prot · G609105 · 1982-12-31 00:00:00 — Jag tror att ochhela hans parti ändå vill ställa upp i det aktiva fredsarbetet. Då är detväldigt beklagligt att inte vill vara med och börja städa påhemmaplan, se till att vi får reda upp de här begreppert och i en lag slå fastvar vi står i fredsarbetet. 58OSWALD (vpk): Jag tycker inte att jag för något bakväntresonemang. Självfallet har jag inte diskuterat bränsleförsörjningen till desvenska reaktorerna, även om jag ogillar kärnkraften. Jag kan mycket väl tänkamig något slags övergångsbestämmelse för att vi skall kunna fylla våraförpliktelser mot granrtlartdet . Med det är inte det jag har diskuterati den här debatten, utan det är de stora internafionella perspektiven, därLennart inte alls kunrtat gå i svaromål. Larmsignalerna kommer juinte från vpk eller här i eller i . lAEA ochdess generalsekreterare och andra personer som sysslar med den härproblematiken .Detärjudesomhar slagit larm. Och de kommer från , frånfredsforskare överallt. Det kan man inte föra undan genom att tala om Finland.Man måste ta irt de stora sammanhangen och se litet längre utanför de snävasvenska och t; o. m. nordiska sammanhangen i det här fallet. Sedan kan man tvista om formuleringar. Att man säger attom inte vi exporterar, så gör andra det - eller.att man formulerar det på ettannat sätt men menar samma sak - ger likafullt inget gott renommé. Överläggningen var härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls med 249 röster mot 66 förreservationen av m. fl. 1 ledamot avstod från att rösta. Mom. 2 Utskottets hemställanbifölls. 1982/83:27 Anslag till anläggningarför radioaktivt avfall i Studsvik, m. m. 1982/83:101 delvis) Utskottets hemställan bifölls. 9 § regionala organisation Föredrogs finartsutskottets betänkande 1982/83:27 omriksbankens regionala organisafion (förs. 1982/83:11). 59JÖRN (vpk): Att minska kostnader har i rådande ekonomiskaklimat blivit en alltmer utbredd strävan, i både privat och offentligverksamhet. Och i princip är strävan lovvärd. Men det är ändå skillnad påbesparingar och besparingar. Besparingar, som enbart är kostnadsövervältringar, är t.ex. tvivelaktiga. Kortsikfiga besparingar, som ger ökade nackdelar, ärockså tvivelaktiga. Besparingar som sänker förmågan att uppfylla lagenligaskyldigheter gentemot kunder och klienter är de inte minst diskutabla. Det är svårt att komma ifrån att riksdagsrevisorernasförslag angående regionala organisation visar exempel på sådanadiskutabla besparingar. Förslaget har därför gett upphov till inte mindre än 25kritiska motioner. Ufifrån detta förhållande, företrädesvis motion nr 704 avErik m. fl.,har i finansutskottet avgetts en reservation av C.-H. Invärtdningarna mot utskottsmajoritetens och revisorernastankegångar är flera. Förslaget att inrätta postala sedeldepåer väcker kritikbåde från principiella och från praktiska synpunkter. Tillhandahållande av sedlar och mynt är en uppgift somåvilar enligt lag. Det är alltså en viktig och ansvarsfullmyndighetsuppgift. En sådan uppgift varken kan eller bör delegeras till ettaffärsdrivande verk som posten, detta så mycket mindre som posten och dessbankrörelse själv fillhör kretsen av kunder. Jag vill ifrågasätta omen väsenthg centralbanksuppgift, rent konstitutionellt sett, på det här sättetkan överlämnas åt en institution som har funktioner som en vanligbank. Praktiskt kommer man aldrig ifrån att ett system medsedeldepåer hos posten medför ökade i stället för minskade kostnader, totaltsett. Det försvårar och fördröjer oundvikligen utbytet av sedlar, något som ärklart negativt bl. a. därför att den ökande automathandeln ställer krav på godsedelkvalitet. Det måste också skapa ökade säkerhets- och transportproblem,eftersom sortering och makulering av sedlar inte kan ske vid depåerna. Förslaget i denna del innebär alltså uppenbarligen ingabesparingar. Det förefaller utgå från en underskattning av bådearbetsuppgiftens innehåll och den nivå på vilken säkerheten bör ligga. Mantycks ha bortsett