prot · G60970 · 1982-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1982/83:70 Omföretagsrevisors agerande vid misstanke om skattebrott 1 § Justeradesprotokollet för . 2 § Upplästesföljande inkomna skrivelse: Undertecknad har vid riksdagsvalet utsetts tillersättare i . Mot bakgrund av att jag även efter årsskiftet 1982-1983upprätthåller uppdrag' som kommunstyrelseordförande och kommunalråd på heltidtvingas jag begära entledigande från uppdraget som ersättare i . Kammaren godkände denna avsägelse. 3 § Svar på fråga 1982/83:204 om företagsrevisors agerandevid misstanke om skattebrott har frågat mig om jag anser attföretagsrevisorer bör åläggas skyldighet att ange sina egna klienter ihändelse av misstänkt överträdelse av skattelag. I kampen mot den ekonomiska brottsligheten måste enligtmin mening alla möjligheter övervägas. Dit hör att ge företagsrevisorerna enmera aktiv roll när det gäller att bekämpa skattebrott och skatteflykt. Den tillsatta kommissionen med uppdrag att lämnaförslag om åtgärder mot ekonomisk brottslighet kommer att se överföretagsrevisorernas ställning och uppgifter. Kommissionen kommer bl. a. attöverväga om och i vad mån revisorerna bör åläggas en upplysningsplikt gentemotdet allmänna. Det går givetvis ännu inte att säga vad kommissionen kommer attföreslå på den här punkten. Om företagsrévi-sors agerande vid misstanke om skattebrott För egen ('el vill jag bara framhålla att jag anser attdet skulle kunna få stor betydelse i kampen mot skattefifflet, om man ökartaxeringsmyndigheternas möjlighet att få upplysningar av den skattskyldigesrevisor. Det intresse som talar för en upplysningsplikt för revisorernagentemot det allmänna måste emellertid vägas mot risken för att en sådanupplysningsplikt minskar informationsflödet från företagsledningen tillrevisorn. Hur den här avvägningen skall göras får vi återkomma till närkommissionen har lagt fram sitt förslag. 2 (): Jag tackar justitieministern för svaret påmin fråga. Den var föranledd av en allmän oro som jag har känt över attsocialdemokratin är beredd att överge gamla och accepterade spelregler förföretagsamhetens redovisning och för kontrollen av skatteuppgifterna i landet.Det finns bl. a. tecken på detta i det förslag om en synnerligen utsträcktgeneralklausul som är föremål för behandling här i . I aktiebolagslagen anges de spelregler som gäller förföretagsrevisionen. Enligt lagen fördelas ansvaret mellan ägare, styrelse,verkställande ledning och revisor. Till detta skall emellertid läggas begreppetgod revisionssed, som är ett väl utvecklat etiskt regelkomplex som styrrevisorernas verksamhet. Först konstaterar jag att jusfifieministern i sitt svar påmin fråga på två olika sätt har preciserat sitt intresse förföretagsrevisionen. Han talar dels om att ge revisorerna en mera aktiv roll,dels om en skyldighet att lämna upplysningar till taxeringsmyndigheterna. Jagvill fråga justitieministern om jag i fortsättningen av vår debatt kan utgåfrån att dessa två sätt är de enda sätt på vilka man önskar utvidgaföretagsrevisionens inflytande på skattekontrollen. Om så är fallet,konstaterar jag att denna inställning kan vila på ett missförstånd. I revisornsuppdrag ingår ett omfattande arbete med granskning av företagetshela förvaltningsapparat, och däri ingår naturligtvis också en långtgåendegranskning av företagets förhållande till skattelagar och uppbördslagar. Anledningen till att man känner oro över detta förslagtill en utvidgning av företagsrevisorns ansvar är fruktan att fler människorskall dras in i det offentligas kontrollapparat. Revisorerna har sin ställningpå uppdrag, och de är beroende av ett förtroendefullt uppdragsförhållande.Samhället är beroende av ett förtroendefullt uppdragsförhållande mellanföretagets ägare och revisorn. Utan ett sådant uppdragsförhållande finns ingenmöjlighet för samhället att få sitt intresse tillgodosett. Jag vill därför tillslut fråga justitieministern vad det är i det nuvarande regelkomplexet i frågaom revisorernas verksamhet