prot · G60917 · 1982-12-31 00:00:00 — För det första är vi överens om att vi måste bekämpaarbetslösheten och särskilt den öppna arbetslösheten. För det andra är viöverens om att industrin är nyckeln fill våra möjligheter att uppnå det målet.Men vi är inte överens om receptet. Och jag återkommer till frågan: Hur månganya jobb blir det per procents höjning av arbetsgivaravgiften ?Enligt vår uppfattning bUr det 100 000-125 000 jobb färre. När det gäller kostnaderna för arbetsmarknadspolitiken viUjag bara utfärda en försikfig varning. Jag är inte så alldeles säker på att aUadessa 4 miljarder bara är förtjänst. Vi skall räkna på dettaoch återkomma för att se hur mycket harbidragit till. Jag har en svag känsla av att en hel del av de här resursernahärrör från den tidigare majoritetens beslut. Jag var tillsammans med mina länskolleger på besök hoslänsarbetsnämnden i län . Folk är realister i län, ochdär kan man de här frågorna. Det vet både och jag.Tjänstemännen lade fram en prognos för sysselsättningsläget i länet fram tillden sista . Det var en mörk prognos. Den visar på en öppenarbetslöshet av i stort sett samma storleksordning som vi hade ilänet, trots stora arbetsmarknadspolitiska insatser. Jag undrade då, om vi tänkteoss att titta i kristaUkulan, vad som skulle ske hösten//84. Om detvågade man inte göra några uttalanden, men man var klart pessimistisk. Då måste jag fråga hur det besparingsresonemang somAnna-Greta förgår ihop. Om den arbetslöshet vi hade vid valtillfället,utslagen över året, kostar och regeringen är beredd attsatsa ytterligare det antal miljarder som AMS begär - det har ni sagt -, hurkan då er arbetsmarknadspoUfik innebära några besparingar för samhällsekonomin?12 miljarder plus 4 miljarder, den här gången - om det nu är 4 miljarder - blir16 miljarder. Till det kommer varje paket som tvingas läggafram därför att er poHtik fortsätter att slå ut jobb inom industrin. Hur kandet vara samhällsekonomiska besparingar? Jag förstår inte resonemanget. Omarbetslösheten hade kunnat pressas ner under de nivåer som det enligt eraberäkningar kostar 12 miljarder att nå hade det uppstått besparingar, men hurkan det bli det nu? AnL 59Arbetsmarknadsministern : Herr talman! Ja, länsarbetsnämnden iÖrebro län kan liksom alla andra länsarbetsnämnder i det här landet göraväldigt dystra prognoser över utvecklingen, sysselsättningsläget ocharbetslösheten under den fid de kan överbUcka, dvs. under de närmastemånaderna, och våren. Men de prognoserna har sin grund i denmisslyckade politiken under de borgerliga åren. Det är inte på grund av de två ochen halv veckornas socialdemokratiskt regerande, . Det är på grundav den politik som ni har fört. vet precis lika bra som jag attlänsarbetsnämnden i län liksom alla andra länsarbetsnämnder i vårasropade efter bättre möjligheter att sätta in fler beredskapsarbeten, att kunnaplanera bättre. Om man hade fått den chansen - alltså om ni hade följt deförslag som vi lade fram i - hade man inte varit i det dystraläge som man nu är. Men ni sade nej. i län och deandra har fått ett positivt besked . Vi ger dem möjligheter att utnyttja alltde kan, att ta fram beredskapsarbeten, att ge ungdomarna de ungdomsplatser ochutbildningsplatser som de ropade efter fidigare. Det kommer inte, precis somjag sade förut och precis som vi sade i valrörelsen, att kunna lösa problemenunder vintern. Svårigheterna är alltför stora, bristerna tidigare alltförmånga. Det är där förklaringarna ligger, . Tredje vice talmannen anmälde attBengt Wittbom anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare replik. AnL 60 (vpk): Jag skall tala om mitt län ochberätta vad borgerligt styre har åstadkommit trots miljardbelopp igåvor till de privata storföretagen. Vi lever i ett samhälle där den politiska makten hittillsvarit underordnad styrande finansgruppers vinstintressen. Regering ochriksdagsmajoritet har valt att inte ingripa i det ekonomiska fåtalsväldet, utanhar i stället anpassat poHtiken i linje med storbolagens