prot · G60916 · 1982-12-31 00:00:00 — Efter att ha hört statsrådet tal kanman konstatera att mycket av den mytbildning som socialdemokraterna gjorde sigkända för i valrörelsen fortsätter. Också en del av de skamgrepp som de då togfill kom till uttryck i anförandet. Det är beklagligt att så är fallet. Jag tänker på sådana påståenden som att den förraregeringen skulle ha haft en medveten strategi för att driva upp arbetslöshetenoch därmed göra löntagarna mjuka och pressa ner lönerna. Det är ett skamgreppoch en oförskämdhet emot kolleger i politiken att uttrycka sig på det sättet.Jag kan försäkra att den tidigare mittenregeringen gjorde sitt allra ytterstaför att hålla arbetslösheten nere. Vi lever inte isolerade - och det vetKjell-Olof givetvis Hka bra som alla andra - utan vi lever i en värld medekonomiska problem. Ett faktum är att antalet sysselsatta i landet ständigtökade efter 1976. Men i valrörelsen kunde vi se hurusomKommunalarbetareförbundet gick ut med stora, braskande annonser för att byggaunder för en socialdemokratisk seger, där man talade i termer som innebar attantalet sysselsatta kvinnor skulle ha minskat. I själva verket har antaletkvinnor i yrkesarbete ökat med 200 000. En medveten politik och ensatsning på statligt stöd till kommuner och landsfing är vad som har lett framtUl den situafionen. Detta var vår strategi. , som är antecknad påtalarlistan och skall tala senare, kommer självfallet att utveckla de här frågorna,men jag vill dock peka på att vad glömde att berätta när hantalade om industrins situation, det var att en strukturomvandling var aUdelesnödvändig att genomföra när vi trädde till 1976. Det var underlåtenhetssynderav stor omfattning som ledde fram till att man fick lov att inrätta en s. k.akutmottagning. Och kom ihåg att det mycket ofta, för att inte säga alltid, varsocialdemokrater som gick i spetsen för uppvaktningarna om pengar tillförlustföretag! Sådan var verkligheten, . Jag skall återkomma fill någrafrågor om barnfamiljernas situafion i nästa replik. AnL 26JÖRN (vpk) replik: Det är för omänskligt att i en replik svara fyra motdebattörer , men jag tillåter mig ändåatt ställa tre frågor till diskussion.Det har att göra med tolkningen av de ekonomiska sammanhangen. Låtoss först se på frågan om den inhemska konsumtionen och den påståddanödvändigheten av att hålla tillbaka den, vilket myckettydligt har gett uttryck för i den intervju i som jag åberopadefidigare. Vi är väl tveksamma inför den tolkningen. Jag har nämligen framförmig här och konjunkturinsfitutetsförsörjningsbalanser, och de visar att det har skett en nedgång, elleråtminstone en stagnation, både i konsumtionen och i den allmänna inhemskaefterfrågan, medan däremot exporten av varor och tjänster fill fasta priser harökat - jag tänker då med borgerUg regering. Det förefaller snarare somom den arbetarfienfiiga och löntagarfientliga politiken, som har hålUt tillbakakonsumtionen, har varit en av de mest verksamma krisfaktorerna. Är det dåkorrekt att fortsätta på den linjen? Denandra frågan jag vill ställa fill diskussion sammanhänger med attfinansministern säger att man med hjälp av bl. a. devalveringen och andra, ickenärmare angivna sfimulanser skall kunna få fart på industriinvesteringarna.Men är nedgången i industriinvesteringarna bara en konjunkturfråga? Har detinte snarare mer och mer blivit så att detta är ett strukturellt problem? Harinte den svenska kapitalismen - som är en övermogen och gammal kapitalism -kommit till det stadiet att den är väldigt mulfinationell, att den mer och merlever på sina utländska investeringar och att dess "beteende" nästanautomatiskt leder till en sorts undergrävande av valutan? Är det inte detta somhar nödvändiggjort de serievisa devalveringarna ? Dentredje frågan jag skulle vilja ta upp gäller exporten. sägerdär att förhoppningen är att få fart på exporten liksom på enhel del annat. Är det en särskilt realisfisk förhoppning, med de signaler omfortsatt och rent av fördjupad depression