som inte tillfredsställer den socialdemokratiskaregeringen. Det går inte att på detta stadium ange vilkaändringar som det kan bli fråga om för att bättre tillgodose kravet från detallmänna att företag fullgör sina skyldigheter i form av skatter och avgiftertill det allmänna. är én avhuvuduppgifterna för den kommission som har tillsatts. Jag vill understryka en sak, och det är att detförhållandet att man nu tar upp dessa frågor om revisorernas skyldighet att stådet allmänna till tjänst med sådana uppgifter som kan behövas just för attföretagen skall fullgöra sina skyldigheter, det är ingenting som på något sättbryter mot grundtankarna i aktiebolagslagen. Aktiebolagslagen reglerar intebara förhållandet mellan ägare, företagsledning och revisorer, den reglerarockså bolagets förhållande till borgenären. I detta sammanhang, när det kanförekomma ekonomisk brottslighet, är det allmänna och staten ofta den allrastörsta . Om företagsrevisors agerande vid misstanke om skattebrott 4 (): Jag tackar för det senaste tillägget. Detbekräftar just min inställning i den här frågan, nämligen att ett av detallmännas intressen redan är tillgodosett i det nuvarande regelkomplexet. Detär precis så som justitieministern påpekar, att man i den intressentkrets varsintressen revisorerna skall bevaka särskilt har nämnt borgenärerna och även samhället.Det ter sig därför svårt att förstå vad den socialdemokratiska regeringenönskar uppnå, om det bara är detta samhällsintresse, som ju redan ärfillgodosett. Jag är därför angelägen att än en gång begära attjustitieministern på något sätt redovisar vad det är som är ofillfredsställandei det nuvarande regelkomplexet. Den upplysningsplikt som det talas om ijustitieministerns svar är alltså tillgodosedd därigenom att revisorerna haratt i sin förvaltningsrevision beakta det allmännas och borgenärernasintresse. 5 Justitieministern :, Utan att gå in i detalj på de bestämmelsersom det kan bli fråga om att titta litet närmare på, vill jag bara konstateraatt revisorerna enligt 10 kap. 13 § aktiebolagslagen har en tystnadsplikt. Deninnebär att en revisor inte till enskilda aktieägare eller utomstående fårnämna upplysningar om sådana bolagsangelägenheter som han har fått kännedom omvid fullgörandet av sitt uppdrag, om det kan lända till förfång för bolaget.Vad det här är fråga om är att se till att skaffa bättre medel över huvud tagetnär det gäller att komma till rätta med sådana företag - som vi tyvärr haralldeles för många av i landet - som inte fullgör sina skyldigheter mot detallmänna. Jag kan för dagen inte säga på vilket sätt denna avvägning skall ske- det får bli kommissionens uppgift i första hand, och sedan kan jag varaberedd att ta ställning i frågan. 6 (): Det är tydligen så att det är tystnadspliktensom är föremål för regeringens intresse. Det har ju också framgått avsocialdemokratiska reservanters uttalanden i lagutskottet . Jagvill mycket bestämt uttrycka en varning för att en uppluckring avtystnadsplikten kommer att leda till att vi får värre förhållanden, nämligen pådet sättet att Om åklagares kontakter med massmedia under pågående utredning särskiltsådana företagsledare som kan ha grumliga intressen kommer att hålla sig medtvå slags revisorer - en som man rådgör.med i de tveksamma frågorna och en somman talar med i andra frågor, dvs. sådana som skall svara upp mot det allmännaenligt revisorsetikens alla regler. Om det således är tystnadsplikten somjustitieministern möjligen förutskickar att kommissionen kan komma att röravid, vill jag på det bestämdaste varna för det. Överläggningen var härmed avslutad. ' 4 § Svar på fråga 1982/83:205 om åklagares kontakter medmassmedia under pågående utredning har frågat mig om jag anser attdet står i överensstämmelse med åklagarens objektivitetsplikt och svenskrättstradition att en åklagare, innan en förundersökning har avslutats,framlägger sin syn på utredningen i massmedia. Jag vill först slå fast att en åklagare självfallet harsamma yttrandefrihet och samma frihet