från att verksamhet kräver en säkerhet avsträngare slag och att kostrtadsjämförelser därför inte kan göras på ettmekaniskt sätt. En brist med det föreUggande förslaget är också att maninte berör frågan om hur försörjningen med mynt skall ordnas under de nyaförhållandena. Man har uppenbarligen underskattat mynthartterirtgens betydelse,vilket är så mycket mer anmärkningsvärt som femkronorsmyntet nu befinner sig icirkulation. I det moderna samhällets struktur ingår ju många verksamheter,vilka ställer ökande krav pä tillgång, inväxling m. m. Det gäller bl. a.automathandel, föreningsliv och stora försäljningsställen i detaljledet, vilkahar fluktuationer i sina penningflöden som måste mötas med adekvat tillgång påbetalningsmedel av lägre valörer. Slutligen är det svårt att värja sig från tanken attriksdagsrevisorerna och riksdagsmajoriteten har ett alldeles för kortsiktigtoch ensidigt perspektiv på vilka anspråk en tidsenligt organiserad och utrustadcentralbank kommer att möta i ett avancerat industrisamhälle som det svenska. Den stora nedskärning som man föreslår - med ca 135tjänster av omkring 500- grundar sig på att man säger sig vilja begränsariksbankens uppgifter till vad som mer strikt ligger i centralbanksrollen. Om jag har förstått rätt är detta inte logiskt. ex. utlåningsverksamhet av de slag tidigare var engagerad iväsentligen går via andra institut, måste det vara fel att tro att den modernacentralbanksfunktionen medger sådana inskränkningar i kapacitet och personal. Det finns tvärtom en mängd tendenser och företeelser ipenningväsen och kreditmarknad, som i stället med all säkerhet kommer att ökakraven på 5 protokoll 1982/83:105-106 centralbankernai vår del av världen. Oavsett hur man bedömer det hela ur ekonomisk-politisksynvinkel, kan man lugnt förutsätta att statlig upplåning hos allmänheten,såsom en sorts buffert i den ekonomiska politiken, kommer att få ökadomfattning och betydelse. möjligheter till kvalificerad service på detregionala planet får mot den bakgrundert ökad betydelse, eftersom man kanförutse att de vartliga spararnas roll vid statens låneplaceringar kan förmodasöka och ställa nya krav. Det moderna kredit- och betalningssystemet undergår jufortskridande förändringar. Nya former och nya kanaler för betalningar ochkrediter uppstår som oundvikliga följder av ökad komplexitet i samhällsekonominoch ökad internationalisering. Betalnirtgsströmmarnas omfattning och hastighetblir en annan, och det uppstår oftare situafioner där en centralbank måste varaaktiv eller motsvara nya och skärpta anspråk. Med den utveckling kreditväsendetuppvisar i internationella sammanhang förefaller det helt uppenbart attcentralbankernas aktivitet och ansvar kan väntas växa. Detta är en företeelsesom ingalunda berör bara topptjänstemän i den centrala ledningen. Det har sinaoundvikliga indirekta verkningar på hela apparat. Avsaknaden av en verklig bedömrting avcentralbanksfuuktionen på litet sikt är kanske den mest påtagliga bristen i detföreliggande förslaget. Det ger nämligen besparingssträvandena ett drag avkortsiktighet, bristande genom-tänkthet och trånghet. Det är dessa olika kritiska synpunkter som har föranlettC.-H. reservation till utskottets betänkande. Jag yrkar i förstaomgången bifall till den reservationen. Jag är emellertid också underrättad omatt ledamoten under överläggningen kommer att framställa ettsärskilt yrkande, som i sak ligger nära reservationen. Jag vill därförförbehålla mig möjligheten att i ett senare skede av ärendets behandlingeventuellt dra tillbaka yrkandet om bifall till reservationen till förmån fördet Wärnbergska yrkandet. 