som i alla organ som sysslar medinternationella ekonomiska frågor och finansfrågor framhålls som de närmastetvå årens framfidsutsikt? Är det inte också så att man under den fiden kanbefara att det kommer motverkande faktorer, exempelvis andravalutamanipulationer från andra länder som också kan sätta hela den härhistorien i gungning? Är det inte också så att det även på detta område snarareär fråga om en strukturell brist i det svenska varusortimentet i industriproduktionensom man måste komma ifrån genom mer långsiktiga åtgärder? Allrasist vill jag bara beklaga att debattordningen inte tillåter mig att replikerapå . Hans anförande var det värsta exempel på förbrytelse motnationalekonomisk logik jag i mitt Uv har hört. AnL 27 Ekonomi- ochbudgetministern : De treinläggen från borgerligt håll nu följde den linje som man inledde underparfiledardebatten, nämligen att försöka beskriva de beslut som den socialdemokratiska regeringen har fattat framför allt beträffande valutakursensom sprungna närmast ur illvilja, ett nyckfullt påhitt som vi skulle ha upptäckt den 7oktober. , som ju tycker om poetiska vändningar, talade ommorgondimmorna över och om att jag i detta töcken skulle ha vacklatomkring och upptäckt att vi behövde devalvera kronan . har åtminstone en teori om att någonting harhänt på våra marknader och i vår industristruktur. Visserligen tycker jag atthan är väl konspiratorisk när han ser ut över den internationella finansvärldenoch talar om hur man där byggde upp spekulationen mot kronan, men ni måste jublunda på båda ögonen och hålla för båda öronen för att inte inse att omvärldenför länge sedan hade bestämt sig för att den svenska kronan var rutten ochdevalveringsmogen, om den kan vara det på en gång. , månad förmånad, kämpade ni emot spekulafionen. Vi fick kraftiga skärpningar avkreditpolitiken gång på gång, senast i juU månad, när ni försökte stoppa attackernamot kronan. Då undrar vad utlandet egentligen skullevärdera i den svenska poHtiken. Han försöker skapa bilden av att man utomlandsoch i våra storföretag och banker fram fill valet var utomordentligt nöjda medden svenska utvecklingen. Och vad är det då de skulle tycka vara bra? Jo, hade en regering som ville begränsa de offentliga utgifterna, som villebegränsa skattehöjningarna och som ville sanera statsbudgeten. Det låter som ennågot blek kopia av . Det är en riktigt borgerlig politik: Skärned välfärden och sank skatterna för de rika, så droppar det ner på de fatfigai nästa årfionde! tycks inte vara så där helt entusiastisköver mittenregeringens bedrifter vad gäller statsbudgeten. Men vad var det utlandet såg? Det här var intentioner ochavsikter, men vad såg utlandet för resultat? Jo, ett land som försämrat sinutlandsställning ' med över 30 miljarder , som mer och mer levde på ensubventionerad industri, ett land som hade den sämsta industriutvecklingenbland . Kunde någon förvånas över att man blev tveksam inför attden situationen skulle hålla? Observera att den borgerliga valrörelsen inte skapadenågot ökat förtroende för kronan. Jag påstår inte heller att ni försvagadekronans ställning, men det fanns ingenfing i politiken som visade att denskulle vända industrins katastrofala utveckling. Ni försökte inbilla folk attom man inför karensdagar och stoppar utbyggnaden av daghemmen, då stärker manindustrin. Jag har inte träffat en enda industriman som har upplevt attsambandet ligger till på det sättet. Valet att göra en så kraftig devalvering skeddegivetvis under stor vånda för oss som måste fatta beslutet. Men vi såg det, idet läge som rådde , som det enda möjliga alternafivet,dessutom det enda alternativ som innehåller en möjlighet - alla andraalternativ innehåller bara risker. Hade inte läget varit så desperat som det i själva verketär, så hade naturligtvis också vi velat ha större handlingsfrihet i valet avalternativ - på det sätt som fortfarande var möjligt . ledde till att det enaalternativet efter det andra bara försvann, och till slut Nr 16 