prot · G60918 · 1982-12-31 00:00:00 — Den snabba utvecklingen innebär vidare att svårigheternaökar år . Jag tror att många klasslärare har ett naturligt intresse förantingen de naturorienterande ämnena eller de samhällsorienterande, ochutbildningen bör därför ges en huvudinriktning mot ettdera av dessa bådaämnesblock. Miljöfrågorna tillhör vår tids mest centrala frågor. Föratt de skall kunna förstå, analysera och påverka vår miljö är det av avgörandebetydelse att skolan ger eleverna en djup och saklig information om såvälsamhällsvetenskapliga som naturvetenskapliga fakta och synsätt. Därför är detviktigt att ämnet ekologi ingår i såväl So- som No-varianten. Skolan har också en skyldighet att verka för jämställdhetmellan män och kvinnor. Otvivelakfigt skulle detta arbete underlättas, om vikunde uppnå en jämnare könsfördelning bland lärarna i de lägre stadierna. Engemensam klassläramtbildning är ett bra sätt att åstadkomma denna förändring.Vi ser framför oss ett vikande elevunderlag i . För att inte behövaöka andelen resande barn, för att kunna bibehålla de små skolornas fördelar ochför att slå vakt om skolorganisafionen i glesbygd behöver skolstyrelserna kunnaanvända tillgängliga lärarresurser på ett mer flexibelt sätt. Detta skulleunderlättas av en lärarutbildning som ger möjligheter att tjänstgöra övernuvarande stadiegränser. En förändrad lärarutbildning, ett förändratstatsbidragssystem utan de nuvarande skilda delningstalen, i kombination medde tidigare decentraliseringsbesluten och målinriktade fortbildningsinsatser,är angelägna arbetsuppgifter för den närmaste tidens skolpolitik. Jag noterarmed en viss oro att utbildningsministern inte med ett enda ord berört dessafrågor om lärarutbildningen. Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. AnL 76JÖRGEN (): Grunden för arbetet med att förbättra skolanär lagd genom den nya läroplanen för , som folkparfiregeringenpresenterade och som börjat tillämpas . Men vi måste naturligtvisständigt vara beredda att stegvis genomföra de förändringar som vi tror skallförbättra arbetsron och tryggheten i skolan. En vikfig åtgärd är att göra skolstarten smidigare. Dettakräver också konkreta åtgärder. Övergången mellan förskola och skola måste blimjukare, så att förskolan verkligen blir det som namnet antyder - enförberedelse för skolan. Utbildningen för förskollärare och lågstadielärare bördärför samordnas. Barn mognar olika. I en undersökning från visas attspännvidden i mognad inom en klass kunde vara så stor som . Detta börskolan ta hänsyn till. En flexibel skolstart är därför vikfig för att barnetsförutsättningar för inlärning skall tas till vara på bästa sätt. Alla somlämnar måste ha de kunskaper som är nödvändiga föratt de sedan skall klara sig i samhället. Ett oeftergivligt krav är att allahar lärt sig läsa, skriva, tala, lyssna och räkna. En skola som misslyckas medden uppgiften är en skola som förstärker utslagningen av människor och befästerde sociala klyftorna i samhället. Betygsfråganär ständigt under diskussion. Jag skall lämna diskussionen om blockbetygen . Den frågan diskuterades i kammaren så sent som för bara några dagar sedan.Och ställningstagande i betygsfrågan är helt klart. Vi anser atteleverna skall ha betyg i årskurs 8 och 9 och i gymnasiet. Socialdemokraternasinställning i betygsfrågan är mer oklar. Visserligen har man träffat enuppgörelse med oss och , men samfidigt finns långtgåendekongressuttalanden, som innebär att betygen skall avskaffas. Och så sent somför uttalade statsrådet i-denna kammare: Viskall följa det beslut som fattats. Det kan tolkas, och måste väl tolkas, pådet sättet att det är de socialdemokratiska kongressbesluten som gäller. Ochdet innebär att betygen, åtminstone , skall avskaffas. Vihar en annan uppfattning i den frågan. Vi tycker, som sagt, att betygen skallvara kvar i åttan och nian och i gymnasieskolan. Folkpartiethar alltid arbetat för kvalitet i undervisningen. Det kommer vi att göra ocksåi