60ARNEGADD (s); Det här är inte en ny fråga. Riksbankensavdelningskontor och dess arbetsuppgifter har i snart ett halvt sekelutretts och prövats i olika omgångar. Efter det moderna bankväsendets framväxt har arbetet vidavdelningskontoren fått en ny inriktning. Låneverksamheten - som varhelt dominerande - har drastiskt minskat i omfång och är mycket liten. Istället har en annan typ av uppgifter kommit att sätta sin prägel på arbetetvid korttoren. Det är uppgifter som har samband med ansvar försedel- och myntförsörjningen i landet, och som konkret tar sig uttryck i attavdelnirtgskontoren lämnar ut och tar emot sedlar och mynt från i första handpost och banker. Trots demarkant ändrade förhållandena har kontorsorgani- sation inte anpassats tillden nya situationen. behandlade frågan om riksbankensavdelningskontor, var utskottet därför enigt om att en omprövning avriksbankens regionala organisation måste komma till stånd. Utskottet ansåg attutvecklingen tydligt hade visat att kontorsorganisafionert varöverdimensionerad i förhållande fill de uppgifter som åvilade kontoren. Olikaförsök som gjorts för att hitta nya arbetsuppgifter åt kontoren hade inte letttill önskat resultat. Det var - framhöll utskottet - därför angeläget attkontorsnätet dimensionerades efter de faktiska arbetsuppgifterna. Riksdagensrevisorer, som kort dessförinnart påbörjat en förutsättningslös granskning avavdelningskontorsorganisationen, uppmanades av utskottet att så snabbt sornmöjligt fullfölja sin undersökning. Dethar revisorerna nu gjort. Och det resultat de har kommit fram till innebär attden nuvarande organisatiorten - med ett avdelningskontor i varje län - ersättsav en ny organisationsform, som är uppbyggd kring dagens huvuduppgift, ansvaretför sedel- och myntförsörjningen. I detta syfte föreslår revisorerna att landetdelas in i åtta regioner, med ett avdelningskontor i varje region. Förutomavdelningskontor skall det i varje region finnas ett antal replipunkter därpost och banker kan hämta ut och lämna irt sedlar. Sådarta replipunkter kanantingert ha formen av kassakontor - som är något mindre riksbanksenheter -eller sedeldepåer som är knutna till större postkontor. Antaletkassakontor skall vara högst tio, anser revisorerna, som föreslår attriksbanksfullmäktige skall få bestämma var dessa kontor skall placeras. Föregen del nöjer de sig med att peka ut tio orter som exempel på var sådanakontor kan förläggas. Detmest kontroversiella inslaget i förslaget är kanske sedeldepåerna. Revisorernaanser att även postverket skall kunna utnyttjas i penningmedelsförsörjningengenom att för räkning hålla särskilda sedeldepåer på ett antalstörre postkontor. Hur många sådana depåer som skall finnas och var de skallvara belägna bör riksbanksfullmäktige bestämma, anser revisorerna. Underförståtti revisorernas förslag är emellertid att antalet avdelnirtgskontor, kassakontoroch sedeldepåer tillsammans inte skall understiga det nuvarande antaletriksbankskontor. Avdelningskontorenär i revisorernas förslag tänkta som stora ertheter för lagring och hanteringav sedlar och mynt. De har ett överordnat planerings-och tillsynsartsvar försåväl sedel- som myntförsörjningen i resp. region. Revisorerna anser attavdelningskontoren i viss utsträckning skall kunna syssla även med andraarbetsuppgifter, men det skall då bara vara uppgifter som mer direkt berörriksbanken som centralbank. Enligtförslaget är kassakontoren mindre enheter, som hanterar sedlar och mynt. Desköts av riksbankspersonal och skall bara i undantagsfall kunna filldelas andraarbetsuppgifter. Fördelenmed sedeldepåer är, som revisorerna ser det, att de är små och därför kananvändas för att man skall få ert större spridning av sedellagren utan storainsatser av personal och investerirtgar. En ökad spridnirtg av sedellagringenär viktig, inte minst ur säkerhetssynpunkt, anser revisorerna. De föreslagna sedeldepåerna är avsedda att vara öppna förbåde post och banker. De skall stå under riksbankerts tillsyn och kontroll menskötas av en liten personalstyrka, som är anställd av posten. Vid depåernaskall man bara lämrta ut och ta emot sedlar. Tanken är alltså att man inteskall behöva ha någon personal för mynthantering och inte heller förkontrollräkning, sortering och makulering av sedlar. Irttresset för revisorernas förslag har varit mycket storti . Sammanlagt 25 