prot · G609154 · 1982-12-31 00:00:00 — Det är kanske en motiverad fråga detockså. Men det hänger ju samman med att i sin reservafion harskrivit att det är olyckligt att man försöker lösa konflikter genom att avskedabolagsledningarna. har sagt att om man inte är nöjd medstyrelsen, så skall man naturligtvis byta ut den. Jag tycker att t. o. m.Anders måste inse att dessa båda formuleringar går skilda vägar; dehänger inte ihop. Detta var skälet till att jag sade till att hankanske borde börja städa framför egen dörr. I ett tidigare inlägg sade att man inteskall underskatta ledamöternas intelligens. Nej, det skall man naturligtvisinte göra. Men har det aldrig föresvävat att han står ensam i sinreservation pä den här punkten? Alla övriga representanter för övrigaparfier har enat sig om en skrivning. Jag tycker därför det finns anledning förAnders , när han säger att man inte skall underskatta kammarledamöternasintelligens, att fundera litet över varför han kan ha hamnat i sin reservationpä det sneda sätt som han gjort. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Vissa frågor rörande den stadiga affärsverksamheten 89JÖRN (vpk): När debatterar frågan om ochNils Åslings ansvarighet utgår han från att själva begreppet ministerstyrelseär någonfing relevant och tillämpligt här, men det vill jag ifrågasätta att detär. Varken ur aktuell eller historisk synpunkt tror jag att harrätt därvidlag. har sitt ursprung i den vikt manfäste vid att skilja den verkställande makten från den dömande, dvs.administrationen i egenskap av utövare av den praktiska rätten skulle inte varautsatt för påtryckningar från den verkställande makten, regeringsmakten. Men närman då får en omfattande affärsverksamhet i för det kapitalistiska Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Vissa frågor rörande den statliga affärsverksamheten samhälleti övrigt likartade typiska former, då föreligger ju inte alls någon motsättningmellan verkställande makt och dömande makt, eftersom affärsverksamheten intekan inordnas i det där konstitutionella schemat; den står utanför det.Följaktligen har hela frågan om ministerstyrelse, om ministrarnas inblandning iadministrationens behöriga handläggning av ärenden, inte med den här frågan attgöra. Man kan över huvud taget inte diskutera som om ministerstyrelse hadeförekommit eller inte förekommit härvidlag. Det är naturligtvis sant som jag sade. att det finns andraregler då, bl. a. i aktiebolagslagen, som reglerar den statliga företagsamhetenlikaväl som den reglerar privata akfiebolag. Men vi vet också att dessa regleromfattar bara vissa funktioner och vissa delar av verksamheten. Större delen avdet maktpolitiska fältet är ju formellt oreglerad. Det går alltså inte attdiskutera frågan som om statsrådet hade brutit mot några regler, ifall han iegenskap av representant för ägarintresset vill tvinga en viss ledning eller enviss person i ledningen att avgå. Det ligger inom ramen för den normalamaktutövning som försiggår inom den här typen av ägande. Det är ingetmärkvärdigt med det, och hela diskussionen om ministerstyre kan vi avveckla. Det är ju litet motsägelsefullt och ironiskt närvi då kommer till frågan om domänverket och generaldirektören. Jag kan i ochför sig hålla med om att generaldirektörer inte borde vara oavsättliga - jag ärhelt överens med på den punkten. Men det är ju litet underligtatt när man då först hävdar att man är ute för att förhindra ministerstyre ochsedan kommer till slutsatsen att för att få rätsida på de här förhållandenamåste man införa mera ministerstyre, dvs. man måste ge regeringen befogenhetatt avsätta generaldirektörer. Det är att utvidga ministrarnas befogenheter. Man kan intenä en fillräekligt tillfredsställande konstitutionell kontroll utan att utvidgaministerstyrets omfång. Det mest ironiska är ju när i sitt tidigareanföiande sade att det bästa vore om man privatiserade den statligaföretagsamheten. Det vore ju verkligen att drastiskt minska alla möjlighetertill offentlig insyn och kontroll; Det är väl knappast någonting som urkonstitutionell demokratisk synpunkt kan anses tillfredsställande, i varje fallinte av något annat parti än moderata samlingspartiet. 90ANDERS (); Låt mig säga till att vadsom står i den moderata reservationen är att vi ser det som principielltytterst olyckligt att man från olika regeringars sida i vissa fall har försöktlösa konflikter genom att avskeda folk. Om vill läsainnantill, skall han se att det står "i vissa fall", och det ärnågonting helt annat än vad han har stått här och sagt. Det åberopade citatet kommer såvitt jag kan förstå fränTelubbetänkandet . Det skulle innebära, om man tolkade det pä sammasätt som gjorde, att begreppet ministerstyre över huvudtaget icke existerar.Då är debatten fullkomligt meningslös . Men inte minst hans partivänner har, när de befann sig i opposition, ägnat sig åt att talaom ministerstyre från borgerligt håll. Därmed är jag inne pä . Det är klart att mankan, med ett lättsinne som övergår det mesta, i likhet med sägaatt hela diskussionen om ministerstyre kan vi avveckla. tolkar