prot · G60916 · 1982-12-31 00:00:00 — Man tycks hellerinte vara främmande för att, drasfiskt uttryckt, kalhugga ur krisen -att döma av alla uttalanden om ökade pålagor inom skogsbruket som aviseras. Från sida kommer vi också i fortsättningenatt utgå ifrån en ekologisk miljösyn, där hänsyn tas både tiU totalmiljön ochtill kommande generationers behov. Vi kan inte leva som om vår generation varden sista. Därför krävs en ansvarsfull råvaru- och energipolitik, liksom detkrävs en ansvarsfull jordbruks- och skogsbrukspolitik och ett fullföljande avmittenregeringens politik. Barnen är vår framtid. Barnen behöver en tryggoch stimulerande uppväxt, inte enbart i materiellt hänseende. Därför måstebarnen och deras föräldrar få samhällets stöd för att kunna forma sin tillvaroufifrån sina egna unika förutsättningar. De som har störst anledning att beklagavalresultatet är utan tvivel barnfamiljerna. Den reallönesänkning somsocialdemokraterna nu erbjuder svenska folket drabbar främst barnfamiljerna.Med momshöjning och skattehöjningar i flera kommuner och landsfing följer idevalveringens spår svåra prövningar för barnfamiljerna. med den icke-socialistiskariksdagsmajoriteten, började det byggas upp en heltäckande familjepolifik ochgenomfördes flera för barnfamiljerna angelägna reformer. Jag tänker bl. a. påflerbarnstillägget som tillkom under socialdemokratiskt motstånd, och jagtänker på ATP- rätten för vård av små barn i hemmet, somsocialdemokraterna likaså motsatte sig. Detsamma gäller de medvårdnadsersättning, som införts för att öka valmöjligheterna försmåbarnsfamiljerna. Jag vill nu fråga företrädarna för socialdemokraterna:Kommer den socialisfiska riksdagsmajoriteten att riva upp dessa förbarnfamiljerna så angelägna reformer? Beträffande barnomsorgen har socialdemokraterna aviseratförändringar. Jag vill också här fråga företrädarna för regeringen: Kommer niatt ta bort det nya statsbidraget fill delfidsförskolan, lekis, som enligttidigare riksdagsbeslut skall träda i kraft ? Kommer man attta bort statsbidraget till den öppna förskolan? Kommer man att införa en lägrestatsbidragsprocent till familjedaghem än till daghem? Och tänker manåterinföra de byråkratiska detaljregleringar som styrt och fördyrat utformningenav barnomsorgen men som har tagits bort i den bamomsorgspropo-sition somriksdagen godkände ? Många barnfamiljer är oroliga . Mångakommuner är också oroliga inför vad en socialdemokrafisk riksdagsmajoritetskall hitta på. Redan devalvering och momshöjning innebär kostnader som kanäventyra de sociala insatserna. Från sida kommer vi att noga bevakabarnfamiljernas intresse. Vi kommer att kämpa för en utbyggnad avflerbarnstilläggen - också för studerande ungdomar mellan 16 och 19 år-och vikommer att kämpa för en utbyggnad av vårdnadsersättningen till alla dem som tarett ansvar också för att vårda egna barn i hemmet. Det arbetet är ju likavikfigt som det som utförs i daghem och annorstädes där man har hand om barn. Representanter för den nya regeringen harunder vidgått att allt inte var så väl beställt i densocialdemokrafiska regeringen vad gällde insikten ombehovet av att bekämpa narkotika och andra droger. Vi vet alla att det var pådet sättet. Släpphäntheten fick katastrofala följder, när inan inte sågtill att stoppa den knarkvåg som drabbade . Länge motverkadesocialdemokraterna också en meningsfull vårdlagstiftning för missbrukarna. Med regeringen kom vändpunkten. har enkraftfull drogpoUfik förts i detta land. Genom skärpt lagstiftning, ökadopinionsbildning, ökade resurser till polis och tull, samordnade vårdinsatser,ny vårdlagstiftning och ökade internationella insatser harnarkofikabekämp-ningen getts högsta prioritet. Detta har också, i motsats tillvad sade i går, gett resultat. Vi kan se det i de nya beslag somgörs. Vi kan också konstatera att missbruket bland skolungdom är mindre än detvar tidigare. Men det återstår mycket att göra. Därför är det bra att den nya regeringen också harambifioner på narkotikabekämpningens område. Jag