prot · G609124 · 1982-12-31 00:00:00 — Depositiva arbetsuppgifter som övervakningsnämnderna enligt förslaget kommer attfå - att ta tag i frågor av mera ingripande karaktär och befrias frånrutinuppgifter - kan komma att äventyras, när man som man förändrarorganisationen och centraliserar verksamheten till färre nämnder ocksåunderlåter att ta vara på de erfarenheter som finns bland de mångamänniskor som arbetar inom övervakningsnämnderna. Vi har därför från sida i reservation nr 3 sagtatt man måste noga följa utvecklingen när det gäller frivårdensförtroendemannaorganisation och inte göra den föreslagna förändringen. Viundantar dock en del. och det är att vi tillstyrker förslaget när det gällerval av lekmän i övervakningsnämnderna. Med de här orden, herr talman, vill jag yrka bifall tillreservation 3 vid betänkandet nr 26. 4 () replik: Efter anförande är det uppenbartatt och moderata samlingspartiet i många stycken har sammauppfattning när det gäller förslaget om obligatorisk halvtidsfrigivning. Men påen punkt har slutsatserna av våra gemensamma grunduppfattningar delat oss. anser att den föreslagna lösningen är temporär ochatt man skall komma fram till ett system som innebär att det råderkongruens mellan vad domstolarna dömer ut och vad man faktiskt avtjänar. Jaghar nu egentligen bara en fråga till : Hur länge skall dennatemporära lösning vara rådande? Jag undrarockså varför inte från början kunde inta vad vi tycker är 13 Anslag till kriminalvården, m. m. den logiskt riktiga ståndpunkten, att yrka avslag påförslaget i dess helhet och i stället från början angripa straffskalorna ibrottsbalken och specialstraffrätten, vilket enligt vår uppfattning borde varadet rimliga och riktiga att göra, om man skall åstadkomma det resultat som viuppenbarligen båda är ute efter, nämligen att få ner strafftiderna ochdärigenom minska de olägenheter som ligger i fängelsestraffet. Vi tycker att det är litet ologiskt som dragitfram det , att man får en temporär lösning som måste kännas mycket konstigoch besvärlig att hantera för både domstolarna och kriminalvården. 5 () replik: I praktiskt politiskt arbete måste man alltidgöra avvägningar. Det viktiga är ju att det klart kommer till uttryck vad somär samhällets mening om i det här fallet ett straff och att man har delångsiktiga målen klara för sig. På den direkta frågan om hur vi menar medtemporärt vill jag svara att utredningsarbetet får visa hur som behövsför att få en fullödig förändring av straffskalorna som uppfyller alla de kravsom vi här har rest. I vad avser den avvägning som vi gjort i förhållande tilldet antal platser som står till förfogande medger jag att vi har tagithänsyn till platssituationen. Den är en verklighet som vi lever i. Vi har tagithänsyn till möjligheterna att låta människor undergå de straff som de är dömdatill och att vidmakthålla den särbehandling som är nödvändig när detgäller vissa typer av brott. Jag tror att delar min uppfattningatt dessa brott är mycket allvarliga. bör vi också gå in för att förstärka derehabiliterade insatserna och se till att få till stånd en god övervakning -varvid övervakningsnämnderna skall utföra det ingripande arbetet som utskottetnu uttalar sig för - så att vi verkligen får en rationell men också medmänsklighantering av de här problemen. Vi menar att man för att nå dessa mycketviktiga mål måste acceptera kompromissen. Men jag vill understryka att vimåste göra allt vad vi kan för att få de olika samhällsorgan som jag nämnde imitt anförande att inom ram komma fram till ett effektivtsamarbete med kriminalvården. Att minska narkotikaberoendet tror jag är ett avde bästa sätt som vi har att sänka beläggningen på våra fängelser. En stor delav klientelet där är ju narkomaner. för detta med sig det goda att vigör en social insats för att ge människor en värdigare tillvaro. 