prot · G609163 · 1982-12-31 00:00:00 — Detta sade man också valrörelse. Det sågvisserligen illa ut, sade man, men fick den borgerliga politiken fortsättaskulle man vända på utvecklingen. Den gången trodde ju väljarna på det. Deborgerliga fick majoritet och fick fortsätta . Men problemet blev att man fortsatte på den inlagdakatastrofkursen. Man fortsatte på vägen mot katastrof, nu t. o. m. i snabbaretakt. Det var naturligtvis detta som avgjorde väljarnas reakfion . För att nu återkomma till budgetunderskottet känner jagett behov av att redogöra för varför det gick som det gick med statsbudgetenunder innevarande budgetår, nämligen att vi har fått en kraftig ökning avutgifterna jämfört med det budgetförslag som fastställde våren 1982.Den presentation av budgeten som mittenregeringen redovisade våras var-av skäl som inte är så svåra att begripa, med tanke pä valet - ganska vältillrättalagd för att den inte skulle avslöja alltför mycket om sakernasverkliga fillstånd. Budgeten var kraffigt urholkad, och den innehöll en radunderskattningar av de utgifter som staten faktiskt hade framför sig. För det första var kostnaderna för statens upplåning,ränteutgifterna, kraftigt underskattade. Vi fick räkna upp dem med, om jagminns rätt, närmare 5 miljarder. För det andra var en rad vanliga anslag underberäknade.Det är ett sätt som man naturligtvis kan använda, men om man uppträder normalthederligt inser man också att anslagen kommer atf överskridas, och det var vadsom hände. För det tredje var anslagen till arbetsmarknadspolitikenberäknade ufifrån ett konjunkturellt nofmalläge, dvs. atf vi skulle ha enganska hygglig sysselsättning i landet. Men det var inget normalläge våren1982. Det betyder atf alla de påslag vi fick göra inte var budgeterade, utanman hade budgeterat för i stort sett en normalkonjunkfur och inte för den svårasysselsättningskris som vi befann oss i. För det fjärde, slutligen, hade man undvikit att taställning fill och skjutit på en rad stora industriproblem, framför allt inomden statliga företagssektorn. Det handlade om förluster som byggts upp underåtskilliga år och som vi blev tvungna att ta fram och täcka genom ökade anslag. Jag vill påminna om att vi såg hur det förhöll sig redan ibörjan av oktober månad, när vi fick möjlighet att göra de förstabudgetgenomgångarna i . I den ekonomisk-politiskaproposition som vi lade fram anmälde jag för att deutgiftsberäkningar som hade antagits av de här redovisade skälen inteskulle hålla. Det var alltså en valbudget. Man hade försökt krympabudgetunderskottet genom en rad manipulationer. Det är därför som jag vägrar att ta ansvar för dessaunderberäkningar och felräkningar vad det gäller budgeten. Vi har nog med att svaraför våra egna synder, för dem vi faktiskt har begått, och vi vill inte svaraför det som tillhör andras fögderi. Jag tycker också att man skulleinse att det inte Den ekonomiska polttiken, m. m. Denekonomiska politiken, m. m. lönar sig särskilt mycket att lägga skulden för egnagärningar på dem som kom efter för att försöka sopa upp efter de borgerligaregeringarna. har frågat mig om regeringen förberedertvängssparande eller "någon annan konfiskaforisk åtgärd". Det var vadjag skulle vilja kalla en inkvisitorisk fråga, för jag vet inte vad LarsTobisson menar med en konfiskaforisk åtgärd. Om vi höjer skatten pä sprit -dvs. om vi tar pengar frän dem som dricker sprit - är det konfiskation? Skall jag stå här och säga att inga skatter någonsin skallhöjas ? Är det sådana uttalanden vill ha, då får handem naturligtvis inte. Men om han menar tvängssparande i den mening som folknormalt lägger i det begreppet, dvs. att man tvingar av folk pengar att läggaspå hög någonsfans för att sedan betalas tillbaka nägon gäng , kanjag säga att något sådant sysfem överväger vi inte. Vi har inga planer på någotsådant. Men om menar att skatter över huvud taget är konfiskationdå får jag tala om att ingen regering kan frånsäga sig möjligheten attgenomföra något sådant i framfiden. Däremot