prot · G60993 · 1982-12-31 00:00:00 — Ett sådant system skulle självfallet inte innebära att denvärnpliktige själv fick välja mellan vapentjänst och vapenfri tjänst.Begränsningarna skulle vara flera: ett aktivt ställningstagande motvapentjänst, obligatoriskt informationssamtal om lagens krav ochtjänstgöringsalternafiven, intyg som bekräftarärligheten i vederbörandes inställning, en skriftlig förklaring med preciseradekrav på att lagens villkor är uppfyllda och villighet att åta sig den längretjänstgöringstiden. Det är exakt sedan ochjag hade en debatt här i kammaren om vapenfrilagen. Då, liksom , begärdefolkpartister i en motion att en ändring av vapenfrilagen skulle ske. Det kantyckas onödigt att vi debatterar på nytt. Debatten hade naturligtvis kunnatundvikas. Det hade skett om vi folkpartister ej ånyo väckt frågan och upprepatvåra krav. Vi anser emellertid att det är av yttersta vikt att mangör en ändring. Debatten hade däremot kunnat undvikas, om utskottet den härgången tillstyrkt mofionen. Det är inte vårt ställningstagande som skalländras. Anser man att något skall omprövas, kan man inte vara nöjd förrän detkravet har blivit uppfyllt. Däremot kan ett nej till översyn bli ett ja. Detanser vi också vara rimligt och önskvärt. Det borde ha blivit resultatet avutskottets diskussion . Jag sade här i kammaren att ettprövningsförfarande sådant som vi har knappast är förenligt med principenatt ingen borde mot sin allvarliga övertygelse tvingas göra tjänst inom detmilitära försvaret lika litet som någon skall sättas i fängelse på grund av sinövertygelse. Nog borde just detta - som är verkligheten - vara tillräckligt förutskottet för att, efter att ånyo ha tänkt igenom motionskraven och derasbakgrund, tillstyrka motionen. Vi får väl i alla fall förutsätta att utskottetsledamöter har tagit sig en ordentlig funderare. Jag yrkar bifall till den folkpartireservafionsom har fogats till försvarsutskottets betänkande 1982/83:7. 65OSWALD (vpk): I den debatt om vapenfri tjänst som föregickden utredning som blev underlag för en proposition och en nylagstiftning deltog vpk mycket aktivt . Vi väckteåtskilliga motioner, och vi var inblandade i flera debatter i denna fråga.Självfallet var den lag som kom till en förbättring jämfört med förhållandenatidigare. Det har gått dess, och det är enligt vår uppfattning,som delas av , dags att göra en utvärdering av den nyalagstiftningen. De som deltog i dessa debatter kommer ihåg attutredningens förslag på många viktiga punkter försämrades underriksdagsbehandlingen. Framför allt den dåvarande moderate försvarsministernEric Krönmark spelade en mycket betydande roll. Han arbetade hårt för att bindaupp denna lagstiftning på ett sätt som inte var avsikten i utredningensbetänkande. Vi har i vår motion givit ett par exempel på ganska enklamen vikfiga formuleringar, bl. a. uttrycket "övervägt bruk av vapen",som det var mycket stor debatt om och början av1970-talet. Man lyckades få bort ordet "övervägt" i den nyalagstiftningen. Det är en viss skillnad mellan om någon i en viss situationförsvarar sig och om någon överväger planenligt att använda vapen. Det ärskillnad mellan ställningsta- gandena i dessa fall. Det hade varit mycket bra om det iprövningsförfarandet hade kommit med att den som begär vapenfri tjänst inteställer upp på "övervägt bruk av vapen". Men man lyckades få bortordet "övervägt", och då blev det fråga om att man inte kunde tänkasig bruk av vapen i någon situation alls. De som har haft kontakter med personer som begärt vapenfritjänst under fidigare år vet att en mycket vanlig fråga vidprövningsförfarandet under denna fid var: Tänk om någon angriper din syster,mor eller hustru - vad gör du då? Om personen i fråga svarade att han försvararsin familj, fick han höra: Ja, men då är du inte mot bruk av vapen. Denna passus i lagen var mycket viktig, och moderaten kämpade frenetiskt för att få bort ordet "övervägt". Det komockså bort. Det innebar en försämring av utredningens