6BJÖRN KÖRLOF (m) replik: Jag tackar för svaret, som i vissmån är klarläggande. accepterar i praktiken den obligatoriskahalvtidsfri-givningen, om än inte i teorin. Det är alltså ställt -osäkert - innan vi får en ordning som ger kongruens mellan vaddomstolarna dömer och de straff som de dömda faktiskt får avtjäna. ordning som vi , enligt mening temporärt, fårhar medverkat till genom att på denna punkt sluta upp bakom regeringensproposition. I övrigt kan jag i mångt och mycket dela , men på den här punkten är den enligt vår mening inte logisk. 7 () replik: Vi skall väl inte här diskutera logik, mendet är faktiskt så, att om instämmer i det som jag sade ommöjligheterna till särbehandling och förutsättningarna att på fängelsernaverkligen ta hand om dem som blir straffade, måste han också inse att detta faktiskt inte är genomförbart, om man inte också gör något åt denvillkorliga frigivningen. Logiken kan alltså ge utslag på flera olika sätt idetta sammanhang. Jag vill också understryka att vi när det gäller centernsalternativ här har lagrådet på vår sida. Vi ansluter oss till lagrådets kritik,men har också kommit fram till samma slutsats som lagrådet, att den föreslagnaordningen till nöds kan accepteras som en övergångsåtgärd. Jag menar att omdetta klart utsågs av , kommer också vår uppfattning om de långsiktigamålen för hur rättsmaskineriet skall fungera till klart uttryck. Vi kommer dåfrån sida att kräva att åtgärder vidtas för att periodeninnan vi kommer fram till målet inte skall bli onödigt lång. Anslag till kriminalvården, m. m. 8 PERISRAELSSON (vpk): Det vi nu diskuterar är bl. a. ettpunktindelat ärende från justitieutskottet som behandlar budgetpropositionensförslag till anslag för kriminalvården jämte motioner. Bland de motioner sombehandlas i betänkandet finns vpk-motionen 1982/83:887 om resurserna tillfrivården, m. m. Jag vill då först påminna om att justitieutskottet är ett av deutskott där vpk inte har någon representant. Vi.har följaktligen inte hellerhaft möjlighet att vid utskottsbehandlingen markera något ställningstagande närdet gäller motionens behandling. Vår motion utmynnar i två yrkanden. I det första föreslårvi att avslår förslaget att överföra frivårdshotellen i ,och samt inackorderingshemmet i från frivården tillanstaltsvården. I det andra yrkandet vill vi att ger regeringen tillkänna våra i motionen framförda synpunkter på frivårdens resurser, narkotikaproblemenvid anstalterna och riksanstalternas omfång. Vad först gäller frivårdshotellen visar utskottetsredovisning att loppet så att säga redan är kört. Man säger att de i motionennämnda frivårdsinrätt-ningarna tagits i bruk somanstaltsplatser. Ändå fick man vid studiet av budgetpropositionen det intrycketatt denna fråga skulle underställas innan denna överföring skedde. Engammal slogan ur den svenska historieboken rinner då mig i minnet, formuleradav en enväldig konung: "Vad göras skall är allaredan gjort, Iherredagsmän. reser icke så fort!" Härstår visålunda inför ett fullbordat faktum. Häråt torde i praktiken inte Anslag till kriminalvården, m. m. vara så mycket att göra i detta läge. Man kan bara hoppasatt det totala utfallet av den rehabiliterande verksamhet som den svenskakriminalvården ändå enligt lagen skall syssla med inte blir sämre genom dennaredan vidtagna åtgärd. Vad sedan gäller narkotikaproblemet på anstalterna såbehandlas detta rätt utförligt i utskottsbetänkandet. Jag vill här förstpåminna om att allt vad vi kallar för narkotika är olagligt att hantera iSverige utanför den av läkare reglerade medicinska användningen. Det får aldrigbli så att denna princip släpps. De medel som är olagliga måste förbli såockså . Att all narkotika förblir illegal är viktigt. Att släppa dennaillegalitetsprincip för vad vissa vill kalla för lättare narkotika tror jagskulle vara ett allvarligt misstag. Vad det måste handla om är att med resolutaåtgärder söka tränga tillbaka utbredningen av narkotikabruket också inomkriminalvården. Lyckas vi med att tränga tillbaka narkotikan i samhälletutanför anstalterna, kommer också problemen inom anstalterna att minska. Viskulle också få en väsentligt lägre kriminalitet, eftersom kostnaderna