prot · G609163 · 1982-12-31 00:00:00 — De tre partierna som står bakom skattereformen,socialdemokraterna, och , uttalade därför i samband medreformens genomförande att en förutsättning för att den skulle kunnagenomföras i den planerade takten var atf höginkomsttagarna visade särskiltstor återhållsamhet i sina lönekrav under själva reformperioden. Vi har ocksåutgått ifrån att dessa grupper, som krävt enmarginalskatfereform, kommer att föra en sådan lönepolitik atf de angivnavillkoren beträffande lönebildningen uppfylls. Det är regeringens uppfattning att reformeringen avinkomstbeskattningen, inkl. de ändrade reglerna för skatteavdrag, är en viktigoch nödvändig reform. Vissa tendenser avtalsrörelse gör det docknödvändigt att med yttersta uppmärksamhet följa utvecklingen i avvaktan pä enslutlig bedömning av huruvida lönebildningen uppfyller de förutsättningar somvi har ställt upp för atf fullfölja skaftereformen. Det tredje området vad beträffar kampen mot inflationen ärbehovet av att bryta förväntningarna om fortsatt inflation. Erfarenheten är attsädana förväntningar i sig bidrar till att driva upp priserna. Ett verksamt instrument för det är att avindexera densvenska ekonomin. Efter mer än ett årtionde av hög inflation har användningenav indexklausuler spritt sig till näsfan alla delar av vår ekonomi. De finnsrikligt representerade i de offentliga utgifterna. Men indexeringar finns ocksåpä lönemarknaden och inom näringslivet i olika slags avtal. Det farliga medindexklausuler är inte bara att de fungerar som motorer för fortsatt inflation.Värst är att de skapar illusionen att om vi alla - löntagare, företagare,pensionärer, skattebetalare, smäsparare osv. - har våra inkomster - som detheter - skyddade mot inflation, dä undgår vi också inflationens verkningar. Men de kostnader och skadeverkningar som inflationen förmed sig kan vi som nation aldrig undgå. Dem får vi alla på ett eller annat sättbetala - genom arbetslöshet och förluster av levnadsstandard och välfärd. För att bryta ner inflationsförväntningarna och elimineraindexklausuler som motor för fortsatt inflation föreslår regeringen att deindexeringar och andra slag av priskompensation som kan påverkas, år 1984begränsas till högst - dvs. den inflationsnivå som kan förutses både härhemma och i våra viktigaste konkurrentländer. Jag vill understryka att syftet med en sådan avindexeringär att bryta inflationsförväntningarna och inte atf minska värdet av de olikaslag av förmåner och belopp som är knutna till nuvarande indexregleringar.Realvärdet av de här beloppen kommer infe att urholkas om inflationen kanpressas ned till den målsatta nivån. Den sista punkten i inflationsbekämpningen är åtgärder föratt bryta upp flaskhalsar i produkfionen och öka flexibiliteten på olikastrategiska marknader. Erfarenheterna visar nämligen att ett inflationsförloppkan sättas i gäng även vid ett förhållandevis lågt kapacitetsutnyttjande genomatt det finns sådana flaskhalsar. Exempel pä åtgärder som kan minska dessarisker är insatser för att främja yrkesutbildningen och för att stimulera enökad rörlighet på arbetsmarknaden samt de utvidgningar av kapaciteten genominvesteringar bl. a. i transportsektorn som vi har satt i gång. Kapitalmarknaden är också viktig. Genom devalveringen harförutsättningar skapats för en bättre fungerande marknad för riskkapitalet.Det avspeglas bl. a. i den rekordstora volymen nyemissioner på börsen.Regeringen kommer också att lägga fram förslag som syftar till att säkerställaett tillräckligt omfattande utbud av riskvilligt kapital även ,såväl i individuella som i kollektiva former. Vi har vidare påbörjat en översynav företagsbeskattningen, bl. a. i syfte att underlätta ökad rörlighet förriskkapitalet mellan plika företag och branscher. Med sikte på nästa är kommersom ett led i detta en sänkning av bolagsskatten att föreslås. Regeringens program mot inflafionen attackerar deninhemska inflationsprocessen vid alla dess rötter pä en gång - och det är enförutsättning