intressen. Man harinrättat en hel flora av olika understöd, man har fått ställa upp somstädgumma, där företag ufifrån sina kortsiktiga intressen inte längre haransett det lönt att fortsätta driften. Man har stått och sett på hurstorföretag år ut och år in flyttat över en allt större del av sin verksamhettiU enheter i utlandet. I takt med att industrijobben minskat här hemma harantalet anställda i svenskägda företag utomlands ökat kraftigt. I är arbetare och tjänstemän bittert medvetna omdenna utveckling. Storfinansen där är i full färd med att sparka ut tusentalsmänniskor från deras jobb och att föra ut delar av sina vinster till andraländer. Storfinansen och aktieägarna visar inte en tillstymmelsetill socialt ansvar för de människor som har slitit ihop deras förmögenheter.Människorna i upplever nu in på bara skinnet, genom i första handfinansfamiljerna , med vilken hänsynslöshetdet kapitalistiska systemet slår. I tusentals familjer utspelas nu den tragedinatt fadern - som i regel är den ende förvärvsarbetande i familjen på gmnd avbristen på jobb- kommer hem med beskedet att han har avskedats eller skalljobba korttidsvecka. Det händer i , en kommun helt dominerad av SKF. Därskall man nu införa korttidsvecka, trots att den nya socialdemokratiskaregeringen generöst har höjt utbildningsbidraget . per timmeoch trots att detta företag redovisade en vinst som översteg 400 milj.kr. skall avskeda 1 000 personer genom att lägganed verksamheten i , och , trots att enheterna går medvinst. skall dessutom införa korttidsvecka för 2 900 av företagetstotalt 3 700 anställda i . Nog bör man kunna ställa vissa krav på dessa företag.Arbetsmarknadsminister var på besök i i helgen.I en intervju i sade hon att arbetsmarknadslagarna måste sesöver. Det får inte vara så lätt att permittera arbetare och tjänstemän - detvar ungefär vad enligt sade. Jag kan instämma idetta. Och jag måste fråga arbetsmarknadsministern, om det finns anledning attförvänta sig att regeringen vid en översyn av bl. a.permitteringsbestämmelserna ålägger företag att de vid permitteringar eller införande av korttidsvecka betalar full lön till deberörda från första fill sista timmen. Privatföretag som och bör ta sitt socialaansvar. Ett minimikrav är att nämnda företag svarar för att ersättningsjobbgaranteras de orter som berörs av företagens nedskärningar och nedläggningar. En tredje åtgärd som bör vidtagas är att företagen tillvårt land flyttar tillbaka en del av den verksamhet som de nu har utomlands.Vad har och i , och andra bmtala fascistländer iLatinamerika att göra? För aktieägarna innebär naturligtvis det förhållandetatt företagen kan bedriva verksamhet i dessa länder ökade vinster, men förarbetarna i nämnda länder betyder det en bmtal exploatering och en förlängningav fascistregi-mernas existens. Jag kan förstå om högerns representanter i riksdagenförsvarar denna utlandsetablering med näbbar och klor - det partiet har sombekant dominerande aktieägare i nämnda företag. Men vad ämnar den socialdemokratiskaregeringen göra för att stoppa denna kapitalflykt? Det är en mer intressantfråga. Det är också nödvändigt att åstadkomma en nystålpolifik. Det fordras snabba polifiska beslut för att förhindra att anarkioch oreda samt kortsikfig profitjakt raserar stålindustrin för lång tidframöver. Det är - sett ur ett globalt perspektiv - ytterstbetänkligt att avvecklingen av gmvor, stålverk och yrkeskunnande tillåtsfortsätta. I ett läge då stora delar av den tredje världens folk frigör sigfrån förtryck och utsugning ökar deras behov av stål och råvaror för utveckUngav resp. länder. Detta betyder att de svenska malmtillgångarna och den svenskastålindustrin kommer att behövas för att kunna bidra med sin andel av världensstålproduktion. Det är nödvändigt att staten går in och garanterar enfortsatt utveckUng av den svenska stålindustrin, som är så viktig både för vårverkstadsindustri och för exporten. Privata intressen får inte tillåtasdominera denna basnäring. Kortsiktiga