motioner har väckts med anledning av förslaget.Under behandlingen av ärendet har utskottet också haft fillfälle att få del avsynpunkter på förslaget från såväl riksbankschefen som företrädare förStatstjänstemannaförbundet - dert största personalorganisationen vid . När utskottet gått att behandla denna frågahar det rått full enighet om att Riksbank skall vara landetscentralbank. Detta har varit utgångspunktert för utskottets prövning av olikayrkanden. Utöver revisorernas förslag har det då fuunits ytterligareett fullständigt organisationsförslag, nämligen det som förespråkas i mofion704 av m. fl. Vpk har funnit för gott att i tre reservafioner praktiskttaget ordagrant skriva av denna motion 704 av , ochGrethe . Av deu anledningen finner jag skäl att här argumentera förvissa synpunkter i utskottets förslag som behandlas i denna motion, men avformella skäl vill jag yrka avslag på det som kallats reservationerna1, 2 och 3 i sammanhanget. Vad som skiljer revisorernas förslag från motionsförslagetär i korthet följande. Revisorerna anser att det skall finnas åttaavdelningskontor - eller regionkontor, som utskottet föreslår att dessakontorsenheter skall heta i fortsättningen. Motionärerna vill emellertid gånågot längre och anser att det skall finnas sammanlagt 10 regionkontor. Bortserman från de två extra kontor som motionärerna vill ha, är de överens medrevisorerna om var regiortkontoren skall placeras. Beträffande kassakontoren är menirtgarna något mer delade.Där anser revisorerna att det skall finnas högst 10 kassakontor. I motion 704sätts gränsen för antalet kassakontor vid högst 15. Även i fråga om sedeldepåerna skiljer sig förslagen åt.Revisorerna anser an depåer skall inrättas medan och hansmedmotionärer avvisar förslaget om sedeldepåerna. Revisorerna har klart och tydligt angett vilkaarbetsuppgifter som regionkontoren skall syssla med och vilka uppgifter somskall ligga på kassakontoren. I motion 704 liksom i reservationen är detta enhelt öppen fråga. Vi ser det som en brist av nog så oroande slag införframtiden att inte ange dessa arbetsuppgifter. Riksbankschefenhar dock inför utskottet redovisat ett kompromissalter- nativ, somhela utskottet - med undantag av vpk - har kunnat ställa sig bakom. Dennakompromiss innebär följande. - Det är alltså utskottets förslag. Regionkontor placeras i de åtta orter som revisorerna ochErik m. fl. är överens om, dvs. i , , ,, , , och . Kassakontorens antal fastställs till högst 14, dvs. fyrafler än revisorerna har förespråkat och ett mindre än vad som förordas i motion704. I fråga om kassakontorens lokalisering utgår utskottet från attriksbankschefens kompromissalternativ kommer att vara vägledande. Det innebäratt kassakontor skulle komma att inrättas i , , , ,, , , , , , , , Uppsalaoch . Vad beträffar sedeldepåer pågår försökmed en sådan depå i . Denna depå har inte varit öppen förbanker och har således inte prövats i den form som revisorerna föreslår. Dettilltänkta systemet med sedeldepåer kritiseras i flera motioner. Även om det finns mycket som talar för sedeldepåer harutskottet tagit fasta på denna kritik. Utskottets kompromissförslag innebär attantalet kassakontor blir fler än vad revisorerna har förespråkat. Och dessutomsäger utskottet att en eventuell utbyggnad av sedeldepåer måste föregås av enutökad försöksverksamhet. En sådan försöksverksamhet - som skall omfatta intebara post utan även banker - kommer enligt förslaget nu att bedrivas iNorrköping och i . skall hålla i försöksverksamheten ochkommer när den avslutats att underställa ett förslag till lösnirtg. Detta är alltså bakgrunden tillfinansutskottets betänkande 1982/83:27. Synpunkterna har varit många. Inget har hänt. En organisation har överlevt sig själv. regionala organisation är inte enpartipolitisk fråga. Den är en praktisk - administrativ fråga. Men den är ändåen nog så viktig fråga för att finna en lösning på som är bra förhela landet. Det svåra för är att den så lätt blir en trätofrågamellan olika