förslag. Vidare ville man att det skulle stå "tjänst iverksamhet, som är betydelsefull för samhället". Men man lyckades pressain att det skulle vara tjänst för samhället som var betydelsefull underberedskap och krig - också ett sätt att knyta den vapenfria tjänsten till denmilitära sektorn som utredningens majoritet inte hade avsett. Jag är missnöjd med utskottsbehandlingen av vår mofion. Desaker jag här har nämnt har över huvud taget inte tagits upp till någondiskussion, och det tycker jag är svagt av er i utskottet. Vi har visserligen tagit upp prövningsförfarandet likavälsom gjort, och vi stödde folkpartireservationen därföratt vi tycker att förfarandet behöver omprövas. Men om utskottet får en motionremitterad till sig, skall ni väl behandla det som står i motionen. Det har niinte gjort, och jag riktar allvarlig kritik mot utskottets ordförande, sombefinner sig i kammaren, för sättet att behandla motionen - det är ettnonchalant beteende. De formuleringar som jag har talat om är viktiga saker,som borde ha behandlats mera utförligt. Vi har från vpk:s sida varit emotsanktionsformen fängelse. Vi anser att med en vettig lagstiftning - och den nyalagstiftning som kom var ett steg framåt - och ett humant prövningsförfarandeblir det så få människor som kan tänka sig att totalvägra, att dem behöver maninte stoppa i fängelse. Det mest uppenbara när det gäller den svenska manligabefolkningen är ju att den i så stor omfattning ställer upp och gör sinmilitärtjänst, både rekryttjänstgöring och repetitionsövningar. Med en vetfiglagstiftning, som fillåter att man på grund av religiösa eller etiska skäl fårannan tjänst, komhier antalet totalvägrare att sjunka. Det gjorde det också,när den nya lagen började tillämpas. Men genom att prövningsförfarandet, .somKerstin har berört här, har försämrats på ett sätt som inte var meningen,vare sig i utredningen eller i propositionen, får man naturligtvis så småningomen ökning. Om man är enveten och inte medger ett mera tolerant prövningsförfarande,kommer automatiskt antalet totalvägrare att öka. Jag vill också påpeka en sak som vi har tagit upp i vårmotion och som utskottet inte heller har ansett sig böra diskutera någontingomkring. nämligen att ansökningarna är offentliga handlingar. Mångasom har sökt vapenfri tjänst har riktat allvarlig kritik mot att vem som helstkan begära att få titta på papperen. Det säger sig självt att detta inte är braför rättssäkerheten. Varför säger utskottet ingenting om det? Varför har nihoppat förbi den passusen i vår motion? Detta är en mycket viktig fråga, som många personer underde har påpekat i brev och tagit upp i debatter. Men det struntaruppenbarligen utskottet och dess ordförande i. Jag tycker att det är mycketsvagt. Vi anser alltså att det behövs en översyn. Jag håller medfolkpartiets representant här om att det vore billigt att göra en översyn avlagen. Det är ingenting ovanligt att man gör översyn av lagar när de hartillämpats under . Det är dags att göra det , och det tycker jagatt utskottet mycket väl kunde ha gått med på. Vi ansluter oss därför till den folkpartistiskareservationen, som också tillstyrker vår motion. 66ROLAND (): Det är riktigt som säger, attdet är sedan vi senast diskuterade den här frågan.Då liksom nu krävde en översyn av den gällande vapenfrilagen.Utskottet fann inte då några skäl för att tillgodose det önskemålet. Motionenavvisades av utskottet, och kammaren beslöt sedan att bifalla utskottsyrkandetoch avslå reservationen. Det vi har att diskutera är samma fråga. Jag seringenting som påtagligt har förändrat underlaget för utskottetsställningstagande. Det som möjligtvis skulle ha varit av värde för framför alltOswald hade varit att läsa igenom de synpunkter som redovisades idecember i anslutning till ärendebehandlingen. Jag berörde då en del av defrågeställningar som tagit upp . Det kan naturligtvis finnas skäl för att ha sympatier fören del av de krav som framför, men utskottsmajoriteten harinte funnit dessa