prot · G609113 · 1982-12-31 00:00:00 — Vi motionärer menar att man borde höja anslaget förupplysningsverksamhet i stället för att, som föreslagits ibudgetpropositionen, sänka det. En sänkning kan knappast verka stimulerande föralla de människor som ideellt arbetar i organisationer, vilkas syfte är attminska tobaksbruket. Även om landstingen , genom den nya hälso- ochsjukvårdslagen, har ett övergripande ansvar för'hälsoupplysning - och också ärberedda att ta ett sådant ansvar- är det även i fortsättningen nödvändigt medcentrala insatser. Det är också viktigt att organisafioner som arbetar förbegränsning av tobaksbruket får det stöd som motiveras av deras för helasamhället så betydelsefulla uppgifter. Jag har inget särskilt yrkande men vill ändåframhålla att det är oerhört viktigt att frågan om statens bidrag tillupplysning om tobakens skadeverkningar följs med största intresse, liksom attde åtgärder som tidigare föreslagits och beslutats följs upp för att man skallfå underlag för en fortsatt systematisk satsning mot tobakskonsumtionen.Insatser för upplysning om tobakens skadeverkningar och för att få nedtobakskonsumtionen är viktiga frågor för framtiden, som det måste ligga i allasvårt intresse att arbeta med. Anslag till allmän hälso- och sjukvård Överläggningen var härmed avslutad. Punkt 2 (anslag till ) Utskottets hemställan bifölls med234 röster mot 80 för reservation 1 av m. fl. 1 ledamot avstodfrån att rösta. Mom. 2(den gynekologiska hälsokontrollen) Utskottets hemställan bifölls med 297 röster mot 18 förreservation 2 av . Anslag till omsorg om äldre och handikappade m. m. Mom. 1(utbyggnad av preventivmedelsrådgivningen) Utskottets hemställan bifölls med 297 röster mot 18 förreservation 3 av . Mom. 2 (uppsökande verksamhet m. Utskottets hemställan bifölls med 297 röster mot 18 förreservation 4 av . Mom. 3 (abortförebyggande information) Utskottets hemställan bifölls med 296 röster mot 18 förreservation 5 av . Övriga punkter och moment Utskottets hemställan bifölls. 16 § Anslag till omsorg om äldre och handikappade m. m. Föredrogs socialutskottets betänkande 1982/83:23 om anslagtill omsorg om äldre och handikappade m. m. 1982/83:100 delvis). 69RUNE (); Till utskottets betänkande nr 23 har UllaTilländer och jag lämnat en reservation och två särskilda yttranden. Reservati(Xien gäller omsorgerna för psykisktutvecklingsstörda. När omsorgskommittén diskuterade frågan om huvudmannaskapför särskolan och lämnade sitt betänkande var kommittén inte enig. Majoritetenmenade att kommunerna är naturliga som huvudmän för särskolan, med hänsyn tillatt kommunerna har ansvaret för andra barns och ungdomars undervisning. Jagdelar inte den uppfattningen, för det är inte säkert att undervisningen justdärför skulle bli bättre. Utgångspunkten måste ju vara barnens bästa och attfinna de bästa formerna för särskolan. har vi en väl fungerande särskola. Den har för sinuppgift väl utbildade speciallärare och annan personal. Vi har, skulle jag tro,i de flesta landsting lokalmässig integration mellan särskolan och den övrigaskolan. Därtill är det så att kommunernas storlek varierar. Om man skulleöverföra huvudmannaskapet från landstingen fill kommunerna skulle det innebäraatt man ändock fick finna någon samarbetsform, eftersom varje kommun inte harett underlag för egen skola. betänkande har remissbehandlats, och jagvet att det har riktats stark kritik mot just denna punkt. Man ställer sigockså ute i länen frågande till hur det skall bli. Därför har vi ansett att detär riktigt att man redan nu gör ett uttalande om att särskolan skall ha kvarlandstinget som huvudman. Det är detta som vi har tagit upp i reservation nr 5,som jag yrkar bifall till. Ett särskilt yttrande, som jag kort skall kommentera,gäller anslaget till statens hundskola. Det föreslås i budgetpropositionenunder huvudtitel att 3,5 miljoner skall anvisas tilllänsstyrelserna för nya tjänster på grund av ett fidigare beslut när det gällerlagen om vård av missbrukare om att överföra