för atf det skall ge resultat. kan det ge oss möjlighetatt sätta in också det femte och sista vapnet mot inflationen, nämligen enaktiv valutapolitik som minskar den inflation som vi importerar frän utlandet. Vilka är då oppositionspartiernas alternativ? Moderaternasluter utan förbehåll upp kring en ensidig åfstramningspolitik. Men budskapetär något kluvet. politiska dokument - deras motioner ochreservafioner- är fulla av kärva och manliga fraser om behovet avåterhållsamhet och minskat budgetunderskott. Men påstår man i denbilligare propagandan - som oftast framförs av partiledaren själv - att densocialdemokratiska regeringen "satt svångrem runt halsen pälöntagarna". Med detta avses att den privata konsumtionen stramas ät förhårt. Uppgiften är därför, hävdar , att skära ned de offentligautgifterna, och då skall utrymme uppstå för att sänka skatterna, och då skallden privata standarden kunna höjas - enligt det moderata receptet. Detta är inte sant. Den största delen av de offentligautgifterna utgörs av transfereringar, inkomstöverföringar, till hushållen. Ochi den moderata partimofionen om den ekonomiska politiken finns det en lång radförslag om just nedskärningar av sådana transfereringar. Det gäller sänkningarav ersättningarna vid sjukdom och arbetslöshet, fördyrade levnadsomkostna- Den ekonomiska politiken, m. m. Denekonomiska politiken, m. m. der för hushållen via minskade livsmedelssubventioner ochneddragna räntesubventioner fill hyreshus, höjda barnomsorgsavgifter och mycketmera. har räknat pä de moderata förslagen, och vi finneratt de innebär atf den privata konsumtionen skulle falla med en helprocentenhet mer än i den prognos som finns i nationalbudgeten och som grundaspå regeringens politik - defta trots de omfattande skattesänkningar som utlovasav . Om det finns en svångrem runt halsen pä några här i landet sådras den alltså ät ett hål till om och hans kolleger skulle fåbestämma. När det gäller den offentliga verksamheten slår denmoderata nedskärningspolitiken mycket hårt. Minskade arbetsmarknadspolitiskainsatser i kommunerna, nedskurna statsbidrag osv. medför enligtfinansdepartementets beräkningar att den kommunala verksamheten skulle bli 5 %lägre än vad vi nu räknar med. Det här är litet lustigt, därför att säger attde har nolltillväxt när det gäller den kommunala verksamheten. Med de motionerman har framlagt skulle den kommunala verksamheten minska , om degenomfördes. kanske har någon förklaring till varför man nuöverger nollprocentstillväxten och sätter sig på en kraftig nedskärning av denkommunala verksamheten? Detta undgår naturligtvis infe att ha effekter på dentotala tillväxten i vår ekonomi och pä sysselsättningen. Effekten när detgäller bruttonationalprodukten blir att den kommer att sänkas , dvs.vi får i stort sett stagnation av totalproduktionen . Enligt våraberäkningar innebär detta en ökning av arbetslösheten med ungefär 40 000personer . fullföljde den här politiska linjen i sittinlägg . Han sade att endast marknaden kan skapa sysselsättning. Han sadeockså att ansvaret för att det uppstår arbetslöshet faller på löntagarna.Staten har inget ansvar och inga andra uppgifter i dessa sammanhang än attförsöka hålla inflationen nere och skapa frihet för företagen. Såvitt jagförstår är detta ett komplett monetaristiskt program, i den form som detursprungligen fördes fram i och men numera är åtskilligtmodifierat och skamfilat. Men därför blir det dä helt följdriktigt att LarsTobisson hyllar den ekonomiska polifik som förs av premiärminister ochpresident som en lyckad politik - en lyckad politik, som tydligen ocksåskall stå som ett mönster för moderat polifik i . Var det lyckosammaligger får väl redogöra för. Det är bara att konstatera attpriset för den monetaristiska politiken har blivit oerhört högt: enarbetslöshet i på , i pä och fattigdom ochförtvivlan som sprider sig i allt större grupper av medborgarna. Om det är enlyckad politik, vore det intressant atf höra vad som är misslyckad polifik,mätt med