kan konstatera att den socialdemokratiska regeringen,som den i ord antyder ett underkännande av den fördanarkotikapolitiken, i handling på så gott som alla punkter i sitt i gårpresenterade narkotikaprogram tycks tänka sig att fortsätta den av regeringenFälldin förda politiken. Socialdemokraterna tycks ha insett att det befästningsverkregeringen byggt mot narkofikan måste bestå och byggas vidare på. Jagnoterar att socialdemokraterna ämnar bygga med det redan tillblandade murbruket. Därför vill jag beklaga - efter att ha tagit del avregeringens propositionsförteckning - att någon proposition med förslag tillförändrad narkotikalagstiftning inte kommer att presenteras i höst.Den fidigare regeringen hade planerat och föreberett en sådan proposition. Ensådan reformering är angelägen - framför allt för att bättre komma åt de s. k.spindlarna i narkotikahanteringen, dvs. de som organiserar och främjarnarkofikahandeln utan att själva befatta sig med den. Denna lagsfiftning krävsnu - den får inte stoppas i någon regeringens skrivbordslåda ens för en kortaretid. I nära anslutning fill narkotikabrottsligheten finns olikaformer av organiserad ekonomisk brottslighet. Det är viktigt med fortsattakrafttag på detta område. har en lång rad insatser gjorts med bl. a.inte mindre än ett trettiotal lagförslag. Vi kommer från även framgent att aktivtmedverka i arbetet på att komma åt och komma till rätta med organiseradekonomisk brottslighet i dess olika former. Jag vill i det sammanhangetuttrycka min tillfredsställelse över att de nya, skärpta regler som gäller föromprövning av utskänkningstillstånd inom restaurangbranschen, för att ta ettexempel, redan har medverkat till en viss sanering. Jag vill särskilt ge eneloge till i , som agerat föredömligt snabbt efterdet att de nya reglerna trädde i kraft . Vi har inte rättighet att isolera oss med våraegna problem i en värld som blöder och där fördelningen av jordens samladetillgångar är mycket orättvis. Vi tillhör den gynnade minoriteten. Vi hardärför ett särskilt ansvar att gå i spetsen för arbetet för solidaritet,rättvisa och fred. Jag vill bara helt kort erinra om den fredsdemonstrafionsom ägde rum . Den var en uppfordran fill alla att kämpa för fred, förnedrustning och mot kärnvapen varhelst de förekommer. Hotet om förintelse måstevändas i respekt för och tro på livet. AnL 19 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag fårmeddela att anslag om kvällsplenum nu uppsatts. AnL 20JAN-ERIK (): Den här debatten har mest handlat omvad som brukar kallas plånboksfrågor. Debatten och den verklighet den handlarom aktualiserar ett par lätt förbisedda synpunkter. Den ena är att behandlingen av plånboksfrågorna i hög gradhar en moraUsk dimension. Den solidaritet från medborgarnas sida som vipolifiker måste kunna räkna med när vi tvingas ställa krav på återhållsamhet iekonomin förutsätter en ärlig redovisning och ett över tiden konsekventhandlande. Det har med förödande tydlighet visats att man inom socialde- mokratin är benägen att ta lätt på denna nödvändigaförutsättning för medborgarnas solidaritet. Låt mig ge ett exempel på vad jag syftar på. i ett av radions valprogram om de kristna samfunden och derasförsamlingar, vilkas ekonomi ju i allt väsentligt bygger på frivilHga gåvor avredan beskattade medel, skall tvingas bidra till de socialistiskalöntagarfonderna. Som svar på den frågan sade sig känna samfundenså väl, att han var övertygad om att man där ville ta sin del av ansvaret föratt bygga upp landets ekonomi. För honom var detta tydligen liktydigt med attbidra till löntagarfondernas uppbyggnad. Jag delar på goda grunder övertygelsen att .man kan Uta påde ideeUa folkrörelsernas och de kristna samfundens solidaritet och offervilja.Men varför skulle de ideella folkrörelserna och de kristna samfunden uppfattadet som en naturlig solidaritetshandling att låta sig spännas för den vagn ivilken och tänker företa resan in i socialismensförlovade land? Solidariteten med dem som behöver hjälp och stöd