prot · G609152 · 1982-12-31 00:00:00 — Jagriktade alltså vid det tillfället kritik mot förslaget och ställde inte hellerupp bakom beslutet om införande av differentierade vårdavgifter. De farhågorsom jag då framförde har fill viss del besannats - det kan jag i dagkonstatera. Vidutskottsbehandlingen föranledde motionerna éh viss uppmjukning av reglerna.Man skrev t. ex. in att de föreslagna avgiftsreglerna måste tillämpas med storvarsamhet och att rehabiliteringssynpuhkten måste ägnas stor uppmärksamhet vidfastställande av avgift. Vihar funnit att man vid tillämpningen av reglerna inte tagit någon störrehänsyn till vad uttalade när beslutet fattades. Systemet meddifferentierade avgifter får med de hårda tillämpningar som praktiseras i vissalandsting svåra konsekvenser för många människor - det kan vi konstatera. Detfinns flera exempel på att personer på grund av höga avgifter förloratsina bostäder och andra grundläggande förutsättningar för ett aktivt liv isamhällsgemenskap. Systemetär som det tillämpas i flera landsting klart rehabiliterings-fientligt.Särskilt hårt drabbas unga och medelålders förtidspensionärer. Jag menar liksommånga andra att differenfierade vårdavgifter strider mot grundläggandeprinciper för svensk sjukvård. LiksomBengt har jag mycket noga studerat socialutskottets resonemang ibetänkande nr 34. Jag finner att utskottet mycket väl fångar upp den kritik somfinns mot avgiftssystemet och även den oro som många människor känner för atthamna i en situation där man drabbas av dess konsekvenser. Jag tycker attutskottet har tagit allvarligt på de uppvaktningar som gjorts och den debattsom förs ute i samhället. Jaghar förståelse för att man vill avvakta den pågående utvärderingen. Genomkravet om att gruppen skall arbeta skyndsamt sätter man också press påöversynen, vilket jag tror är viktigt. Eftersom vårdavgifterna i mycket hög grad berörlandstingen ser jag det som nödvändigt med nya överläggningar medLandstingsförbundet innan ett nytt förslag framläggs. Det är ju ändå på detsättet att landstingen gjort sig beroende av de inkomster som dedifferentierade avgifterna ger. Man måste därför tillsammans medLandstingsförbundet komma fram till en avgiftsstruktur där man tar hänsyn tilllandstingens ekonomi. Det är viktigt att vi handlar på det sättet i det härärendet. Närman konstruerar ett nytt förslag måste man naturligtvis beakta rehabiliteringssynpunkten.Det är oerhört viktigt att människorna som benyttar sig av vården har kontakterute i samhället, och det är viktigt att de kan behålla en ekonomisk trygghetför att starta på nytt efter en vistelse inom långvården. Manmåste också komma bort från de oerhört närgångna prövningar som är enkonsekvens av dagens system som det tillämpas i en del landsting. Målet måstevara lika sjukvård för alla när man konstruerar ett nytt förslag. Jagförstår alltså att nya överväganden måste ske. Därför kan också jag i dagacceptera socialutskottets förslag till beslut. 29 (): Det har varit en lång debatt i denna vikfiga fråga, och det kan intehjälpas att det blir vissa upprepningar. Enligtden överenskommelse som träffades mellan ochregeringen skulle sjukvårdshuvudmännen få bestämma sjukvårdsavgifter förutförsäkrade pensionärer med hänsyn till dessas betalningsförmåga. Varjeenskilt landsting bestämmer sålunda om differenfierade vårdavgifter skall tasut eller ej. Deflesta landsting har använt sig av denna möjlighet, och avgiften har alltsåbestämts av de politiskt valda landstingsledamöterna ute i länen. Detta förhållandeförtjänar att påpekas även i dagens debatt i , eftersom det tydligenhar rått okunnighet härom. Avsikten med differentierade avgifter var att nåbalans för vårdavgifter mellan kommun och landsting. Atteftersträva enhetliga vårdavgifter får naturligtvis inte innebära att manskapar nya orättvisor. Av de i allmän debatt och i press redovisadeomständigheterna framgår att avgiftssystemet i enskilda fall för många har letttill oacceptabla förhållanden. Märkligtnog har emellertid inte