skäl vara tillräckliga för att ställa sig bakom en begäran omöversyn av lagstiftningen. säger också att den här debatten hade kunnatundvikas. Ja, det hade den framför allt på ett sätt, och det är om man intehade väckt den här motionen igen utan nöjt sig med ett gammaltbeslut. Det hade kanske varit det enklaste sättet att undvika debatten,speciellt, tror jag, när man ändå är medveten om att ingenting under de tremånaderna har förändrat beslutsunderlaget och därmed påtagligt föranlettutskottet till ett annat ställningstagande nu än . Med hänvisning till de här synpunkterna villjag hemställa att kammaren ånyo bifaller utskottets förslag. 67 (vpk): Den här argumentationen är litet märklig. Denförekom också i den förra debatten, när vi hade ett utrikesärende. Man läggerfram ett yrkande i en motion, som behandlas i utskottet och blir avstyrkt, O.K.Men vad är det som säger att man sedan inte skall kunna upprepa det? På detsättet skulle man ju aldrig kunna driva en fråga, om det skulle vara så somRoland säger: Det här förslaget avslogs , ochdärför skall man inte ta upp det på nytt. Jag vill säga än en gång att den härmotionen kommer vi självfallet att upprepa från vpk:s sida i januari nästa åroch, om så behövs, ytterligare och ytterligare nästa, som vi brukargöra i sådana här frågor. Nog är det litet egendomligt att det skulle varanågot fel i att upprepa ett krav som inte har blivit bifallet. Debatten kommerju inte att kunna fortsätta, om man skall ha en sådan ordning. Vad vi har framfört i vår motion är saker som går vidautöver vad som diskuterades , när vi också var med i debatten ochbiträdde förslag. Det behövs en översyn av vapenfrilagen efter dehär åren. Det behövs en korrigering av de försämringar av utredningens förslagsom genomfördes vid riksdagsbehandlingen. De har fått de effekter som kommitfram här, de har gjort att antalet totalvägrare har ökat i ställetför att minska. Regeln om utredningsmannens tillstyrkande eller avstyrkandefanns, som så riktigt påpekas i motion, inte med från början.Därför måste lagen prövas om och överses på nytt, och vi bör få en debatt omden, för den är viktig. Det är inte så, som säger, att de kravsom vi har framfört i vår motion på något, genomgripande sätt diskuterades ihöstas, utan det är nya saker vi har tagit upp. Därför borde ni ha behandlatden litet mera utförligt i utskottsbetänkandet, och på den punkten kvarstår minkritik. 68 (): Nej, , när man som liberalfinner att en lag är helt oacceptabel och att det sätt på vilket den fungerarinte är acceptabelt, då måste man komma tillbaka, och vi tänker komma tillbaka.Det är alltså inte vi som skall ändra oss, det är utskottet som skall funderaöver det här. Jag kan möjligen tänka mig attRoland har svårt att ställa upp på vår syn fullt ut, men kunde man ialla fall inte fundera på detta att intentionerna i beslut inte äruppfyllda just när det gäller utredningssamtalet, det som vi har tagit upp ivår motion? Kunde inte det åtminstone ha varit ett skäl till översyn? Sedankunde vi efter översynen ha diskuterat vidare. Det handlar i alla fall om ungamänniskor som sätts i fängelse därför att de har en allvarlig övertygelse. 69ROLAND (): Låt mig säga såväl till som tillOswald att jag aldrig har förvägrat någon att på nytt väcka en frågai Vad jag sade föranleddes närmast avKerstin Ekmans sätt att uttrycka sig. Hon sade att det kunde ha gått attundvika den här debatten. Hon föreslog en möjlig väg ut ur det problem som vinu har, nämligen att utskottet skulle ha ändrat sig och biträtt motionen redani fjol. Det gjorde nu inte utskottet. Ett annat sätt att undvika debatten hade,som jag sade, varit att motionen icke hade väckts. Då hade vi naturligtvis intebehövt föra den här diskussionen, varken i utskottet eller i kammaren. Tilldetta fogas det förhållandet - vilket ändå såväl utskottet som fannvara skäl för beslut- att synpunkterna icke var tillräckligt tunga då och ickeär tillräckligt tunga , såvitt jag kan bedöma, eftersom ingenting