förnarkotikabruk är så höga att bruket har kriminell medelsanskaffning somförutsättning. Kan vi minska antalet narkotikabrott, skulle trycket påanstaltsvård minska och därmed också samhällets kostnader. Det skulle frigörasmedel för ökade rehabiliteringsinsatser för det kriminalvårdsklientel som viändå alltid kommer att ha kvar. Vi har i vår motion framhållit att det inte räcker medkontroll för att komma till rätta med narkotikan på landetskriminalvårdsanstalter. Det måste också till en genomtänkt vård. Om detta ärutskottet överens i sin skrivning. Man räknar upp åtgärder som är på gång. Vadsom alltid kan diskuteras är vilka resurser som skall sättas in och hur deskall sättas in. Vi har tagit upp frågan i första hand för att få enredovisning inför , och den har vi ju fått i betänkandet. Med deintentioner som där redovisas är jag förhållandevis nöjd, men med läget påanstalterna i fråga om narkotika kan varken jag eller utskottet vara nöjda. Härmåste kampen gå vidare. Vi har också tagit upp frågan om de stora riksanstalternasomfång och menat att byggandet av dessa stora slutna anstalter var utslag avett kriminalpolitiskt tänkande som bör höra historien till. Men har vi dessastora anstalter, som exempelvis Kumlaanstalten i mitt hemlän, och vi får lovatt leva med dem . Vad vi har sökt framhålla är att dessaanstalter inte får tillåtas växa än mer genom att de får en inre kvantitativutbyggnad. Vi har befarat en sådan utveckling mot bakgrund av det tryck påanstaltsplatser som råder. redovisar utskottet att den inre utbyggnad som skettinte gäller fler platser utan möjligheten till differentiering av devårdplatser som redan förut funnits. I det läget kan vi känna oss litet lugnaresamtidigt som vi bestämt vill påpeka att de redan stora riksanstalterna intefår göras större. Med hänsyn till att delar av våra motionskravblivit överspelade och andra fått hyggliga svar från utskottet avstår jag frånatt yrka bifall till motionen 887. Jag nöjer mig med att yrkabifall fill utskottets hemställan. 9 (): Som talesman för majoriteten ijustitieutskottet, som står bakom betänkandena 25 och 26 - till vilka jag redaninledningsvis vill yrka bifall på samtliga punkter- kan jag inte vara annat änbetydligt mer konkret än principiellt analyserande, som ett par av de tidigaretalarna här i talarstolen har varit. Men jag vill gärna säga att jag, när jag har lyssnat tillKarin Söder och , har känt mig försatt ungefär itiden. Den här debatten fördes när avlämnade sitt betänkande ombrott och straff. Utredningen fick en större dignitet än den kanske borde hafått i och med att den remissbehandlades. Den låg till grund för den debatt somfördes då. Det var endast en ledamot av den utredningen som reserverade sig,nämligen den som kände till den villkorliga frigivningen mest. har uppfattningen svängt, och t. o. m. en delav dem som suttit med i har i olika utredningar anslutit sigtill tanken på villkorlig frigivning. Det förefaller - kanske inte av debatten men av denaktuella reservationen - som om de borgerliga alldeles har glömt bort vadriksdagen uttalade när den borgerliga justitieministern sent omsider tillsattefängelsestraffkommittén och frivårdskommittén. När detta anmäldes ibudgetpropositionen anförde ju justitieutskottet - vilket instämde i- att tillsättningen av dessa kommittéer inte fick hindra snabba dellösningar.Det är detta som har skett, och som kanske även fortsättningsvis kommer attske. När man citerar lagrådet tycker jag att man inte skallglömma bort att lagrådet har varit kritiskt på många punkter. Men lagrådetsäger att den allmänna strävan att minska inslaget av frihetsberövanden somligger bakom förslaget i och för sig ter sig välmotiverad. Men i lagrådetsuttalande står det också att man inte har funnit någon anledning att från nuberörda synpunkter motsätta sig förslaget, främst med hänsyn tillfängelsestraffens skadeverkningar och till att deras längd fortlöpande börminskas. Jag blir litet förvånad när jag hör här italarstolen och när jag läser reservation 2 