prot · G60983 · 1982-12-31 00:00:00 — frågade om generalklausulentar över speciallagstiftningen om förskottsräntor. Nej, givetvis icke. Vad somi lag anges som tillåtet eller förbjudet upphävs icke av generalklausulen. Skatteflyktsklausulen, m. m. trodde det stod klart för skatteutskottets ledamöter hurlagstiftningen i allmänhet fungerar och så även här. När det gäller bara en sista gäng: Det var inteMrs. som ingrep, utan det var faktiskt engelska överhuset, enligt deuppgifter vi har fått. Sedan måste jag säga till att det faktisktinte är så att ett omvägsrekvisit undanröjer risken för godtycke, som BjörnMolin kallar det, dvs. nödvändigheten av att tolka vad transaktionen går ut pä.Det är ju två rekvisit som gäller för den nuvarande generalklausulen, bäde attdet är en omväg och att syftet är att undandra skatt. Det är naturligtvis en effekt av alla bestämmelser av dethär slaget och som vår lagstiftning faktiskt innehåller på åtskilliga områden,att man till domstolarna måste överlåta tolkningen av bestämmelserna. I annatfall hade vi inte behövt den här debatten alls. Om det var så att vi i varjeläge kunde plocka fram en paragraf ur lagarna och säga att den gäller exakt fördet fall som skall avgöras, då behövde vi kanske inte ens några domstolar.Domstolarna är faktiskt till för att tolka lagarna, och det är vad de får görai det här fallet också. Vad omvägsrekvisitet har inneburit enligt vår bestämdauppfattning är att det kraftigt begränsar antalet fall där man över huvud tagetkan undersöka huruvida skatteflyktssyfte föreligger. Det har också betytt, vilket naturligtvis de skattskyldigahar insett, att i och med att kravet är ett kringgående och de då väljer en rakmetod att fly undan skatten, är de skyddade av skatteflyktsklausulen. Det är enganska märklig effekt att en klausul som avser att förhindra skatteflyktfaktiskt kan skydda dem som flyr undan skatt, bara de gör förfarandettillräckligt rakt och inte väljer någon onaturlig eller konstig omväg och pådet sättet tilldrar sig skattemyndigheternas uppmärksamhet. Detta är det stora felet med den nuvarande klausulen, somjag tror att det var ett misstag från början att och gickmed på inför det moderata trycket på den här punkten. Till vill jag säga att vi inte bedömerskillnaden mellan den utformning som klausulen skulle få enligt vårt förslagoch den nu gällande som avgörande och principiell. Men för att få den möjlighettill granskning av skatteflyktstransaktioner, som jag tror för många vanligaskattebetalare ter sig alldeles uppenbara, föreslår vi den här ändringen. När vi ser tillbaka pä vad som hänt ärdet uppenbart, framför allt på grund av kravet att transaktionen skall varatillkrånglad och innebära ett omvägsförfarande, att av ett sjuttiotal aktuellaärenden bara några få har kunnat betraktas som skatteflykt. Det är klart attför dem som bedriver den här hanteringen är det ett mycket tillfredsställandeutfall att det är bara några procent som av har kunnat bedömassom skatteflykt. Men jag anser inte att det är tillfredsställande med hänsyntill den allmänna skattemoralen och alla lojala och hederliga skattebetalaressituation att få uppleva hur fasthåller vid en lagstiftning somuppenbart icke fyller sitt eget syfte. Jag övergår då tillatt besvara de två frågor som har ställts till mig. har frågat mig om jag står fast vid mittuttalande i TV-programmet att generalklausulen skall tillämpas närmakar fördelar räntor och schablonintäkt för en villa, så att den ene betalarräntorna och tillgodogör sig avdrag härför, medan den andre redovisarschablonintäkten. har frågat justitieministern vilkenrättslig betydelse som kan tillmätas mitt uttalande om den framtidatillämpningen av förslaget till utvidgning av lagen mot skatteflykt. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag somskall besvara fråga. Eftersom frågorna gäller samma ämnebesvarar jag dem i ett sammanhang. Svaret på fråga är nej. Som har framgått avbl. a. ett pressmeddelande berodde mitt uttalande i TV-intervjun på ettmisstag. Till Berfil vill jag säga att det är domstolarnasom ensamma med ledning av lagen och dess förarbeten avgör hur enskilda fallskall bedömas. Ett uttalande av ett statsråd i en debatt eller en intervju kangivetvis inte läggas fill grund vid den rättsliga tillämpningen av klausulen. Skatteflyktsklausulen, m. m. 24 BOLUNDGREN (m): I den debatt som har förevarit harfinansministern gjort ett stort nummer av, som han påstod, någon form avgeneralklausul mot skatteflykt som skulle finnas i andra länder, bl. Han uppmanade mig och övriga borgerliga ledamöter iskatteutskottet att göra en studieresa till , och jag kanförsäkra finansministern att jag gärna gör en sådan resa - helst då tillsammansmed finansministern, för såvitt jag förstår finns det inte i engelskskattelagstiftning någon generalklausul mot skatteflykt. Ej heller finns sådani eller , exempel som nämndes i debatten av finansministern. Jagskulle först av allt vilja ha ett definitivt svar av finansministern omhuruvida det var korrekta upplysningar han lämnade eller inte. I slutet av sitt anförande sade finansministern någontingsom egentligen är ganska skrämmande, nämligen att ett skäl till att man skallskärpa den klausul mot skatteflykt som existerar är att det är i baranågra få fall den har tillämpats. Det kan ju vara sä, att de andra fallenfaktiskt inte var ens vad finansministern kallar skatteflykt. Finansministernsade själv i debatten att den här lagen skall ha ett preventivt syfte, och detinnebär att man skall försöka undvika att folk ägnar sig åt transaktioner somkan benämnas skatteflykt. Dä är det väl bra, om det är ett fätal fall dår mankan tillämpa klausulen. Då har den en verkligt preventiv effekt. Låt mig sedan, herr talman, tacka finansministern försvaret på min fråga. Låt mig också tacka för det uttalande finansministerngjorde i Magasinet i TV . Det uttalandet och vad som sedermerahar hänt visade nämligen i blixtbelysning de stora svagheterna i förslaget tillutvidgad generalklausul mot skatteflykt. Inte ens landets finansminister vetalltså vilka Skatteflyktsklausulen, m. m. handlingar som kan leda till att den generalklausul hansjälv föreslagit att anta kan tillämpas. Finansministerns svårigheter att förstå sin egen lagfortsätter emellertid, såvitt jag förstår i alla fall. I dagens nummer avSvenska skriver finansministern i en artikel: "------- detbör vara ett absolut minimikrav att klausulen omfattar alla transaktionersom den skattskyldige företar enbart för att få inte avsedda skatteförmåner,oavsett om dessa utgör s. k. omvägsförfaranden eller ej. Regeringens förslaghar utformats i enlighet härmed." Det här citerade finansministern i dagens debatt. Han harockså sagt att skatteförmånen skall vara det uteslutande motivet förtransaktionen. Men det står ingenting om detta i lagstiftningen. I den lag somfinansministern nu föreslår att skall anta står att skatteförmånenmed hänsyn till omständigheterna skall kunna antas ha utgjort det huvudsakligaskälet för förfarandet. Där står ingenting om att det skall vara enbart detskälet, där står ingenting om att det uteslutande skall vara det skälet. Detstår "huvudsakligen". Skulle vi kunna få en liten beskrivning avfinansministern beträffande vad han egentligen menar och hur han ser skillnadenmellan "uteslutande", "huvudsakligen" och"enbart"? Det tror jag skulle vara upplysande för kammaren och kanskeockså för finansministern själv. Det finns alltså en sådan skillnad. Sanningen är tyvärr att detta är ytterligare ett bevis avtlera på att den socialdemokratiska regeringen brister i hänsyn till enskildamänniskors berättigade krav på att få veta vilka regler som gäller och på såstor rörelsefrihet som möjligt. Finansministern skriver litet tidigare i samma artikelföljande: "har domstolarna i regel varit obenägna att till den skattskyldiges nackdel analogt tillämpa regler som visserligen formellt sett inte är tillämpliga, men som skulle medföra en materiellt sett riktig beskattning. ." "Visserligen formellt inte tillämpliga." Om