harinträffat som påtagligt förändrar beslutsunderlaget. Men jag sade också - och det tror jag är viktigt förframför allt att uppmärksamma, om han går till det protokollsom finns från den föregående debatten - att vi frånsocialdemokratins håll tidigare hade haft vissa invändningar mot deförändringar som skedde i anslutning till riksdagsbeslutet. Dessa var på någrapunkter just de som har berört . Men hade juändå lagt fast den lagsfiftning som gäller, och det som präglar utskottetssyn både och är att det inte finns skäl för att nu se överdenna lagsfiftning. Jag vidhåller alltså det förslag som utskottsbetänkandetinnehåller och yrkar att kammaren ställer sig bakom denna hemställan. Överläggningenvar härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls med273 röster mot 35 för reservationen av . 18 § Föredrogs betänkande 1982/83:14 Vissa läkemedelsfrågor Utskottets hemställan bifölls. 19 § Föredrogs socialutskottets betänkanden /83:15 om psykiatrisk vård, 1982/83:16 om vissa socialtjänstfrågor och 1982/83:17 om vård av invandrarbarn m. m. 70 FÖRSTE VICE TALMANNEN: betänkanden 15,16 och 17 kommer attdebatteras i tur och ordning och voteringarna kommer att äga rum i ettsammanhang sedan dessa betänkanden slutdebatterats. Förstupptas alltså socialutskottets betänkande 15 om psykiatrisk vård. 71 INGA (vpk): Det har hänt en del inom den psykiatriskavården . Det framgår också av socialutskottets betänkande i dennafråga. Det sker en successiv svängning vad gäller vårdformer och synen påpsykiatrin. Men det går alldeles för långsamt. Missförhållandena inom den psykiatriska vården ärfortfarande av en sådan storleksordning att det krävs samlade insatser från enrad olika samhällsorgan för att komma fram till en lösning. Den psykiatriska vården omfattar ca 30 000vårdplatser, och på dessa vårdplatser vårdas 130 000 patienter. Imånga fall är dessa vårdplatser av låg standard och finns på storainstitutioner, isolerade från det vanliga samhället. Den satsning som görs pånya vårdformer och på social rehabilitering är helt otillräcklig. Bristen på enbra öppenvård är delvis helt katastrofal. Missförhållandena inom psykiatrin är delvisett arv från den tid då verksamheten bedrevs i statlig regi. I samband med attlandstingen övertog denna verksamhet ställdes stora förhoppningar om enreformering av psykiatrin. I detta syfte knöts också statsbidrag tillverksamheten. Tyvärr förbands inte dessa bidrag med krav på en förändring avverksamheten, utan statsbidragen har delvis haft ett konserverande inflytandepå arbetet. kvarstår betoningen på slutenvård - även om det finnsutmärkta skrifter om behovet av en reformering, t. ex. Psykiatrisk vård utanmentalsjukhus, som gav ut . Svensk mentalvård är extremt institutionaliserad.Tillsammans med Irländska republiken har den starkaste inriktningenbland alla länder på just sluten vård. Antalet intagningar till slutenpsykiatrisk vård ökade till mer än det dubbla, och derasandel av intagningarna inom hela sjukvårdssektorn nästan fördubblades. Denstora majoriteten intagna vistas på de tradifionella mentalsjukhusen. Den slutna vården måste minskas drastiskt.Landstingen bör åläggas att göra upp en plan och ett program för detta. Man räknar med att mer än 10 000 människor är intagna påde psykiatriska vårdavdelningarna utan att vara i behov av vård. Enligt enundersökning från och var av de intagna inte i behovav institutionell vård av det slag de hade, och var inte i behov av någoninstitutionsvård alls. På stora mentalsjukhus skulle kunnaskrivas ut, om det bara fanns alternativa vårdformer och bra boendeformer. En förutsättning för att de stora mentalsjukhusen kanstängas är att man satsar på öppen vård, delvis genom att nya alternativa,kollektiva boendeformer erbjuds till dem som finns på de stora sjukhusen.En effektiv social rehabilitering omfattar både arbete och bostad. Det sägs i21 § socialtjänstlagen att socialnämnden i kommunen har ett förstahandsansvarför att människor med olika handikapp