tycker jagatt det hade varit klädsamt om LarsTobisson hade gett besked och svarat på mina frågor om arbetslösheten och densociala utslagningen. Är det så att bara man vinner valet, sä kan man motivera14 % arbetslöshet? Är det så att defta är ett högt föredöme för moderatasamlingsparfiet, bara man är säker på att vinna valet? Det hade som sagt varitklädsamt om förklarat sig på den punkten. Till vill jag säga: Ha själv en bra sommar!Hösten blir svår för oss alla - det vet vi. Jag kanske ändå får säga att jämförtmed hur jag kände det , då jag tillträdde mitt nuvarande ämbete,känns det faktiskt bättre , . De ganska skrämmande upptäcktersom vi gjorde om tillståndet i exempelvis statsbudgeten, som jag redovisade fören stund sedan, gjorde åtskilligt för atf göra ganska dyster förbåde mig och mina kolleger i den socialdemokratiska regeringen. Men sä här ivårsolens glans och efter några förbättringar och några åtgärder som vi harkunnat genomföra känns det bättre. Vi är fyllda av betydande tillförsikt äveninför den höst som otvivelaktigt kommer att avlösa också denna sommar. Slutligen till om budgetalternativ;Jag måste tyvärr säga att det enda substantiella i budgetalternativ äratt ni står fast vid atf återinföra karensdagar, att sänkaarbetslöshetsersättningen osv., dvs. att riva upp våra vallöften. Problemet ärbara att ni vill sänka momsen. Därmed försvinner de övriga åtgärdernasom besparing i budgeten, för ni sänker momsen lika mycket som ni görbesparingar. Detta för mig över till och hans bedrövelseför att förmåga att räkna så allvarligt har försämratssedan han fick lämna departementet. Vi tycker att budgetalternativi och för sig är svårt att beräkna, men det råder inget tvivel om att det intestämmer med uppgifter. Låt mig ge två exempel. Ni kräver att hyreshusavgiften skall slopas. Men för dettar ni inte upp en enda krona i förlorade inkomster i budgeten. Den totalainkomstförlusten är emellertid 1 600 milj. kr. Ni vill, liksom , riva upp våra beslut om slopadekarensdagar, om Nr 163 arbetslöshetsersättning osv. De minskade utgifterna härför räknar ni ertill den godo som besparingar, men vill ni, liksom , sänka momsen 2juni 1983 med 4,5 miljarder. Det räknar ni inte in i ert budgetalternativ. Jag har läst reservationen, , och det sfär iutskottets £)g ekonomiska betänkande att skälet till att ni nu inte har någotyrkande i fråga om momsen politiken m m är att era förslag på det socialaområdet har fallit. Men när ni gör sammanräkningen så räknar ni er till godobesparingarna, men ni tar inte hänsyn till den skattesänkning som ni samtidigttalar om att ni skulle vilja genomföra, eftersom ni får utrymme för en sådangenom dessa besparingar. Jag vidhåller att så snabbt utför har det inte gått medfinansdepartementet, att vi inte genomskådar så här enkla tricks. Jag har jusjälv varit i opposition . , så jag vet hur det gär till närman åstadkommer behagliga budgetalternativ. Men så här långt gick inte vi inågot sammanhang. Vi visste att budgefdepartementet var där och kunde kontrolleraoss. titta över axeln och titta i facit. Det är det vi har gjort, och jag troratt våra beräkningar kommer att stå sig någorlunda hyggligt. Förste vice talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. 44ULF ADELSOHN (m); hade jag nöjet att debattera medfinansministern om löntagarfonder. Han gav ett rakt besked - det berömmet harjag givit. Om regeringen får som den vill, har vi fonderna i den 1januari 1984. Regeringen har bestämt sig för att ta det berömdatredje steget in i den socialistiska samhällsomvandlingen. Ingen kritik, hursakligt grundad den än varit, har påverkat socialdemokraterna ifondfrägan - annat än när det gällt taktiken förstås. De utlovadeöverläggningarna med motståndarna blir. såvitt jag förstår, bara formaliteter. Fondmotständet är starkare . Hela detsvenska näringslivet protesterar. Försöken att återuppliva Harpsundsandan tersig nu en aning nattständna, när offensiven dras i gäng för att överföranäringslivet i fackefs och