samma häftiga debatt förts med hänsyn till de olikaavgiftssystem för vårdformerna vid ålderdomshem och sjukhem som tidigaregällde. Enligt gjorda undersökningar har detta lett till ökade avgifter förpafienten på ålderdomshemmet med /mån., vilket har redovisatshär . Det är en avgiftsdifferens som ökar om en oförändrad sjukhusavgiftskulle kvarstå. överväganden och i den överenskommelse som träffats mellan regeringen ochLandstingsförbundet uttalas klart att stor hänsyn skall tas till om någon annanperson är beroende av patienten för sitt uppehälle. Hänsyn skall också tas tillboendekostnader. Att kunna behålla bostaden är för den enskilda människan ochför pensionären en trygghetsfaktor och en pådrivare för en akfiv rehabilitering. Det skall alltså ske enjämkning, och det är upp till landstingen att kritiskt granska hur dentillämpas. Tröskeleffekterna har varit för stora mellan deolika vårdformerna. Påtryckningar från de anhöriga har inte saknats - detmåste sägas - för att fä den för patienten billigaste värdformen. Frågan om avgiftsfinansiering måste emellertid ses i ettstörre sammanhang och i förhållande till de i allmänhet ökade sjukvårdskostnadernai . Hur skall vi med en krympande ekonomi klara av den offentligasjukvården? Hur skall vi kunna satsa även pä nya behandlingsformer, som kommitfram genom den forskning och utveckling som pågår över hela världen, inte minsti vårt eget land? I redovisas bl, a. den ökning avhöftfrakturer som har skett i , från 104 fall till 904 fall år1981. Det årliga antalet incidenter per 1 000 invånare har ökat för bådekvinnor och män - för kvinnor från 4,4 fall 1965 till 1981, dvs.en fördubbling. För män ligger siffrorna något lägre - frän 2,3 fall år 1965till 1981. Medelkostnaden för vården av en höftfraktur har beräknatstill . Kostnaden för 900 frakturer som inträffat i Göteborg1981, enligt samma redovisning, torde vara minst 30 milj. kr. Jag vill påpeka detta dilemma och den svåra ekonomiskasituation som svensk sjukvård befinner sig i. Det går inte, som de moderataföreträdarna ofta föreslår ute i landstingen, att stanna vid nollfillväxt försjukvården, samfidigt som vi får ett ökat antal åldringar som måste tas om handbåde för specialistsjukvård och för omsorg och omvårdnad. Vem skall bestämma omAndersson skall opereras för en höftfraktur? Skall den enskilde läkaren ta beslutefter ålderskriterium, eftersom landstingshuvudmannen inte kan ställaekonomiska medel till förfogande för ännu ett operationslag? Vi kan komma idetta dilemma, där vi nära nog befinner oss. Att kommunisternainte vill ta något ekonomiskt ansvar är bevisat alltför . I genomsnitt föds 260 barn i och 250människor dör. Liv och död är förutom glädje och sorg alltid förenade medekonomiska åtaganden för människor och samhälle. Från sida vill vivärna om den sjukvård och den omsorg som vi har, och vi vill också ha möjlighetatt utveckla den. Omsorgen om de gamla och och sjuka får aldrig svikas. Skall vi bh tvungna att avstå från specialistsjukvårdenbart för att klara den vanliga somatiska sjukvården och långvärden? har fler långvårdsplatser än andra länder. Det ärinternationellt sett en unik situafion att vi har lika många vårdplatser förlängfidsvård som för korttidsvård inom kroppssjukvården. Detta speglar intebara den större andelen åldringar utan också att satsat mer på ettomhändertagande på våra institutioner, på våra sjukhem och inom långvården. I flera andra länder, t. ex. , är vård i hemmetgenom anhöriga och med hjälp av en utbyggd hemsjukvårdsorganisation mer framträdande. Min erfarenhet från landstingen är att svensk sjukvård nusatsar på att våra äldre skall kunna få bo kvar i hemmen . 3 protokoll 1982/83:152-153 Jagvill med detta anförande instämma i utskottets skrivning. Denarbetsgrupp som tillsatts för uppföljning av reglerna skall arbeta skyndsamtoch, enligt det som har kommit fram här i kammaren, återkomma om någramånader. Det krävs för att effekterna av det nuvarande systemet skall kunnautvärderas, och vi behöver också över huvud taget se över vårt avgiftssystem. Jag yrkarbifall till utskottets hemställan. 