får bo på ett sätt som är anpassat efterden enskildes behov av särskilt stöd. Men kommunernas möjligheter att hjälpa till medhalvskyddade och skyddade boendeformer för psykiskt handikappade är i dagmycket små. Knappt någon beredskap finns för att ta emot dessa människor. Dettagör i sin tur att åtskilliga tusen människor i onödan blir kvar på depsykiatriska sjukhusen. Kommunernas beredskap att satsa på kollektiva boendeformerär små, och många kommuner är helt främmande för kollektiva boendelösningar.Psykiskt sjuka människor behöver kontakt och stimulans. De skulle fara illa avett ensamboende. Därför är det enda möjliga sättet för dem att bo i någon formav gemensamhetsboende. Dessutom måste resurser finnas i de dagligarutinerna för dessa människor. Och är som bekant också dåligtutbyggd i de flesta kommuner - trots att man vet att behovet av hemtjänst påandra håll, främst inom äldreomsorgen, är och kommer att bli oerhört stort. Jag sade tidigare att det måste satsas på öppen vårddärför att den är dåligt utvecklad. finns det inte några verkligaalternativ till att antingen klara sig helt på egen hand i samhället ellerpassiviseras pä en psykiatrisk vårdavdelning med små möjligheter fill enmeningsfull sysselsättning. Väntetiderna till psykiatriska öppenvårdsmottagningar ärofta månadslånga, och väntetiderna fill psykoterapi är ännu längre. Jag hördeför sedan talas om två års köer till psykoterapi. När vpk kräver att den slutna vården skall minskas och attantalet tvångsomhändertagna minskas ännu mer, ligger det i detta krav också ettkrav på att alternativa vård- och boendeformer byggs ut. Att minska antaletvårdplatser får inte innebära en social nedrustning-1 vårtorn skall det ses somen upprustning av den psykiatriska vården. Denna upprustning kommer att krävaresurser på många och delvis annorlunda sätt. Inom vissa landsting har man gjort försök att reformeraden psykiatriska vården, i första hand genom utbyggnad av en lättillgängligöppen vård och genom att ersätta de stora psykiatriska sjukhusen med mindresjukhem. Dessa reformsträvanden skall förstås stödjas. Den s. k.sektoriseringen, dvs. en geografisk upptagning, riskerar att bli enpappersreform, om inte stora resurser satsas på den. Förändringarna mot en meröppen psykiatrisk vård går mycket långsamt, och skillnaderna i vårdstruktur ärmycket stora mellan olika landsting. Allt talar för att det behövs ett samlatgrepp om den psykiatriska vårdens fortsatta omstrukturering. Det behövsförändringar både när det gäller vårdstruktur, utbildning och forskning. I vpk-motionen 1308 framförs tre förslag i att-satserna:att en utredning görs, att denna utredning skall utgå från vissaförutsättningar och att en patientinventering görs på landets mentalsjukhus.Vpk har i utskottet reserverat sig på två punkter. Reservationerna gäller huröversynen av psykiatrisk vård skall göras och att en patientinventering måstegöras. Vpk menar att konkreta planer, avvecklingsplaner ochåtgärder måste fram för att minska slutenvården. Dels behöver man utarbetaalternativa vård- och boendeformer, dels behöver man få fram åtgärder för attöver huvud taget minska antalet tvångsomhändertaganden. Dessutom måstestatsbidragssystemet utformas så att det gynnar en utveckling mot mer De direktiv som finns för socialberedningen, som är den gruppsom ser över den psykiatriska vårdens innehåll och organisation, är betydligtmindre långtgående än vad vpk föreslår i motionen 1308. För att komma någonvart i denna fråga behövs snabba konkreta handlingar. Det räcker inte med baraord eller att slå sig till ro med att "det är pä gång". Att alladessa människor, de 10 000 människor som jag talade om tidigare, skall vårdaspå ofta dåliga mentalsjukhus utan att behöva det är en skam för den svenskasjukvården, och inga ansträngningar kan vara för stora för att se till attdessa människor ges möjlighet till ett annat liv. vill jag säga några ord om patientinventeringen.Det är riktigt, som det står i utskottsbetänkandet, att