vissa uppgifter från socialnämndentill . Vi anser att detta är felaktigt och att pengarna böranvändas på ett bättre sätt än att anslå dem till administration. Därför har vii en motion föreslagit en fördelning av dessa medel, bl. a. att . skallanvisas till statens hundskola. Formuleringen av yrkandet i motionen är litetfelakfig, varför vi i det här sammanhanget har nöjt oss med ett särskiltyttrande, där vi framför den ursprungliga tanken på att dessa pengar skulleanvändas till inköp av narkotikahundar. Vårt andra särskilda yttrande gäller äldreomsorgen - vihar på det området också väckt ett par motioner, som har behandlats avutskottet. Vi vet att befolkning blir allt äldre och att antaletpersoner i de högre åldersgrupperna blir allt större. Hur vi på bästa sättskall använda samhällets resurser så att de ger den växande gruppen äldre godavillkor är enligt min uppfattning en av de stora socialpolitiska frågorna. För att få en god vård och en god trygghet för de äldrefordras en mångfald av samordnade insatser från de olika samhällsorganens sida.Men det är också fråga om hur vi är som människor i umgänget med de äldre. Viglömmer lätt bort att gruppen äldre inte är homogen. Varje människa, ung ellergammal, är unik och har olika behov. En kärnfråga tror jag är att vi måstekomma ihåg att de allra flesta äldre ändock lever ett normalt liv och intebehöver särskilt mycket mer hjälp än människor i andra åldrar. Men för denväxande grupp av äldre som har ett ökat behov av vård och omsorg måste vi påbästa sätt använda de samhällsresurser som står till förfogande. Detta är inteminst vikfigt i en situation med kärv ekonomi. Vi har under ett pär årfionden,då institutionstänkandet dominerade vårdplanerna, som grund för dessa haftteoretiskt beräknade normtal. Men denna vårdform har inte alltid inneburit detbästa tillvaratagandet av samhällsresurserna, och som vårdform har den inteheller alltid varit den bästa för de vårdbehövande. Vi vet att en betydande del av de äldre - särskilt de som äröver - vistas i någon form av institutionsboende. Vi måste därförinrikta vårt vårdarbete så, att de äldre kan bo kvar i sin hemmiljö så långtdet är möjligt, vilket måste gälla även de allra äldsta. Detta ställernaturligtvis krav på en utbyggd social hemhjälp, hemsjukvård och anhörigvård,liksom också på en samordning mellan olika insatser, alltifrån dem som görs vidläkarcentral till dem som görs av personal som arbetar direkt med de gamla. Det pågår ett arbete på det här området, men det ärviktigt att det intensifieras så att institutionsboendet blir så hemlikt sommöjligt. Det fanns då man byggde väldigt stora långvårdssjukhus och dåman inte tog hänsyn fill de äldres behov av närhet till anhöriga, tidigaregrannar osv. Kontakt med den tidigare miljön och med vänner och anhöriga serjag som en mycket viktig del av vårdarbetet. I det sammanhanget vill jag påpekaatt det är väsentligt att den pågående anhörigvårdskommittén så snart sommöjligt Anslag till omsorg om äldre och handikappade m. m. Anslag till omsorg om äldre och handikappade m. m. läggerfram förslag som gör det möjligt för anhöriga att ställa upp. Vad som måstelösas är frågor som gäller både den ekonomiska sidan av saken och rätten ochmöjligheten att få tjänstledighet från arbetet för att ställa upp i sådanasituafioner. Vi måste också sfimulera kontakten övergenerationsgränserna. Inte minst bristen på samhällsplanering ochbostadsplanering har gjort att vi fått en segregation i samhället, där detmånga gånger är så att de äldre bor i sina områden, de yngre och barnen i sina,och kontakten är alltför dålig. Vi har fidigare, efter motioner, isocialutskottet tagit upp dessa frågor för att stimulera arbete och kontaktöver generationsgränserna. Vi uttalade då att äldreberedningen bör ta upp dessafrågor. Jag vet inte i vilken utsträckning utredningen har gjort det, men detär angeläget att finna former för denna gemenskap. Det pågår f. n., bl. a. iRöda korsets regi i samarbete med socialnämnder och pensionärsorganisationer,konferenser och diskussioner just för att finna former, för sådan gemenskap. Med dessa synpunkter ber jag än en gång att fåyrka bifall fill reservation nr 5 och i övrigt till utskottets hemställan. 