finnsinom folkrörelserna och samfunden. Man behöver bara titta på deras verksamhetför att få det bekräftat - vare sig behoven gör sig gällande i vårt eget landeller i utvecklingsländerna. Men det är därmed inte sagt att man är beredd attapplådera sådana åtgärder från regeringens sida som är sakligt omotiverade ochsom med ett penndrag reducerar effekten av de insatser i utvecklingsländernasom man har åtagit sig att svara för. svarade här i påfrågan hur man från regeringens sida ser på det problem som den kraftigadevalveringen skapar för den kristna missionen och för alla som svarar förinsatser i utvecklingsländerna. Det okänsliga svaret - att den frågan avgörs idet budgetarbete som gäller tiden efter nästa år- vittnar om enoroande brist på förståelse för de sammanhang det här är fråga om. De frejdiga hänvisningarna fill folkrörelsernas ochkyrkornas solidaritet ter sig cyniska, om de inte kombineras med åtgärder somundanröjer eller åtminstone dämpar de negativa effekterna av åtgärder somaldrig varit avsedda att förändra förutsättningarna för deras betydelsefullainsatser. Bristande fantasi och förutseende i den statliga planeringen kan intefå ursäkta starkt försämrade arbetsvillkor för idealiteten i vårt samhälle. Den andra synpunkten som måste få rum i den här debattenär att behovet av ideella insatser nu gör sig gällande med större kraft än pålänge. Låt mig också här ta ett exempel. Den nya inriktning av alkoholpolitiken som riksdagenbeslutade har bevisHgen varit till stor nytta. Tidningen , organ förlOGT/NTO, skrev i sitt första nummer efter valet bl. a. följande: "Om man begränsar sig till att granska de borgerligaregeringarnas alkoholpolitik och deras stöd till så blirslutfacit ett klart överbetyg. Den som arbetar för att minska alkoholkonsumtioneni samhället måste tveklöst slå fast att talet integäller." Effekterna av den nyaalkoholpolitiken visade sig i en markant förändring avtotalkonsumfionen. Under en oroande hade konsumtionen bara ökat,och vi vet numera att en ökning av totalkonsumfionen automatiskt medför enstörre ökning av missbruk och skador orsakade av alkoholbruket. Det var därförnågot mycket viktigt som inträffade när den ständigt stigande konsumtionskurvanbröts och vi kunde iaktta hur konsumtionen i stället minskademarkant kvartal för kvartal. Denna glädjande förändring.var inte resultatet av någonenstaka åtgärd utan av flera faktorer som drog åt samma håll. Riksdagensbeslut, som bl. innebar att prisinstrumentet skall användas mer aktivt änfidigare för att minska konsumtionen, utgjorde en viktig faktor. Den kraftfullauppslutningen från nästan hela Föreningssverige i opinionsbildningen för enannan inställning till alkoholtraditionen än den sedvanliga är den andra faktorsom spelat en avgörande roll för att bryta trenden i konsumtionsutvecklingen.Man kan inte överskatta vad det betytt och betyder att det -särskiltnär alkoholtraditionens tryck varit hårt - funnits betydande grupper inom denorganiserade och de kristna samfunden som både agiterat föroch pekat på de obestridliga fördelama med att säga nej till alkohol. I det perspektivet är besluten att satsa på de ideellakrafterna i kampen mot alkoholen och dess skadeverkningar avgörande. har denpositiva konsumtionsutveckUngen avstannat, och statistiken visar på en nyuppgång av alkoholkonsumtionen. Det är därför ytterst angeläget att de kraftersom bestämmer utvecklingen drar åt rätt håll - och gör det med fillräckligstyrka. Det betyder att måste förnya och stärka sittgrepp om de alkoholpolitiska frågorna. Inte minst måste prisutvecklingen ske påett sådant sätt att den verkar konsumtionsdämpande. måste vi från sida se till attinsatserna från de nykterhetsfrämjande organisationerna kan fortgå ioförminskad och helst ökad omfattning. Det är i praktiken detsamma som att deideella krafterna bereds förbättrade arbetsmöjligheter - inte bara genomrimliga ekonomiska villkor utan främst genom ett konsekvent moraliskt stöd. Isamma mån som vi konsekvent går in för att bereda