profitintressen är inte förenliga medsamhällets intressen. Ett bevis på detta är den rent anarkistiska flykten frånmalmmetallurgin över till skrot, ett beslut som bl. a. fått svåra följder förgruvindustrin. I ett Utet land som med relativt små stålföretagär det vikfigt att samordna forskning och utveckling. På detta område fordrasatt samhället tar ett totalt ansvar, eftersom forskningen i företagen är starktvinststyrd och inte tar hänsyn fill samhällsnyttan. Det är inte ovanligt attoUka uppslag eller produktionsmöjligheter lämnas åt sidan, därför att det egnaföretaget inte har lämplig produktionsapparat eller marknadsorganisation förden möjliga produkten. Stålindustrin är den viktigaste basnäringen i Gävleborgslän. Tusentals människor är beroende av denna basindustri. Stålindustrin fårinte i fortsättningen enbart vara en angelägenhet för storfinansen. Jag har, herr talman, berört vad som håller på att ske medstålindustrin i . Jag kan fortsätta med ett annat företag, L MEricsson, eller , som det nu kallar sig. Denna industrikoncern har enbetydande verksamhet i länet, och då främst i . Företaget är nu ifull färd med att avskeda arbetare och tjänstemän samt lägga nedvissa företagsenheter. 1 600 människor skall sparkas, och en stor del av dessai . redovisade företaget en ökning av sin vinst med 235milj. Man ökade akfieutdelningen med . Kan regeringen eller arbetsmarknadsministern ställa uppbakom de anställdas krav på att Ericssonkoncernen skall skaffa framersättningsjobb fill berörda orter? Det är det krav som ställs av arbetare ochtjänstemän i , och på andra platser som berörs avnedskärningen. är snart i samma situafion som ,säger länets . Basnäringarna järn-, stål- och skogsindustri vacklar.Nedläggningar pågår inom pappers- och massaindustrin, inom trä- ochsnickeriföretagen. i skär ned, man skär ned i ochSvedala . Överallt nedskärningar, korttidsvecka, inga satsningar på någotnytt. Bevisligen finns det projekt som skulle ge tusentals nyajobb fill länet. Jag har visat på möjligheterna att utveckla stålindustrin.Likaså finns det möjligheter fill utveckling av pappers- och massaindustringenom att öka förädlingsgraden. En satsning på länets energitillgångar såsomtorv och skogsavfall skulle ge tusentals nya jobb och dessutom minskaanvändningen av olja. En utveckling av kollekfiv- och transportmedlen genomutbyggnad av AGEVE i och SJ-verkstäderna i skulle också ge nyavälbehövliga jobb. Det är också vikfigt att man genomför förslaget om import avnaturgas, bl. a. från via samt från de norska oljegasfälten. Enligt länsarbetsnämndens prognoser kommer 13 000 ä 14 000människor i att om någon månad stå utanför den ordinariearbetsmarknaden anfingen som öppet arbetslösa eller i någon form avarbetsmarknadsutbildning. Ungefär hälften av dessa är ungdomar under 25 år.Till antalet 13 000 ä 14 000 arbetslösa skall också läggas ca 6 000 kvinnor sominte finns anmälda som arbetssökande men som önskar ett arbete. Vidare finnsdet bland de förtidspensionerade många som har gjorts fill pensionärer på gmndav brist på lämpligt arbete. Det är bra att regeringen nu har satsat dessa miljarder påatt lindra arbetslöshetens problem. Och det är bra att har fåtten betydande del av dessa pengar, som kommer att användas för bl. a. vägbygge.Men det lindrar bara tillfälligt arbetslöshetsproblemen. I fortsättningenmåste det också handla om varaktiga jobb fill länet. Konkreta förslag finns.Regering och riksdag måste ta ansvaret för att skaffa fram de jobben. Det går att utveckla svensk industri och svenskt kunnande.Men det går inte att göra det i samarbete med storfinansen, vars kortsikfigavinstperspek-fiv är oförenligt med samhällsintresset. Det måste ske tillsammansmed arbetarna och tjänstemännen och deras fackliga organisationer, med kommuneroch landsting. Fåtalsväldet inom svensk ekonomi måste brytas ned genom nyaformer av samhälleligt ägda, löntagarägda och kooperativa företag.Endast genom att låta ekonomin underställas folkets vilja kan vi påbörja