70MAJ (vpk); Jag vill i mitt anförande mycket kortfattat taupp de avsnitt i socialutskottets betänkande 1982/83:23, där vpk inte delarutskottsmajoritetens uppfattning. Jag börjar med äldreomsorgen, där vi vill seen snabbare utveckling när det gäller möjligheterna för äldre människor att bl.a. genom en utbyggd service kunna bo kvar i sina egna bostäder. Vi framhåller ivår motion att det på landets långvårdsenheter, lokala sjukhem och ålderdomshemfinns många pensionärer som skulle kunna klara sig bra och som också önskar bokvar i t. ex. en vanlig handikappanpassad bostad med hemtjänst och hemsjukvårdoch i vissa fall kanske med larmmöjligheter. Men de tvingas vara kvar påinstitutionen, därför att det inte finns lämpliga bostäder eller tillräckligtutvecklad service och vård i bostaden. Många flyttningar till hartvingats fram av samma skäl. Undersökningar som genomförts bl. a. av Spri,sjukvårdens och socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut, visaratt det ofta går att satsa betydligt fler timmar hemservice innan detta blirlika dyrt som en institutionsplats. Vi framhåller i vår motion att åtgärder måste vidtas föratt främja en utveckling som bättre stämmer överens med våra äldre medborgaresönskemål och behov. Det innebär en ökad satsning på anpassning ochkomplettering av vanliga bostäder och bostadsområden, på en utveckladhemservice och hemsjukvård, på små grupper av servicebostäder i stället förstora , på nya typer av alternativa boendeformer, som bygger pågemenskap mellan människor av olika generationer och på ett bättre samarbetemellan kommuner och landsting i dessa frågor. Utvecklingen på det här området går mycket trögt ute ikommunerna. I vissa kommuner går den t. o. m. i motsatt riktning genom attmöjligheterna till hemservice försämras. Mot den bakgrunden är skrivningen iutskottsbetänkandet otillräcklig. Utskottet säger att de aktuella frågornaredan är föremålför uppmärksamhet av de kommunala huvudmännen. Man visar också på det arbetesom redan pågår inom äldreberedningen. Enligt vår uppfattning räcker inte dettaför att få en ändring till stånd och åstadkomma en bättre utveckling. Jag vill därefter gå över till frågan om färdtjänsten. Därdelar vi från vpk de åsikter som framförs i motion 1982/83:1304 av BörjeNilsson och om integrering av färdtjänsten med den kollektivatrafiken. Vi tycker att det är helt riktigt, som sägs i motionen, att genomutformningen av de allmänna råd som givit ut, och där man angeratt färdtjänsten skall ses som en biståndsfråga enligt 6 § socialtjänstlagen,förhindras en utveckling mot samplanering av färdtjänstverksamheten och denövriga kollektiva trafikförsörjningen. Det är mycket ofördelaktigt, då den härsamplaneringen skulle leda till en utjämning av skillnaderna i bestämmelser ochtaxesättning för färdtjänst. För den enskilde handikappade kan det dessutominnebära en begränsning i rätten fill färdtjänst. När det gäller handikappfrågor i allmänhet har vpk tillårets helt byggt upp sin motion om de handikappades situation utifråndet handlingsprogram beträffande handikappfrågor som representanter för de femriksdagsparfierna och för handikapprörelsen kunnat enas om. Förutom att det ärett mycket bra program anser vi att det bör komma till användning och att manprakfiskt kan dra nytta av de synpunkter som förs fram i detta program. Utarbetandet av ett tidsplanerat åtgärdsprogram pågrundval av handlingsprogrammet, som vi föreslår i vår mofion, skulle innebäraatt man från sida på allvar tar ansvar för att den inriktning somhandlingsprogrammet ger uttryck för kommer att fullföljas. Det skulle ocksåkunna utgöra en garanti för att utvecklingen av de handikappades villkor inteskulle riskera att bromsas upp till följd av den ekonomiska krisens verkningar. På det sättet hade