prot · G609130 · 1982-12-31 00:00:00 — För att inte belasta med för mycket litteratur påområdet skulle jag vilja rekommendera honom att läsa en av utgiven skrift som heter "Man vet inte riktigt hurman skall göra". Den handlar just om arbete, alkohol och kamratstöd. Demänniskor som uttalar sig och som bedriver den här verksamheten är ingafackliga ombudsmän. Det är människor som finns på arbetsplatserna - ifackklubbar, i verkstadsklubbar och i andra sammanhang - och som möter dessaproblem. I skriften ger de exempel på hur de försöker samla människor, som deser är i behov av att få kontakter, i en gemenskap. De ordnar kurser ochkonferenser och försöker att få med alla i ett gemenskapsarbete. Denmöjligheten har de därför att de ser när arbetskamrater har det besvärligt. I den här skriften säger en arbetare: "Arbetsgivarenser bara på effektiviteten. Den sociala sidan är inte hans bekymmer. Iblandverkar det som om vi är ting, inte människor." Jag tror att det är som medmänniskor arbetskamraterna serpå de här frågorna. Jag tycker att det är helt naturligt attfackföreningsrörelsen i den här verksamheten, som bedrivs av arbetskamraternaoch som jag tycker är mycket värdefull, får det stöd av samhället som denbehöver. Jag vill sedan säga till att jag inte tarställning fill den fråga han tog upp, eftersom den berör ett ärende som liggerför prövning i . Jag vill bara rent allmänt säga att det ärväldigt svårt att mäta resultat i ett sådant här arbete. sadei sitt första inlägg att man borde ta hänsyn till resultatet av arbetet. Menhur skall vi mäta det? Jag tycker att det är svårt att ge en definition på vadsoin är resultat i de här sammanhangen. Förste vice talmannen anmälde att anhållit att til protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik. 52THURE JADESTIG (s): betänkande 26 berör i stortsett vårdsektorn och frågor inom det området som sammanhänger med alkohol- ochnarkotikapolitiken. skall vi behandla skatteutskottetsbetänkande, och vi får också då tillfälle att föra en sakdebatt om detta storafrågekomplex. Jag skall därför begränsa mig till de delar av motion 846av mig och några andra motionärer som behandlas i socialutskottets betänkande. I motionen har vi behandlat folkrörelsernas roll ochinformationsinsatsernas inriktning på hela drogområdet. Vad vi syftade tillvar att lyfta fram det arbete som också måste tas med i bilden när vidiskuterar de sektoriella frågorna, nämligen vad som kan göras i förebyggandesyfte och vikten av att information och undervisning riktar in sig på områden somaktiverar människor till att leva och verka i alkoholfri miljö. Vi menar att ensatsning från samhällets sida är av central betydelse för att ge vårafolkrörelser resurser och för att ta till vara deras unika möjligheter attförbättra och vidga informationsinsatserna i form av delaktighet på allaområden: i undervisning, i information, i aktiviteter i alkoholfri miljö.Folkrörelserna kan mycket väl också finna former för aktiva insatser avvårdkaraktär. Statsrådets senaste inlägg gav ju en positiv inramning avoch en inbjudan till ett samarbete med folkrörelserna i det narkotikapolitiskaarbetet. Den absolutistiska står också beredd att hjälpatill. Jag tror att det finns starka skäl att i det samarbetet även ta uppalkoholfrågan. I tider med begränsat ekonomiskt utrymme såväl för denenskilde som för samhället är det viktigt att stödet till folkrörelserna inteurholkas. Försämrad privat ekonomi kan lätt leda till en egoistisk grundsyn,där solidariteten minskar inte bara med de utslagna utan även med dem som påett eller annat sätt har skadats av alkohol och andra droger. En sådanutveckling måste motarbetas på det sättet att man slår vakt om samhällets stödtill folkrörelserna. Satsar man på folkrörelserna i det förebyggande arbetet,begränsar man också kostnaderna inom vårdsektorn. Jag har den bestämda uppfattningen att de uppgifter som vikanaliserar till folkrörelserna ger det allra bästa utslaget. Visst kan detsynas betydande