landsändar. har gjort det som jag anser bör vara dessuppgift -utskottet har funnit en kompromiss vilken alla utom vpk ansett sigkunna acceptera. Utgångspunkten för den är att riksbank är landetscentralbank. Kompromissen har - som alla kompromisser - sina starka ochsina svaga sidor. Alla kan vittna om dess brister. Dess styrka är att den varden gemensamma nämnaren och att en nästan total enighet kunde uppnås kring deni utskottet. Det är därför utskottets förhopprting att efterdagens debatt skall göra det möjligt att ärttligen, efter ett halvt sekelsobeslutsamhet, fatta beslut. Jag yrkar alltså bifall till finansutskottets förslag ibetänkande 1982/ 83:27. 61FILIP (): Jag kanske i det här läget kunde ha nöjt migmed att instämma i det anförande som vår utskottsordförande justhöll. Men jag hade tidigare anmält mig till den här debattert och stod påtalarlistan. Jag vill därför ta fillfället i akt att från kammarens talarstolavge en deklaration om hur vi m-ledamöter i utskottet sett på frågan omriksbankens regionala organisation. Till att börja med var vi inrte på att driva frågan efterden linje som revisorer anvisat om inrättande av åtta regionkontor,högst tio kassakontor samt postala sedeldepåer där riksbanksfullmäktige fannskäl att inrätta sådana. Det var en organisatiortsplan som tilltalade oss ochsom vi tror skulle ha fungerat bra. Om vi m-ledamöter i utskottet varit ute för att profileraoss i den här frågan skulle vi självfallet ha drivit revisorernas linje fulltut. Av alla tecken att döma skulle vi då ha hamnat i mirtoritet och fått avgeen reservation. Jag har, fru talman, ingenting emot att vara distinkt och klari mina politiska ställningstaganden, även om jag hamnar i minoritet. Men detfinns frågor som bör lösas i kompromissens tecken. En sådan fråga är den som vinu behandlar -det är min uppfattning. Det råder nämligert en nästart total enighet - både iriksdagen och bland de remissinstanser som avgivit yttranden - om att enorganisationsförändring måste ske . Ert sådan enighet kan man intenonchalera. Utskottet hade vid behandlingen av detta ärende 25motioner att ta ställning till. Bland motionerna fanns, som nämnt, ens-mofion väckt av tunga socialdemokrater. Både och ju såväl bokstavligt som bildligt talat tunga herrar. Vid ärendetsutskottsbehandling var det svårt att finna en enande linje. Så komkompromissförslaget från riksbankschefen - ett förslag som låg någonstans mittemellan revisorernas förslag och förslaget i dert socialdemokratiska mofionenmed som första namn. Vi moderater fann att den av riksbankschefenanvisade vägen var framkomlig och gav den vårt stöd. Bortsett frän vpk blev viockså överens i utskottet om kompromissförslaget. Jag instämmer med i att en kompromiss har sinasvagheter, men även sin styrka. Styrkart i detta kompromissförslag är att detfinns en bred politisk enighet bakom förslaget. Jag tycker, fru talman, att detvore beklagligt om detta i det närmaste eniga utskottsförslag skulle dribblasbort genom att det läggs fram andra förslag, som splittrar riksdagert. Jag yrkar, fru talman, med det anförda bifall tillfinansutskottets hemställan i dess betänkartde nr 27. 62ERIK (): Sedan lång fid fillbaka har riksbankhaft en regional organisafion uppbyggd kring den i lag tilldelade uppgifteu attse till att betalningsmedel av god kvalitet finns tillgängliga där behov häravföreligger. Trots anförande här om de historiska perspektivenhar penningmedelsförsörjningen varit den historiska bakgrunden till inrättandet Av naturliga skäl är det andra penninginstitut, inkl.postverket, som varit avdelningskontorens huvudsakliga kundkrets, menallmärtheten har också i övrigt på olika sätt utnyttjat de tjänster somriksbankskontoren haft att erbjuda. Av flera skäl, bl. a. samröret med länsstyrelserna i frågaom beredskapsplaneringen vid ofärd, har det varit föreskrivet i lag attkontoret skall ligga i residensstaden. När betalningsströmmarna avvikit alltförmycket från residensstaden har i något fall, med ändring