ensamhällsutveckling som ställer upp som sin första uppgift att trygga alla människorsrätt till ett jobb. Allmänpolitisk "f- 61 Arbetsmarknadsministern : debatt Herr talman! Låt mig helt kort taupp ett av de problem som Måbrinkberörde, nämligen permitteringarna. Jag blev naturligtvis precis som många andra djuptbesviken över att SKF i inte utnyttjar den möjlighet till höjt bidragsom regeringen beslutade om för utbildning av permitteringshotad personal utani stället valde att gå in i MBL-förhandlingar om permitteringar av mångaanställda arbetare. Det är riktigt att jag i olika tidningar i länhar tagit upp denna fråga. Jag tror dock att citatet från intevar alldeles riktigt. Enhgt det skulle jag ha sagt att det som läget nu är varför lätt att permittera arbetare och tjänstemän. Som LO har framfört undermånga år är det väldigt stor skillnad mellan permitteringsreglerna för arbetareoch för tjänstemän. De vida möjUgheter som finns att kortfidspermitteraarbetare gäUer i praktiken enbart för arbetare men inte för tjänstemän. Det ärett av skälen till att man från LO länge har velat ha en översyn av reglerna.Jag har sagt att jag tycker att det finns skäl att göra en sådan översyn ochatt det finns anledning för samhället att fråga i vilken utsträckning man kansatsa på utbildning i sådana här sammanhang i stället för att genompermitteringar StäUa folk utan någon form av vettig sysselsättning. Samhälletgår ju in och betalar en ganska stor del av permitteringskostnaderna. Det är viktigt att vi diskuterar dessa frågor. Det ärangeläget att arbetarna får en större trygghet än de har . måstejag förklara att jag här och inte kan säga vad slutresultatet av denöversynen kan bli. Den saken får vi återkomma till . AnL 62 (vpk) replik: Det är bra att arbetsmarknadsministern harsignalerat att man skaU se över permitteringsbestämmelserna och sättet attinföra korttidsvecka. sade att hon inte vet vad slutresultatetblir. Jag får väl respektera det. Men jag tycker nog att företag, som redovisarsådana vinster som de stora privata företagen nu gör och som i väldigt storutsträckning har infört korttidsvecka, har råd att också betala full lön frånförsta timmen till sista timmen vid kortfidsvecka eller permitteringar. Det är väldigt viktigt, , att diskuterakostnaderna och de vinster som de stora privata företagen bevisligen gör.Vinsterna minskar inte utan ökar år . Nog kan vi vara överens om att deprivata vinstrika företagen bör bära kostnaderna vid införande av korttidsveckaoch genomförande av permitteringar. Alltså full lön åt de anställda sompermitteras eller utsätts för korttidsvecka. AnL 63 (): står det allt klarare att det vihar upplevt inte är fillfälliga störningar ilandets ekonomi. Allt tar inte sin vändning till det bättre, när nästa kraftigahögkonjunktur kommer - om den kommer. Risken är snarare att störningarnatilltar framöver. Rollfördelningen mellan industriländer och utvecklingsländerkommer att fortsätta att förskjutas. De stora underskotten i väsfiändernasbytesbalanser och statsbudgetar bör vara ordentliga varningssignaler för allasom tror sig ensidigt kunna exportera sig ur den s. k. krisen. Allra mest börvi emellertid oroa oss över den höga arbetslöshet som förekommer i de flestaländer. Arbetslöshetssiffrorna är oftast två högre än våra. Hur skall då alla goda krafter arbeta för att positivtmedverka till en nödvändig anpassning under resten av 1980-talet? Vi vet ochhar att utgå från att näringslivet behöver återhämta sig och förnya sig. Vi vetoch måste utgå från att en större andel av det magra utrymme som finns attfördela får disponeras av de varuproducerande näringarna. Som det är i dagorkar de uppenbarligen inte bära upp vår privata konsumtion och vår offentligasektor. Före valet talade socialdemokraterna om svängrum i ställetför svångrem. Man talade vitt och brett om att köpkraften måste hållas uppe hoshushållen och att kommuner och landsting måste ha pengar för expansion. Eftervalet har den socialdemokratiska regeringen signalerat