när utskottet i det föreliggande betänkandet anför att det iårets budgetproposition anslås sammanlagt över 10 milj. kr. för t. ex.alkoholnämndens informationskampanj och övriga informafionsåtgärder. Även om det ligger litet grand utanför ramen för det ämnesom vi nu behandlar kan jag inte uraktlåta att nämna att jag aldrig gillatförslaget i årets pefita att periodisera de statliga bidragen till deanslagsmottagande organisationerna. Det för med sig att dessa organisationerfår mindre statsbidrag och ännu mindre . Jag tycker att det ärangeläget med ett nytänkande i dessa frågor och att man åtminstone kompenserarfolkrörelserna genom en direkt höjning av anslaget motsvarande det som deförlorar genom det nya utbetalningssättet. Statsmakterna har ingen anledningatt sätta folkrörelserna på svältkur. Alkoholen utgör den största sociala och hälsopolitiskafrågan. Kraftfulla åtgärder är därför nödvändiga. Enligt motionärernas synpunktär det sålunda av central betydelse att just de frågorna tonar fram som viktigaoch centrala. Om vi vill begränsa skadeverkningarna, måste vi också arbeta ikampen för att begränsa alkoholkonsumtionen. Det som verkligen är oroande ärkonsumtionen hos de unga och att de mycket snabbt fastnar i missbruk. När vidiskuterar missbruksfrågorna måste vi sätta det förebyggande arbetet i centrum.Då bör vi satsa på informationsåtgärder och ge folkrörelserna resurser härfill. Utskottet har en mjuk och posifiv grundsyn i sinamotiveringar när det gäller de synpunkter som vi anfört i sakfrågorna i vårmotion, men jag har med detta anförande velat markera motionärernas syn ochförhoppning, att folkrörelsernas insatser alltfort upplevs som en nödvändigresurs och att vi gemensamt skall lyckas pressa ned den totalaalkoholkonsumtionen. Jag har funnit att utskottets olika företrädare på ettmarkant sätt har tonat fram folkrörelsernas roll. Här står vi alltså enigainför en enig folkrörelse. Låt oss göra det också i det praktiska arbetet ochge dem ekonomiska resurser. 53TORE (vpk); Jag skall i mitt inlägg uppehålla mig vid detsom i betänkandet är rubricerat "Ersättningar till kommunerna för hjälptill utländska medborgare, flyktingar m. har kommun erhållit särskildastatsbidrag för täckande av de merkostnader man där haft som en följd av enmycket stor invandring. Det handlar om ersättning för extrakostnader för denassyrisk-syrianska invandringen då det gäller socialhjälp,socialvårdsadministration, undervisning och barnomsorg. Utgångspunkten för desärskilda statsbidra- gén har varit den extraordinära situationen för Södertäljekommun. har varit överens på denna punkt och slagit fast attinvandringen medfört sådana exceptionella kostnader för kommunen att särskildaskäl förelåg för statsbidrag till kommunen utöver de bidrag som utgår i andraformer. Det har alltså förelegat, och föreligger förhoppningsvisfortfarande, stor enighet om detta. De olika regeringar vi haft harinte gjort andra bedömningar utan ansett att det inte kan vara rimligt attSödertälje kommun ensam skall svara för merkostnader som är en följd av en avstatsmakterna godtagen invandringspolitik. Varje gång som frågan om desärskilda statsbidragen fill diskuterats hartalesmän för borgerliga regeringar försäkrat, att oron för att bidragen inteskulle anslås var obefogad och att det inte finns några förslag om attSödertälje kommun inte skall få bidrag. Fram utbetalades också statligt stöd för de extraordinärakostnader som kommunen haft och som var förenade med den assyrisk-syrianskainvandringens stora omfattning och speciella karaktär. De motioner och förslagsom kommunisterna och socialdemokraterna därefter framfört omett fortsatt stöd efter tidigare principer och riktlinjer har avslagits av enborgerlig riksdagsmajoritet. Efter tillkomsten av en socialdemokratisk regeringoch en gemensam socialdemokratisk-kommu-nistisk majoritet räknade mansjälvfallet med att bidragen till kommun skulle återupptas, om intepå annat sätt så genom ett majoritetsbeslut i . Som ett led