av lagen,beslutat om annan förläggnirtg. Denna regionala placering har gjort att riksbankensavdelningskontor med fördel har kunnat användas till många flera uppgifter änbara penningmedelsförsörjningen. Riksdag och regering har kunnat påläggariksbanken arbetsuppgifter som varit närbesläktade med uppgifter som i övrigtålegat . Alla dessa uppgifter har det gemensamt att det varit frågaom krediter eller kapitalförvaltning, alltså bankväsendet näraliggande frågor.Som exempel vill jag nämna de allmänna konjunkturinvesteringsfonderna och demera tillfälliga avsättningarna i liknande fonder som beslutat om.Sedan många år tillbaka har de statliga bosättningslånen skotts av riksbanken.När en del andra låneformer blivit svåra att handha för andra kreditinstanserhar de överförts frårt dessa till . Lån av den typen har varit jordbrukar-, egnahemslån, vissatyper av studielån och lån till skördeskador. Flera exempel kan anges. Jagvågar påstå att persortalert på avdelrtirtgskontoren i stort sett lyckats bramed att klara dessa uppgifter. De svåra restfall som de har fått ta hand om harklarats utan att statsverket har åsamkats alltför stora förluster. Bosättningslånen, som i mycket stor utsträckning utgåtttill människor som inte har stora möjligheter att få lån i artdrakreditinstitut, har också skötts på ett sådant sätt att samhällets förlusterkunnat räknas i promille. Vid sidan av de uppdrag som således lagt påriksbanken, och som i mycket stor utsträckning skötts av avdelningskontoren,har också bedrivit en egen utlåningsrörelse till småföretag och tillenskilda personer för vissa sociala ändamål såsom anskaffande av bostad ochliknande ting samt då utgivningen av premieobligationer skulle underlättas.Denna utlåning är, sedd mot landets samlade kreditrörelse, av utomordentligtringa omfattning, men den har ibland för enskilda människor som inte har någonegen bankförbindelse varit av stor betydelse. Dessutom har intetagit ut andra kreditinstituts stora uppläggskostnader, som gjort smålånorimligt dyra i vanliga banker. Bartkofullmäktige beslöt också 1979 att utöka dennalångivning, men beslutet har av skilda orsaker aldrig fullföljts. I några fallsköter man också om kapitalförvaltningert åt artdra institutioner med statliganknytning. Den regionala organisatiorten har, som här sagts, varitföremål för överväganden . En mera omfattande utredning,som avslutades , kom fram till resultatet att en länstäckandekontorsorganisation hade så stora fördelar att den borde bibehållas. a.hade parlamentarikerna en enhällig uppfattning i den delen. Det var nödvändigt att ha så täta sedelupplag som möjligtför att förhindra långa transporter på vägarna av stora värden och för atttillförsäkra avnämarna en god service. Av den anledningen var det angeläget medett relativt tätt kontorsrtät, vilket det är med ett kontor i varje län. gavs också möjligheten för en närmare kontaktmed utnyttjarna av den övriga verksamhet jag tidigare talat om. Dertkompletterande verksamheten har också för banken haft ett icke oväsentligtvärde. Dels har personalen fått ett något mera varierande arbete än uteslutaudesedel- och mynthantering, dels har i stort fått en något merakvalificerad personalsammansättrtirtg som varit värdefull vid vakanser, ävenvid huvudkontorets s. k. centralbanksuppgifter, dels har vid de allra minstakontoren tillräckligt antal personer varit tillgängliga för att alltid uppfyllade omfattande säkerhetskrav som uppställts för sedel- och mynthanteringen. Som fidigare anförts, anslöt sig bankofullmäktige tillutredningens förslag och beslöt en viss utökning av verksamheten vid sidan avvärdehanterirtgen, främst då den egna utlånirtgsverksamheten. Fullmäktige vareniga utom dåvarande riksbankschefen . En något intressant företeelse har varit att de senasteriksbankscheferna velat renodla verksamhet till vad man kallat"centralbanksmäs-siga uppgifter", medan de parlamentariskt valdaledamöterna velat använda även fill mera omfattande verksamhet avnäraliggande art.