30 (): När grunderna för den svenska social- och sjukvårdspolitiken lades fastpå var bakgrunden de då skriande orättvisorna. De fattiga, devanliga arbetarna och de gamla visste vad det ville säga att få skrapa medfötterna och bocka inför överheten för att i nåd få tillgång till vård ochhjälp. Detta förödmjukande system ville man ha bort. Kraven på en lika sjukvårdför alla kom. Kravet på de generella reformerna, där ingen skulle behövautpekas, växte fram. För30 år sedan beslutade man om lika sjukvård för alla pä allmän sal -ävenWallenberg och den sjukaste och fattigaste bland pensionärerna skulle fåfillgång till den. Såkom ATP, knappt ett årtionde . Trygghet på ålderdomen - man skulle istort sett få behålla sin standard. Det betydde visserligen olika pensioner förolika människor, men det gav den enskilde den absoluta tryggheten att fåbehålla den standard man haft under sitt yrkesverksamma liv även som gammal ochsjuk. ATP och den allmänna och lika sjukvården garanterade detta.' Kundenågon ana att vi i riksdag skulle stå och diskutera detvi gör ? betalar alla, låginkomsttagare och höginkomsttagare, som inte ärpensionärer, oavsett hur många miljoner som finns på banken, aldrig mer än 40kr. En bilolycka kan innebära en mycket lång sjukhusvistelse, men sålänge man inte är pensionerad betalar man högst . Dendag man blir pensionär har man alltid, såväl den vanlige folkpensionären somden store kapitalägaren, 365 dagars grafis sjukvård. Men efter den dagen, ävenom man bor hemma, är man utförsäkrad. Och minsann räcker det inte med får betala . som andra medborgare när man blir sjuk. En vanlig folkpensionär som är utförsäkrad betalaralltså . mer än t. ex. höginkomsttagaren närha» blir akut sjuk. Detgår inte många veckor - olika många i olika landsfing - innan en tjänstemankommer och vill. göra en utredning om pensionärens hela ekonomi. Då skalldifferentierade vårdavgifter tas ut. Det enda pensionären då vet är att han ärgaranterad fickpengar. Om hela pensionen i övrigt skall betalas skall detutredas om. Detär nu den förnedrande och högst förödmjukande prövningen sätts in. Det är intenog med att man måste uppge de inkomster man har, som man gör vid andrainkomstprövade avgifter. Nej, det här handlar lika mycket om att berättaom sina utgifter för att om möjligt få behålla litet mer av pensionen. RuneGustavssons jämförelse med bostadstilläggen är fullständigt felaktig. Den endamöjlighet att få en avgift som skall stämma är ju att man redovisar sina egnautgifter. Och kan det gä till så här: Hurstor är hyran? Jaha, då sätter vi ner avgiften en fid för hyrans skull, tillsvi kan se om det är meningsfullt att ni behåller bostaden. Har ni lån på ettsommartorp? Det kan vi nog inte ta hänsyn till. Dricker ni en hela whiskyi månaden? Det kan vi nog inte godta. Har ni två dagstidningar? Betalar ni medlemsavgift itre föreningar? Hadeni tänkt köpa en ny kostym? Jaså, blir den extra dyr därför att den måsteskräddarsys, eftersom ni är sned i kroppen? Ochså går det vidare. Jag skall sluta den här uppräkningen. Jag tror att var ochen som har någon inlevelseförmåga kan förstå förödmjukelsen i detta system. Detär förödmjukande, även om tillämpningen sedan blir generös, även om man efterjämkning tar litet hänsyn till behoven och sätter ner avgiften. Förnaturligtvis kan man inte ta hänsyn till alla behov. Då skulle hela systemetmed differentierade avgifter falla samman. Det är alltså systemet i grunden somär fel. Denhär inkomstprövningen drabbar alla utförsäkrade pensionärer som ligger påsjukhus . finns 70 000 utförsäkrade. Andrapensionärer, som ofta varit inlagda på sjukhus, är i riskzonen för att bliutförsäkrade. När blir jag utförsäkrad? När blir det fördyrt för mig att bli sjuk? Mångatrodde när det här systemet infördes att det bara gällde de s. k. långliggarna,som ändå inte kunde ha någon glädje av sina pengar, som man sade. Verkhghetenär en annan. Den förödmjukelse