politikernas händer. Men socialdemokraterna har makten. Sädana är speletsregler. Ingen kan hindra er att använda den socialistiska majoriteten ochtillsammans med kommunisterna, om de nu ställer upp, bygga ett samhälle där denfackliga, politiska och ekonomiska makten växer samman. Tänk - alla de som före valet sade; Socialdemokraterna ärsä kloka att de aldrig kommer att genomföra fonderna. De får sitta där ,för så kloka var socialdemokraterna tyvärr inte. De som däremot är glada över regeringens besked ärnaturligtvis den fackliga eliten, ombuden på kongresserna och ombudsmännen påexpeditio- Den ekonomiska politiken, m. m. De är inte så mänga i förhållande till folket, mende har stor makt, och mer makt får de 1984. behöver mer än någonsin ett näringsliv somtror , företagare som är beredda att satsa, anställda som ärberedda att jobba litet extra, människor som tror på sparande i svensktillverkning. Det är just detta vi behöver för att få pä fötter. Tyvärrmotverkas allt detta av varje förslag om kollektiva löntagarfonder. Fonderna löser inte ett enda av de problem som brottas med -inte ett enda! Löntagarfonderna kommer att höja skatter och avgifter somredan är alltför höga. De kommer - oberoende av hur den slutgiltigadetaljutformningen blir - att koncentrera makfen och ägandet ännu mer i ettnäringsliv där vi klagar över att ägandet och makten redan är alltförkoncentrerade. De kommer att leda till ett sämre utnyttjande av våra resurser,som inte heller utnyttjas tillräckligt rationellt. Vi kommer att få lägre investeringar än vi annars skullefä. och det i dä investeringarna borde öka. Vi kommer att få felinvesteringar, när vi redan kastat alltför många goda pengar efter dåliga. Men tro inte att ni vunnit slaget - tvärtom. Jag uppreparvad jag sade i måndags-en röst på moderata samlingspartiet aren röst förattdessa fonder kommer att avskaffas. Alla borgerliga partier har sagt att medborgerlig majoritet val kommer fonderna att avvecklas. Det var det förstavallöftet, sade . Ja, men det var ett vallöfte som inte kostarett öre men ger framtidshopp för alla dem som annars skulle misströsta. Dagens debatt gäller först och främstregeringens ekonomiska polifik. och jag personligen skall hålla mig till det.Hur ser då siffrorna ut efter vårt första riksdagsår med densocialdemokratisk-kommunistiska majoriteten här i kammaren - den utsträcktahandens år, om jag får kalla det så? Arbetslösheten är högre än för ett är sedan. Underskotteti bytesbalansen är större än det var när regeringen tillträdde. Budgetunderskottetär 15 miljarder högre och inflationen högre än förraåret. Alla balansbrister har alltså förvärrats sedan vi fick den nyaregeringen. Chockdevalveringen har utsatts för skiftande omdömen. Närmittenregeringen devalverade sade socialdemokraterna att ekonomiskaproblem skall mötas med en handfast politik, inte med devalveringar. När detblev dags atf möta de ekonomiska problemen med en handfast politik, valdeemellertid socialdemokraterna att i stället devalvera och kalla detför en offensiv devalvering. Den "offensiva devalveringen" ökar nu vårutlandsskuld med , och då menar jag bara statensutlandsskuld. Vi hörde nämna en siffra pä över 20 miljarder. Densiffran inbegriper hela det svenska folkhushällets skulder- men statensutlandsskuld är . Det motsvarar nästan ett årsbytesbalansunderskott. Devalveringen ökade inflationen - bara med 2,5procentenheter, men mer kommer. Importpriserna, får vi räkna med, ökar med totalt uppemot20 % - säger man . Defta resultat är föga offensivt. Devalveringar äraldrig offensiva. Devalvering är något man tvingas göra, därför atf man intesjälv mäktar med att rätta till obalansen i den egna ekonomin. Jag har försökt att fundera över vad regeringen faktiskt,konkret och handfast har gjort sedan den devalverade. Jag har infe funnit attden gjort något, under denna den utsträckta handens år, som egentligen positivtpåverkar den ekonomiska utvecklingen i . Det har pratats mycket - senast av i ett45 min. långt