mått. Men med det här blir det helt konsekvent att man läggerfram en lång rad förslag som utan undantag innebär omfördelningar frånmänniskor med vanliga inkomster och från vanliga löntagare till de moderatakärntrupperna av höginkomsttagare och förmögenhetsägare. Räntebidragenfill flerfamiljshus skall bort men inte räntebidragen till Nr 163 Förklara konsekvensen och rättvisan i det!Sjukersättningen skall Torsdaeen den sänkas,vilket drabbar de LO-medlemmar som inte har avtal om utfyllnad -, ignn Arvs-, förmögenhets- och gåvoskatterna skall sänkas. Skattereduktionenför aktieutdelning skall återinföras, men skattereduktio- r, / ; nen förfackföreningsavgifter skall slopas. Statsskatten skall indexeras fullt noliiiken m m ut, osv. Det finns ingen annan etikett på detta än att det ärbrutal högerpolitik av traditionellt slag, numera uppiffad med litetmonetaristiska teorier. Den gär ut på att öka arbetslösheten och åstadkomma enkraftig inkomst- och förmögenhetsomfördelning till de besuttnas fördel. Jag lyssnade här till herrar Åsling, , ochJosefson. Jag väntade mig att åtminstone finna en rad eller en mening i dessafyra mitfenpartisfers anföranden där de hade något att säga om den moderatapolitiken. Jag hittade ingenting sådant. Allt mitt spända lyssnade varförgäves. Betyder detta att ni accepterar, som jollar i kölvattnet på denmoderata skutan, uppläggningen av en sådan ekonomisk politik? Är det den nitänker underkasta er den dag då förhoppningar om en moderatleddregering har slagit in? Jag tror det vore värdefullt för många som sitter i denhär kammaren och ute i landet att fä höra om ni inte har någon kommentar attfälla till uppläggning av den ekonomiska politiken. avslöjar de vad de vill åstadkomma med det svenska samhället, denförändring av samhällssystemet som de eftersträvar. När vi tittar på mittenpartiernas alternativ, finner viatt det visserligen är litet suddigt i konturen, men på åtskilliga punkterfinns det klar kontakt med den ekonomiska politik som regeringen vill bedriva.Vi har delvis samma syn på det samhällsekonomiska läget. Vi är exempelvisöverens om att det inte går att skära ned budgetunderskottet alltför snabbt,eftersom det skulle innebära en kraffigt stigande arbetslöshet. Jag mäste säga att och försökatt blåsa upp enorma skillnader vad gäller budgetpolitiken mellan deras egnapartier och regeringen faktiskt inte har någon grund. Vi har gått igenomcenterns och motioner lika väl som . Budgetpolitikenskiljer sig högst marginellt-vad gäller ärdet knappast någonskillnad alls, och mellan och vår politik skiljer det kanske i sluteffekt pä budgetsaldot. Jag tycker att det ärmärkligt att man försöker göra detta till kolossala skillnader i synen päbudgetpolitiken. När efterlyser förslag om kraftigautgiftsnedskärningar är det bara atf konstatera att inte heller harpresenterat några sådana. Vi har också en hel del beröringspunkter när det gällerskatte- och fördelningspolitiken. Förutsättningar borde därför ha funnits fören uppgörelse bl. a. om hur skattepolitiken borde föras. Tyvärr har detta intevisat sig vara möjligt. I denskatteöverenskommelse som uppnåddes mellan mittenpartierna och 73 Den ekonomiska politiken, m. m. socialdemokraterna förklarade vi. attinkomstskatterna skulle sänkas för huvuddelen av de heltidsarbetande löntagarnaoch att detta skulle finansieras genom höjda arbetsgivaravgifter eller genom enproduktionsfak-forskatt. På grund av faktorer som jag redan har redovisat harregeringen nu föreslagit att finansieringen skall ske genom höjdaenergiskatter i stället. Båda mittenpartierna har entydigt förklarat att de seren höjning av energiskatterna som ett bättre finansieringsalternativ änhöjningar av arbetsgivaravgiften eller införande av proms. Ändå förefaller detnu som om behandling av regeringens förslag skulle komma attresultera i dels en temporär höjning av arbetsgivaravgiften , dels enotillräcklig finansiering av skatteomläggningen . Det främsta argumentet mot energiskattehöjningarna - ochdå enkannerligen