ett sådant åtgärdsprogram kunnat utgöraen garanti, en trygghet, för landets handikappade och deras organisationer- attriksdagen uttalat en klar viljeinriktning att de handikappade inte skalldrabbas'av några sparplaner. Man hade då också fastställt att det finns svagagrupper i värt samhälle, och dit hör utan tvivel de handikappade, som inteskall drabbas av de samhällsekonomiska svårigheterna av den anledningen att deredan lever under betydligt sämre omständigheter än flertalet människor gör. Jag vill slutligen ta upp de psykiskt utvecklingsstördaoch omsorgen om dessa. Utskottet har avstyrkt vpk;s motion 1982/83:1841 där viföreslår "att uttalar att samtliga vårdhem och liknandeinstitutioner för psykiskt utvecklingsstörda med plats för mer än 30 boende börersättas med mindre, integrerade enheter". Vidare sägs i motionen"att uttalar sig för införande av ett statsbidragssystem somgynnar små enheter i integrerat boende för psykiskt utvecklingsstörda." Vi väcker dessa förslag mot bakgrund av att mycket fåutvecklingsstörda har flyttat ut i samhället. De flesta bor fortfarande påanstalter. bor uppemot 10 000 utvecklingsstörda på anstalt - ellervårdhem, som de kallas i dag- varav hälften inte ens har eget rum utan ärtvingade att dela rum med en Anslag till omsorg om äldre och handikappade m. m. Anslag till omsorg om äldre och handikappade m. m. ellerflera andra personer som han eller hon i av fallen, enligtsocialdepartementets uppgift 1978, inte själv har valt. Det här är människor som i hela sitt liv kommer att varaberoende av samhällets förmåga och vilja att solidariskt ställa upp och ställaresurser till förfogande för att de skall kunna få ett bra liv. En människa kan fungera fint, utvecklas och berika sinomgivning, trots bristande förståndsgåvor. Samma människa kan hämmas och bli enbelastning, både för sig själv och för andra, i en annan miljö. En bra bostad ien liten, integrerad enhet är en grundläggande rättighet, även för utvecklingsstörda. Det är vår skyldighet att ge de utvecklingsstörda dennamöjlighet. Därför är utskottsbetänkandets skrivning enligt vår mening heltotillräcklig. Det heter där: "Regeringens ställningstagande i hithörandefrågor bör enligt utskottets mening avvaktas." Varför skall inte riksdagensom högsta beslutande organ kunna ge uttryck för en viljeinriktning, för enuppfattning, om hur utvecklingen på detta område skall föras-vidare, enutveckling som kan innebära att de utvecklingsstörda kommer bort från isoleringoch anstaltsmiljö till integrering och arbete? Utskottets skrivning kunde havarit betydligt bättre i detta sammanhang. Jag villhärmed yrka bifall till vpk;s samtliga reservationer. 71BENGT (): I socialutskottets betänkande 23 tas, som härtidigare påpekats, upp en rad frågor kring äldres och handikappades situation.I betänkandet behandlas dels resp. avsnitt i budgetproposifionen, dels ettstort antal mofioner i skilda frågor. Det finns inga möjligheter för mig att idetta anförande beröra varje delfråga för sig. Jag har i stället valt attkommentera några av de enligt utskottets bedömning mest intressanta frågorna. En rad motioner tar upp de äldres situation från en meraallmän utgångspunkt. Man betonar behovet av ett eget och integreratsjälvständigt boende, möjligheterna till ett aktivt och meningsfullt liv förvåra äldre samt kontakterna mellan olika generationer. Utskottet konstaterar att det i fråga om de allmännaambitionerna när det gäller äldreomsorgen finns en långtgående enighet, över depolitiska gränserna. Vad diskussionen gäller är de medel som vi skallanvända för att påskynda och driva på utvecklingen. Vi konstaterar också att socialtjänstlagen ger ett gotträttsligt stöd i det arbete som vi vill bedriva. Åldreberedningen, som i sittarbete utgår från de målsättningar som finns j socialtjänstlagen, skallsärskilt ägna sig åt äldres boendefrågor, omsorg, service och vård. Dessutomskall åtgärder vidtas som syftar till att förbättra kontakterna övergenerationsgränserna. I de nya direktiven för