som hgger inbyggd i systemet går inte ens attuppskatta och mäta, men vi vet att många pensionärer tror sig varatillbaka till sina far- och morföräldrars situafion, när man fick förödmjukasig för att få tillgång till någon vård. Hotet att hamna bland de utförsäkradesskara inger våra pensionärer stor oro. Vi har alltså fått ett system inomsjukvården som torde vara långt ifrån det som var tanken bakom den allmännasjukvården. Låtmig ta ett konkret exempel på hur det kan vara på en sjuksal. En extremhöginkomsttagare ligger i den ena sängen. Han betalar 40kr. I nästa säng ligger folkpensionär , som varit sjuk litetför ofta och är utförsäkrad. för sin lunginflammafion.ATP-pensionär ligger i nästa säng och betalar inget alls. Han har inteförbrukat sina . I den fjärde sängen ligger ATP-pensionären ,som fidigare har förbrukat sitt fria år och har differentierad avgift. Dessa kan alltså ligga på samma sal. De som varitoftast sjuka och de inkomstsvagaste betalar mest! Det här systemet kan inte fåfortsätta gälla. Ett rättvist system måste skapas. De grunder som en gång lagtsfast för den svenska sjukvårdspolitiken måste gälla. Det skall vara billigt,och man skall veta vad det kostar. Samma regler bör i princip gälla för alla.Ingen skall av ekonomiska skäl behöva känna oro inför att bli liggande påsjukhus. När tankarna på det här systemet kom upp tittade man, sommånga har sagt, pä ålderdomshemmen. Man tyckte att samma avgifter skulle gälla.Men man glömde då att det bara är en mycket liten grupp som över huvud tagetskulle kunna komma i fråga för jämförelse. Men även för den lilla grupp där enjämförelse skulle kunna vara rättvis är den felaktig. Det är fler som har talatom det , men jag tycker att det är viktigt att ytteriigare påtala attjämförelsen är orättfärdig. På nästan alla långvårdssjukhus får man en säng, ettsängbord, ett smalt skåp och en stol i ett rum med flera andra patienter. Manfår inga egna möbler, inga egna gardiner, tavlor, mattor, TV- än mindre en egendörr att stänga. Självfallet uppfattar man inte detta som ett boende. Manvill naturligtvis i det längsta behålla den bostad man har. Bara vetskapen omatt hemmet ändå finns med alla saker och minnen inger trygghet bara känslan avatt det flnns, att man kan besöka det. Tas detta bort - vilket häntunder - är det stor risk att livsgnistan släcks. Vad skall mandå leva för? Till ett ålderdomshem flyttar man åtminstone med sitt pick ochpack, men till ett sjukhus tar man nästan inte med sig mer än en tandborste. Många har upprörts över de pensionärer som har samlatpengar pä hög till vad som uppfattas som otrevliga anhöriga, som dyker uppförst när den sjuke har dött. Jag upprörs över att ingen, varken vårdpersonaleller anhöriga, har hjälpt pensionären att ha glädje av sina egna pengar, attfå leva ett litet mer vanUgt liv än institutionslivet. Jag hämtar min erfarenhet från det handikappförbund därjag är anställd. Det finns åtskilliga människor med mycket grava handikapp ochi mycket svåra sjukdomstillstånd som vistas pä långvården men som med hjälp aven eller flera vårdare kan komma ut på semesterresor. Det säger sig självt attsådana händelser är ytterst främjande för rehabiliteringen. Men att betala förflera vårdare när man åker på semester är en fullständig omöjlighet om man barahar fickpengar kvar. Jag vill alltså påstå, att i de allra flesta fall därpensionärer så att säga har samlat pengar på hög, skulle pengarna ha kunnatanvändas för att ge pensionärerna ett rikare liv. Det upprör mig att man villlösa problemet genom att ta pengarna i stället för att hjälpa pensionärerna attha glädje för dem! Och det förekommer minsann i andra sammanhang i samhälletatt anhöriga ärver de gamla som de inte har brytt sig om. Men då är detarvsproblem, och vi skall diskutera det när vi diskuterar arvsregler ocharvsbeskattning. Den diskussionen hör inte hemma i debatten om sjukvårdsavgifter. Jag skall bara återge en del avinnehållet i ett par brev som jag har fått: "Jag har sett hur rädda de gamla