande invändningar. Vi avvisar varje förslag om kollektivalöntagarfonder. Detta kategoriska avståndstagande förhindrar oss inte attmed andra metoder eftersträva ett par av de mål som nämnts ilöntagarfondsdebatten. Det ena är att med lämpliga åtgärder säkerställatillgången på riskvilligt kapital för näringslivet. Det andra är att åstadkommaen breddning av aktieägandet. En rad åtgärder vidtogs under de år medverkadei regeringen för att nå dessa mål. i detta sammanhang endast erinra omskattefondsparandet, skattereduktionen på aktieutdelningar och utdelningsavdragetför utdelningar från småföretag. a, dessa åtgärder har nu äntligenfått en fungerande akfiemarknad igen. Jag villmot denna bakgrund ta upp tre frågor. Före valet uttalade ledande socialdemokrater att man avsågatt ta bort skattesparandet redan fr. o. m. Dessa planer fullföljdeslyckligtvis inte. Beskedet om att skattesparandet och i synnerhetskattefondsparande skulle bibehållas i vart fall under detta år mottogspositivt av många sparare. Även i senare uttalanden har dock hävdats att det baraskulle vara en tidsfråga innan skattesparandet avvecklades. Dock har andrauttalanden på den allra , bl. a. från statssekreterare ifinansdepartementet, givit intryck av att regeringen nu skulle vara i färd definitivt ompröva sin inställning till skattefondsparandet. Det skulle iså fall välkomnas av hundratusentals människor i vårt land och av mycket storadelar av det svenska näringslivet. Skattefondsparandet är ett bra medel för att åstadkomma enspridning av det enskilda aktieägandet. Framgångarna för denna sparform harockså visat att om man ger spararna rimliga villkor, så kan riskvilligt kapitalmobiliseras i tillräcklig omfattning på frivillig väg. Några tvångsfonderbehövs inte för att åstadkomma detta. Men det är också angeläget att skapa bättreförutsättningar för enskilda att spara i direktägda aktier, alltså utan att gågenom skattefondsparandet. Nackdelen för dessa sparare är att utdelningarnadubbelbeskattas. Trots att den en gång beskattas i bolaget med bolagsskattutgår hos den enskilde aktieägaren full marginalskatt på utdelningen. Denprovisoriska vinstskatten, och vad som kan följa efter den om regeringen fårsin vilja igenom, innebär att man inför en trippelbeskattning. Det är fel vägoch ett effektivt sätt att förhindra enskilt direktägande av aktier. Istället bör dubbelbeskattningen avvecklas. Ett steg i denna riktning togs 1980 genom införandet avden särskilda skattereduktionen på aktieutdelningar. Denna lindring avdubbelbeskattningen upphävdes på regeringens förslag . Det var enmycket olycklig åtgärd. I många företag har införts system medvinstdelning till de anställda. Det är mycket positivt. Det är en himmelsvidskillnad på sådana företagsanknutna frivilliga och individuellavinstdelningssystem och de kollektiva obligatoriska vinstdelningssystem somregeringen planerar införa. Emellerfid har företagsanknutna vinstdelningssystemi viss mån hämmats av att de skattemässiga villkoren alltjämt är oklara. a. frågan om utbetalade vinstandelar från personalstiftelser skallbeläggas med arbetsgivaravgift eller inte. Det är angeläget att det klargörsatt så inte är fallet. Med hänvisning till det anförda vill jag ställa följandefrågor till finansministern: Kan finansministern ge ett klartoch definitivt besked om att skattefondsparandet kommer att finnas kvar ocksåefter 1983? Är finansministern beredd attsnarast lägga fram förslag om ett slopande av dubbelbeskattningen påaktieutdelningar? Är finansministern beredd attföreslå åtgärder som undanröjer den oklarhet som vidlåder den skattemässigabehandlingen av vinstandelar i företagsanknutna vinstdelningssystem? 20 § Kammaren åtskildeskl.