prot · G609163 · 1982-12-31 00:00:00 — Det är inget angenämtperspekfiv. Frågan är således - jag ställer den fill finansminister , som har kommit in i kammaren: Kommer regeringen att presentera enpaketlösning fill höstriksdagen, eller kommer regeringen bara att låta fidenrulla vidare i belåtenhet över den internationella miljöförbättring vi f. n.kan glädjas något åt? Den lättjan blir i så fall dyr längre fram. Regeringen säger nu atf inflafionen skall bli 1984 och3 % 1985. Det är i och för sig bra mål. Men dessa uppställda mål har minimaltrovärdighet, om man ser den politik som hitfills har presenterats för densvenska ekonomin. Vi kan inte helt förlita oss på vår omvärlds ekonomiskapolitik. Och det räcker definitivt inte atf bara säga att inflationen skall bli4 %. Det måste också fill åtgärder, och dem har vi ännu inte sett något av. Vi i har redovisat en långsikfig strategi förden ekonomiska polifiken, som kan sammanfattas i fre typer avstrukturförändringar vilka är nödvändiga för att lösa ekonomiskaproblem. För det första måste enomfördelning ske av den totala efterfrågan från inhemsk till externefterfrågan. I nuvarande situafion betyder detta atf det är nödvändigt att fåner inflationstakten fill vad som gäller för våra vikfigaste konkurrenterutomlands, sä aff den konkurrenskraftsförbätfring som skapats avdevalveringarna 1981 och 1982 kan behållas. Defta kräver en begränsning av deoffentliga utgifterna och av budgetunderskottet. Det kräver också en vissåtstramning av den inhemska efterfrågan, dvs. i stort sett den totalakonsumtionen, i relation till efterfrågetrycket inom den konkurrensufsattasektorn. För det andra krävs en omfördelning från offentligkonsumtion till privat konsumtion. Den nuvarande offenfliga konsumtionen äruppebarligen större än vad medborgarna är villiga att betala för - skillnadenutgör budgetunderskottet. En marknadsmässig prövning av i vilken utsträckningmedborgarna verkligen vill ha de olika tjänster som finansieras viaoffentliga budgetar kan ske t. ex. genom ökad avgiftsfinansiering. Vi föreslårdärutöver vissa begränsningar av den kommunala konsumtionen, som är den del avden offentliga konsumtionen som fortfarande ökar snabbare än vår totalabruttonationalprodukt. För det tredje menar vi atf det krävs en omfördelning fråntransfereringsinkomster till arbetsinkomster inom ramen för de disponiblainkomster hushållen har. Begränsningar i de offenfliga transfereringarna tillhushållen bör därför i viss utsträckning motsvaras av skattesänkningar, framförallt av marginalskatterna. Dessa fre typer av strukturförändringar medverkar alla påsitt sätt till atf den ekonomiska miljön i stort förändras i samhället. Deinnebär ett större spelrum för marknader av olika slag och en större satsningpå framtida tillväxt och nyföretagande, och de ger därmed ett större utrymmeför framtida sysselsättningsökning oeh realinkomstökning. Vi föreslår också en rad åtgärder för att främjasmåföretagande och nyföretagande. Förmögenhetsbeskattningen på det arbetandekapitalet i småföretagen innebär tillsammans med de fortfarande alltför högamarginalskatterna att beskattningen på en företagare som driver ett mindreeller medelstort familjeföretag blir oerhört hård. Genom attförmögenhetsskatten måste betalas med inkomster som redan har belagts medinkomstskatt och socialförsäkringsavgifter blir det nödvändiga uttaget av medelfrån familjeföretagen mycket stort. Defta kapital är infe en tillgång som kankonsumeras, utan det är ett nödvändigt inslag i företagsamheten. Vi menardärför att förmögenhetsbeskattningen av det arbetande kapitalet i företag medmindre än 200 anställda bör avskaffas. De flesta småföretag är mycket arbetskraftsinfensiva.Socialförsäkringsavgifter och löneskatter slår för den skull speciellt hårtmot de mindre företagen. Vi föreslår för den skull att allt nyföretagandebefrias från den allmänna löneavgiften på under de första tvä åren. Vidare föreslår vi att ungdomar som vågar sig på detganska riskfyllda atf starta ett eget företag befrias från skyldigheten atterlägga socialförsäkringsavgifter . Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. Med tanke på den flexibilitet somfinns inom de mindre företagen, tror vi att dessa har speciellt godaförutsättningar för att anställa ungdomar. Som en sfimulans fill detta föreslårvi aff den allmänna löneavgiften på slopas för de ungdomar som företagenanställer frän . Defta gäller även anställning i större företag. har också vikfiga förslag i fråga omutbildningsinsatser och lärlingssystem som bör genomföras. Dessa kommer att hastor betydelse inte minst för de mindre företagen. Det är nödvändigt, herr talman, att få i gång en dynamik idet svenska samhället, en utvecklingstro och en filltro fill de möjligheter somfinns, snarare än en fortsatt diskussion av alla de problem som också finns. Vimenar atf det är väsentligt aff statens ekonomiska polifik sfimulerar fillutnyttjande av alla de idéer och möjligheter som enskilda människor besitter. Denna inriktning av den ekonomiska polifiken sfär i bjärtkontrast fill den som regeringen förordar. I motsats fill regeringens polifik,som beskriver mål men infe anvisar åtgärder för att realisera målen, föreslårfolkpartiet konkreta åtgärder som leder fill sänkt inflation, höjd produkfionoch sysselsättning och ökade realinkomster. Jag ber atf få yrka bifall tillreservafionerna 2,4,5,7,9,11, 14, 17, 19 och 20. 6CARL-HENRIK (vpk): Samfliga talesmän för de borgerliga partiernahar här sagt aff de har så utomordenfligt goda sakförslag som, om de genomförs,kommer att minska arbetslösheten, väsentligt minska inflationstakten och ökaproduktionen. Min fråga är: Varför genomförde infe de borgerliga regeringarnaalla dessa goda förslag när de hade möjlighet till det? De omedelbara problem som finns i den svenska ekonomin är lätt urskiljbara. Det är den stora arbetslösheten. Det är inflafionen.Det är underskottet i utlandsbetalningarna. Jag återkommer till värt parfis synpunkterpå dessa fre frågor. Först är det emellertid nödvändigt atf klarlägga någraorsakssammanhang. Dessa är bl. a.: Vilka är de grundläggande orsakerna fillarbetslösheten, inflafionen och de övriga problemen i ekonomin? Kan man väntasig snabba förbättringar i läget under det här året? Bidrar den av regeringen,alternativt de borgerliga parfierna, förordade ekonomiska polifiken till någonpåtaglig förbättring av läget? Vad först gäller de grundläggande orsakerna fill dennuvarande ekonomiska krisen i den kapitalisfiska världen så måste det väl nuför alla stå klart, atf man infe kan skylla denna på nägon enskild ochtillfällig faktor, som höjning av oljepriserna. Den sortens"krisförklaringar" har lidit fullständig bankruff. Vad vi upplever ären kombination av en cyklisk, konjunkturellt betonad kris och långsikfigastagnationsfendenser. Dessa har medverkat till att de tillfälliga uppgångarna ikonjunkturen inte löser arbetslöshetens problem. Även under det som brukarkallas högkonjunktur kvarstår under 1970-falefen betydande arbetslöshet, och denna permanenta arbetslöshets-armé tenderar attöka i storlek. Krisen kommer ur den moderna kapitalismens utveckling. Isä mån är den inte enastående, eftersom kapitalismen alltsedan sitt genomslagpä 1800-falef präglats av periodiskt återkommande kriser. Men det finns en radnya inslag i krisen. Ett av dessa är inflationen. Ett annat är regeringarnasförändrade polifik. Medan regeringarna efter det andravärldskriget tidigare i allmänhet sökt hålla arbetslösheten nere, vidtar nuregeringarna i många länder medvetet åtgärder som ökar arbetslösheten. Deföljer den s. k. monetaristiska politikens budord. Kriser brukar följas av uppgång. Hur blir utvecklingenunder och 1984? Regeringen talar i den reviderade finansplanen om underlagför en behärskad optimism. Man anser aff konjunkturen har vänt uppåt bådeinternafionellt och i . Exporten vänfas öka med 6,6 volymprocent redanunder detta år. Antagandena om ett snart förestående internationellt uppsvingi ekono-, min förefaller mig mycket