endomstol inte kan fillämpa ett lagrum, så är det väl inte fråga om formalia.Rimligen är det fråga om den rättssäkerhet som varje medborgare bör känna varesig det gäller skattelagstiftning eller annan lagstiftning. Lagar får ju intebara vara någonting formellt som man kan ändra på som man känner. Det är dettasom gör att vi moderater har hävdat de risker som finns med den lagstiftningsom föreslås och sagt att den möjligen kan strida mot grundlagen. Detta kommersenare att behandlas här i debatten. Finansministern säger nu att det exempel han gav i TVförra veckan inte leder till att generalklausulen skall tillämpas. För den somhörde finansministern uttala sig i TV var det ganska klart att finansministernför egen del menade att en sådan uppdelning av räntor och schablonintäkter somnu görs i ganska många fall var skatteflykt, även om han i efterhand har fåttmedge att klausulen kanske inte kan tillämpas. Jag vill fråga: Anserfinansministern fortfarande detta förfarande vara skatteflykt? Kommerfinansministern på annat sätt att försöka hindra en sådan uppdelning? Jag troratt de hundratusentals villaägare som bekymrades inte blir helt lugnade förrän vi av finansministern får ett direkt beskedpå den punkten. I det pressmeddelande som lämnades ut sägerfinansministern att det finns en hel del inre transaktioner i familjer som kanleda till att generalklausulen mot skatteflykt skulle kunna tillämpas. Detvisar att han inte är speciellt främmande för att gä in i denna typ avtransaktioner mellan makar eller mellan makar och barn. Ett annat problem med generalklausulen - trots att dentillämpas först i länsrätten och trots möjligheten att få anstånd - är att entaxeringsprocess av detta slag kan ta ganska läng tid. Även om denskattskyldige får anstånd råder det osäkerhet om huruvida han kan disponerasina medel på ett visst sätt eller inte. Det kan dra ut flera är innanärendet slutgiltigt avgörs i högsta instans. Det innebär att den skattskyldigesom i första instans har fått domen emot sig men får rätt i högsta instans - iregeringsrätten - lider ekonomisk förlust, av större eller mindre art. Jag villdä fråga: Anser finansministern att det - utöver de problem som redan i när det gäller den tid som skatteprocessen tar - är rimligt att enskildamänniskor till följd av denna typ av gummiparagraf hamnar i en situation där deekonomiskt förlorar på reglerna? Det gäller här det partsförhållande som trotsallt borde finnas mellan staten och de enskilda, där de enskilda också bör hasin rätt. Den expertkommitté som 1975 lade fram det ursprungligaförslaget till generalklausul sade följande om de främsta orsakerna till denökade skatteflykten: "Även Om utvecklingen av skattetryck ochskatteprogression är den viktigaste orsaken till att skatteflykten ökatkraftigt , kan man peka på andra faktorer som medverkat härtill. Rent allmänt kan det konstateras, att den svenskaskattelagstiftningen är synnerligen komplicerad." Det är alltså till följd av det höga skattetrycket, denkraftiga progressionen framför allt när det gäller den statliga inkomstskatten- även om kommunalskatten ligger i botten - och krångliga regler somskatteflykten har ökat. Har det möjligen fallit finansministern in att försökaändra på detta - sänka skattetrycket, minska skatteprogressionen och förenklaskattelagstiftningen - för att på det viset motverka skatteflykt? För mig ärdet nämligen ganska naturligt att man, om man hittar ett sjukdomssymptom, börförsöka fä bort det genom att undanröja de orsaker som finns till att symptometuppträder. Man bör inte införa nya regler, nya behandlingar av självasymptomet, med risk för att det återigen uppstår en del "konstiga"transaktioner. Vi moderater menar alltså att vi genom att angripaskattetryckets höjd, minska marginalskatterna och förenkla skattelagstiftningenbör försöka se fill att förbättra möjligheterna att komma till rätta medskatteflykten. Det är intressant att notera att problemen när det gäller justdet exempel som finansministern också uppehöll