en köpkraftsindragningpå . Till detta kommer de kommunala skattehöjningar och andra deleffektersom följer av den socialdemokratiska regeringens politik. Det verkar nästan somom socialdemokraterna är ute efter att ta ett nytt tionde av löntagare ochandra. Den stora frågan är emellertid: Hur kommer de kraftigaköpkraftsindragningarna att slå på jobben? Finns eller fanns det någon logikoch sanning i socialdemokraternas oppositionspolifik före valet, så är riskenuppenbar att regeringen skapar arbetslöshet. Hemmamarknadsindustrin fårsvårigheter att sälja. Exportindustrin har fått ett förbättrat kostnadsläge,men världsefterfrågan är svag och den antisolidariskaåtgärd - dvs. att försöka övervältra bekymren från kanske världens mestvälmående land fill i huvudsak länder som både är fattigare och har högrearbetslöshet - har skapat dålig goodwill, som kan bli till stor långsiktligskada för exporfindu-strin och för vårt land. Ännu mer svårförståeligt blir socialdemokratins agerandenär det gäller kommuner och landsfing. Före valet hade varje socialdemokrafiskkommu-nalpolifiker siffror på hur m.ånga färre jobb det skulle bli avFälldinregering-ens indragning av . De kändasocialdemokratiska åtgärderna kommer att kosta kommuner och landsting ca . Det motsvarar i skatt, en skatt som tack varekommunernas goda likviditet inte behöver tas ut överallt under nästabeskattningsår. är emellertid den ena vägen som vanligt höjdkommunalskatt. Den andra vägen är minskad expansion och i många fall minskadsysselsättning. 5 000 milj. kr. motsvarar t. ex. kommunernas totala egnakostnad för hela barnomsorgsverksamheten. Före valet var enligt socialdemokraterna en indragning på3,7 miljarder en katastrof för sysselsättning och ekonomi. Skriet frånsocialdemokratiska kommunalmän, socialdemokratiska rikspolitiska företrädaresamt från vissa LO- och TCO-organ var genomträngande. När nu ,och andra ansvariga i den socialdemokrafiska regeringenlägger på en ytterligare börda på 5 000 milj. kr., då är det dödstyst. Dock ärsanningen den att ett bortfall på 5 000 milj. kr. för kommuner och landstingför ett enda budgetår kommer att betyda både höjda skatter och färre jobb. Inte heller i denna fråga stämmer socialdemokraternasagerande före och efter valet. Det är alltså inte så svårt att förstå att minatidigare så högröstade socialdemokratiska kommunala vänner är helt tystaoch inte så lite generade. Arbete åt alla - eller att var och en skall hjälpa fill isamhället, var och en efter sin förmåga - är den allra viktigastesamhällsfrågan. Vårt land är ett bra land. Hela landet är så bra att allakommuner och bygder har rätt till en positiv utveckling. Detta kräver i sin turatt regionalpolitiken får en överordnad ställning, dvs. att regering, riksdag,landsting och kommuner samt centrala och regionala myndigheter ständigt har i"huvudena": Var gör insatsen störst nytta? Vilken region, vilkenkommun, vilken kommundel behöver bäst ny sysselsättning? Tyvärr är det ju faktiskt så att det inte är näringslivetsom har orsakat koncentration i boende, arbete och beslut, utan det ärpolitiska och administrativa beslut inom polifiska organ och derasadministrafioner som utarmat vissa bygder och överbefolkat andra. 1960-taletsmedvetna socialdemokratiska flyttningspolitik lider vårt land av . Jagvill därför uppmana statsrådet att noga akta sig för att återfalla i dengamla politiken. Personligen måste jag säga att jag känner viss rädsla för attregionalpolitiken skall bli för kraftlös och att alla koncentrationsivrare nukan vädra morgonluft. Så till en regionalpolitisk fråga. Regeringen har låtitförstå att den ämnar dra in s. k. övervinster på vattenkraften. Vattenkraftenhar fill sin huvuddel sitt ursprung i de sju skogslänens inland. I stort settsamtliga "vattenkraftskommuner" har sysselsättningsbekymmer. Eftervattenkraftsutbyggnaden har jobben försvunnit. Kommunerna och deras invånarehar offrat stora naturvärden. Enligt mitt sätt att se frågan borde därförvattenkraftens s. k. övervinster