som är fogad till betänkande1982/83:26. I reservationen står det bl. "att samhälletsrättsuppfattning som kommer till uttryck i domstolarnas straffmätning inteborde få styras av faktorer som tillgång till fängelseplatser och uppsattasparmål". Det är som om inte har klart för sig, inte harläst den historik som finns både i utskottets betänkande och i propositionensamt i fängelsestraffkommitténs betänkande, att vi har haft villkorligfrigivning här i landet. Vi har ändrat villkoren åtskilliga gånger.I början av 1960-talet lade vi till möjligheten att få halvtidsfrigivning. Detfanns inte tidigare. Vi har också behandlat en proposition omkriminalvård i anstalt. Då hördes det inte några protester från något håll motden villkorliga frigivningen. Anslag till kriminalvården, m. m. 2 protokoll 1982/83:124-125 Anslag till kriminalvården, m. m. Vi har delat upp våra anföranden påett sådant sätt att kommer att tala mera om villkoren ochprinciperna bakom den villkorliga frigivningen, och kommer atttala om frivården. Det är först nu som vi hör de här tongångarna, nu ocksåfrån , som ändå var med på skrivningen när fängelsestraffkommitténlade fram sitt betänkande. Anfingen skall man ha villkorlig frigivning ochmöjligheterna till det, eller också skall man klart gå in för att en utmätt domskall avtjänas på anstalt. Det finns inga genvägar. Det går inte att ta dettasom en temporär lösning. Det är en princip som vi har haft , och detär en princip som de nordiska länderna är ense om. är ju verksam inom . därför kanske fill att när det här förslaget om villkorlig frigivningbörjade diskuteras, växte det långsamt fram i diskussioner med , där man har ställt sig bakom tanken på att en villkorligfrigivning endast skall bygga på en kvotdel. haravgivit ett betänkande, där man ger uttryck för uppfattningen att samtliganordiska länder bör sträva efter att införa en allmän halvtidsregel. I ,och liksom i finns det nämligen villkorlig frigivningsedan lång tid tiUbaka. Kommittén vill alltså att en allmän halvtidsregel skallinföras.. Men, säger man, det beror på varje lands särskilda förhållanden omdetta kan uppnås med en gång eller utgöra resultatet av en gradvis utvidgningav det område där halvtidsfrigivning nu sker. Vi bör ha klart för oss att detta är något som hararbetats fram på samnordisk basis. har hunnit något längre än övrigaländer, men dessa är beredda att följa . Vi har byggt vidare på denuppfattning som vi alltid har haft, nämligen att fängelsestraff har en skadliginverkan och att denna blir större ju längre strafftiden är. Därför ber jagmycket bestämt att få yrka avslag på de moderata reservationerna om denvillkorliga frigivningen och översynen av straffskalorna. Det är icke den vägenvi skall gå, och fängelsestraffkommittén bör inte heller få sådana direktiv.Jag yrkar således bifall till utskottets hemställan i justitieutskottetsbetänkande 26. Debatten om anslag till kriminalvården, en fråga som tasupp i justitieutskottets betänkande 25, har mest rört sig kringnarkotikasituationen. Det är kanske naturligt, eftersom vi alla erkänner attnarkotikasituationen vid våra kriminalvårdsanstalter är ett svårbemästratproblem. Man har dock börjat med s. k. narkotikafria behandlingar. Det finnsspecialavdelningar för detta ändamål vid , Kumla och Norrköping.Kriminalvården har begärt och hoppas väl , efter överväganden , få pengar till att utbilda de anställda, så att dessainte bara kan se vilka som använder narkotika och få inblick i dessskadeverkningar, utan också blir beredda att på ett engagerande och deltagandesätt diskutera de intagnas narkotikaproblem. Den som riktigt har trängt in ifrågan har ju möjlighet därtill. På detta område har redan mycket gjorts. Men frågan omkriminalvårdens arbetsformer är ett svårt problem, vilket hela betänkandet ochbudgetfram- överbeläggningen är stor, ibland på vissa Nr 124 slutnariksanstalter. börjar dock nya anstalter växa fram. Trots det tror den väl ingen att situationen med narkotika på anstalterna kommer attbli så