sig ganska länge vid, nämligenbetalandet av förskottsräntor, i första hand har uppkommit till följd av denbegränsning av underskottsavdragen som majoritet har beslutat om -det sade Skatteflyktsklausulen,m. Skatteflyktsklausulen, m. m. Om vi inte hade haft dennabegränsning av underskottsavdragen, hade vi måhända inte fått deskatteflyktstransaktioner som finansministern talade om. Det är ytterligare ettexempel på att en krånglig skattelagstiftning kan leda till skatteflykt. Den socialdemokratiska vägen att lösa dessa problem tycks,liksom tidigare, vara höga skatter och krångliga skatteregler, att införaregler som urholkar rättssäkerheten, satsa på ökad kontroll av enskildamänniskor och därmed tvingas acceptera mer och mer samköming av dataregister.Jag tror för det första inte att man kommer till rätta med problemen. Jag trorför det andra att man egentligen urholkar människornas känsla för lagstiftningen. Det hemska är att detta inte är ett isolerat exempel påden socialdemokratiska regeringens syften. På bostadspolitikens områdefunderar regeringen uppenbarligen på att inskränka rättigheterna för bl. Skogspolitiken kommer att utformas så, att det införstvångsregler och andra regler som skapar mindre rörelsefrihet för enskildamänniskor. Den socialdemokratiska regeringen för på detta område,liksom på många andra, en politik som syftar till att minska enskildamedborgares rörelsefrihet till förmån för en allt mäktigare statsmakt. Dettatorde, såvitt jag förstår, inte vara riktigt. 25BERTIL (): Jag tackar finansministern för svaret på min fråga. Jag skall inte grumsa nämnvärt över att jag inte får talamed justitieministern utan att det är finansministern som svarar. Jag delarkanske inte helt uppfattningen att det är precis likadana frågor som BoLundgren och jag har ställt. Jag uppehåller mig direkt vid den rättsligabetydelsen av det uttalande som finansministern gjorde i massmedia. Det hadevarit intressant att med justitieministern fä diskutera vilken betydelse detkan ha för rättstillämpningen. Det är en betydelsefull lagstiftningstekniskfråga som är involverad i detta problem. Men eftersom finansministern nu såoförbehållsamt medger att ett statsråds uttalande i en viss fråga i en debatteller intervju inte kan läggas till grund vid den rättsliga tillämpningen avifrågavarande lagstiftning skall jag låta det bero vid detta och inte tala merom den saken. När jag nu skall redogöra för varför finansministernsuttalande är så brännbart tänker jag inte så mycket på det uttalande somgjordes i TV, utan fastmera på den kommuniké i vilken TV-uttalandettillrättalades. Kommunikéns sista mening ger anledning till vissa funderingar.Där sägs att transaktioner mellan äkta makar mycket väl kan komma att bliprövade på det sätt som klausulen förutsätter, även om meningen måste vara attdet då är mer grava saker som ligger vederbörande till last. Det brännbara i sammanhanget är att den lagstiftning somvi har att ta ställning till har så uppenbara brister med avseende påprecisering och egentliga förarbeten i vedertagen bemärkelse. Det kommer attleda till att man i rättstillämpningen försöker suga åt sig så mycket sommöjligt av informationer om vad som är tänkt i saken. Då kan förmodligen även statsrådsuttalanden komma i åtanke. Vad vi här i tidigare i olika sammanhang hartyckt om sådana påpekanden framgår tydligt av en del betänkanden, som jag villhänvisa fill. behandlade vi i en fråga omalkohölutand-ningsprov. Då hade den dåvarande justitieministern gjort ettuttalande om ett mera nyanserat påföljdsval i mål om ansvar för rattfylleri.Det föranledde från justitieutskottet ett mycket kärvt uttalande, som sedangodkändes av . Utskottet sade att det för rättstillämpningen är avutomordentlig betydelse att ändring i gällande rätt sker genom motivledesgjorda uttalanden i anslutning till antagandet av ny eller ändrad lagtext ochinte genom allmänna uttalanden i lagstiftningsärenden som inte gäller detlagrum som uttalandet avser. var det moget igen. Då var