bensinskatfehöjningen - har varit att man hellre än att höjadessa skatter borde finansiera skatteomläggningen och de arbetsmarknadspolitiskasatsningarna genom att skära ned andra offentliga utgifter. Men vad gällerskatteomläggningen är detta inte alls vad som avsågs med"finansiering" i skatteöverenskommelsen. Här måste jag med nägon upprördhet reagera mot vad BjörnMolin sade i sitt inlägg och som jag inte kan se som något annat än en klarförfalskning. anförde nämligen: Ingenting sades i skatteuppgörelsenom huruvida skattereformen skulle finansieras med inkomstförstärkningar ellermed besparingar. Men, , det står i den av propositionen om skattereformen; "1 överenskommelsen mellande tre partiernaanges att skattereformen i sin helhet bör finansieras genom en höjning avarbetsgivaravgiften eller genom införande av en vidareproduk-tionsfakforskatt." - Det står alltså "i sin helhet",. Sedan anför i propositionen; "Mot dennabakgrund bör det slås fast att den aktuella reformen har karaktär av enskatteomläggning, som i sig inte är avsedd atf medföra någon ändring av detsamlade skatteuttaget. "-Det är detta vi har hävdat i de överläggningar vihar haft med bl. a. , där ni har sagt att ni inte stårvid era egna uttalanden i den proposition som mittenregeringen lade fram ochden uppgörelse vi hade från början. Jag hoppas nu att eller eller bådatar tillbaka de uttalanden de har gjort här om att vi inte har varit överens omatt detta var en skatteomläggning, att den skulle finansieras i sin helhet ochatt vi dessutom konkret angav att det bara fanns två alternativ,arbetsgivaravgift eller proms. har infe gjort sig känt för att varadet mest ordfasta av partier, men den här gången har ni en chans attrehabilitera er genom att ta fillbaka de påståenden som gjorde. Vidare hävdade att den extra sänkning avinkomstskatten som sker - skatteuttaget sänks i vissa skikt med I % - inteingår i skattereformen. Men det är ju bara så att denna procent tidigareladesett år och då inte fick någon finansiering. Hade vi inte gjort dennatidigareläggning hade skattesänkningen med denna extra procent kommit 1984. somett led i marginalskaftesänkningen, och då kostat 750 milj. kr. Denfinansieringen försöker ni nu dra er undan genom att säga att denna sänkninginte ingår i skattereformen. Det gör den visst det! Fråga - hanborde veta bättre! Det här får dä konsekvensen att det uppstår en sprickamellan mittenpartierna- håller såvitt jag försfår fast vidskatteuppgörelsen. Det vore anledning atf under den här debatten se om densprickan går att täta igen. sade nämligen i sitt anförande att centernär medveten om att den återstående delen av reformen skall finansieras och attdenna återstående del utgör en tredjedel av det totala finansieringsbehovet,medan talade om någonting helt annat. Mellan er skiljer det , vadjag förstår, ungefär 600-700 miljoner. Om det här är exempel pämittensamar-bete sä bevare mig väl! Men låt oss nu reda ut var i den härterrängen folkparfiet befinner sig. Jag skall inte orda så mycket om bensinskattehöjningen.Motiveringen för att gå emot den är litet förbryllande. säger inte vill ha en höjd bensinskatt - det skulle motverka rörligheten påarbetsmarknaden. säger att man inte vill ha höjd bensinskatt därför attdet fördyrar boendet i glesbygden och skulle driva fram en för hög rörlighet påarbetsmarknaden, en ny flyttlasspolitik. som man kallar det. Jag undrar: Finnsdet inte i själva verket andra och mindre sakliga motiv bakom motståndet motregeringsförslaget på den här punkten? Vi tycker att alla de sakskäl som finns entydigt talar föratt energiskattehöjningar är det bästa medlet att finansiera skatteomläggningoch extra insatser inom arbetsmarknadspolitiken. Jag vill bara påminna om attden slutsatsen också har dragits av en lång rad borgerliga kommentatorer ochledarskribenter, som febrilt uppmanat mittenpartierna att tänkaom. T. o. m. konstaterade att "höjda energiskatter ärbästa alternativet, klart att föredra framför höjda arbetsgivaravgifter