överdrivna. Det är svårt att i de ledandekapitalistiska länderna se någon politik som skulle kunna bildaunderlaget för ett ekonomiskt uppsving. Tvärtom dominerar fortfarande tendensenfill nedskärningar både av löntagarnas reallöner och av den offenfliga sektornsutgifter. Det finns stor risk för atf den inhemska efterfrågan i dekapitalistiska länderna kommer att stagnera . Inte heller från någotannat häll förefaller det att finnas några starka incitament fill en ökning avinvesteringarna. Det finns stor risk för att arbetslösheten kommer atffortsätta atf växa. Siffran 20 miljoner arbetslösa i det kapitalistiska Europaeller av arbetskraften har nämnts i den internationella debatten. Återstår då frågan om den av regeringen förordadeekonomiska polifiken kan leda fill någon påtaglig förbättring av läget i vårtland. Regeringen tycks hänga upp sin optimism på tvä förutsättningar. Denförsta -atf det blir ett internationellt uppsving - har redandiskuterats och befunnits tvivelaktig. Den andra är att arbetskraftskostnadernahar stor betydelse för den svenska exportens marknadsandelar. Jag har tidigarehaft fillfälle aff här diskutera denna tes med borgerliga finansministrar,eftersom den var ett avgörande argument i de borgerliga krafternas kamp förreallönesänkningar. Jag finner infe denna fes mera övertygande , när vi pånytt fått en socialdemokratisk finansminister. Redovisade undersökningarförfaller nämligen visa att den svenska industrins struktur, dess sammansättning,i allmänhet har större betydelse för förlusten av marknadsandelar ute pävärldsmarknaden än arbetskraftskostnaderna och andra faktorer som kan påverkakonkurrenskraften. Sänkningar av lönerna är alltså infe ett verksamt medelför atf varaktigt öka export. Lönesänkningar har i stället fleranegafiva konsekvenser, bortsett från de problem de lönarbetande drabbas av närdet gäller atf få sin privatekonomi att gä ihop. En polifik som främst inriktaspå aff sänka vad man brukar kalla enhefsarbefskosfnaden kommer att påskyndanedgången i Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. sysselsättningen i industrin, dels genom att industrinlåses fast i de sektorer som växer långsamt, dels genom aff produktionen kommeraff växa främst genom ökad produktivitet. Det avgörande är emellerfid lönesänkningarnas verkan påefterfrågan. I propositionen hävdas atf det framför allt ärkostnadsutvecklingen, och dä främst utvecklingen av lönerna, samtvinstutvecklingen som är avgörande för hur mycket företagen investerar. Men iett läge som det nuvarande, där bara av kapaciteten i den svenskaindustrin utnyttjas, förefaller det som om dessa faktorer är relativtunderordnade. I stället är det efferfråge-utvecklingen som är den vikfigastefaktorn. Den kraffiga nedpressning av reallönerna som skett under de borgerligaregeringarna, och som fortsätter under den socialdemokrafiska regeringen,har ökat arbetslösheten i landet. Den nedpressningen av reallönerna är nu ettavgörande hinder för en ekonomisk uppgång. Också när det gäller att förklara inflationen, och därmedaff finna effekfiva kampmedel mot denna, är resonemangen iregeringsproposifionen mycket svaga och på en del punkter helt felakfiga. Detär framför allt anmärkningsvärt att regeringen ser ett direkt samband mellanlöneutveckling och prisutveckling samt mellan utvecklingen av underskottet iden offentliga sektorns budget och inflafionen. Ett huviidtema i finansplanen är faktiskt affbudgetunderskottet är inflafionsuppdrivande på grund av den ökning avlikviditeten som det ger upphov fill i ekonomin. Detta är en gammalmonefaristisk tes, som framför allt förknippas med ekonomer som MiltonFriedman. Det är en tes som arbetarrörelsen bekämpade under 1930-falefs kris.Det är förvånande att nu finna den framförd av en socialdemokrafisk regering.Verkliga förhållandet är att det inte finns något som talar för atf en ökningav likviditeten i ett läge med stor ledig kapacitet skulle föra till inflation.Detta påpekades redan av den brittiske ekonomen och av