att lämna upplysningar föroffentliggörande i tryckt skrift som tillförsäkras medborgare i allmänhetenligt grundlagarna. Jag begränsar,mig därför till några allmänna synpunkter påden aktuella frågan. Brottsutredningar väcker ju ofta stort allmänt intresse. Iprincip anser jag att det av flera skäl är naturligt och riktigt attmyndigheterna i dessa fall intar en öppen attityd gentemot allmänheten ochmassmedia. Förutom att det finns ett viktigt och berättigatinformationsintresse kan en sådan öppenhet ibland bidra till att motverka attolika rykten och felaktiga uppgifter får en mer allmän spridning. Men här finns också andra intressen som måste beaktas, bl.a. den misstänktes. Det innebär att åklagarna vid sina kontakter med massmediamånga gånger måste göra avvägningar som är både känsliga och svåra. Utan att ta ställning till det konkreta fall som ärunderlag för fråga, såvitt jag förstår, vill jag rent allmäntuttala att en åklagare givetvis kan ha anledning att förklara vad som liggertill grund för ett beslut som han har meddelat om exempelvis ett anhållande.Ett sådant beslut förutsätter ju bl. a. misstanke om brott. Men informationenbör naturligtvis inte ges pä ett sådant sätt att en person utpekas som skyldigtill brottet innan frågan har behandlats av domstol. En åklagare kan vidare av sekretesskäl vara förhindrad attlämna uppgifter som hänför sig till en förundersökning i brottmål. Så kan varafallet inte bara när uppgifterna skulle kunna skada någon enskild person.Detsamma gäller om det finns anledning att anta att det skulle motverka syftetmed de åtgärder som har beslutats eller planeras eller annars skada denfortsatta utredningen att lämna uppgifterna. 8 NICGRÖNVALL (m): Jag tackar justitieministern även för detta svar. Man kan väl konstatera att det tog åklagarna i långtid att inta den position i brottmålsprocessen sorn de tilldelades enligt 1948års rättegångsreform. Åklagarna fick då en mer aktiv processroll, där deskulle företräda det allmänna och helt ensamma föra det allmännas talan mot enmisstänkt. Under senare är har det emellertid stått helt klart att åklagarnahar insett denna brist i sin historiebild, och de försöker nu aktivt attkompensera den stelhet som tidigare rått kring åklagarverksamheten med enmycket aktiv massmedieroll. Som justitieministern framhöll väcker brottsutredningar iSverige och i alla andra länder stort intresse. Det intresset har utvecklat sigparallellt med att den ekonomiska och organiserade brottsligheten har växt tilli styrka och omfattning i . Massmedia utgör, som vi alla vet, informationskälla förstörre delen av folk. De allra flesta av oss hämtar sittåsiktsunderlag från massmedia, och framför allt kanske från etermedia. Det ärdärför uppenbart att den som talar till massmedia i allmänt intressanta ämnenockså använder sig av ett opinionspåverkande medium av stor genomslagskraft. När justitieministern i sitt svar säger att åklagaren harsamma yttrandefrihet och samma frihet att lämna upplysningar föroffentliggörande som tillkommer medborgarna i allmänhet, vill jag starktifrågasätta justitieministerns uttalande. Jag menar alltså att de regler somgäller om förundersökningens offentliggörande utgör en direkt grundläggandebegränsning av åklagarnas rätt att tala i mål de för. Därtill kommer att regler omhänsynstagande till den misstänktes intressen under förundersökningennaturligtvis lägger en begränsning på åklagaren härvidlag. Det fall som föranledde mig att ställa den här frågangällde en åklagare, som redan innan han fattat beslut om anhållande ellerhäktning framträdde i TV och demonstrerade sina bevismedel. Jag tycker att detär ett utomordentligt exempel pä mycket dåligt uppträdande. Jag vill då fråga jusfitieministern, om justitieministernskulle vilja överväga möjligheten att i 23 kap. 4 §, därförundersökningsreglerna finns, införa en allmän åklagaretisk regel med störrestyrka än den som finns där , av innebörd att åklagare underförundersökningen skulle avhålla sig från varje massniedial kontakt