i att skjuta frågan framför sig använde enborgerlig riksdagsmajoritet ett uppehållande försvar, där man inte vågade geuttryck för uppfattningen att inte skulle ha sina pengar, utantillsatte en utredning för att bl. a. fastställa merkostnadernas storlek. Ensådan utredning gjordes då av en särskild arbetsgrupp. I arbetsgruppen ingickrepresentanter från budget-, social-, utbildnings- resp. arbetsmarknadsdepartementenoch även företrädare för kommun. Utredningen visade att de uppgiftersom kommun redan tidigare redovisat i stort sett var riktiga och gavsåledes inte i sig något nytt underlag. Viktigt var emellertid att man nu fickslut på diskussionen om vad som var eller inte var riktigt, att man var överensom beräkningarna. Trots detta avslog en borgerligriksdagsmajoritet ånyo förslag om ett återupptagande när det gällerutbetalningen av statsbidraget för kommunens merkostnader. Den borgeriigaregeringens ställningstagande - att inte betala ut ett statsbidrag som avsermerkostnader för socialhjälp, socialvårdsadministration, undervisning ochbarnomsorg -innebär att tidigare utfästelser gentemot kommunen har frångåtts,precis som socialdemokraterna i en reservation då sade. Man framhöll också attuteblivna bidrag hade motverkat kommunens insatser för att överbryggamotsättningar mellan olika befolkningsgrupper i kommunen, och man underströk statensövergripande ansvar. Deborgerliga sade att man inte var beredd att förorda att staten 5 protokoll 1982/83:130-131 skulle svara för de aktuella kostnaderna. Men samtidigtsade man att uttalandet borde äga fortsatt giltighet. Dettauttalande, som återgavs i den socialdemokratiska reservationen och som hargodtagits av , gick ut på att den assyrisk-syrianska invandringen tillSödertälje kommun medfört sådana exceptionella kostnader att särskilda skälmåste anses föreligga för statsbidrag till kommunen, utöver andra bidrag. Mot den bakgrunden är det minst sagt förvånande attsocialdemokraterna i socialutskottet säger att man inte är beredd att göra enannan bedömning beträffande frågan om statlig ersättning till kommunän den som utskottet tidigare gjort - dvs. den tidigare borgerligautskottsmajoriteten. Det var en bedömning som inte bara socialdemokraterna iutskottet utan också samtliga socialdemokratiska och kommunistiska ledamötervid två tillfällen tidigare gått emot. Den här gången kryper även socialdemokraternabakom olika utredningsargument, - precis som borgarna tidigare gjorde, då manförsökte kringgå den här frågan. Jag kan inte undgå funderingen att man villkomma ifrån ett bifall till vpk-motionen. Såväl i min motion som i vpk-reservationen föreslås attriksdagen uttalar att kommun även i fortsättningen skall få statligtstöd av samma omfattning som tidigare för de extraordinära kostnader somkommunen har haft på bl. a. skolans område och det sociala området. Kostnadernaär förenade med den assyrisk-syrianska invandringen - med tanke på dessomfattning och karaktär. Även om reservationen inte bifalls, hoppas jagnaturligtvis att förnuftet skall segra - dvs. att man ändå snabbt kan kommafram till en lösning, som innebär att staten tar sitt ansvar och att kommunenfår sina pengar. Jag beklagar att socialdemokraterna i denna fråga harändrat uppfattning. I utskottsbetänkandet accepterar man t. o. m. tidigareborgerliga bedömningar. Jag vill gärna tro att det är en miss. På alla sättbör man försöka reparera den skadan. Jag är medveten om de besparingsåtgärdersom griper in på olika områden och den press som socialdemokraterna i utskottetkan ha känt från finansminister och andras sida. Men det får bara integå till på det här sättet - med beslut och ställningstaganden, som rör bådeviktiga principer och många människor. Vi får finna oss i att politikerföraktetkan breda ut sig, och sådant här ger näring åt detta. Men ännu allvarligare äratt det ger näring åt ett förakt för polifik över huvud taget. Jag förstår den förtvivlan och ilska som densocialdemokratiska majoriteten i fullmäktige och