Stockholmsskolan. Kampen mot arbetslösheten är enligt vår mening dencentrala uppgiften för den ekonomiska polifiken. Man talar om olika"balansbrisfer" i ekonomin, men arbetslösheten måste betecknas somden värsta av dem. Arbetslösheten är ett gissel för de människor som drabbas avden. Det har allfid varit svårt att vara arbetslös, men under långa perioderhar det i alla fall varit ett tillfälligt fillstånd som man säg ett slut på. Nuhar arbetslösheten av allt att döma ändrat karaktär. Jag kan här hänvisa undersökning som publicerades av . De somdrabbas är i växande utsträckning ungdomar, som har mycket svårt aff komma in iförvärvslivet. Tillsammans med utslagna och förfidspensionerade bildar de enpermanent armé av arbetslösa, vilkas ekonomiska och sociala villkor skiljer sigalltmera från de sysselsattas. Klyftorna har fördjupats i samhället. Ett"underproletariat" av långvarigt eller t. o. m. varaktigt arbetslösahar bildats. Alla de svåra sociala konsekvenserna av denna utveckling har ännuinte helt framträtt i det svenska samhället. Församhället innebär arbetslösheten stora ekonomiska förluster. arbetslösaskall leva, ha mat, kläder och bostad, men de förvägras rätfen aff genom produktivtarbete bidra till sin egen försörjning. Bortfallet för på grund avarbetslösheten i fråga om produkfion beräknas av LO-ekonomerna till 40miljarder kronor . kan samhällskostnaden stiga till 50 miljarderkronor, om farhågorna för en ytterligare ökning av arbetslösheten besannas. Allt defta är bakgrunden till de krav som i vår ställts avbåde LO och TCO genom resp. organisationers tidningarom ensysselsäftningsbudget. Tanken bakom detta krav synes vara densamma som framförsi vpk:s motion, nämligen att regeringen skall vara skyldig att redovisaeffekterna på sysselsättningen av alla de ekonomiska åtgärder den föreslår. Ensådan redovisning skapar naturligtvis i och för sig inte några nya jobb, menden kan stämma till eftertanke inför konsekvenserna av olika förslag och utgöragrundvalen för ett effektivt program för meningsfulla arbeten åt allamänniskor. Vpk anser att ett sådant samlat program mot arbetslöshetenär oundgängligen nödvändigt. Vi har länge pläderat, och fortsätter nu att göradet, för en satsning på 100 000 nya arbetsfillfällen inom den offentligasektorn och ett åtgärdsprogam för 100 000 nyaarbetsfillfällen inom industrin under 1980-falet. Som vi visat i vår motionuppvägs kostnaderna för en satsning på nya arbetstillfällen mer än väl av depositiva effekterna i form av en minskad arbetslöshet. Ökad sysselsättning och ökad produktion är också deeffektiva medlen både för att bekämpa inflationen och för, att minskaunderskotten i bytesbalansen och i statsbudgeten. Däremot leder åtstramnings-och svångremspolifiken inte fill posifiva resultat. Vi anser det självfallet nödvändigt att på längre siktavveckla de begränsningar för en rationell ekonomisk politik som växande räntorpå utlandsskulden utgör. Vi anser det också nödvändigt att det utarbetas enplan för att långsiktigt reducera det nuvarande underskottet för den offentligasektorn. Även övriga polifiska partier förklarar sig vara anhängare av dessamålsättningar. Desto egendomligare är det då att de sä envetet säger nej tillalla åtgärder både för att bekämpa spekulationen och för att stoppaindustriutflyftningen och kapitalflykten från . Såväl på borgerligt sompå socialdemokratiskt håll värjer man sig inför alla ingripanden i den sfär därkapitalet har bestämmanderätten och skriver lagarna. Men det är en illusion,vars upprätthållande får alltmer destruktiva följder, attarbetslöshetens och inflafionens problem kan fä en varaktig lösning inomsystemet av kapitalisfiska lagbundenhefer. Denna begränsning måste överskridas. Även på fördelningspolitikens område fillåfs de borgerligaklassintressena dominera över vad som skulle vara samhällsekonomiskt riktigt. Iett läge där kampen mot arbetslösheten kräver ökade insatser och där man villbegränsa statens utgiffsöverskoft är det ju mer än en dumhet aff sänka denstatliga