och mycket bombastiskt anförande. Det vill jag gärna erkänna. Dethar också skrivits mycket som är bra, särskilt i , men dethar inte gjorts något konkret. Sedan chockmedicinen sattes in, i och meddevalveringen, har man inte brytt sig om någon eftervård av svensk ekonomi.Därför riskerar devalveringsmedicinen att bli en Döbelnsmedicin. Vad beror nu handlingsförlamningen på? Jag ser två möjligaförklaringar. Den ena är att regeringen inte förstått hur stora svårigheternaär - och det förvånar mig inte, för det är inte så alldeles lätt att inse hurfruktansvärt illa ute är. Den andra förklaringen är, att regeringensaknar styrkan att göra det man vet måste göras. Jag tror bägge förklaringarnaär riktiga. Den del av regeringen som gärna vill slösa, under ledning av StenAndersson, har inte insett lägets allvar. Andra, däremot, har säkert gjort det- och då menar jag särskilt finansministern själv, . Men kombinationen av ordrikedom och handlingsförlamningberor nog på att regeringen är oenig. De i regeringen som vill spara, och sominsett läget, är i otakt med rörelsen - särskilt med rörelsens starkaste ochmäktigaste del, nämligen . När regeringen är så oenig saknasstyrkan att svika alla de vallöften som man måste svika, om man skall få vår sjukaekonomi att tillfriskna. De ljusglimtar som betonas från de socialdemokratiskatalartribunerna saknar typiskt nog samband med vad denna regering själv hargjort. Det gäller de första tecknen på en internationell konjunkturuppgång -där ju ljuset kommer från -, de sjunkande oljepriserna och den idagarna i Williamsburg dokumenterade viljan hos de stora atf taitu med sina budgetunderskott - vilka budgetunderskott är oändligt mycketmindre än de svenska, vilket man bör betänka i denna debatt. Det är en ödets ironi att regeringen nu tvingassätta sitt hopp till vad , , Nakasones och kan åstadkomma. Ja, ibrist på egna åtgärder och egna beslut får regeringen luta sig mot -ja, bokstavligt sätta sitt hopp till - dem som omväxlande, menalltid lika älskvärt, brukar kalla "de alltmer brutalahögerkrafterna" eller "de aggressiva högerkrafterna". Men inte ens om dessa högerkrafter lyckas dra i gångvärldskonjunkturen -och då skall alla veta att dessa länder, vilkahandlingsfrihet också är begränsad, har gjort uppoffringar som lett fill högarbetslöshet och svåra problem och svåra strukturomställningar, somvinansministern sade. Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. medan vibara devalverat och, som sade, försökt vinna tid - sä kommer detinfe att bota vår svenska sjuka. Det klarar vi bara av att göra själva. De brister vi har i den svenska ekonomins balans ärstrukturella och sä djupa att det infe räcker med ett lågt kostnadsläge och enkonjunkturuppgång för att lösa våra problem - om man vill lösa dem ochvaraktigt. Men regeringen vill - eller förmår - inte ta itu medproblemen. 1 stället förvärras de automatiskt genom gamla beslut, och de förvärrast. o. m. genom en rad nya beslut. Jaghar sagt förr-och jag säger det igen-attmittenregeringen lade ut en i stora delar riktig kurs för den ekonomiskapolitiken. Vi tyckte att det gick något för långsamt, sä att vi fortsatte attdriva ner mot grynnorna i lä. Men socialdemokraterna har lagt om kursen babord hän ochstyr rätt ner mot grunden, som närmar sig allt snabbare. hade respit innan statens ränteutgifter blev större än statens samladeinkomster. När det är så kan ingen reda upp problemen - när ränteutgifterna ärstörre än inkomsterna. Dä kan man inte göra någonting ens om all statligverksamhet som genom ett trollslag skulle upphöra. Vi hade dit i höstas.Nu är fristen , och ju närmare grynnorna vi kommer, desto mer baksug blirdet, och desto svårare blir det atf återta den rätta kursen. Statens och kommunernas utgifter ökar med 60miljarder . Bara de statliga skatterna har stigit med nästan 13 miljardersedan regeringsskiftet. säger att man hade stoppat ökningen. 