fortsättningen. Därför ser vi med viss oro på de uttalanden som har kommitfrån socialdemokratiskt håll på senaste fiden. Där har aviserats enlärarutbildningsreform avseende samfiiga stadier i . Detta var ocksålärarutbildningsutredningens förslag. Problemet är bara att en ökning avbredden med nödvändighet går ut över djupet på kunskaperna. Vi anser att det ärett oeftergivligt krav att våra barn i den obligatoriska skolan skall hatillgång till väl utbildade lärare med djup i sina kunskaper. Och det är ettkrav som också barnens föräldrar har rätt att ställa. Enannan angelägen fråga är utvecklingen av gymnasieskolan. Gymnasieutredningenhar föreslagit, att en ny genomgripande gymnasiereform skall genomföras underandra , och socialdemokraterna har anslutit sig fill dentanken. anser att man i stället bör välja en annan väg - enutveckling gradvis, som anpassar gymnasieskolan till de ändradeförutsättningarna i grundskola och i samhälle. Samhälletkräver allt längre utbildning av alla ungdomar. Gymnasieskolan rnåste därförbli mer flexibel än . Ett system med avgångar etappvis och möjlighetertill återkommande utbildning i form av påbyggnadskurser - både prakfiska ochteoretiska - måste finnas så att elever som valt en kortare utbildning efter enperiod i yrkeslivet eller en teoretisk utbildning kan komma fillbaka förytterligare utbildning eller specialisering. Ettav de stora misstagen i har varit övertron på en sammanhållenteoretisk undervisning för alla. Ett genomförande av gymnasieutredningensförslag om två förberedande gemensamma terminer med allmän teori och praktikför alla elever vore enligt min uppfattning att upprepa misstagen frångrundskolan. måste för att klara sin framtid ta till vara alla typer av begåvningsresurser. Ingen elevfår "halka efter" eller understimuleras på grund av bristande hjälpoch stöd. En annan angelägen förändring är att i gymnasieskolan förberedaalla elever för det datoriserade samhället. Stor kraft måste också läggas ned på att hjälpa deungdomar som varken vill gå en hel gymnasieutbildning eller kan få ett arbete.Det är oftast fråga om skoltrötta ungdomar med bristfällig utbildning. Socialdemokraternahar föreslagit en utökning av antalet gymnasieplatser med 2 000. Men vadhjälper det när vi har omkring 5 000 platser som av ohkaanledningar inte utnyttjas? En påtaglig anledning är att många elever inte kantänka sig att gå i skolan på helfid när de väl slutatgrundskolan. Men vi vet att de ändå behöver utbildning om de skall klara sigbra i fortsättningen. En tanke är därför att konstruera en viss andel avberedskapsarbetena så, att av tiden utgörs av praktiskt arbete. Den andrahälften kunde då avsättas fill undervisning i allmänna och/eller yrkesspecifikaämnen. En modeU kan vara att man går i skolan halva veckan och arbetar halva,en annan att man arbetar varannan och får undervisning . Huruppläggningen än blir bör detta avgöras av de lokala skolstyrelserna. På såsätt kan dubbelt så många ungdomar få både beredskapsarbete och undervisning.Samtidigt kan platserna i gymnasieskolan utnyttjas på ett mera flexibelt sättän . Det finns naturHgtvis praktiska svårigheter med det härsystemet, men de kan inte vara olösliga. och SÖ bördärför ges i uppdrag att titta närmare på förslaget, tycker jag. När vi liberaler fickregeringsansvaret för den högre utbildningen och forskningen var en viktigambifion att vi skulle lyssna intensivt på universitetens och högskolornas egnaföreträdare. Det tyckte vi inte att socialdemokraterna hade gjort i tillräckligutsträckning tidigare. Vi hade också under alla de sex åren täta och närakontakter med lärare, studerande och andra företrädare för högskolan. Innanhögskolereformen genomfördes gick förslaget till förändringar ut på remiss.Forskningspropositionen skrevs efter ett seminarium, där aktiva forskaredeltog. Den Andrénska utredningen bestod enbart av aktiva lärare, forskare ochstuderande. Inte minst dessa nära kontakter med högskolans eget folkledde till viktiga