kvarstod dehär båda. Menfortfarande är det så, som jag sade i mitt första anförande, att det går attförena en åtstramning via en devalvering med en offensiv poUtik som stimulerarindustrin - under förutsättning att effekterna slår igenom på kostnader ochkonkurrenskraft. Det var krisprogrammets budskap. Att vrida om efterfrågan såatt den leder till svensk produktion och svensk sysselsättning - det är dettasom ger oss en chans att ta oss ur det här läget. Detär också en annan anklagelse som helt missar målet. Det är klart att vi aldrighävdar att en devalvering är ett led i kampen mot inflationen. Någonting sådumt skulle vi aldrig drömma om att uttala. Men här gör man gällande att vi nuskulle vara överraskade över att en devalvering leder till en inflation.Förvisso gör den det. Det är det som gör instrumentet farligt ochsvårhanterligt. Det krävs stor kompetens och stor målmedvetenhet för att manskall kunna lyckas. Men när vi valde detta alternativ så var det därför att detvar den enda metod som skulle göra det möjligt att med minsta tänkbara skadaför vårt land förhindra en annars - såvitt vi kunde se - katastrofal UtveckUng. Därförär det helt grundlöst att säga att inflationen nu skulle innebära att vieftersätter mål för vår ekonomiska politik. Vi tvingades välja devalveringenför att snabbt skapa andra förutsättningar för industrin. Men devalveringen isig medför inget hinder för att man, när man gått igenom den inflationsprocessen,bedriver en hård antiinflationspoUtik. Vi skall försöka visa denna riksdag attdet kommer en sådan politik när vi har gått igenom den här processen. TillLars vill jag säga beträffande konkreta besked: Lyssnade inte LarsTobisson till statsministerns anförande, där han gick igenom det program som vihar redovisat? kommer ett antal propositioner med alla dessabesked. Jag fann det onödigt att ta kammarens tid i anspråk med att ännu engång upprepa detaljerna i det programmet. KarinSöder är mycket upprörd över vad hon kallar för skamgrepp och oförskämdheter.Låt mig då returnera, , att det faktiskt är ett skamgrepp - ja, t.o. m. en oförskämdhet - att påstå, som gjorde, att socialdemokratinkommer att kalhugga för att vi vill försöka höja avverkningen till dennivå som svarar mot återväxten. Men jag tyckte det var så dumt att jag intefann det värt att beröra annat än för att visa att moral i de här sammanhangenär en ganska tunn hinna, även hos . Närvi har konstaterat hur det har stått till med den borgerliga politiken i frågaom sysselsättningen, så är det därför att det i finansplan efter finansplan,fill dess ni fick lämna kanslihuset, beskrevs hur det var omöjligt att ökaefterfrågan och sysselsättningen, för det skulle leda fill mera inflation. Denberömda "firman" gjorde i ohka sammanhanguttalanden om hur viktigt det var att skapa ett arbetsmarknadsläge som hölltillbaka lönekraven. Det är ett finare sätt, fru talman, att uttrycka att det 6 protokoll1982/83:16-17 .behövs arbetslöshet för att få lugn på arbetsmarknaden. Vi anser detta vara enhelt galen och felaktig metod. Tillsist hinner jag bara säga några få ord till under den minut somjag har kvar av min taletid. Jag får återkomma - det blir tydligen enrepUkomgång fill. har rätt iatt det skulle vara fel väg, om man enbart \a.lde att pressa ned konsumfionen.Men det är två led i denna politik, utöver att reallönerna sänks genomdevalveringen. Det ena är att hemmamarknadsproduktionen i faktisktgynnas. Helt plötsligt blir svenska varor mindre dyra än ufiändska, därför attimportpriserna stiger. Det gör att konsumenterna både kan välja billigarealternativ och genom att ändra sin efterfrågan stimulera svensk produktion ochsvensk sysselsättning. Detandra, som inträffar på exportmarknaden, har naturligtvis också att göra medatt det stimulerar industrin med ett efterfrågetillskott. Det kan ta tid, ochdet är inte så lätt att genomföra, men i den delen riktas stimulansen åt dethåUet. Etttredje led, fm talman, är den investeringsoffensiv som vi kommer att redovisaför