mycketbättre , vilket är synd, eftersom tanken bakom förslaget _ om vårdinom anstalt bygger på en differentiering av de intagna. Det är tyvärr Anslag till krimi- ännu inte möjligt att genomföra. nalvården m. m. Jag yrkar som sagt bifall till utskottets hemställan ijustitieutskottets betänkande 25. Jag skall slutligen något kommentera de reservationer somhar avgivits om skärpning av verkställighetsreglerna för narkotikadömda.Permissionsutredningen utmynnade i ett förslag om skärpta regler för intagna,dömda till fängelse eller mer. Det skulle röra sig om 50-75 intagna.Nu ändrades denna regel av den borgerlige justitieministern, så att strafftidenskulle vara , och det gör att långt fler berörs av dessa regler. Vivar från vårt håll inte riktigt på det klara med hur många som skulleinbegripas i detta. Vi delar nog uppfattning på den punkten.Moderaternas förslag om en återgång till permissionsutredningens tankegångarvill vi inte vara med på. Men vi vill peka på att redanhar gjort en framställning till om en omformulering, intebara av 7:3-paragrafen utan även av den paragraf som gäller behandling i enrum,vilken är väl så viktig. Det brukar vara kutym att , när någontingbehandlas inom departementet, har varit ute på remiss och snart skall bliföremål för ställningstagande, inte bifaller en motion eller en reservation. Jag yrkar alltså bifall till utskottetshemställan på samtliga punkter i de båda betänkandena. 10 () replik: sade att hon kände sig , när hon lyssnade till mina och . Det resonemang som vi förde principiellt står att återfinna ipropositionen, där en redovisning finns av just , , så vårt resonemang gäller nutiden och inte förhållandena fyra årtillbaka i tiden. Det resonemanget tar vi också upp i vår reservation. När de olika utredningar tillsattes som arbetar medfängelsestraffet och kriminalpolitiken, förutsattes att man inte skulle hindrasnabba dellösningar. Det är alldeles riktigt. Vår kritik på den punkten riktarsig inte mot detta utan mot det förhållandet att den s. k. dellösning som mannu gör med obligatorisk halvtidsfrigivning inte är en dellösning utan innebären väsentlig och principiell förändring av grunderna för kriminalpolitiken. Avdet skälet borde man inte ha tagit denna dellösning . Den skulle hadiskuterats i samband med översynen av straffskalorna, där den naturligt hörhemma. Annars motsätter vi oss självklart inte olika dellösningar, som interubbar grundprinciperna. Det är också viktigt att man skiljer på två ting i dennadebatt. Å ena sidan är det en önskan att minska strafftiderna. Där tror jag att vi kan förena oss i 19 Anslag till kriminalvården, m. m. en allmän principdeklaration om att det är önskvärt. Åandra sidan är frågan vilken väg man skall gå fram för att åstadkomma detta.Skall man gå bakvägen via lagen om kriminalvård i anstalt och korta nerstrafftiderna, eller skall man gå den som vi tycker hederliga och riktiga vägeni förhållande till allmänheten och se över straffskalorna för att åstadkommakongruens mellan domstolarnas dömande, , straffmätningen och denfaktiskt avtjänade strafftiden, vilket vi tycker är det rimliga? Villkorlig frigivning har vi haft länge, sade LisaMattson. Ja, det är rätt. Den bygger från början på ett skötsamhetskrav. Dethar tänjts därhän att vi har fått villkorlig frigivning efter tvåtredjedelar av strafftiden och en halvtidsregel. Men det haralltid varit en fakultativ regel. Den har byggt på principen om en prövning.Bakom har legat ett skötsamhetskrav, som har fått allt mindrebetydelse. Men skillnaden är att vi nu tar ett principiellt mycketviktigt steg. Den villkorliga frigivningen blir obligatorisk. Det finns intekvar någon prövningsdel i det hela. Denna allvarliga sak kritiserar vi. Det mannu gör innebär alltså inte en långsam uttänjning av systemet utan ettdefinitivt principiellt steg. Den diskussionen tycker vi är väsentlig att föra. 11KARIN SÖDER (c) replik: Först är jag ju glad över att kunnakonstatera att ställer upp på linje när det gällersärbehandling av vissa personer