förändringar på högskolans område. Jag skall ge någraexempel. För det första sattes utbUdningskvaliteten i centrum. Frånansvarigt håll fastslogs på olika sätt vikten av fördjupningsstudier. Det blevangeläget att slå vakt om kurslitteratur på främmande språk. För det andra togs äkta-make-prövningen vid tilldelning avstudiemedel bort. Det var viktigt av jämställdhetsskäl. När antagningssystemet visade sig fungera mindre bragenomfördes förbättringar. Andelen garanterade platser för dem som kom frångymnasieskolan ökade från en femtedel till en tredjedel.Arbetslivserfarenheten fick mindre vikt. De orättvisa föreningsmeriterna togsbort. Framträdande inslag i den Uberalaideologin är att beslutanderätten skall flyttas ned så mycket som möjligt. Denambitionen har i hög grad gällt högskolan. fattas viktiga beslut, somtidigare fattats på central nivå, lokalt. På lokal nivå kan man nu inrätta ochavskaffa såväl institufioner som Hnjenämnder och andra organ. När den regionalanivån stod mot den lokala gav vi företräde för den lokala. Det gällde t. ex.ett antal tjänster för lokal utrustningsplanering, som socialdemokraterna villelägga på regionstyrelserna och vi ville lägga på universiteten. Det gälldeockså kontaktsekretariaten, där socialdemokraterna föredrog regionstyrelsernaoch vi universitetsstyrelserna. Vi strävade också efter förenkling. Fackets dubblarepresentation i avskaffades. I stället för att få sexordinarie och sex suppleanter fick nu de fackliga organisationerna nöja sig medtre ordinarie och tre suppleanter. Vi lade också fram den första forskningspolifiskapropositionen, som glädjande nog fick beröm från både höger och vänster. Deninnebar, att man nu tog ett mera samlat grepp över forskningspolitiken ochockså förde en diskussion om och tog beslut om prioriteringar påforskningsområdet. Slutligen, och det var kanske det viktigaste av allt, fickvi trots en kärv ekonomisk situation fram ökade resurser för forskningen. Under loppet av fick forskningsområdet220 milj. kr. i friska pengar. Därtill fattades beslut också om ytterligare 100milj. för /84. Det har bl. a. inneburit att ett hundratal nya professurerhar tillkommit, att rader av universitetslektorer har fått förbättradeforskningsmöjligheter och att basresurserna för forskning har förstärkts. Tilldetta kommer att de forskarstuderandes situafion har förbättrats. Fr. o. m. den1 juli höjdes utbildningsbidragen med . Det blirockså möjligt att omvandla utbildningsbidragen till doktorandtjänster. Min slutsats av den här genomgången bUr, att vi trots enbesvärlig ekonomisk tid från liberalt håll har hävdat forskningens och denhögre utbildningens intressen. När andra länder rustat ner har vi rustat upp.Vi har också fört en politik som väl stämt med vad de akfiva lärarna, forskarnaoch de studerande har tyckt. Det innebär inte att allt har varit perfekt. Dethade varit bra med t. ex. ännu mer pengar. Men jag har ännu inte träffat någonverksam inom högskolan som tycker att de Zachrissonska och Mobergska åren varbättre än de Wikströmska. är den intressanta frågan: Vad kommer att hända medhögskolan under den socialdemokratiska regeringen? Tänker man återinföra dendubbla fackliga representafionen i regionstyrelserna? Tänker man stärkaregionstyrelserna i stället för att avveckla dem? Kommer det att bli svårareför ungdomar att komma in i högskolan? Skall socialdemokraterna fullfölja sinlinje från riksdagsbehandlingen och igen öka betydelsen av arbetslivserfarenhet?Tänker man återinföra de orättvisa föreningsmeriterna som man slogs för när viavskaffade dem här i ? Kommer äktamakeprövningen vid tilldelning avstudiemedel att återinföras? mumlar i skägget. För folkparfiets del är svaret klart. Vivill göra det lättare för ungdomar att komma in i högskolan. Vi vill ökadirektandelen till hälften. Vi vill införa ett system med viktade betyg. Vihävdar också, att regionstyrelserna bör avvecklas. Det är strävan att upprätthållaoch förbättra kvaliteten på alla