ellerproms". Det är klart att vi är litet besvikna och förvånade överatt mittenparfierna agerade som de gjorde. Vi tyckte att förslaget att ändrafinansieringen av skatteomläggningen var samhällsekonomiskt vettigt. Vi säg detockså som en utsträckt hand till mittenpartierna; vi visste hur svårt de skulleha att acceptera i varje fall införande av proms. noterar jag skatteutskottets uttalande och särskiltStig Josefsons uttalande att man är beredd att fortsätta diskussionen omskattereformens finansiering. Men då mäste vi nog i förväg ha klarat ut vad viavser med den saken. ekonomi har under de senaste årenkraftigt försämrats. Produktionen har stagnerat och framtidsbyggandet har gåtttillbaka. De allvarligaste konsekvenserna är den växande arbetslösheten ochvårt allt påtagligare beroende av utlandslån för att klara försörjningen. Dettorde vara oomtvistat att nyckeln till lösningen på våra ekonomiska problemligger i att vända den industriella utvecklingen till en ny period av tillväxt. Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. Det är på grund av industrins svaghet som vi inte kanförsörja oss själva. Av samma skäl finns det inte längre tillräckligaproduktiva resurser som kan ge alla människor arbete. Vi har vidtagit en rad åtgärder som syftar till attstimulera industriell fillväxt och ge resurser för ökad sysselsättning. Dem harvi inriktat så, att vi skall kunna förbättra både tillväxten ochsysselsättningen i vårt land jämsides med att vi får ned underskottet i vårautrikesaffärer. Vi kan nu börja skönja de första tecknen pä positiva resultat.Vi har fått en påtaglig förbättring av konkurrensförutsättningar och lönsamhetför den produktiva industrin. Detta ger förutsättningar för att vi skall få ennedgång av byfesbalansunderskottet, vilken till en början blir långsam, men börkunna få en ökad takt. Vi kan också se tecken pä en ökande orderingång och påatt industriproduktionen börjar vända uppåt. Uppgången av arbetslöshetenstoppas och borde kunna vändas, så att arbetsmarknadslägetförbättras . Vi skall nu vidare inrikta krafterna på attskapa förutsättningar för att nästa är väsentligt dämpa inflationen. Samfidigt måste vi varna för överdrivna förväntningar omsnabba resultat. Inte minst kommer det framtida arbetet med att sanerastatsfinanserna att bli både mödosamt och långvarigt. Men om både näringslivet,löntagarna och samhället kan utnyttja de bättre betingelser som skapas förprodukfion och industriell utveckling, lägger vi under detta och engod grund för den svenska ekonomins återhämtning. 32LARS () replik: dömde ut den moderataekonomiska politiken med atf den är kopierad på och vilken,som han sade. skapat sä stort elände. Om det vore så, varför går då dekonservativa i av allt att döma mot en jordskredsseger i det val somskall hällas om ? Varför ökar popularitet? Varför fårsocialisten de lägsta opinionstal som någonsin drabbat en franskpresident? Jag tycker att dessa uppgifter säger åtskilligt om hur människoruppfattar och uppskattar en marknadsliberal resp. en socialistisk politik. Enligt skulle jag ha klagat överatt ekonomin inte förbättras tillräckligt snabbt i . Något sådant harjag aldrig yttrat. Jag vet inte varifrån finansministern har fått det. Han varju själv inte närvarande i kammaren. I sitt anförande varnade kort föröverdriven optimism, men ägnade ändå åt att måla framtiden i ljusafärger. Jag tror att han gör klokt i att lyssna till sin egen varning.Internationellt finns det ännu ingen klar konjunkturuppgång. Det är mer frågaom ett förbättrat stämningsläge till följd av oljeprisfallet och sjunkandeinflationstakt. Det finns en klar risk för bakslag. Penningmängden har tyvärrvuxit väl snabbt i flera länder. Vi ser för räntorna en tendensuppåt. I lär ju faktiskt ingenting ha gjorts för attvaraktigt rätta till de strukturella obalanser som vi brottas med. Här är denförbättrade stämningen begränsad till exportföretagen, särskilt de stora. produktionsstatistiksom anförts tidigare här i kammaren vilja lägga några Nr 163 uppgifter. Jag vill erinra om att exporten var oförändrad jämförtmed Torsdaeen den fidigare. Inflationstakten var högi april, nämligen , vilket motsvarar på årsbasis. Den ekonomiska politiken, m. m. Vi har för dagen en mycket stram penningmarknad med pressuppåt på den korta räntan. Man kan med fog ställa sig frågan omprisutvecklingen redan har nått botfen och om de här flaskhalsarna kommer attköra pä uppåt. 