och som skall öka efterfrågan på en rad områdenför att motverka nedgången i konsumtionen. AnL 28 ()replik: Jag har sutfit och tänkt på hur publiken på valmötena hade reagerat omde tal som och har hållit här hade hålUts dåi stället. Tänk om socialdemokraterna hade gått ut och sagt till . de gladamänniskorna på valmötena att det är nödvändigt att ni accepterar en kraftigreallönesänkning och kraftiga prisstegringar, annars kommer inte urkrisen! Allvarligt talat tror jag, , att valrörelsen då hadeförlöpt på ett annat sätt. Kanske hade också valresultatet blivit ett annat. Närjag lyssnade på försökte jag också att i all dennanationalekonomiska visdom hitta någonting politiskt att ta vara på, någraFeldt-rop så att säga. Jag hittade två. Det ena borde lyda ungefär så här: Gämalägre priser, men först en rejäl inflation. Det andra: Vi kanske måste stärkaköpkraften om åtstramningen blir för hård, men först måste vi höja momsenriktigt rejält. Sedan menar att det är hans motståndare idenna debatt som talar motsägelsefullt! Jaghoppas givetvis jag också - för nationens bästa - att det här experimentettrots allt skall lyckas, att det skall bli så som både ochKjell-Olof har sagt: en engångsinflation och att allting sedan skaUåtergå till det bättre läge som vi hade . Men vadhar jag egentligen för stöd för en sådan förhoppning? Detskall bU återhållsamma lönerörelser, säger . Det hade det behövtbli i alla fall. Och det underlättar inte för parterna på arbetsmarknaden om defår en 4-procentig reallönesänkning att tampas med. Jag hade kunnat hysa ensådan förhoppning, om jag hade trott att det skuUebli en kamp mot de budgetunderskott som talar så mycket om.Men det skall det inte bli, utan tydligen bara nya utgifter. Man behöver intesjunga över "", , för att inse attom man har stora underskott i statens budget måste man, just för välfärdensskuU, fakfiskt göra någonfing åt det. Jagkunde ha haft vissa förhoppningar, om jag hade trott att man i detta lägeskulle vara återhållsam med skattehöjningar, när man på så många andra sätttänker snuva löntagarna på köpkraft. Men det skall ju bli skattehöjningar istället. På vad har jag då att bygga min förhoppning om att det skall bU enengångsinflation? Jag tror att det bHr flerårsinflation, dess värre. Jag ärglad om får rätt, men jag tror att hans förhoppning är byggdpå mycket lösan sand. Underdetta anförande övertog tredje vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. AnL 29 ()replik: Statsrådet förklarade frånvaron av konkreta besked i sittanförande med att hänvisa till vad sagt. ville intebesvära med en upprepning. Tyvärr var det så att statsministerns anförande isin tur var en upprepning av regeringsförklaringen och innehöll inte heller detnågra konkreta besked. , är Kj ell-Olof Feldtpå defensiven och försöker göra gällande att det var spekulafioner möt kronansom framkallade devalveringen. Glöm då inte att det här skall vara en"offensiv" och "kraftfuU" satsning. Den består i att manavsiktligt har gjort kronan undervärderad och därmed framkallar en störreprisstegring än vad som skulle vara nödvändigt. Kjell-OlofFeldt klagade över att vi borgerliga skulle ha sagt att politiken nu inte bUrtillräckligt expansiv. Det är inte någon invändning som jag har fört fram -tvärtom! Vi får en åtdragning, en åtstramning, en svångrem för folket, mensocialdemokraterna viU, sin ideologi trogna, se till att det blir ordentligtmed svängrum för oss politiker. Jagtror att det bland socialdemokrater finns en gryende insikt om att den politikde har företrätt måste överges, en insikt om att höjda skatter aldriglöser några problem men alltid skapar nya, en insikt om att även ensocialdemokratisk regering tvingas att spara på de offentliga utgifterna ochatt en fortsatt utgiftskarusell vore förödande för oss alla samt en insikt omatt det inte går att arbeta och spara sig ur krisen genom att dra åt svångremmenenbart för det arbetande folket. Dennamin tro bestyrks av en intressant bok som jag har läst. Den