utbildningsnivåer. En god utbildning ärförutsättningen för att den enskilda människan skall kunna ta ansvaret för ochpåverka sin egen situation och ta akfiv del i samhällsbyggandet. Först då blirtanken på närdemokrafi och medbestämmande verklighet. Lika viktigt är det attsatsa på forskning. Det är mer än något annat en investering för framtiden. AnL 77 PERUNCKEL (m): De senaste årens skoldebatt ger tydliga beläggför att världens största utbildningssatsning inte har givit oss världens bästaskola. Oron för vad som händer i skolan och vid universiteten delar vimoderater med en överväldigande majoritet av svenska folket. Vi kommer för vårdel inte att acceptera att den-ena ungdomsgenerafionen efter den andra riskeraratt dömas fill okunskap och till den rotlöshet som bristfälliga kunskaperföder. Inte heller kan vi utan att handla åse hur våra nuvarande ekonomiskabekymmer fördjupas då kunskapseftersläpningen på allvar slår igenom i våraförutsättningar att hävda oss gentemot andra länder. Den svenska skolans och den högre utbildningens problem ärinte först och främst - förmodligen inte alls - brist på ekonomiska resurser.Skulle vi med ökade offentliga anslag kunna köpa oss en bättre framtid för vårabarn och ungdomar liksom framgång i våra industriella strävanden, skulle ingentveka att beträda denna breda bekväma väg. Ju längre vi låter oss bedras av attdet är pengarna det hänger på, desto längre kommer det emellertid att dröjainnan vi kan koncentrera insatserna på det som är det verkliga problemet.Skolan har kommit att drabbas av det sönderreglerade jämlikhetsteoretiskavälfärdssamhällets avigsidor. Kampen för den utbildning som vårt samhälle behöver ochsom eleverna har rätt att kräva måste föras lika mycket utanför som innanförutbildnings-sarnhällets ramar. Det måste löna sig att göra en insats. Merakunskaper skall för den enskilde ge en bättre utdelning än mindre. Denenskildes begåvning skall stimuleras och uppmuntras, inte förhindras ijämlikhetens och den idylliserade amatörismens namn. Fakta är fakta oavsett vadman tycker om det som fakta beskriver. Förändras, fru talman, inte våra grundläggandeföreställningar om dessa ting, kan skolan aldrig gottgöra vad resten avsamhället förstör. Skolan och den högre utbildningen kräver ett samhällsklimat,där kunskapssökande anses som vikfigt. Skolan blir aldrig bättre än denomgivning i vilken den skall verka. Alla behöver de kunskaper som skolan skall förmedla föratt kunna utveckla sina anlag, men främst de som kommer från eljest studiesvagamiljöer. De drabbas hårdast av en skola, som inte sätter kunskaper och kvalitetfrämst. Inför kunskapsmålet måste annat vika, om inte allt går att I dagens skola händer det för ofta attelever, som mer än några andra behöver.den ostörda koncentrationen påkunskapsinhämtande, i de vidgade målens och den sociala fostrans namndistraheras med aktiviteter som stör och förstör inlärningsprocessen. Det är sant att studier behöver avbrott för att kännasstimulerande. Och det är riktigt och viktigt att bredda skolans syn på vadkunskaper är utöver den gamla skolans horisont. Men allt detta är rätt barafill den gräns som skolans fakta- och kunskapsförmedlande roll uppställer.Överträds den gränsen missbrukas skolans tid. är det eleverna som fårbära missbmkets konsekvenser. Som få andra frågor har betygsdebatten bliviten tummelplats för allsköns tyckande och radikalism. För bara några få år sedankunde i graden av engagemang för ett totalt avskaffande av betygen det djup medvilket man ansågs vara beredd att angripa skolproblemen mätas. Vad som skullesättas i betygens ställe ägnades föga intresse. Lottning, kösystem eller renslump var alla bättre metoder för att avgöra elevernas lämplighet för vidareutbildning eller arbete än de betyg som ansågs vara symbolen för en skola iojämlikhetens tjänst. Socialdemokraterna har i partiprogram och i flerakongressbeslut bundit sig för att verka för en helt betygsfri skola. I samband med riksdagsbehandlingen