som kundeleda till skada för en misstänkt. Om åklagares -kontakter med massmedia under pågåendeutredning Såvitt jag förstår förekommer det ytterligt sällanatt en åklagare på eget initiativ tar kontakt med massmedia. Det är oftast -- så, att det är ett väldigt tryck från massmedias sida som göratt åklagarna anser att de bör tillgodose intresset av information tillallmänheten. Jag går inte in på några särskildafall, men jag har det allmänna intrycket I Om åklagares kontakter med massmedia under pågående utredning attåklagarna fullgör uppgiften att informera massmedia och allmänheten på ett sättsom för det mesta är högst tillfredsställande. 10 (): Sedan jag ställde den här frågan i riksdagenoch den fick en liten smula publicitet, har jag från hela i storomfattning fått brev, telefonsamtal och tidningsklipp, som visar attjustitieministerns fromma förhoppning är alldeles felaktig och ogrundad. Hur kontakten etableras mellan åklagare och massmedia lärvara utan egentligt intresse. Det är endast att konstatera att i en lång serieav fall runt om i - särskilt i samband med utredningar av ekonomiskabrott - har åklagarna till massmedia lämnat redovisningar om vad de håller påmed och därvid lämnat sådana identitetsbeskrivningar, att människor, som ännublott är föremål för misstanke, i tidningar kommit att bli omskrivna såsombrottslingar. I de flesta av de fall som jag fått kännedom om har därefterendera domstolen frikänt eller åklagaren nödgats nedlägga pågående utredning. Mot den bakgrunden anser jag att det är ett rimligt kravatt justitieministern medverkar till att får det härförtydligandet, som egentligen bara skulle förstärka den regel som finns mensom helt lämnas därhän av åklagarna. reglerar processen före och inför domstolsförhandlingen.Rättegångsbalken reglerar inte de olika myndigheternas - domstolarnas ochåklagarnas - relationer till massmedia. 12 (): Jag hävdar att justitieministerns uttalandepå den här punkten är direkt felakfigt. I 23 kap. 4§ sägs attförundersökningen, vars ledare åklagaren är, inte får bedrivas på sådant sättatt den misstänkte förorsakas skada eller förnärmelse av något slag. Det är enregel som jag menar direkt träffar dessa förfaranden och som f. n. inte allsrespekteras. Jag menar att denna regel borde utbyggas med en allmänåklagaretisk regel som skulle ge ett rimligt skydd åt dem som är föremål förförundersökningar. Vi måste komma ihåg att det, vad gäller den ekonomiskabrottsligheten, även förekommer åtal och förundersökningar, som vilar påmisstankar i skatteärenden som ännu inte lett till beskattning. Så länge inte några ytterligare olägenheterkan påvisas i nuvarande regelsystem anser jag att den regel som vallhar redovisat här är tillräcklig. 14NIC (): Jag beklagar naturligtvis attjustitieministern har den här inställningen. För mig återstår under sådanaförhållanden endast att använda de medel som en riksdagsman har för att fåfrågan ytterligare belyst och behandlad här i , och det kommer jagockså att göra. Överläggningen var härmed avslutad. Om tillträde till offentUga inrättningar 5§ Svar på fråga 1982/83:211 om tillträde till offentligainrättningar har frågat mig vilka åtgärderjagar beredd att vidta i syfte att klarlägga rättsläget när det gällertillträde till serviceanläggningar med såväl privata som offentligainrättningar. Det är inte ovanligt att olika slag av offentligainrättningar är belägna i privatägda köpcentra eller innetorg. Frågan omfastighetsägarens befogenheter att i sådana fall bestämma om tillträde tillområdet har fått en ingående belysning främst genom olika uttalanden avriksdagens ombudsmän. Allmänt sett gäller ju att äganderätten till fast egendomi viss utsträckning innefattar befogenheten att utestänga andra från mark ochbyggnader. Det finns dock åtskilliga inskränkningar i denna befogenhet. Omexempelvis offentliga inrättningar som posten eller i ett köpcentrum, innebär naturligtvis hyresavtalet i princip atthyresvärden är skyldig att medge allmänheten tillträde till lokalerna i