kommunstyrelsehyser-jag tänker bl. a. på kommunalrådet uttalanden. Jag ärglad över att jag inte nöjt mig med att lita till att en socialdemokratiskregering skulle utgöra en tillräcklig garanti för ett återställande av dentidigare nivån när det gäller statsbidragsgivningen. Istället har jäg skriviten motion, där jag upprepat de krav som vi tidigare varit överens om och somframförts av vpk;s och socialdemokraternas ledamöter. Jag är ledsen över det sätt varpå en socialdemokratiskregering dribblat bort chansen att snabbt få borgarnas fadäs tillrättad. Om minmotion och vpk-reservationen blir bifallen eller ej är i och för sig av underordnad betydelse. gäller det själva sakfrågan,och ett faktum är att reservationen är den bästa utväg som står attfinna för att tala om för regeringen vad man anser - för man anser välfortfarande från socialdemokratiskt håll att skall ha sina pengar? Jag yrkar bifall till reservation 7 omersättning till kommun. 54 () replik: Till detta är bara att säga att det finns enframställning från kommun och att den f. n. bereds inomregeringskansliet; vi får alltså avvakta regeringens ställningstagande innandet går att ge det definitiva svaret på den här punkten. Det sägs vidare i betänkandet att en parlamentarisktsammansatt kommitté skall tillsättas för att se över skatteutjämningssystemet;därvid skall - jag understryker "skall" - bl. a. sådana faktorer somkostnader till följd av invandring beaktas. Det är en viktig markering iutskottets skrivning. 55TORE (vpk) replik: Jag vet vad som står i utskottets skrivning,. Jag känner till de skäl som man från socialdemokratiskt hållenligt min uppfattning har krupit bakom. Men ett faktum är att både vid deuppvaktningar och framställningar som kommun gjort, vid besök avansvarigt statsråd i kommun och genom andra besked som har lämnats,har man från regeringshåll sagt nej till dessa pengar. Tyvärr verkar det som om man från socialdemokratiskt hållockså lokalt på något sätt skulle ha accepterat detta. kan man nämligen iden lokala i läsa att socialdemokraterna nu- i dengenomgång som man har då det gäller budgeten och de ekonomiska bekymren iSödertälje - har plockat bort det krav som man har på staten i fråga omuteblivna statsbidrag för dessa merkostnader. Jag hoppas självfallet att man inte har gett upp då detgäller det rättmätiga krav som kommun har för att klara - jagunderstryker det än en gång-inte normala kostnader, som följer på invandringoch som man genom olika bidrag kan få hjälp fill, utan rena merkostnader utöverdetta. Och kravet täcker ändå inte mer än av dessa merkostnader. För kommuns skattebetalare är detta en mycketvikfig fråga. Det gäller själva principen om att man från statens sida skallhålla vad man lovat - det man förutsatt skulle fortsätta att utgå. I annat fallblir det en icke oväsentlig skattehöjning för kommuns invånare, somdå ensamma får betala vad man var överens om att gemensamt ta stöten för då detgällde att ta emot den osedvanligt stora flykfingström som kom. Det var då Södertäljekommun ställde upp och tog på sig dessa kostnader, mot utfästelse att manskulle få ersättning för kostnaderna. Jag menar alltså att det här är enoerhört stor och viktig principiell fråga. Den har stor betydelse för demänniskor det gäller, och den har stor betydelse också för invandrarna i De bör inte utsättas för misstanken att de iegenskap av invandrare skulle komma att ge upphov till särskilt storakostnader. Risken att det skall uppstå ökade motsättningar till invandrarnafinns också med i bilden, och det bör man vara uppmärksam på. 56 (): I det betänkande som kammaren nu behandlar tarsocialutskottet upp den motion som och jag väckte om samordnade åtgärder mot narkotikamissbruket. För att komma till rätta med narkotikamissbruket och denbrottslighet som har samband med detta, fordras nu samhällsinsatser under långtid mot alla grenar av narkotikaproblemet. Det är politikernas ansvar att ge polis, tull och socialamyndigheter de nödvändiga förutsättningarna, och