har gråttomslag, heter "Den bistra sanningen" och är författad av ensocialdemokrat. Han skriver att det var djupt olyckligt att diskussionen om krisgmppsfrågorna- när 1981. föreslog införandet av karensdagar och besparingarpå pensioner och barnomsorg, och där även var med isammanhanget - så snabbt tystnade. Men måste den diskussionen återupptas,fortsätter han. Ochså är det. Ju förr medverkar till att denne nye sakkunnige ihans eget departement får tillfälle att göra vad han skriver om, desto bättrekommer det att bli för land. AnL 30 ()replik: Jag använde fidigare ett drasfiskt uttryck, när jag sade att om manstuderar de uttalanden som har gjorts om ökade pålagor på skogsbruket så kundeman befara att skulle kalhuggas. Mitt uttryck bygger på detförhållandet, att om allt vad som har sagts skall utföras så innebär det kommer att a-werka mer än tillväxten i den svenska skogen. Det betyder attvi inte har någon skog. Men om jag får uppfatta som en dementi, dvs. att man inte kommer att genomföra alla dessaförslag, är jag glad över detta. Men jag uppfattade inte någon ursäkt för att manhar sagt att vi haft en medveten strategi för att öka arbetslösheten, och jagbeklagar att man inte kan visa den generositeten utan uppenbarligen fortsätteratt hävda detta. Attdevalveringen, som uttryckte det, kommer att göra det möjligtför industrin att stå på egna ben och att stänga akutmottagningen är ettpåstående som faktiskt har dementerats ganska så omgående. Devalveringen har jutrots allt inte gett den effekt man önskat. Flera företag står i kö för att fåhjälp, exempelvis SKF i . Andra stålverk finns också på den Ustan. Kjell-OlofFeldt sade också att det inte blir någon rekordinflafion och att detär långt kvar till de borgerliga rekordsiffrorna. Jag hävdar att det kommer attbli en rekordstor inflafion . När socialdemokraterna jämför medinflationen , så gör man nämUgen det på en orättvis grund. Budgetåret1980/81 hade vi en oljeprisstegring på , och det var den som ledde tillden höga inflationen, inte regeringspolitiken. Regeringen hade ju ingamöjligheter att påverka den. Det kommer alltså att bli en vida större inflationnästa år än den vi hade som följd av mitten- och trepartiregeringarnas poHtik. Låtmig sedan få fråga , som ändå är den i regeringen som har handom penningpungen: Vad blir det för besked fill barnfamiljerna? Anna-LisaHellsten, som är en ofta anlitad expert, har sagt att devalveringen för entvåbarnsfamilj innebär ökade utgifter med . Det ärfakfiskt ett mycket allvarligt avbräck för en barnfamilj. Det räcker inte, somaviserats, med . i höjt barnbidrag för att kompensera detta. Detär sådana resultat av devalveringen som man måste komma åt. Isitt huvudanförande gjorde sig faktiskt skyldig till mycket motsägelsefullapåståenden. Först sade han att vi lånade pengar för att öka människorskonsumfion. I klandrade han oss för att vi gjorde besparingar.Han måste ju bestämma sig för det ena eller det andra. Såvitt jag kommer ihågfanns det ingenting i de socialdemokratiska alternativen som skulle hainneburit en minskad konsumtion och därmed minskat lånebehov. AnL31 (vpk) repUk: tycker att jag är konspiratorisk i mina tolkningar.Jag tror inte att det är så. Det konspiratoriska svarar nog det internationeUafinanskapitalet för. NärLabourpartiet kom till regeringsmakten i skedde enliknande snabb och stor förflyttning av pengar ut ur landet, naturligtvis föratt hota pundkursen. De stora europeiska centralbankerna beslöt då att räddaWilson från att devalvera pundet. Man ordnade ett flöde tillbaka i utbyte motvissa politiska eftergifter. skulle förplikta sig att exporterakrigsflygplan till , vilket han gjorde. Han skulle också stödjavästtyskt deltagande i NATO:s kärnvapenstyrka, något som han dittills hadevarit motståndare till. Sågår det tiU i den finansiella storpolitiken. NaturHgtvis har inte det internationellafinanskapitalet varit helt oberört av vad som hotade hända i det liUa iseptember 1982. Ibörjan av 1982 var perspektivet det