inkomstskaften med , en skattesänkningsom ensidigt gynnar de höga inkomsttagarna och därmed ytterligare snedvrider Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. Att de borgerliga partierna envisasmed att genomföra denna skattesänkning är förståeligt med tanke pä deklassintressen de representerar. Men hur man utifrån en socialdemokratiskideologi motiverar en sådan fördelningspolitik, det förefaller meroförklarligt. Inom fackföreningsrörelsen finns det också med rätta en starkopposifion mot den skattepolitik som regeringen nu genomför. Inställer man sänkningen av den statliga inkomstskattenförsvinner ju också ett av de mofiv man anfört för att höja energiskatterna. Deanförda motiven för denna åtgärd har annars varit många. sades behovetav pengar till skaftesänkningen vara avgörande. talademan först om behovet av medel för att bekämpa arbetslösheten. När har emellertid numera behovet av pengar till förstärkningav ubåtsbekämpningen tagit över. Skulle det infe vara klokare av regeringen attutforma en något mera långsikfig politik? När de borgerliga mittenpärtiernavägrade att deltaga i finansierandet av den skattereform som de själva varitmed med om atf genomdriva, vände sig regeringen till vpk för atf få stöd. Detförefaller dock atf vara väl mycket begärt att vi skall vara med om att lägganya bördor pä hyresgästerna, egnahemsägarna, folket i glesbygden ochlönarbetarna med länga arbetsresor för aff finansiera en skattereform som gärrakt emot dessa gruppers grundläggande intressen, en skaftereform som vi frånförsta början bekämpat. Vi har därför svarat: Inställ skattesänkningen, såbehöver ni heller infe höja energiskatterna! För kampen mot arbetslösheten är vi amellertid beredda atfanvisa alla nödvändiga medel. Man kan dock infe höja energiskatterna ettkvartal för aff finansiera ett angivet ändamål och så nästa kvartal ta pengarnatill något helt annat. Ingen inbillar sig väl atf behovet av kamp motarbetslösheten inte skulle finnas kvar både och den 1januari 1984. De socialdemokrafiska förslagen förefaller därför mycketegendomliga. Om statskassan behöver medel för viktiga uppgifter, har vi anvisatflera vägar i vår mofion: Inställ sänkningen av statsskatten! Lägg enomsättningsskatt pä börshandeln med aktier! Ta ut en avgift påutlandsinvesteringar! Avskaffa subvenfionerna fill skattefondssparandet! Det ärett krav som vpk upprepade gånger ställt och som dessutom har den"fördelen" ur socialdemokratisk synpunkt att man själv krävde det dåman var i opposition. Kampen mot arbetslösheten kräver beslutsamma och radikalainsatser. Kommuner och landsting mäste få medel att öka sin verksamhet genomatf de får tillbaka den beskattningsrätt gentemot juridiska personer som deborgerliga parfierna fog ifrån dem. Regering och riksdag måste fillsammans faansvaret för ett kampprogram mot arbetslösheten. Mobilisera folkrörelserna,mobilisera alla medborgare som vill göra en insats! Samhället har inte rätt attutsätta en hel generation av ungdomar för arbetslöshetens förbannelse! Jag yrkar bifall till vpk-reservationerna vidfinansutskottets betänkande 50. 7 (): Regeringen lade med devalveringen i oktober1982 grunden för en politik, vars syfte är atf komma till rätta medfundamentala obalanser i vår ekonomi. Det växande bytesbalansunderskotfef tillföljd av den svenska industrins sjunkande marknadsandelar gjorde det nödvändigtatf vidta kraftfulla åtgärder för att stärka näringslivets konkurrenskraft.Genom devalveringen förbättrades det relativa kostnadsläget avsevärt. Regeringen har därefter målmedvetet inriktat sin polifikpå att tillgodogöra sig devalveringens positiva effekter. Kostnadsutvecklingen har genom olika åtgärder hållitstillbaka. Prisstoppet begränsade de omedelbara priseffekterna och hejdade denlavin av prishöjningar som annars riskerar att följa efter en devalvering.Genom olika åtgärder lades grunden för en återhållsam lönerörelse. ex. avsättningar till investeringsfonder, vinstskatten och avdragsrätten förfackföreningsavgifter