1 så fall blir det inte mycket kvar av talet om att det helaskulle kunna stanna på . Jag har hört atf har infört höjdalikviditetskvoter, och vi får nog se fram emot alltmer omfattandetvångsåtgärder. Jag frågade fidigare Kjell-OlofFeldt, om han på ett trovärdigt sätt kunde förneka atf det blir aktuellt medtvångssparande och andra konfiskatoriska åtgärder. Finansministern får härmeden chans till att svara pä den frågan. 33NILS ÅSLING (c) replik; efterlyste härmittenparfiernas synpunkter på moderata samlingspartiet. är det ju så, herrfinansminister, att den kompletferingsproposifion vi diskuterar är ensocialdemokratisk och inte en moderat. Jag ber att när det gäller vår syn ifrågor som tagit upp få hänvisa till våra reservationer. Vi är inteimponerade av de moderata linjerna i alla avseenden och har också i vissasammanhang en ganska markerat annan inställning. Värt budgetalternativ, som jagtycker att finansministern behandlar litet nonchalant, är ambitiöst och harangett besparingar som är fördelningspolitiskt acceptabla. Den här typen av utsträckta händer - nu i form averbjudandet om höjd bensinskaft - betackar vi oss för. Vi tycker nämligen inte nu skall beskatta förbrukning när man inte har substitut tillgängliga.När man ger sig in i en energipolitisk värdering av skattepolitiken tycker jagatt det är en viktig omständighet att hålla i minnet. Finansministern har med svepande formuleringar skildratvad som har skett som socialdemokraterna har regerat landet.Han t. o. m. plockade fram ett citat om , och jag ber att fä tacka; jagtycker det är angenämt atf den tidigare industripolitiken pä det här sättet fårett erkännande av finansministern. Det var idel solsken, och då kan man fråga:Vad är det egentligen som vi bråkar om här? Arbetslösheten är fortfarande väldigt hög - alarmerandehög, säger finansministern. Budgetunderskottet ökar mer än hela inkomsten avstatsskatten. Vilka konsekvenser får det pä kreditmarknaden? Finansministernsade själv att det nu kommer nya sparåtgärder. Jag hoppas att det inte blirsparåtgärder som ökar desorganisationen pä kreditmarknaden. Vi harendevalveringseffekt på utlandsskulden som torde vara i storleksordningen 22miljarder, herr finansminister. Det är pengar att tjäna in. Vi har inte settsluträkningen för devalveringen , inte ens i det avseendet. Jag skullealltså vilja summera genom att säga: Det är för tidigt att ropa Den ekonomiska politiken, m. m. hej, herrfinansminister. Vi har inte ens börjat komma till rätta med de grundläggandeobalansproblemen i vår samhällsekonomi. Och vad som är alarmerande isammanhanget är att det finns en brist på förtroende för regeringens ekonomiskapolitik. Jag ber finansministern notera att i denna kammare har talesmänför en majoritet av ledamöter vitsordat att regeringen saknar majoritet för sinekonomiska politik. Det måste vara ett memento, det måste vara någonfing somstämmer till eftertanke. 34ROLF () replik; Finansministern försöker , som i mångadebatter tidigare, göra gällande att det blev en markerad förändring av denekonomiska politiken i och med regeringsövertagandet . Visst vardet en förändring i en mening, och dä vill jag särskilt peka på den förändringsom ni den dag ni överfog ansvaret i kanslihuset gjorde av er egen politik.Före valet fick vi ju höra hur lätt det skulle gå att korrigera en radsvårigheter som vi levde med och andra hälften av1970-talet. Hur är det egentligen, herr finansminister, i LudvigSvenssons gardinfabrik ? Jublar man över att bostadsbyggandet har kommiti gäng på det sätt som ni rundhänt lovade svenska folket före valet?