av förslaget till nyläroplan för ville man börja med att ta bort betygen ifillvalskurser och i årskurs 1 i gymnasieskolan. Dessutom skulle man lokalt fåmöjlighet att inskränka antalet betygstillfällen .i gymnasieskolan ytterligareom man så ville. Så negativa var inte och , men på någrabetygsbarrikader återfanns man inte. Så lät det, fru talman, , trots attelever, lärare och föräldrar ville behålla betygen för att inte ge det totalaoch fullständiga godtycket fritt spelrum. Men låter det helt plötsligtannorlunda. Inför den gångna valrörelsens mäktiga tryck bytte parfierståndpunkt från det ena partimötet till det andra. Noga fastlagda partiåsikterblev föremål för omtolkningar. Betyg i varje enskilt ämne blev plötsUgt högstavisdom. Blockbetygen skulle bort. Det är bra att så många så fort och med sådanemfas bytte fot, åtminstone vad den muntliga förkunnelsen anbelangar. Men hurlänge kommer detta att vara? Om jag rätt förstått skolministern i hansinterpellationsdebatt , räckte den socialdemokratiska omvändelsen ifråga om blockbetygen bara till precis bortom valdagen. Blockbetygen tyckersocialdemokraterna nu plötsligt är bra. Det är med beklagande att de tydligen inte kan ges fullt ut med detsamma. Åtgärderaviseras för att undanröja de hinder mot blockbetygen som fortfarande finns. Såsviks ytterligare ett vallöfte. Betygen är för vikfiga för att hanteras som taktiskthandelsgods i en valrörelse. Vi moderater är för betyg, men inte därför att elever,lärare och föräldrar kräver det. Inte heller är vi för betyg därför att betygenär den minst dåliga av alla dåliga urvalsmetoder. Vi är för betyg därför att vitycker att det är elevernas rättighet att bli bedömda efter fastställdakrav, att slippa godtycke och mygel. Och vi är för betyg därför att vi är förkunskaper. Betygsmotstånd är nonchalans inför kunskapskravet. Med denna utgångspunkt är en diskussion om i vilkaårskurser man inte skall behöva få betyg utan intresse. Anser man att betyg ärbra, är det också bra om elever har möjlighet att få dem ofta. Då minskar dendramatik betygsättningen annars lätt blir förknippad med. Betyg skall därför ges så tidigt som det finns något attvärdera och så ofta att de kan tjäna som stöd och hjälp åt elever, lärare ochföräldrar. Blockbetyg skall vi inte ha, varken nu eller . Det är vårtsvar till alla de tiotusentals elever som i valrörelsen krävde att få sinakunskaper rättvist värderade. Och vi kommer inte att byta åsikt. Lärarna har en avgörande betydelse för skolansmöjligheter att tillfredsställa alla elevers skiftande intressen och anlag.Utan kunniga och engagerade lärare, som ser en livsuppgift i att ge ungamänniskor den bästa möjliga starten, kommer skolan att misslyckas. Vi har istor utsträckning den lärarkåren . växer de krav som vårt komplicerade samhälleställer på lärarna. I särskilt hög grad är det så, om familjerna faller sönderoch på lärarna vältrar över uppgifter som dessa varken har förutsättningareller tid att klara. Att stödja familjerna är ett viktigt sätt att avlastalärarna en ibland övermäktig arbetsbörda. Att ge lärarna stöd genom åtgärder isyfte att bekämpa skolk och oordning är ett annat. Ingen kan begära att lärareskall klara sin undervisning om inte skolan kategoriskt och villkorslöst hävdarelevernas plikt och skyldighet att följa undervisningen och att uppträda på ettsätt som inte stör och fördärvar. Slapphet i dessa hänseenden leder tiU slutfill att det lärarengagemang som skolan är beroende av för att fungera går omintet. När lärare inte längre ställer upp är det inte lärarnas fel utan skolanssom misslyckats med att hävda en arbetsmiljö som gör det meningsfullt attbedriva undervisning. Utbildningsministern har signaleratförändringar i lärarutbildningen. Att sådana förändringar är nödvändiga ärställt utom allt tvivel. Ett borgerligt förslag till förändringar låg irealiteten klart vid valet. Det skulle bl. a. ha inneburit att den nuvarandelåg- och mellanstadielärarutbildningen slagits