socialberedningen finns ävenuppgifter som berör de äldre. Jag tänker särskilt på föreningslivets samverkanmed . En viktig fråga är naturligtvis att samverkan medpensionärsorganisationerna utvecklas. Jag villvidare erinra om att socialutskottet utförligt har behandlat hithörande frågor i sittbetänkande 1982/83:9. I allt väsentligt delar Nr 113 utskottsmajoritetenmotionärernas synpunkter i fråga om inriktningen av Torsdaeen denäldrearbetet. Med hänvisning fill kanske i första hand äldreberedningens yapril 1983 arbete samtsocialberedningens och arbete på området är enligt vår mening ingenytteriigäre åtgärd påkallad . mofion aktualiseras frågan om anhörigmedverkan i äldreomsorgen. äldreoch Utskottet finner också denna fråga mycket viktig och hänvisar tillanhörig- handikappade vårdskommitténs arbete. Vi vet att den kommittén inomkort kommer att avge ett betänkande i dessa frågor. Utskottet menar därföratt vi bör avvakta resultatet av kommitténs arbete innan vidare åtgärdervidtas. Enannan angelägen fråga som har aktualiserats i en mofion gäller äldreinvandrares situafion. L'tskottet instämmer med motionärerna. Man anser att detär en vikfig fråga och att åtgärder är påkallade. Men man menar att detutredningsarbete som både och invandrarverket ganska nyligenhar satt i gång bör avvaktas innan vidare åtgärder vidtas. Jagskall nu kommentera några frågor som har anknytning till handikappområdet. 1981var ju det internationella . Vi kan konstatera att arbetet med attuppmärksamma handikappades situafion det året blev en betydande framgång. Ensärskild undersökning, som utfördes av stafistiska centralbyrån på uppdrag avden stafiiga beredningsgruppen, har blotflagt de betydande klyftor somfortfarande finns mellan handikappades och andra människorslevnadsförhållanden. I själva verket visade undersökningen på att de klyftornaknappast har minskat sedan låginkomstutredningen gjorde 'sin undersökning islutet av . Efterett mycket grundligt förberedelsearbete har en särskild programgrupp, som harutsetts av beredningsgruppen, utarbetat ett handlingsprogram ihandikappfrågor. Det handlingsprogrammet skulle jag vilja beteckna som något aven historisk bedrift. I programgruppen fanns representanter för allariksdagspartier och för den samlade handikapprörelsen. Och det lyckades förgruppen att enas inte bara i grundsynen på handikappfrågorna ochhandikapproblemen utan också i ett tvåhundratal olika förslag fillförbättringar på handikappområdet, som programgruppen ville se genomförda. Detfinns också en unik pionjärinsats i handlingsprogrammet som jag gärna vill pekapå. Det gäller det förslag fill ett internafionellt åtgärdsprogram förSveriges arbete med handikappfrågorna, ett program som gäller både vårainsatser i det internationella arbetet genom FN och andra organ och detbilaterala och multilaterala bistånd som bedriver. Detskall också sägas att handlingsprogrammet har utarbetats mot bakgriind av etttioårsperspektiv, dvs. handlingsprogrammet avser 1980-talets insatser påhandikappområdet. Inågra motioner har påtalats behovet av att utarbeta ett långsiktigt handlingsprogram som bygger på detta förslag till handlingsprogram från beredningsgruppen. Utskottet instämmer i värderingen av det handlingspro gram som tagits fram och menar för sin del, i ett uttalande som man gör, att 65 5Riksdagens protokoll 1982/83:113-115 Anslag till omsorg om äldre och handikappade m. m. handlingsprogrammetbör bilda en viktig utgångspunkt för det fortsatta arbetet på handikappområdet.I en skrivelse till har regeringen presenterat programmet och isammanhanget gett uttryck för liknande tankegångar. Jag går över till de motioner som behandlarfärdtjänsten. I dem tas i huvudsak två problem upp. Det ena gäller möjlighetenatt utnyttja färdtjänst på annan ort än hemorten. Det andra är den viktigafrågan om färdtjänstens ställning i förhållande till den övrigakollektivtrafiken. Utskottet pekar för sin del på den rekommendation somKommunförbundet har gått ut med och som innebär en