fråga.Skulle han resa hinder mot detta, torde i vissa situationer även straffansvarför egenmäktigt förfarande kunna aktualiseras. En annan sak är att fastighetsägaren kan ha befogenhet atti hyresgästernas intresse och i samförstånd med dem avvisa exempelvis uppenbartberusade personer från området. Detta får dock inte ske sa att någon hindrasfrån att fullgöra ett legitimt ärende vid t. ex. ett postkontor. Det bör vidarepåpekas att det bara är polisen eller av polisen förordnade ordningsvakter somfår verkställa omhändertaganden. Rättsläget får alltså i och för siganses vara klarlagt. Jag vill emellertid nämna att den fråga som upp torde komma att bli ytterligare belyst när resultatet föreligger av detarbete som bedrivs av ordningsstadgeutredningen (Kn 1977:02). Den utredningenhar bl. a. till uppgift att överväga under vilka förutsättningar innetorg ochliknande anläggningar skall hänföras till allmänna platser. 16NILS (vpk): Pä många håll i landet finns anläggningar -s. k. innetorg -där både privata affärer och offentliga inrättningar inryms.Det råder en viss oklarhet om vem som bestämmer över dessa anläggningar. Motbakgrund av en händelse i , där privata affärsmän och fastighetsägareavstängt Om tillträde till offentliga inrättningar vissapersoner från tillträde till en anläggning med förutom affärer bl. a. post,apotek och försäkringskassa, har jag frågat justitieministern om rättsläget isådana fall. Jag tackar justitieminister för svaret. Utan att närmare gå in på det åberopade fallet tycker jagatt det visar på förhållanden som ur principiell synpunkt är otillfredsställande.Därför får justitieministerns svar stor betydelse för bedömningen av likartadeproblem på skilda håll i landet. Om privata intressen, med motivet attupprätthålla ordningen, påtar sig uppgifter som i andra sammanhang åvilarsamhällsorgan, är detta enligt min mening oroande. Hur är det exempelvismöjligt för den enskilde att få sitt fall prövat, och är det förenligt medrättssäkerheten? Om man sammanför privata affärer och offentligainrättningar i sådana anläggningar, bör samhället rimligen svara för ordningenpå gemensamma områden. Jag tycker att justitieministern gör viktiga påpekanden isitt svar, när han säger att hyresvärden i princip är skyldig att medgeallmänheten tillträde till lokalerna i fråga och att det likaså bör varapolisen eller av polisen förordnade ordningsvakter som får verkställaomhändertaganden. Jag tror att det är viktigt att detta markeras så att detblir klart överallt. Visserligen säger justitieministern att rättsläget ärklart, men det är uppenbart att detta inte har trängt ut och att det finnsolika tillämpningar på olika platser i landet. Jag vill därför frågajustitieministern om han är beredd att vidta åtgärder som undanröjer deoklarheter som uppenbarligen finns i fråga om bestämmanderätten över sådanaanläggningar. När jag säger att rättsläget är klart är detett uttalande som görs med viss modifikation, liksom alla sådana uttalanden.Det kan alltså vara frågan om att tolka även rättsläget i enskilda tillämpligafall. Om det skulle vara några problemvid tillämpningen kan en utredning ta upp dessa frågor, och som vanligt finnsdet en utredning inom som undersöker de olika frågor somkan uppkomma. Jag tror att den här debatten som vi har haft kan vara enanledning för utredningen att ytterligare undersöka dessa förhållanden. Detkanske även behövs information om vad som gäller, och även i det avseendetkanske den här debatten har bidragit. 