besluten måste komma snabbt -medan det finns tid att göra något åt problemen. Narkotikaproblematikenssvårighetsgrad och omfattning gör att vi måste arbeta inom ett mycket brettspektrum av samhällslivet. Det internationella och nordiska samarbetet hardärjämte en avgörande betydelse för att hindra införseln av narkotika i våraländer. Mot den här bakgrunden har vi från moderat håll medverkattill att ett särskilt medlemsförslag har väckts i . Detta förslagremissbehandlas just , och det är min förhoppning att vi får stöd för deinsatser som vi har föreslagit. Kravet på att koordinera åtgärderna på allaplan - vilket också framgår av socialutskottets redovisning av vår motion - harvuxit i styrka. Vi har bl. a. i det nyssnämnda medlemsförslaget till föreslagit ett samordnat nordiskt handlingsprogram. Dessutom bör detnärmare utredas om ett samnordiskt data- och informationsprogram kan bidra tillett bättre beslutsunderlag för en mer kraftfull attack mot denna kräftsvulst ivårt moderna samhälle. Jag skall i detta anförande utveckla några synpunkter påde problemställningar som i detta sammanhang närmare bör bli föremål för en merfördjupad analys. har fidigare i denna debatt ägnat sig åtvårdfrågorna, och jag skall komplettera med de övriga faktorer som kan påverkaattityder, beteenden och den sociala miljön. Narkotikalagstiftningens inriktning möjliggör i dagbekämpning av själva varutransaktionerna, dvs. införsel, produktion,försäljning osv. av själva varan narkotika. Penningtransaktioner för att skötanarkotikahandel bekämpas i den mån deras olaglighet som affärstransaktionerkan bevisas, det gäller häleri, bedrägeri, skattebrott etc. Dessa transaktionerär ändå en lika nödvändig länk i narkotikahandeln som själva varuhanteringen. Det finns känsliga moment i tullens och polisensnarkotikaspaning vid kontrollerad införsel bl. a. när det gäller medicin överolika länders gränser. Därför är ett vidgat samarbete i och mellanövriga länder i nödvändigt för att tull och polis skall kunna finnasmuggelvägar och komma huvudmännen och finansiärerna på spåren. Polisen böräven få ökade möjligheter att kunna gå in i narkotikaträsken för att säkrabevis. En människa som med berått modförstör livet för andra kan inte påräkna samma skydd för den personligaintegriteten som andra. Det gäller här att skydda tredje person. Det är mycketangeläget med en skärpt uppmärksamhet på den internationella brottslighetensförgreningar till vårt land. Detta gagnar inte minst det stora flertaletutlänningar som vistas här i legitimt syfte, och som gör mycket värdefullainsatser för allas vår gemensamma välfärd. Vi måste få bättre möjligheter att kontrollera och stoppaden illegala invandringen. De ändringar som kan bli aktuella i de nordiskaländernas utlänningslagstiftning måste enligt min mening utgöra konsekventasteg mot ,en ökad harmonisering av de berörda lagarna. Att sprida narkotika är ett lindrigare brott än attsprida miljögifter. Det finns ingen rim och reson i detta. Det är dags attjämställa dessa brott. Med andra ord: Straffen för grovt narkotikabrott skallvara minst lika hårda som för miljöbrott. Jakten på narkofikan måste intensifieras. Vi måste ingripapå ett så tidigt stadium som möjligt. Insatserna kan emellertid inte enbartriktas mot produktion eller distribution. En framgångsrik narkotikapolitikmåste få alla missbrukare att sluta upp med sitt missbruk och ge upp sin roll somkunder och medlöpare fill narkotikasyndikaten och den organiseradebrottsligheten. Såväl de små innehaven som konsumtionen av narkofika måstebeivras för att langning och fortsatt missbruk skall försvåras. Om narkotikapolitiken inte förenas med en fast kriminalpolitikförblir den verkningslös. Och tvärtom, fru talman; Om kriminalpolitiken intefår ett intimt stöd av en narkotikapolitik med buffert i form av tillämpadsoeiallagstiftning, kommer de redan överbefolkade fängelserna att behöva bliännu fler för att kunna ta sig an offren för en fortsatt utbreddnarkotikamarknad. Ansvaret