det skett enpatientinventering. Men den var avtraditionellt slag. Där togs fram uppgifter om vårdtider, diagnoser osv. Det ärinte den sortens inventering som kommunisterna vill ha och somvi föreslår i vår motion. I den pafientinventering som vi vill ha skall ingåuppgifter om vilka insatser som behövs för att patienterna skall kunna skrivasut. Inventeringen skall också omfatta vilka som skulle kunna skrivas ut, om detfanns andra alternafiv till vård. Endast i gjordes ett tilläggtill patientinventeringen av det slag som vpk föreslår. Där tog man då framaktuella patienters vårdbehov, och där såg man efter om patienterna vårdades pårätt vårdnivå. Jag yrkar bifall till de vpk-reservationer somär fogade fill socialutskottets betänkande. 72INGEMAR (): Gemensamt för de motioner som tar upp denpsykiatriska vården och som behandlats i socialutskottets betänkande nr 15 äratt motionärerna önskar en övergång till öppnare vårdformer, bort från de gamlamentalsjukhusen. Det är en önskan som delas av utskottet. Det råder bredenighet bland både politiker och vårdpersonal om att den psykiatriska vårdenbör bedrivas i öppnare vårdformer och att resurserna skall fördelas till mindreenheter i människornas närmiljö. De beslut, riktlinjer och program som antagits undersenare år går också entydigt i den riktningen. Grundläggande för den pågåendeutvecklingen inom hälso- och sjukvården är ett principprogram som socialstyrelsenpresenterade 1975. För den psykiatriska vården preciserades riktlinjerna avsocialstyrelsen 1980. Huvuddragen i dessa riktlinjer är att den psykiatriskavården föreslås omvandlas mot öppnare vårdformer, mindre enheter och samverkanmed . Samma inriktning har det principprogram somsocialdepartementets sjukvårdsdelegafion antog 1978. De förändringar av vårdenför psykiskt sjuka som man vill åstadkomma med dessa riktlinjer är meraförebyggande insatser och vård i människornas invanda miljö. Den öppna vårdenmåste byggas ut och antalet slutna vårdplatser minska, sägs det. Steg har ocksåtagits i denna riktning. - då landstingen övertog mentalvården frånstaten - har 10 000 platser försvunnit vid de stora och ofta skräckinjagandementalsjukhusen, medan ca 2 000 platser tillkommit vid psykiatriska klinikeroch ca 1 700 vid enskilda vårdhem. Totalt har alltså en minskning skett av antaletplatser i den slutna vården. Dessutom har en klar decentralisering ägt rum inomden slutna vården till mindre enheter. Därtill bör läggas att medelvårdtidernaför huvuddelen av patienterna har minskat. Takten i denna omvandling - jag delar mening påden punkten - fick gärna vara högre. Men det är skäl att påpeka att när detgäller avvecklingen av de gamla mentalsjukhusen finns ett antal svårigheter sommåste bemästras. De stora mentalsjukhusen är eller har varit stora arbetsgivarepå de orter där de är lokaliserade. Personal- och arbetsmarknadspolitiskasynpunkter gör sig därför gällande med stor tyngd. Kapitalförstöringen, om manöverger stora byggnadskomplex utan att ha någon alternativ användning klar, harockså påtalats. Dessa aspekter får inte vara styrande för vilken vårdform somär den bästa, men de är problem som måste lösas och som ibland förlängeravvecklingstiden. Med hänsyn till omfattningen och storleken av dessa problemfår man nog säga att de stora mentalsjukhusen har tömts i en förvånansvärtsnabb takt. Alternativet till de stora mentalsjukhusen är inte alltidhelt öppen vård. Det påtalas i en fyrpartimotion med som förstanamn. Där tas vården av unga och medelålders patienter med psykosdiagnos upp.Den bästa vårdformen för dessa patienter är vad som kallas förmellanvårdsfor-mer. Dessa patienter förmår inte alltid uppfylla de krav sombehandlingen i helt öppen vård ställer. Det finns därför ett stort behov av småbehandlingshem utanför sjukhusmiljön med möjlighet till nära och engageradpersonalkontakt samt intensiv social träning. Som jag redan påpekat går utvecklingen av vården också idetta fall i den riktning motionärerna önskar.