att hade segrat i ochPapandreou i . Valutsikterna i tycktes redan då ge socialisternaden största chansen. Vidare var det en uppenbart realistisk prognos att OlofPalme skulle segra i , omgiven av hela den skräckpropaganda kring hanslöntagarfonder som hade matat fram.Naturligtvis är inte de internafionella finanskretsarna oberörda av detta, ochsjälvfallet försöker de förhindra eller försvåra varje form av poUtik som gåremot deras intressen. Det visar sig ju också av att deras institutionellaföreträdare i världen har gett sin mening om den statliga upplåningen tillkänna. De har direkt uppmanat den nya att skära nedbudgetunderskottet. Det är alltså att dirigera poHtiken här i , ettinkräktande på den nafionella självbestämmanderätten. Dettaär ingen konspiration, utan det är maktpoUfiska realiteter. Man borde inomarbetarrörelsen mycket mera än man gör fundera över vad det blir av ett litetland som ständigt kommer djupare in i den typen av multinationellt ochfinansiellt beroende och vilka möjligheter som finns att rädda åtminstone ettminimum att nationell självständighet åt den ekonomiska polifiken. AnL 32 Ekonomi- ochbudgetministern : Herr talman! På en punkt har Svenssonobestridligen rätt. Den nationella självbestämmanderätten i harförsvagats. Men orsaken fill detta är bl. a. den man som för en liten stundsedan stod här i talarstolen och den borgerliga majoriteten i denna riksdagunder , som har förvandlat från ett land som kunde försörjasig självt till ett land som är beroende av en utlandsupplåning, som börjarligga på . Det har försvagat våra möjUgheter attsjälva välja alternafiv i poUfiken. Det är det arv som vi skall förvalta eftersex borgerliga år och som kommer att prägla politiken och minska våramöjligheter att driva en poUtik där enbart vi själva väljer alternativ. Det går aldrig att resonera bort underskottet i våra utrikesbetalningaroch det upplåningsbehov det skapar. Jagvill också säga till att det är riktigt att nedgången i densvenska industrins investeringar inte är något konjunkturellt fenomen, utan detär struktureUt liksom i många andra länder. Det är inget argument mot attförsöka förbättra konkurrensläget och lönsamheten i industrin. Men det talar omatt det inte räcker med den typen av generella åtgärder. Det kommer också attkrävas en mycket medveten politik för att påverka industrinsstrukturutveckling, och vi kommer att föreslå ett antal sådanainstrument att arbeta med. Sammasvar gäller egentligen också frågan om exportens försvagning och de kraftigaförluster av marknadsandelar som vi gjort. Det är inte enbart en fråga om attvi har ett högt kostnadsläge - det har vi haft länge - utan det är en radfaktorer som har försämrat våra konkurrensförutsättningar och som gjort att vihamnat på den förlorande sidan i den internafionella handeln. Det betyder attden industriella förnyelse som måste till också måste innebära en ny och bättrestmktur, som gör oss bättre anpassade till att försörja oss själva. OlaUllsten har tydligen smugit omkring på socialdemokratiska valmöten. Jagbeklagar, man jag såg inte förutvarande utrikesministern där. Han såg där enmassa glada människor som vimlade omkring. Det var mycket folk och faktiskt engod stämning. Det var det - har sett rätt. Men eftersom jag antaratt jag var på något fler socialdemokratiska valmöten än vill jagtala om att som denna stämning fanns, så mötte jag ett djupt allvarhos människorna. De var beredda på att framtiden skulle betyda kärva och hårdatag och uppoffringar. Jagvill påminna om att vi faktiskt var det enda parti i den här valrörelsen somgick till val och talade om för folk att vi kommer att höja skatten eftervalet, nämligen momsen. Det var en del som ansåg att detta var taktiskt oklokt,men vi ville tala om sanningen. Och vi var, såvitt jag vet, det enda parti somtalade om att uppoffringar blir nödvändiga, om vi skall ta oss ur krisen. Vitalade om att sparandet sjunkit katastrofalt. Ni måste ställa upp» med ett ökatsparande, sade vi till löntagarna.