för barnens uppfostran och utbildning vilarenligt allmänt rättsmedvetande och nordisk lagstiftning ytterst på föräldrarna.Hemmets och kärnfamiljens centrala roll måste betonas. Där grundläggsindividens värderingar. Samhället måste främja den positiva, fostrandeföräldrarollen. Vidare framstår det mot bakgrund av allt mänskligt lidande inarkotikans spår som ett ofrånkomligt etiskt krav att den defaitistiska -knarkliberala -linjens företrädare moraliskt inser sitt ansvar. Men anledning av vad vi motionärer har tagit upp i vårmotion, har socialutskottet i betänkandet gjort ett särskilt uttalande.Socialutskottet nämner betydelsen av föräldrarnas insatser och medverkan närdet gäller att hjälpa ungdomen med missbruksproblemen. Föräldrarna behövs äveni det förebyggande arbetet, säger utskottet. Det är därför viktigt för bl. a.socialnämnderna att finna vägar att nå föräldrarna och uppmuntra dem till ettaktivt ansvarstagande. Det är, fru talman, utomordentligt bra att socialutskottetnu gör denna deklaration med anledning av vår motion. Ett samhälle som ej vill försvara sina inre linjer kaninte bestå. I sin tur medför en uppgörelse av detta slag att ett motstånd moten seriös narkotikapolitik undanröjs. En första framgång har dock vunnits menskall Allmänna opinionen och myndigheternasattityd, inte bara här i utan i hela , har skärpts betydligt, såäven i sedan den nya borgerliga regeringen kom till. Bäst belyses detta av inställningen till cannabis - haschoch marijuana. Länge kunde obskyra element utnyttja den utbredda aningslöshetenför att propagera för att cannabis var oskyldigt och borde legaliseras. Densvenska tillnyktringen har satt spår utomlands. T. o. m. i och ärdet nu etablerad kunskap att cannabis är farligt. Kampen mot narkotikahandelnär således numera sanktionerad som ett viktigt samhällsintresse i många länder.Men den kampen skall föras vidare! Det är framför allt inom ramen för den omfattande s. k. flumkulturensom rockmusiker, profeter för mysteriereligioner m. fl. kunnat förespråka enlivsstil där narkotika spelar en större eller mindre roll. Denna indirektamarknadsföring är den synliga delen av narkotikaorganisationernas verksamhet,som ger dem den breda kontaktyta som är nödvändig för att den illegalanarkotikahandeln skall blomstra och accepteras. Öppet förespråkande av narkotika genom att förhärligamissbruket eller förringa dess skadeverkningar måste aktivt bemötas, och igrövre fall måste man överväga kriminalisering. Den opinion som vill motarbeta en sådan lagstiftning genomatt dra i gång en gränsdragningsdiskussion mellan vad som är konst,dokumentation eller vetenskap, å ena sidan, och öppet förhärligande, å denandra sidan, måste bemötas. Det borde vara möjligt att skilja ut seriösakonstnärer och deras skildringar av drogupplevelser från regelrätta uppmaningartill missbruk och deltagande i narkotikabaserade livsmönster, som förekommer t.ex. på skivomslag. Dessa synpunkter gäller hela drogsmissbruket, alltså ävenspritmissbruket. Vi skall inte tumma på tryckfriheten, men vi kan i allasammanhang påpeka vilka enskilda och grupper, som har narkotikan i sittbudskap. Då tvingas de in i en försvarsposition, som blir alltmer ohållbar medtiden. Vi måste få ett stopp på "flumkulturen" - nästasteg för ungdomar blir annars en utveckling där narkotikabrottslighet ochdrogmissbruk i förening med arbetslöshet och utslagning och bristen pålivsinnehåll skapar en social och kulturell misär, kort sagt: ett slags"slumkultur". Faran är att vi låter det gå så långt att blott två vägaråterstår: Antingen ger vi upp och får erkänna att problemen vuxit oss överhuvudet, eller också tvingas vi till så hårda och drastiska ingrepp att grundläggandedemokratiska värden äventyras. Slutsatsen kan därför bara bli en. Vi måsteredan nu på alla fronter slå tillbaka mot narkotikan - medan det finns tidatt göra något! Som jag inledningsvis underströk, erfordras därförinsatser inom ett mycket brett spektrum av samhällslivet.