1själva verket var det första man gjorde att trampa gaspedalen i botten förstatliga utgifter. Alla vallöften som skulle infrias kostade många miljarder.Man gav AMS fler miljarder än AMS ens hade begärt. Jag gratulerararbetsmarknadsministern till denna kraftiga åtgärd - för det som kallaskraftigt i är ju att skriva ut en check . De statliga företagen fick också mer pengar än vad nägonrimligen hade kunnat föreställa sig. av tre som svensken jobbar ihopförvaltas av politikerna. Varannan krona och mer gär till skatt. Sedansocialdemokraterna vann valet har bara de statliga skatterna och avgifternaökat med . Det kan ju alla familjer betänka som har svårtatt fä pengarna att räcka till för en semester . perhushåll bara i skatter och avgifter sedan ni tillträdde. Och vi lever pä lån. skall framtidens forskare bedöma oss här, bedömaregeringen ekonomiska politik efter maktövertagandet . Deskall göra sin bedömning av den utsträckta handens år. Hur kommer deras dom attlåta? Jo, i min tolkning så här ungefär; Den offenfliga sektorn var redan för stor när regeringenPalme tillträdde. Genom socialdemokraternas politik växte den snabbtytterligare. Bidragen till dåliga företag som redan var mycket höga växte tillnya rekordsiffror. Skatterna var höga. Regeringen höjde skatterna ännu mer.Budgetunderskottet var alltför stort - farligt stort. Regeringen spädde på detungefär 16 miljarder . Trots att exporfkonjunkturen utveckladesbra. t. o. m.mycket bra, blev underskottet i bytesbalansen stort. Inflationen i ökade mer än i omvärlden. Det som vannsmed hjälp Torsdaeen den av devalveringen förlorades genom att man var förslapp i sin kontroll av 2 jnni 1983 Och tillsammans med kommunis- ternahöjde socialdemokraterna arbetsgivaravgiften. Till detta kom ett stort ry ekonomiska antal ytterligare skattehöjningar. polttiken, m. m. fram höjdes momsen,arbetsgivaravgifterna - i två omgångar -, skaften pä elkraft ochaktieutdelningar, arvsskatten samt gåvo- och förmögenhetsskatten. Rätfen tillunderskottsavdrag urholkades, inflationsskyddet i skatteskalorna begränsades,och hyreshusavgift och videoskatt infördes. Provisorisk vinstskaft infördes, och extra vinstskatt tilllöntagarfonderna förbereddes. Allt - ja, allt - hade det gemensamt attinflationen drevs upp. Men infe nog med detta: Utgiftsexplosionen och denkraftiga ökningen av budgetunderskottet gav samma resultat - priserna ökade. Och som regeringen med hart när varje beslutdrev upp inflationen satte den upp ett mål pä 4 procents inflation ,dvs. mer än en halvering av inflationen. Var fanns logiken? Hur kunde en sådanpolitik göra anspråk på trovärdighet? Nej, ekvationen gick inte ihop. Ja, kanske kommer det att låta sä, och det är inte säsvårt atf förstå varför. Det vikfigaste av allt för en framgångsrik ekonomiskpolitik i dagens saknas nämligen, och det är besparingar - en rejälbantning av utgifterna i stat och kommun. Den debatt som förts här har varit ganska unik.Det har varit en diskussion mellan finansministern och företrädare för andrapartier om hur mänga fler miljarder de andra partierna har sparat.Finansministern har försökt framställa det som att de inte har sparat särskiltmånga miljarder, medan och har sagt att de visst har sparatmänga miljarder och har ett mycket bättre utgångsläge. Däremot harfinansministern utmålat - som verkligen sparar miljarder - somnågot slags avgrundens mästare. Men alla partier har föreslagit besparingar,och regeringen, som har ansvaret för det viktigaste i den svenska ekonomin,nämligen att hälla budgetunderskottet under kontroll, värjer sig och göringenting - mer än talar. Men det gör man å andra sidan desto bättre; det kanjag inte förneka. krävs det en ordentlig bantning av utgifterna i statoch kommun, eftersom sä gott som varje enskilt problem i ekonomi berorpå att den här socialdemokratiska regeringen, liksom alla andrasocialdemokratiska regeringar, väljer att höja skatterna i stället för attspara. Jag kan förstå att efter den valrörelse som partiet, och inte minst dessordförande, bedrev saknar man politiskt utrymme för att göra det sommåste göras. Regeringen