idealiteten utrymme isamhällsarbetet främjar vi aktivt en utveckling som också på det ekonomiskaplanet är till gagn för hela vårt samhäUe. Sker inte det, kommer vi att ocksåpå detta område få bevittna hur snålheten bedrar visheten. Ingen förnekar de ekonomiska problemens djup ochallvar. Ingen borde heller försöka förringa vad det betyder att medborgarnasolidariskt ställer upp för att söka lösa dessa problem. Om vi inte orkar medatt locka fram den solidariteten, drabbas i första hand de redan hårt drabbade.Ett särskilt ansvar vilar nu på oss, som har att skapa förutsättningarna - iekonomiska ramar och i ett gynnsamt opinionsklimat - för insatser från dem somvill bidra fill lösningen av den kris vi befinner oss i. Den krisen är intebara ekonomisk. Det är lika mycket en moralisk kris, och den kan inte lösas 5Riksdagens protokoll 1982/83:16-17 utan en insikt om det moraliska ansvar som vilar på oss -och konsekventa åtgärder i Unje med de krav som ställs på oss alla. AnL 21 (vpk): Vad som sker i svensk politik just nu kankanske te sig förvirrande för många. Det har därför sitt intresse att granskasammanhangen. Man kan börja med frågan: Vad är egentligen endevalvering? En devalvering är det enklaste sättet att under en ekonomisk krisföra över bördor på löntagarna och de arbetslösa. Men varfördevalverar då en arbetarregering? Låt oss påminna oss historien. Varje gång enarbetarregering har trätt till, har den utsatts för tryck från finanskapitalet.Endera har man sökt jaga bort regeringen, eller också har man sökt tvinga framen ändring i dess poHtik. Så skedde med 1930, med , med och . Exemplen är legio - ,, och . står nu i tur. Den moderna kapitalismen befinner sig i kris. Den ärdärför känslig för alla störningar. Men den är mer koncentrerad änförut och dess ledande finanskretsar mer samordnade och mer politiskt medvetnaän . En del människor tror att marknadsmekanismerna styr denkapitalisfiska ekonomin. Det är en illusion. Ekonomin är mer polifisk änekonomisk. Det internationeUa finanskapitalet tar ibland en ekonomisk förlustför att kunna göra en polifisk vinst. När regeringen här i devalverade, var den i etttvångsläge. Det stod klart att de borgerliga skulle förlora valet i september.Minst tre kvarts år före valet hade ett organiserat utflöde av pengar undergrävtvalutan. Det var finanskapitalets varning, dess maktdemonstrafion införriksdagsvalet. Kapitalutflödet berodde inte på handelsbalansen - exporten gicktvärtom åtminstone efter förhållandena hyfsat. Det berodde inte på räntorna -de var jämförelsevis höga här i landet. Det var fråga om ett polifiskt krig,ett krig mot löntagarfondstanken och mot risken för en expansiv,efterfrågefrämjande politik. Den nya regeringen var tvingad att göra något. Den valdeatt devalvera. Finanskapitalet hade därmed vunnit en viktig förpostfäktning. därefter framträdde finansministern i en intervju iden brittiska tidningen . Då klarnade fler linjer. För det första tog finansministern avstånd frånMitterrands politik i , som han karakteriserade i, som jag tycker,både negafiva och felaktiga termer. Det var en spark åt den socialdemokrafiskavänstern, kan man säga. För det andra angrep han industrisubventionerna. Det varen spark åt de socialdemokrater som velat ha stöd åt stål- och varvsindustrin. För det tredje avvisade han varje tanke påarbetsfidsförkortning. Det var en spark åt de socialdemokratiska kvinnorna. För detfjärde sade han rent ut, vad som sades med dunkla omskrivningar i regeringsförklaringen:det ekonomiska programmet skall betalas med sänkt levnadsstandard. Man kan inte precis påstå,att det är något folkligt program. Mankan säga så här: Den breda basen i socialdemokratin, med sin entusiasm och sinaförväntningar, vann valet. Partiets högerflygel är den som underfinanskapitalets tryck bestämmer politiken. Ochinför denna situation har de borgerliga partierna inget vettigt att komma med.De är som tre små mopsar, ängsligt blickande upp på sin husse, finanskapitalet,undrande om de skall skälla