är. De som inte kanförflytta sig själva utan hjälp, de som inte har kvar något 'skinn på näsan'.De tackar och tackar så det gör ont i en. Tackar för den lilla hänsyn de får,rädda att något skall bli värre." En kvinnasom är anhörig skriver: "En ung man skulle utreda min mans och min ekonomi dådet gällde att avgöra vad som skulle betalas till . Han t. o. m.undrade vad jag hade gjort av de . som jag haft på minbankbok. Att jag levt päinsatta pensioner fattade han inte." - Hon berättar om att hon oavlönathjälpt sin make i hans arbete under alla år och därför inte har egenATP-pension. Hon säger vidare: "Jag är djupt kränkt som kvinna och hustru. Min manbetalar efter överklagande . Han har rätt till . om dagen.Extra utgifter på sjukhuset går till . : härvärd, fotvård,hygieniska artiklar, rakgrejor, tandkräm. Det är färsk frukt och grönsaker, sominte finns tillräckligt på matsedeln. Det är tvätt av privata kläder och filtar.Det är rödvin och öl. Min man har statens garantilön som konstnär för att hansliv skall vara bra de år han har kvar. Så tar allt detta. Hanbetraktas inte mer som en människa med personliga behov. , men avgiften, . , får han inte själv betala.Det får jag göra av min pension." Hon slutar senare brevet: "Att ingen förstår att detär ett alldeles tillräckligt lidande att ha sin livskamrat på långvården utanatt man också måste kränkas i sina rättigheter som människa." Det är min övertygelse att detta orättvisa system kommeratt ändras och måste ändras. Sedan systemet började tillämpas i många landstinghar allt fler börjat reagera. Det här handlar om människor, som i många fall pågrund av sjukdom eller ålder inte förmår eller orkar protestera. Därför kanaldrig proteststormen bli sä stor som i många andra frågor, som vi annarsbehandlar här. Människorna är också i ett beroendeförhållande. Ändå har enmycket stark opinion kunnat växa fram bland dessa grupper. På tre veckorsamlade Neurologiskt och De handikappades riksförbundin 32 000 namnunderskrifter, och det gjordes av människor som inte kan springai trappor och inte stå ute i kylan på gator och torg. Jag röstar för socialutskottets hemställan, och detgör "jag i övertygelsen om att regeringen nu kommer att lämna ett förslagtill som ändrar systemet. Regeringen får nu en beställning avriksdagen att titta på det förslag till ändring av systemet som lämnats av ossmotionärer och skyndsamt komma tillbaka. Eftersom det här är en ytterstkomplicerad fråga - inte principfrågan, men alla detaljer i försäkringssystemet- tycker jag att det är rimligt att regeringen får några månader pä sig attlägga fram ett förslag för . Men det är bråttom med en ändring av systemet. Ju längretiden går, desto fler människor drabbas. Jag yrkar med detta bifall tillutskottets hemställan. I detta anförande instämde (). 31 () replik; Det var ett utmärkt anförande som MargaretaPersson höll. Det har skapat en stämning i kammaren som de här frågornaförtjänar, och jag tackar för det. Men, fru talman, utskottet har inte lovat något.Utskottet, inkl. socialdemokraterna, har avstyrkt motion ochden motion som och jag står för, vilken har samma innehåll somMargareta . 32INGEMAR () replik: Jag har naturligtvis ingen invändning mot denslutsats som kommer till. Hon instämmer ju i utskottetsuttalande. Men det kan ändå finnas anledning till några kommentarer. De hänsyn som räknar upp och sompensionärerna utsätts för vid prövningen av hur stor avgiften skall vara är jui dessa exempel fullkomligt orimliga. Så får det bara inte gå till näravgifterna bestäms. Man måste komma fram till en mer schabloniserad prövningutan att gä in och rota i individernas ekonomiska förhållanden. Det bör varamöjligt. Visar det sig att det inte är möjligt att åstadkomma en sådan ordning,har utskottet sagt att man får pröva hela systemet. Jag har för min del lagttill att det dä får gälla hela vården. Den ordning som man hade tidigare med differentieradeavgifter i åldringsvården men inte i långtidsvärden är och förblir enkonstighet. Likvärdiga