som dömts för narkotikaförseelser och därmedförknippad kriminalitet och brott. Det är bara tragiskt att konstatera attdenna insikt inte fanns också under föregående . I så fall hade denproposition som då lades fram kunnat bli bifallen och vara en verklighet.Det är alltså ett konstaterande att vi uppenbarligen får socialdemokraternamed oss på den här punkten. Jag blir litet fundersam när säger att viflyttar debatten . Ett faktum är ju att debatten ombrott och straff och behandlingen av människor med kriminellt beteende måstepågå ständigt. Vi måste ha den också här som bakgrund för våra beslut, och-somBjörn Körlof sade - det finns också med i justitieministerns proposition. Hanhar funnit samma behov att uttala detta som vi inom oppositionen. För centernsvidkommande är det ett faktum att vi inte hindrar en snabb dellösning, men vitillåter oss att kritisera på väsentliga punkter, där vi inte anser förslagetvara till fyllest och där vi vill ha en förändring till stånd så snart somdetta är möjligt. Visst vet vi inom - det trodde jag inte att manskulle behöva förklara-vad villkorlig frigivning är. Det är dock ett viktigtfaktum att det är villkorUg frigivning vi vill ha, och det nya inslaget är juatt man i all huvudsak tar bort prövningsförfarandet. Det blir inte en morot, utanman bestämmer från början hur av straffet som skall avtjänas, och detär det vi har kritiserat. När det gäller det nordiska samarbetet menar vi att föratt vi skall kunna fullfölja detta måste vårt förslag i vår reservation ocksåbli realitet. måste noggrant pröva frågan om utmätning av straff och dentid verkställigheten omfattar, att en villkorlig frigivning verkligen skallbli villkorlig och att därmed sammanhängande rehabiliterande insater blirmycket noga prövade så att man uppnår de mål som man uppsatt för de människordet här är fråga om. 12 () replik: Jag vill bara peka på den kritik som frånmånga håll har riktats mot den villkorliga frigivningen sådan som den harexisterat fram till . Den har ansetts svårförståerlig och svårförklarlig, ochdet har ansetts kunna bero på var någonstans i landet man bor vilken behandlingman får. syftar jag inte på kriminalvårdsnämnden, som har mycketfasta normer för hur man skall bevilja villkorlig frigivning- halv tid ellertvå tredjedels tid -utan på den bedömning som har gjorts avövervakningsnämnderna i fråga om påföljder . Vi har också myckettydligt skrivit i vårt betänkande att vi anser att en obligatorisk villkorligfrigivning blir mer lättöverskådlig och lättare att förstå. Det gäller dockinte särdeles långa tider. Jag kan inte förstå att en metod med villkorligfrigivning, som vi haft här i , kan kallas att man tar nerstrafftiderna bakvägen. Det är en metod vi har haft, och jag tror attdomstolarna har accepterat dess principer. Jag vidhåller mitt yrkande om bifall till utskottetshemställan i de två betänkandena. Anslag till kriminalvården, m. m. 13BJÖRN KÖRLOF (m) replik: har rätt på en väsentlig punkt,nämligen att så som det villkorliga frigivningssystemet utvecklas i vårt landhar det av de intagna uppfattats som alltmer svårförståeligt ochsvårförklarligt, av många också som orättvist och ägnat att leda till mannamåni olika hänseenden och felaktiga bedömningar. På det viset har systemet intevarit bra. På samma sätt kan man också säga att det framlagda förslaget, settsom enskilt förslag, fyller det krav som vi moderater gärna vill ställa,nämligen kravet på förutsägbarhet och proportionalitet. I det hänseendet gördet faktiskt det; alla får nu reda på att man kommer ut efter halvastrafftiden, förutsatt att man har ett fängelsestraff på . Det ärfullt förutsägbart. Men det allvarliga är att man då tappar kontakten med vaddomstolarna dömer ut. Detta är vår huvudinvändning. Den väsentliga invändningenär att man tänjer ut gummisnodden så långt att den går av mellan vaddomstolarna dömer till och vad som faktiskt skall avtjänas. Det är därför somstraffrättssystemet nu är på väg att, som vi upplever det, tappa filltro hosallmänheten.