reglering av hurden interkommunala färdtjänsten skall gå till. Man rekommenderar att mantalskommunenskall svara för legitimationen och också stå för kostnaderna för färdtjänstenpå annan ort - däremot skall vistelsekommunens regler gälla. Enligt uppgift harKommunförbundet också tillsatt en särskild arbetsgrupp som skall söka skapastörre enhetlighet i taxor och regler inom den kommunala färdtjänsten, någotsom det finns ett starkt behov av. När det gäller färdtjänstens ställning i förhållande tillden kollektiva trafiken i övrigt konstaterar utskottet för sin del att detknappast bör vara ett hinder att bistånd till enskilda kan ges i form avfärdtjänst. Härigenom förstärks den enskildes möjligheter att överklagabesluten kring färdtjänsten. Utskottet gör sedan ett viktigt påpekandedärutöver; "Härav följer inte heller att någon särskild behovsprövning -utöver en prövning av vilka svårigheter handikappet medför - måste göras somföljd av de nya reglerna." Utskottet konstaterar vidare att rekommendationen frånKommunförbundet bygger på utgångspunkten att verksamheten under de tvånärmaste åren skall utgöra en försöksverksamhet med den nu rådande ordningeninom färdtjänsten och att man därefter skall utvärdera systemet och, om såvisar sig lämpligt, ompröva och förändra det. Det finns utöver de här nämnda frågorna mångaandra delfrågor i betänkandet som är av stor betydelse. Av tidsskäl hinner jaginte gå in på dem. Utskottet har på de allra flesta punkter kunnat ställa sigbakom den inriktning som kommit fill uttryck.i de olika mofionerna och i övrigthänvisat till pågående arbete inom äldre- och handikappområdet. Med detta ber jag att få yrka bifall till utskottetshemställan i dess helhet. 72MAJ (vpk) replik: Det är riktigt som säger attdet egentligen inte varit några stora motsättningar i utskottet när det gälleralla dessa frågor. Det är vikfigt hur man går fram och vilka åtgärder man villvidta, för det är det som fil sy/ende og sidst gör att det man diskuterat ochansett viktigt i utskottet får någon effekt. När det gäller handikappfrågorna hade, precis som BengtLindqvist säger, ett program avseende handikappolitiken för 1980-talet, där manhade fastställt åtgärder, bundit upp också de politiska partierna för åtgärdersom hade varit nödvändiga. Dethade inneburit stor trygghet, tror jag, för de handikappade just i ekonomisktsvåra tider när risken är mycket stor att man annars bromsar upp utvecklingen.Den risken är ju påtaglig. Därför hade ett sådant åtgärdsprogram som viföreslagit varit väldigt bra. Dådet sedan gäller färdtjänsten finns det exempel på att man i bidragsärendenundersöker makars och anförvanters ekonomiska förhållanden för att se ompersonen i fråga fortfarande kan anses vara i behov av färdtjänst. Det är,såvitt jag kan förstå, ett nytt sätt att betrakta detta. Det kan göra attmänniskor som fidigare fått färdtjänst kan bli förhindrade att få sådan. Anslagtill omsorg om äldre och handikappade m. m. Anf.73 () replik: Beträffande handikapprogrammet skall jag gärna medge att jag för har varit ganska ambivalent när det gäller hur en uppföljning av programmetskall se ut. Vi har både inom vårt parti och inom den rörelse jag företräderdiskuterat just de riktlinjer som drog upp, att man alltså skulleutveckla ett regeringsförslag till ett särskilt handlingsprogram. Vi har funnitatt det är fördelar i att utnyttja det på det sätt som utskottet ger uttryckför. Det ligger ett oerhört stort värde i att de fem riksdagsparfiernatillsammans har bestämt sig för att det här är fråga om ett tioårsprogram, urvilket vi i fortsättningen kan hämta idéer, förslag och inspiration. Det skulleinte ha varit möjligt att skapa samma enighet om regeringen för sin del hadeutarbetat en egen version av ett sådant långsiktigt program och att de övrigapartierna hade gjort ett motsvarande arbete. Ingenting hindrar ju representanterför de olika partierna från att hemställa hos sina resp. partier att det härprogrammet antas som partiets program på handikappområdet.