bör ses i det här sammahanget. Genom en strambudgetbehandling hölls den offenfliga sektorns efterfrågan tillbaka. Det inledda arbetet börjar redan ge resultat. Deavtalsmässiga löneökningarna tycks enligt vad vi nu vet ha blivit relativtmåttliga. Alla grupper har varit inställda på atf infe försöka kompensera sigför devalveringseffekterna. Därigenom har grunden lagts för en lugnkostnadsutveckling. Prisutvecklingen dämpas återigen efter det aff de förstadevalveringsef-fekterna tonat av. bedömde regeringen prisuppgångentill i genomsnitt . Olyckskorparna talade i de borgerligapartimofionerna om ökningar kring . I kompletteringsproposifionenberäknas nu uppgången stanna vid . Olyckskorparna har följt efter ochkraxar nu kring . Regeringen har i sin prognos beaktat effekterna av höjdaenergiskatter från . Dessa beräknades motsvara ca en halvprocentenhet på prisnivån. Vi ligger nu pä en prisnivå som är högre änfjolårefs. har regeringen satt upp ett ambitiöst mål förprisökningarna, . Även bytesbalansunderskotfef bedöms nu bli lägre än vadman trodde . Det har dragits ned med . Utfallethittills framställer inte heller regeringen som överdrivet optimistisk.Handelsbalansen visar ett överskott på 2,8miljarder kronor mot 2,5 miljarder . Regeringens bedömning för hela1983 ligger på plus minus noll. Industrinsorderingång ligger över förra årets nivå. Av utskottets betänkande framgår aff inflationsbekämpningenhos våra största handelspartner har varit mycket framgångsrik. I ,och låg prisnivån högre änsamma månad . Utskoffsmajoritefen delar därför regeringens uppfattning attvi måste ned till under loppet av 1984. Det finns förutsättningarför att nå det målet, men för detta krävs insatser, framför allt för att brytainflationsförväntningarna. Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. Ett sätt atf markera att man verkligen menar allvar medinflafionsbekämp-ningen är atf sätta ett fak för de statliga utgifternas fillväxt. Självfallet måste de tekniska lösningarna anpassas fillolika områdens förutsättningar, men principen som sådan är en möjlig väg attbryta inflationsförväntningarna. Dessutom innebär förslaget att man begränsarden automatiska fillväxten av budgetunderskottet. Som utskottet anförde redan ifebruari i är är det en absolut nödvändig förutsättning för att kunna begränsabudgetunderskottets tillväxt. De åtgärder regeringen föreslagit och somutskotfsmajoritefen ställer sig bakom har redan gett resultat. Men det kommeratf fa tid innan åtgärderna får effekter på investeringar och sysselsättning,eftersom kapacitetsutnyff-jandef alltjämt är mycket lågt. visar att investeringsufvecklingen är på väg att vändas åt rätt håll,men sysselsättningsläget tycks förbli ungefär oförändrat . Det ärdärför nödvändigt atf regeringen skapar beredskap för att med olika arbetsmarknadspolitiskaåtgärder hälla arbetslösheten på en låg nivå. De tvä centrala problemsfällningarna i regeringensekonomiska politik är finansieringen av skatteomläggningens andra steg ochfinansieringen av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna från . För att klara detta ansåg regeringen atf en höjning nu avarbetsgivaravgiften vore mindre lyckad. Dels skulle den försvära den expansionav vår utrikeshandel som var ett motiv för devalveringen av den svenska kronan,dels skulle en höjning av arbetsgivaravgiften - så här strax efter atfavtalsrörelsen i praktiken är avslutad - strida mot förutsättningarna för dessaavtal, dels skulle det naturligtvis också försvåra politikens mål att hållaprisstegringarna nere vid . I stället valde regeringen aff föreslå enhöjning av bensinskatten med per liter, en höjning av oljeskaften med120 kr. per kubikmeter och en höjning av elskatfen med perkilowattimme. Detförslaget var bra. Det rimmade väl med våra energipolifiska målsättningar.Det kom rätt i tiden eftersom oljeprissänkningarna nu nått en sådan omfattningatt jämfört med förhållandena ingen skulle uppfatta förslagetsom en "höjning". Den gången accepterade man priserna på bensin.