samman. Utbildningen skullesamtidigt förlängas i förhållande till nuvarande lågstadielärarutbildning föratt medge förstärkt ämnesutbildning, särskilt i svenska. Förkunskapskraven tillutbildningen skulle skärpas. Men detta förslag slänger tydligen ipapperskorgen. skall det bli en gemensam utbildning för allagrundskolelärare. Det är en olycklig väg socialdemokraterna i så fall beträder.Högstadiet sätts i strykklass genom en i praktiken försämrad lärarutbildning.Moderaterna kommer att avvisa detta förslag. Precis som skolan har den högre utbildningen drabbats aven successiv degenerering i fråga om utbildningskvaliteten. En grundläggandeorsak härtill är att och gymnasieskolan inte fillräckligtförbereder eleverna för universitetsstudier. Förluster i dengrundläggande utbildningen är omöjliga att kompensera på universitet ochhögskolor utan att nya förluster uppstår. Den högre utbildningen har emellertid inte bara drabbatsav en ofillräcklig grundutbildning utan också av att själva idén om att högreutbildning kräver vissa förkunskaper satts ur spel av ett oförnuftigtantagningssystem. Till högskolan antas man bara om man varit fiffig och hamnati rätt kvotgmpp. Vad man kan blir av underordnad betydelse. Systemet för antagning till universitet och högskolor ären tragedi för de vetenskapliga ideal som borde bära upp hela den högreutbildningen och forskningen. Men det är kanske i än högre grad en tragedi förde studerande som med falska förespeglingar bereds plats vid universiteten ochhögskolorna. Alltför många upptäcker alltför sent att de egenfiigen har bästfaUenhet för någon annan yrkesbana. Och alltför många som har en inriktning somlämpar sig för universitets- och högskoleutbildningen får aldrig någon chans,eftersom de vägrade att i gymnasieskolan välja takfiskt. skall nu se över helaantagningssystemet. Det är en ångelägen uppgift. Intill dess att resultatet avöversynen redovisats får det förlåtas oss moderater om vi hyser måttlig tUltrotiU socialdemokraternas förmåga fill nytänkande. Det finns nämligen bara ettsätt att reformera antagningssystemet, och det är att avskaffa det. AntagningenskaU baseras på de kunskaper de sökande har, ingenting annat. TiU sist, fru talman! har i allt väsentUgt ettstats-kommunalt utbildningsmonopol. Elever och studerande vid högreutbildningsanstalter har att vända sig till offentliga skolor och universitetsom förmedlar undervisning efter samma principer och enligt en centraltanbefalld uppläggning. Det är en monopolsituation som är unik i världen. Varje samhälle behöver ett visst mått av gemensamreferensram som förenar alla medborgare. Men vårt samhälle mår inte väl av attdetta gemensamhetskrav drivs över den gräns där gemenskap övergår i konformism,där utbildningen från att ha varit en förutsättning för ett mångfaset-teratsamhälle bUr tiU ett hot mot detta. Socialdemokraterna bekämpar av ideologiska skäl andraskolor än dem som drivs av den offentUga makten. Ett och annat bidrag kan manmöjUgen tänka sig, men det skall inte vara för mycket. Och det offentligautbildningsmonopolet får inte hotas. För oss moderater handlar debatten om de alternativaskolorna, inte om bidragsregler och teknikaliteter, utan om synen på denoffentliga maktens förhåUande till enskilda människor. Den offentliga maktenskall ställa krav på det som behövs för att vårt samhälle skall kunna fungera ochutvecklas i harmoni. Men den skall inte diktera sådant som med större mångfaldoch individualitet kan skötas också på andra sätt än av den offentliga maktensjälv. För att formulera frågeställningen annorlunda: Vad är detför fel på tanken att varje familj - utan att behöva bli skinnad in på barakroppen - själv skall kunna avgöra i vilken skola deras barn skall få sinundervisning inom de 7 protokoll 1982/83:18-19 ramar som av staten uppställda läroplanskrav anger? Vad är socialdemokraterna så förtvivlat rädda för, när demed ovilja och snålhet ser på de skolor som de inte själva har den direktakontrollen över?