är bunden att fortsätta som förr, till skada förSverige, herr talman, men kanske på kort sikt till gagn för socialdemokraternasställning i opinionsundersökningar - men det leder till föga hopp pä sikt. Det gångna riksdagsäret - den utsträckta handens år - harinte varit något bra år för . Att regeringen inte handlat kommer att ge oss problem 93 Den ekonomiska politiken, m. m. Det blir en dyr tempoförlust. Det är inte så atfregeringen bara visat brist pä handlingskraft - det vore fel att säga - men närden handlingskraften funnits har den ofta varit till skada, inte minst för detnäringsliv som vi hoppas skall kunna arbeta och sälja oss ur krisen. Man harfattat en rad beslut som försvårar för svenska företag att konkurrerautomlands. Det gäller självfallet alla skattehöjningar jag nämnde tidigare. Detgäller indusfribidragen till företag som infe går bra och som också ökardrastiskt. Det gäller vägran att diskutera en enda del i den dyrbaraarbetsmarknadspolifiken, den ökade byräkratiseringen. Och förbereds också förslag om löntagarfonder.Etableringskontroller föreslås på område efter område. Pä andra fält därbehovet av handlingskraft verkligen finns, exempelvis när det gällerenergipolitiken, händer däremot ingenting med undantag för att man tillsaft enutredning, och patentmedicinen naturligtvis: höjda skatter. Tyvärrtvingas jag sammanfatta och säga; Regeringen saknar förmåga eller vilja att göra någontingät det växande budgetunderskottet. Regeringenorkar inte, eller vill helt enkelt inte, spara. Regeringenfördjupar de redan befintliga problemen för näringslivet. Men vad regeringen förmår är att tillsammans medkommunisterna höja skattetrycket ytterligare. Det är, herr talman, härd kritik som vi moderater tvingasrikta mot regeringens fögderi under den utsträckta handens år. Men vi inte barakritiserar, utan vi erbjuder också ett alternativ. Det har sagts förr, och jag kan säga det igen, att dennasocialdemokratiska regering har en tillgäng som fä regeringar har haft,nämligen en opposition som är beredd att medverka till obehagliga ochimpopulära beslut att spara i statens utgifter. Och vårt parfi står förkraftfulla besparingar och därmed för en sund finanspolitik. Medansocialdemokraterna, när de var i opposition, förde en kraftig överbudspolitikoch lovade mer skaftepengar till hart när varje tänkbart ändamål, gör vitvärtom; Vi föreslär lägre utgifter. Vi vet atf infe har råd. Vi vet att politikernamåste börja rätta mun efter matsäcken. Frän oss behöver regeringen inte befaranågra överbud. Vi säger också nej till fortsatta skattehöjningar. Det görvi av mänga skäl. Ett - ett enda - av de skälen borde fä socialdemokraterna attlyssna: Att låta bli att höja skatterna är det enda sättet att ens ha nägonchans att nå socialdemokraternas eget inflationsmål på nästa är. Vi moderater har lagt fram en rad förslag för att stärkaföretagen och deras effekfivitet. Vi har infe väjt för det som är kortsiktigtimpopulärt. Vi har varit beredda att ge regeringen värt stöd för en sundsanering av ekonomi, men regeringen har i stället valt att söka stödhos kommunisterna. Lika hårt som vi kritiserar regeringen, lika hårt står vid vårt kärva alternativ för att bota den svenska sjukan. Jag har sagt det förr, och detförtjänar att sägas också, att det inte är säkert atf vi på varenda punktfunnit de bästa tänkbara av alla besparingar, men vi har även här varit bereddaatt diskutera därför att vi anser attlandets läge kräver det, och vi har i alla fall föreslagit och tagit fram Nr 163 besparingar pä över 20 miljarder. Vi vill ockå ha en rejäl ochvaraktig Torsdaeen den marginalskattereform enligt de riktlinjer som de treborgerliga partierna var överens omden där februarikvällen 1981. Vi vill ha stopp för högre utgifter i Den ekonomiska polttiken, m. m. stat ochkommun, ett kommunalt skaftestopp och rader av reformer, i bostadspolitiken,arbetsmarknadspolitiken och kreditpolitiken - allt för att stärkamarknadsekonomin, som har svårt att skapa och få utrymme.