eller vifta på svansen. Det vet inte vad de skallgöra. Inteens bland är skadeglädjen rikfigt äkta. Devalverings-vinstemakommer säkert att föra in avsevärda extrabelopp i de moderata valkassorna.Finans- och industrikapitalet vet å andra sidan, att bara en socialdemokrafiskregering har ett sådant förtroende ute på arbetsplatserna att den kan förmå defackliga ledarna att inför lönerörelsen självmant dra på sig strypkopplet. Urkapitalets synvinkel är för dagen ingen särskilt användbar person. Var i detta säregna spelbefinner sig då kommunisterna? Vivet vad borgerligt styre har vållat arbetare. Det läget fårinte uppstå igen. Av grundläggande politisk betydelse för oss är, att vi är endel av den starka gemensamma arbetarmajoritet som framgick i valet. Därförsäger vi till det socialdemokratiska parfiet: Vi vet att ni är under tryck. Vivet att er situation inte är lätt. Vi tänker inte utnyttja den för att hugga eri ryggen. Vi är inte ute för att kapa åt oss missnöjesröster med hjälp av någonallmänt lättvindig överbudspolifik. Menvi tycker å andra sidan att det är vår skyldighet att stillsamt varna för denväg ni förefaller ha slagit in på. Den vägen är dock en annan än den som människornai era egna led väntade på. Den skiljer sig alltför grovt från klassiska linjeroch värderingar i svensk arbetarrörelse. Detär för tunga bördor för arbetarna som signaleras. Det är för stora lättnader åtfolk med hög marginalskatt. Det är för stora vinster åt dem som har storatillgångar i främmande valutor. Och om ni ovanpå alla andra bördor lägger enhöjning av mervärdeskatten på mat, kläder och andra nödvändighetsvaror - dåskall ni veta att ett sådant förslag kommer att röstas ner. Vi försöker intealls göra er tillvaro svårare. Men vi har löften till dem som har röstat på ossi valet som vi inte kan kasta i papperskorgen. På den punkten måste man hittaen annan kombination för de statsinkomster man eftersträvar. Det bör inte varasvårt, med tanke på vilka gmpper som har tjänat på devalvering och höga räntor.Det är bättre, tycker vi, att vi talar rakt och öppet om detta än att vi förnervkrig och utpressning. Sådana tricks biter f. ö. knappast på oss. Änmer allvarlig än fördelningspolitiken är kanske åtgärdernas allmänna verkan,dvs. verkan på konjunktur och arbetslöshet. Nivet på regeringssidan förmodligen själva, att devalveringen inte kan väntas fånämnvärda effekter på exporten. Devalveringen var ju en tvångsåtgärd för attavvärja kapitalulflödet - ingenting annat. verkningar på export och sysselsättning är inte att väntanu, mitt i en världsdepression som tycks bli djupare. Att tro på en exportledd konjunktur menar vi i hög grad ärillusioner. Och att söka gynna en sådan genom att minska köpkraften hoslöntagarna och de arbetslösa, det innebär faror. Det drabbar hemmamarknaden ochdem som arbetar för den. Det är klart att man inte kan föra samma typ avefterfrågestimulerande polifik som depression. DagenskriskapitaUsm har en annan struktur än då. Och de maktpolitiskaförutsättningarna för att driva en offensiv lönepoUtik är knappast hellersärskilt goda, som var och en inser. Men det finns å andra sidan vissa vägaratt stärka den inhemska efterfrågan som är mer riktade och mindre generella.Det finns också möjligheter att sänka kostnader som innebär att manbekämpar sociala orättvisor. En sådan effekt får man t. ex. om man avstår från enallmän momshöjning och i stället beskattar värdestegringar, spekulation ochandra arbetsfria inkomster. En sådan effekt får man också om man äntligen angriperproblemet med de orimliga och hastigt stigande hyrorna. ex. som bryts ut ur det kommersiella kreditväsendet eller en allmänavskrivning av delar av kapitalskulden på boendet skulle vara åtgärder sombidrog till detta. när pengarna som följd av devalveringen uppenbarligenåter flödar in, borde det också vara möjligt att sänka räntorna, så som sker ien del av omvärlden. Och det skulle minska både levnadskostnaderna ochindustrins kostnader. Och det skulle dämpa inflafionen. Vi tror