detförsvarsministern som i samband med behandlingen av påföljder förvärnpliktsvägran hade angivit sin uppfattning om hur sådan skulle bedömas frånstraffrättslig synpunkt. Även den gången - då var det försvarsutskottet -anknöt man till vad justitieutskottet hade sagt och påpekade att sådan typ avlagstiftning och sådana pekpinnar till domstolarna ville inte varamed om. hände det på nytt. Den gången gällde det vissauppmjukningar i vattenlagen. Även då uttalade vederbörande utskott,civilutskottet, att man - uttalandet godkändes av - underströk viktenav att eventuella syften att mjuka upp vattenlagens grundläggandetillåtlighetsregler hävdas genom förslag om motsvarande ändringar i vattenlagenoch inte genom fristående uttalanden till regeringsprotokollet - detta även omriksdagen bereds tillfälle att ta del av dem. Det sistnämnda är särskiltintressant mot bakgrund av en passus i den föreliggande propositionen på s. 10:"Den rena skatteplaneringen kännetecknas alltså av att den skattskyldigeför att minska skatten väljer ett förfarande som är uttryckligen ellerunderförstått accepterat av lagstiftaren." Det är mycket svårt att trängaigenom detta och få full klarhet i vad det egentligen betyder och vad det kan kommaatt betyda för lagstiftningsarbete i all synnerhet. Jag hoppasverkligen att uttalandet kommer att bli föremål för diskussion inomrättsvetenskaperna. I sämsta fall kan nämligen detta uttalande innebära att viinleder en ny lagstiftningsera, där vi inte längre i vår lagstiftning talar omvad som är förbjudet, vad som är sanktionerat på ett eller annat sätt, utan därvi kommer att reglera vad som är tillåtet - och det som inte uttryckligen ärtillåtet är förbjudet. Jag har avsiktligt avhållit mig från attdiskutera något annat än det som jag har frågat om. Jag skall ändåavslutningsvis läsa upp ett citat som gäller skattelagstiftningen och ingår iett uttalande som vi gjort i justitieutskottet då vidiskuterade lagstiftningsåtgärder på skatteområdet. Vi tog särskilt uppbevissäkringslagen, betalningssäkringslagen och lagen om skatteflykt. Vimenade att lagstiftningen utan tvivel innebar att man hade fått verksamma medelatt åstadkomma ett hyfsat hänsynstagande till statens fiskaliska intressen. Skatteflyktsklausulen,m: m. Skatteflyktsklausulen, m. m. enligt utskottets mening "framträdande exempel påstatsmakternas åtgärder mot skatteundandragande och andra illojala förfarandenoch därmed ett instrument i kampen mot den ekonomiska brottsligheten".Utskottet fortsatte: "som detta konstateras kan emellertid intebortses från att de instrument som sålunda tillskapats både i den allmännadebatten och i mera fackbetonade sammanhang har diskuterats bl. a. frånrättssäkerhetssynpunkt. Enligt utskottets mening har angelägenheten av atteffektivisera samhällets insatser mot förfaranden av det slag det här är frågaom tvingat fram ett regelsystem som ligger invid gränsen till vad som kan ansesvara godtagbart." Uttrycket "invid gränsen" förekom alltså i ettuttalande som avsåg den nu gällande skatteflyktslagstiftningen. Det har sagtshär i debatten att man nu går ett steg vidare, att man flyttar gränserna.Ja, när man flyttar de gränserna går man utöver vad som kan anses godtagbartenligt den uppfattning som vi företrädde i justitieutskottet och som riksdagengodkände . Det kan inte hjälpas att det var en ganskatunn soppa som försökte koka med utgångspunkt från sin fråga ommina uttalanden i televisionen. Jag får bjuda på det. Jag begick ett misstag,och därmed har jag överlämnat mig till förfaranden av den typ som Bo Lundgrenär anhängare av. Var så god! Sakfrågan däremot tycker jag inte att skallkomma sä enkelt ifrån. Han säger att det förhållandet att den nu gällandeskatteflyktsklausu-len har tillämpats bara i ett fåtal fall visar att den haren god allmänpreventiv effekt. Det är väl ingen logik i det resonemanget! Detnormala är att dra den rakt motsatta slutsatsen - att den har haft en väldigtlåg effekt på de skattskyldiga. Av 25 avgjorda ärenden har man i 4 fall ansettatt