till fullo användas till kraftfullaregionalpolitiska åtgärder i "vattenkraftens hemland". Detta innebäri princip en användning inom det gamla inre stödområdet. En generell sänkningav arbetsgivaravgifterna efter samma principer som redan har beslutatom för fyra Norrbottenskommuner skulle ge en god och kraftfullregionalpolitisk utdelning. Det är enligt min mening inte mer än rätt attvattenkraftens s. k. övervinster används för att behålla jobb som finns samttill att skapa nya. just i de kommuner som upplåtit stora naturvärden tillallas vårt bästa. kommuner förlorade massor av folk och äri dag i stor utsträckning de kommuner som mest av alla behöver nyaarbetsfillfällen. Det måste fill så kraffiga åtgärder att dagens arbetslösa fårjobb och att det ges underlag för en viss återflyttning. Läget är som sagt att landet har en för lågindustriproduktion och försäljning. Vidare kan vi utgå ifrån attindustrisektorn, totalt sett, inte ens under gynnsamma omständigheter kanförbättra sysselsättningsläget så mycket som behövs. Den slutsats man skall dra av detta är att en ökadindustriproduktion kan stabilisera industrins sysselsättningsandel och - ytterstvikfigt - ge förutsättningar för en utbyggnad av prioriterad offentligverksamhet och en växande privat tjänsteproduktion. Det är på det sättet somsysselsättningsökningar kan åstadkommas stadigvarande. De sambanden måste styrapoHtikens inriktning. För statsmakterna blir det därmed en huvuduppgift att geindustrin bra arbetsförutsättningar. Det gör man inte genom att försökadirigera fram "industriell tillväxt" i vissa branscher o. d. Attåstadkomma industriell förnyelse är inte en administrafiv fråga. Verklighetenär betydligt mer komplicerad. gäller det att tillvarata resurser, produktivaresurser, mänskliga resurser. Och det är inte en fråga som regeringen ochcentrala verk är mästare på. Det är ett jordnära arbete på lokalplanet - iföretagen och i positivt samarbete mellan kommunalt ansvariga och näringslivetoch andra organ - som måste vara utgångspunkten. Vi måste nu en gång för alla inse att den modell församhällsverksamhet som kunde användas för att fördela en tillväxt, som så attsäga var automatisk, är användbar. En återgång till en sådanhantering av problemen vore i dagens läge olycklig. Det är med andra ord merasvängrum för lokala initiativ som behövs, och det bör regeringen inte minstunderlätta. Och det är ju också så, att insikten nu sprider sig hos dem somjobbar ute i landet med sysselsättnings- och industrifrågor om att man inte kanoch bör vänta på staten, för staten har inga lösningar på problem i enskUdakommuner och i enskilda företag. I det perspektivet blir småföretagen en nyckelfaktor. Detär här som huvuddelen av innovationerna och de nya affärsidéerna kommer. Det ärhär som sysselsättningen kan öka. Det är här som det är viktigt att det finnsen framtidstro. Om vi t. ex. antar att det i hälften av våra 250 000 småföretaggenomsnittligt anställdes en ä två personer, så skulle det tillhopataget bUmånga jobb. Skall vi få den utvecklingen, måste vi skapa framtidstro ochoptimism hos företagen. Det gör man definitivt inte genom att tala omlöntagarfonder eller genom att lägga ytterligare regler, lagar och skatter påföretagen. Byggandet är besvärlig bransch. Småhustillverkareoch byggnadsmaterialindustri har bekymmer. När man ute i kommunerna ser hursocialdemokratiskt styrda kommuner i många fall är direkt fientliga motbyggande på landsbygden blir man besviken - dels för att inte människor får bygga och bo där de helst vill, dels för att människorundandras möjligheter att få ett eget hus till vettigt pris, dels för attsmåhustillverkare och byggnadsmaterialindustri förlorar värdefulla jobb, delsför att underlaget för service i form av skola och affär m.m. inte utvecklas pådet sätt som vore möjligt, vilket i sin tur i många bygder hotar skolans ochaffärens fortbestånd. Jag vill därför uppmana det socialdemokratiska partiet attändra inställning till byggande på landsbygden.