också att regeringen måste inse den inhemskamarknadens betydelse som grundval för ett ökat antal arbeten . Denoffenfiiga sektorn är en viktig del av den marknaden. Utbyggnad ochmodernisering på den sidan utgör underlag för fler arbeten i befintliga ochframtida färdigvaru-och utmstningsindustrier. Vi bedömer det också som en illusion att vänta på att denprivata industrin skall börja investera. Den kommer inte att starta någon förnyelseav svensk produktion. KapitaUsmen i har av allt att döma passerat detstadium när den växer här hemma. När den växer, växer den i utlandet. Denbygger alltmer av sin verksamhet på intäkter från utlandsinvesteringar. Den harblivit multinationell. En industriell förnyelse i måste därförväsentligen ske i samhällelig regi. En gradvis, medveten utveckUng bort frånden exploaterande, tunga och alltför energikrävande industristrukturen kan skebara i det offentliga ägandets form och under medverkan avfackföreningsrörelsen. Arbetarrörelsen kan inte längre basera sin politik påprivatkapitalismens gmnd. Den grunden har blivit till lösan sand. Därmed är vi framme vid den allvarUgaste frågan isammanhanget, den som rör arbetarrörelsens vägval för framtiden. Devalveringenhar visat på landets oerhörda beroende av den multinatio- Om man fortsätter på den vägen, 3m man förlitar sig påprivatkapitalet, om man satsar på en exportledd konjunktur, om man böjer sigför finansinstitutens påtryckningar, då uppger man varje chans nafionellt självständig politik, fill en politik för samhällsförändring iarbetarrörelsens anda. Då blir man tiungen att underkasta sig"multinatio-nalernas" teknik, deras krispolitik, derassamhällsvärderingar. Det finns en annan väg. Det finns en väg, som stärker deninhemska marknaden och efterfrågan, som skapar ett utrymme till försvar av ennationellt självständig ekonomisk po ifik, en väg som ensam kan leda till enminskning av arbetslösheten, en väg som försvarar möjligheterna till enteknologi av humanistisk inriktning i arbetets, inte kapitalets, intresse. , lika väl som , lever i densvenska arbetarrörelsen föreställningen om ett helt nytt samba lie, ettsamhälle där man har sprängt de borgerUga banden. Det är den förest illningensom skapar sammanhåUning-en och förhoppningarna i rörelsen. Det är den som fårde vanUga, enkla socialdemokraterna att visa ett iblard nästan gudomligttålamod med sina ledares manövrer. Om den nya regeringen fortsätter attunderkasta sig följderna av en multinationalisering och ökat beroende av detinternationella finanskapitalet, måste de uppge hela den föreställningen. Och det bUr vår sista varning tiU socialdemokrafinsledning i detta sammanhang: Var inte så cyniska eUer så pragmatiska, att niberövar människorna i arbetarrörelsens led grunden för denna deras dröm om ensocialism i frihet, för gör ni det kommer ni att framkalla en besvikelse och enpassivitet som aldrig förr i arbetarrörelsens växlingsrika historia. Och genomden bräsch som därmed skapas i klassförsvaret, kommer en alltmer fascistisktanstucken höger, gödd av den djupnande kapitalistiska krisen, att kunna stormafram. Därför säger vi: Var rädd om arbetarrörelsens historiskaidé om det nya samhället. Spela inte med den, sälj inte ut den. Den har varitden stora styrkekällan. Och den har aldrig behövts bättre än . AnL 22Ekonomi- och budgetministern : Den svenska ekonomin befinner sig sedan fleraår tiUbaka i en djupgående obalans. Symtomen är många och välbekanta. Arbetslösheten stiger snabbt. , då densocialdemokrafiska regeringen trädde fill, gick 176 000 människor utan arbete.Det är en ökning med , och det är d( n högsta månadssiffrasom har noterats . Vår internationella skuldsättning har ökat drastiskt underdet . Bara ökade nettoskuld fiU ufiandet medhela . Också framtidsutsikterna har blivit aUt dystrare. Deoptimistiska förutsägelser som gjordes om förbättradkonkurrenskraft och minskande underskott sprack en efter en ochsommaren. Vid regeringsskiftet tydde alla tecken på att underskottet iutrikeshandeln skulle