18NILS (vpk): Jag vill erinra om att redan sä länge sedansom 1969 förekom det tvister om användningen av sådana torg - då gällde detdemonstrationsrätten, vilken har varit föremål för JO-granskning, men även fördebatt här i kammaren. Jag roade mig med att titta på protokollen från dendebatten och fann att redan då anförde dåvarande justitieministern att detaldrig bör vara ägaren till privata innetorg som har rätten att bestämma övervem som skall få vistas på torget. Justitieministern menade även att problemethade vidare aspekter än rentdemonstrationsrättsliga, och det är väl detta som vi har anledning attdiskutera . Men vad som är märkligt är att det tydligen inte har nått framöverallt vad som skall gälla, och jag hoppas i likhet med justitieministern attdagens debatt och de besked som justitieministern har lämnat när det gäller sinsyn skall nå ut till alla delar av landet där den här typen av anläggningarfinns. Jag höll på att säga att justitieministerns besked egentligen bordespikas upp på anslagstavlor landet runt för att det inte skall råda oklarheter. Om inriktningen av säpos verksamhet Det svar som lämnades av den dåvarandejustitieministern medverkade jag till att utforma: Jag vill även säga attdetta är en mycket viktig fråga. Framför allt när den aktualiserades 1969 hademan verkliga problem för att kunna tillgodose kravet på att få demonstrera påoffentliga platser. Just mot den bakgrunden har jag all anledning att hauppmärksamheten riktad på de här frågorna. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på fråga 1982/83:231 om inriktningen av säposverksamhet har frågat mig vilka problemregeringen ser när det gäller inriktningen av säkerhetspolisensverksamhet. Inriktningen av denna verksamhet bestämdes i väsentligadelar av den tidigare socialdemokratiska regeringen. Härefter har vissaändringar av organisatorisk art genomförts. Jag går tillbakaigenom säkerhetstjänstens olika delar för att se hur verksamheten nu bedrivs.Vad jag därvid erfar och de bedömningar jag gör kommer att redovisas förregeringen . Så långt det är möjligt utan skada för säkerhetstjänstenkommer därefter resultatet av genomgången att redovisas offentligt. 21JÖRN (vpk): Eftersom justitieministern inte tar upp deprincipiella frågor som har väckts med anledning av de senaste avslöjandenarörande säkerhetspolisens verksamhet, får jag väl precisera mina frågor. Jagtror att justitieministern kan svara pä dem utan att föregripa den särskildagranskning som han nu håller på med. Min förstafråga gäller följande: Det är känt att personkontroll i en mängd sammanhang, ävenpå bred front i det rent civila arbetslivet, bedrivs med hjälp av privatauppgiftslämnare och rapportörer. Dessa rapportörer saknar normalt varjeyrkesskolning. De har inga kvalifikationer i polisiär metodik eller iexempelvis vittnespsykologi. Om inriktningen av säpos verksamhet står inteheller under något tjänstemannaansvar. T. o. m. myndigheterna själva saknarverkliga möjligheter att kontrollera deras påståenden och observationer. I fallefter fall framkommer att de vidarebefordrar lösligheter, rent skvaller ellerrent betydelselösa uppgifter, som de ibland försöker ge en egen, specielltolkning för att göra dem intressanta. Är det rimligt ur rättssynpunkt, och tjänar det eneffektiv vakthållning kring landets säkerhet, att göra regelmässigt bruk avsådana metoder? Är det inte rimligt att, om vi vanliga medelsvenssöner skallkontrolleras, detta sker åtminstone på ett professionellt och kvalificerat sättoch inte genom ett okontrollerat agentväsende? Min andrafråga gäller följande: Det framhålls ofta från de parlamentariskarepresentanterna i att de anser sig ha god insyn i säposverksamhet. Då uppstår frågan: Har dessa representanter godtagit de metoder somanvänds inom t. ex. och TV? Eller har de helt enkelt ingentingfått veta? Har de då den insyn de påstår? Hur mycket är under kontroll och hurmycket är det inte? Min tredjefråga är: Om uppgifter av säkerhetsnatur tillåts påverka en personsanställningsförhållanden, är det då inte rimligt att vederbörande fårtillfälle att yttra sig och bemöta anklagelser och påståenden, i varje fallunder normala civila förhållanden och i ordinära civila verksamheter? Min fjärdefråga, slutligen, gäller följande: Det är känt att svensk säkerhetspolis fått begäran avsäkerhetsorganen i den tyska att lämna uppgifter om huruvida"marxister" deltagit i konferenser och sammankomster i . Anserjustitieministern det lämpligt att svenska myndigheter vidarebefordrar dentypen av upplysningar?