klausulen skulle tillämpas. Med normal logik borde de skattskyldiga avdetta dra slutsatsen att här är det bara att tuta och köra. Det här varingenting som stoppar oss, när vi vill hitta på skatteflyktstransaktioner. Sedan är vi helt ense om att det inte finns någonskatteflyktsklausul i . Jag påstod inte något annat. Det går attkontrollera i protokollet, om inte tror mig. Inte heller finnsdet någon skatteklausul antagen av det engelska underhuset, dvs. i någon lag.Men som ofta sker i bygger detta på domstolspraxis. Det är också därförsom överhuset som högsta lagtolkande myndighet kommer in i bilden. Men, herr talman, det som börjar bli det mest intressantai de ursinniga moderata angreppen på lagstiftningen är- det har jag förstått avbåde och - att attacken i grunden inte gällerden förändring vi föreslår utan hela tanken att ha någon lagstiftning motskatteflykt generellt utformad. Det sade ju . Den propositionsom var med om att avge i regeringsställning vill de nu egentligenkomma ifrån för att kunna maximalt utnyttja detta i sin jakt på röster. Vad är det då säger?Ja, vi har hört det förr , då vi har diskuterat någon skärpning avskattelagstiftningen för att försöka beivra missbruk eller skattebrott iSverige, nämligen: Det skall ni inte göra. I stället skall ni minska påskattetrycket och sänka marginalskatterna, helst avskaffa skatter. Då upphörskattebrott och skatteflykt. Det är klart att definitionsmässigt gör de det, omvi avskaffar alla skatter. Men är det så väldigt praktiskt att säga att det finns ettenkelt alternativ till skattekontroll, till beivrande av skattebrott och tillåtgärder mot skatteflykt. Alternativet skulle bestå i så låga skatter att ingentyckte det var lönt att försöka smita undan dem. Om man ser sig runt om ivärlden, i länder där man har ett mycket lågt skattetryck - så lågt att jagtror att det t. o. m. skulle tillfredsställa - har det enligt allarapporter vi får inte gett det resultatet. finns en lång radmedborgare i de länderna som anser att även dessa skatter är för höga. Jag varför på en internationell konferens, där man bland experternaallmänt ansåg att det land i som har den mest utbredda skatteflyktenär , som har den lägsta inkomstskatten i . Detantyder att det möjligen är någonting annat, nämligen samhällsmoralen,lojaliteten, känslan av att man måste uppträda hederligt och rättfärdigt, somavgör hur mycket skattefusk och skatteflykt vi får. Det gör att moderaternasideliga försök att komma undan den här typen av problem genorn att fly tillföreställningar om radikala sänkningar av skattetrycket inte ter sigtrovärdiga. Får jag förklara en sak för . Vad är egentligendetta med förskottsränta? Varför har det förfaringssättet kommit att blipraktiserat av en del skattskyldiga? Vad man gör är att man tar upp ett lån,som man egentligen inte behöver. Det visade sig i de fall som bankinspektionenrelaterat att låntagarna betalade tillbaka lånen redan efter någon vecka - ochdå behövde de verkligen inte pengarna. De tog alltså upp lånen bara för att fåfram ett stort ränteavdrag att utnyttja. Varför gör man det? Jo, säger , det beror på att vi och och har krånglat tillskattelagstiftningen. Problemet skulle kunna undanröjas om vi sänktemarginalskatterna, säger han. Men det är inte så, utan detta förfaringssättanvänds i första hand för att man utnyttjar det förhållandet att marginalskatterna1982 var högre än marginalskatterna 1983. Alltså lönar det sig att ta upp stortavdrag 1982-därför att marginalskatterna dåär höga och avdraget mycket värt.Även i idealvärld, där marginalskatterna ständigt sänks, skullesådana här operationer vara lönsamma- så länge man från ett är till ett annatkan räkna med sänkta marginalskatter. Problemet, som också bankinspektionen har pekat på, är vadsom händer när man tar tillbaka denna ränta. Vad har den transaktionen för karaktär,sett ur skatterättslig synpunkt? Vi skulle tyvärr befinna oss i liknandesituationer även med sjunkande skattetryck, så länge sädana här operationer ärmöjliga.