avgifter i likvärdig vård måste vara en riktig princip.Hur blir det med dem som har fått sänkta avgifter? Även det måste prövas,innan man ändrar detta system. har beståtts en hyllningsartikel igårdagens . Hon framställs där såsom hjältinnan i detta sammanhang.Hon har fått politikerna att ändra sig. Jag hade inte väntat mig ett så snabbtresultat, säger . har hon t. o. m. fått det mäktigasocialutskottet att svänga, sägs det. Vad utskottet gör är att det föreslår atthennes motion skall avslås. Anledningen är att det gamla systemet innehöll sådanaorättvisor att vi inte utan vidare kan återvända till det. Systemet skall var lika för alla, säger i talarstolen. Det instämmer jag i. Just därför att vi bör ha ett system somär lika för alla, kan man inte återvända till den gamla ordningen. Därföravstyrks motionen och därför bör reservationerna avslås här i kammaren. förslag innebär att den fria sjukvårdenskall försvinna. I hennes system går det inte att ta hänsyn till de medellösasom har fått Det finns alltså mycket goda skäl för att motionen har fått denbehandling som den har fått och för att man måste ta god tid på sig innan manöverger det nuvarande systemet - om man nu över huvud taget skall göra det omdet visar sig att det inte går att rätta till orimligheterna inom det nuvarandesystemet. Anf.33 MARGÖ (vpk) replik: inlägg här var något av det falskaste jagnågonsin har hört. Jag skulle vilja säga att det var ett rent fariséisktinlägg. Först håller här ett brandtal mot systemets allaorättvisor. På samma sätt har hon figurerat i pressen, där hon precis somIngemar säger har framhållits såsom en hjältinna, som går emot dettaförslag. Ja, nog kan det kanske vara hjältemodigt att sä raskt göra avsteg frånvad man har sagt sig kämpa för. Men det är möjligt att rubrikerna i tidningarnakanske blir något annorlunda efter detta agerande. har förklarat att hon är emot systemet som sådant. Jag vill göra henneuppmärksam på att hon har placerat sig pä samma sida i utskottet som IngemarEliasson, och andra som här ' har sagt att systemet ärbra och att det bara är tillämpningen av det som man skall ändra på. Dettaansluter sig till. Det enda rakryggade hade varit att honåtminstone yrkat bifall till sin egen motion. Jag konstaterar efter denna debatt att det enbart är vänsterpartietkommunisterna som vill avskaffa systemet med de differenfieradevårdavgifterna. 34 () replik: Först vill jag säga till Margö att hon inte behöver ta i såatt hon spricker. då jag fick reda på att detta system skulleinföras har jag kämpat emot det. kanske Margö och jag har olikaprinciper för hur man arbetar för att få igenom det man tror på. Men jag hararbetat i den fasta förvissningen att detta system skall bort. Vi har kanskevalt olika metoder. Närdet gäller pressen kan jag tala gm att det inte är jag som skriver Expressensrubriker och formulerar, dess artiklar. Jag trodde faktiskt att kammarensledamöter förstod det. är så ytterligt raljant fnot mig. Hon sade att vpk var det endaparti som resolut oeh fast hela fiden har kämpat mot detta system. Det är intesant. När det första beslutet fattades i denna kammare ,, sade vpk inte ett enda pip. Man hade ingen motion, och mansade ingenting i debatten. En fullständigt enig riksdag biföll dåsocialutskottets förslag om att differentierade avgifter skulle uttas och attregeringen skulle återkomma med ett exakt lagförslag.. Detviktiga är emellertid inte detta utan att systemet fortast möjligt förändras.Jag tror att Margö och jag är eniga på den punkten. Men jag tyckerinte att jag kan rösta på vpk:s reservation, eftersom man dä tar bort en lagstiftning utan att man exakt vet vad manskall sätta dit i stället. På samma sätt är det med yrkande i derasreservation. Det ligger mycket i motion, men i moderaternasreservation har man bundit sig alldeles för hårt för att tabort det fria året. Något åt detta håll är den enda lösningen, men vi har detmed bara såsom en tankegång i vår motion, inte såsom ett yrkande. Försäkringssystemet är komplicerat.