den svenska författningsdebatten så,att begreppet ministerstyre inte existerar. Därmed är naturligtvis, det hållerjag med om, debatten tämligen meningslös. Men är det, fru talman, dessbättre inte som skriver den svenska grundlagen. Det är inte ensJörn som tolkar den på ett särskilt auktoritativt sätt. har ingen i de diskussioner vi haft ikonstitutionsutskottet ifrågasatt att ministerstyre är förbjudet, inte ensvpk-representanten . Däremot har man sagt att ministerstyre ickehar ägt rum i det speciella fall som vi nu diskuterar, men det är någontinghelt annat. Så länge begreppet ministerstyre är en konstitutionellrealitet - och det är det alldeles oavsett vad säger - är det vårskyldighet i utskottet att se upp när ministerstyre förekommer och i sä fallockså slå ner på detta. Det är ingenting som bara ägnar sig åt,utan det har i hög grad även andra partier gjort, i många fall ganska . Sedan har jag litet svårt att hänga med , närhan säger att en möjlighet att avskeda generaldirektörer skulle vara enutvidgning av begreppet ministerstyre - sade faktiskt så. Attavskeda generaldirektörer genom ett formellt regeringsbeslut är någonting heltannat än ministerstvre. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Vissa frågor rörande den statliga affärsverksamheten 91JÖRN (vpk): Jag tar det sista först, frågan om att detskulle göras lättare att avsätta folk i vissa ledande befattningar inom denstatliga sektorn. Det kan man inte åstadkomma med mindre än att man utvidgarregeringens befogenheter, dvs. man utökar ministrarnas befogenheter att förfogaöver vissa funktioner. Att företräder den tanken, som hanär sä rädd för ministerstyre, visar hur pass komplicerat det här är. När vi sedan kommer till frågan om vad ministerstyre äroch inte är, tror jag inte att , om vi höll på här med enkonstitutionell diskussion, skulle klara definitionen särskilt bra. Helabegreppet ministerstyre har faktiskt sitt ursprung i, som jag sade, relationenmellan den verkställande makten och den dömande makten. Verksamheter som destatliga aktiebolagen av Statsföretags typ hör inte till den sektorn, de ärinte inordnade i det förhållandet, och därför har begreppet ministerstyre ingenrelevans när det gäller dem. Där råder andra maktförhållanden, och därför kanman inte pä sä att säga konstitutionell väg komma åt eller beteckna det somministerstyre, ifall ett statsråd eller en regering går in och vill avsätta enbolagsstyrelse i ett statligt företag. Den diskussionen hör inte hemma där. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Vissa frågor rörande den statliga affärsverksamheten Sedan kanman för den skull tycka att det är klokt eller dumt, lämpligt eller olämpligt,om de gör så i konkreta fall, men det är en annan diskussion och inte enkonstitutionell fråga. 92 (); Jag vet att i sådana härdebatter alltid vill ha sista ordet, och jag skall naturligtvis låta honom fådet om han vill gå upp ytterligare en gång. Jag tror nämligen inte att vi löserproblemet med hur man exakt definierar ministerstyre här och . Alldeles kristallklart är dock att det finns ettvedertaget begrepp, som kallas ministerstyre. Ingen har ifrågasatt det under deår jag har varit verksam i konsfitufionsutskottet - det är nu - det mågälla borgerliga politiker, socialdemokrater eller representanter för vpk. Om vi tittar på majoritetens skrivning, som ärunderskriven av samtliga partier inkl. vpk men exkl. moderata samlingspartiet,finner vi där inte alls det resonemang som nu för i kammaren,nämligen att begreppet ministerstyre inte skulle vara relevant när det gällerstatlig företagsverksamhet. Det sägs tvärtom pä s. 33: "Frånkonstitutionell synpunkt ger granskningsärendet i dessa delar inte utskottetanledning till krifik." Detta syftar, fru talman, just pä att majoriteten menarattde båda berörda statsråden har hållit sig inom de konstitutionella ramarna ochalltså enligt majoritetens uppfattning icke har bedrivit ministerstyre. 93 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Sedan de under avsnittet Vissafrågor rörande den statliga affärsverksamheten anmälda talarna nu haft ordetövergår kammaren till att debattera avsnitt 12; Beslut om devalvering 1982. 94OVE (): Granskningsärende 12 avser handläggningen avbeslutet om devalvering 1982. Ur konstitutionell synpunkt är det inte orsakentill nedskrivningen av den svenska kronan som är intressant. Om det varomvärldens låga förtroende för kronan eller en förväntan om en inflationis-tiskpolitik med en kommande socialdemokratisk regering som orsakadespekulationsvägen mot kronan kan därför lämnas därhän. Det intressanta och såvitt jag kan förstå också unika iärendet är att initiativet till devalveringen togs av én regering som ännu intevar bildad. Strikt formellt var det alltså, som finansminister uttrycktedet vid utskottsutfrågningen, som ledamot av han agerade i sinakontakter med riksbankschefen och med representanter för de nordiskaregeringarna. Detsamma gäller hans kontakter med cheferna för ochden västtyska . representerade ett parti vars partiledarefått talmannens uppdrag att bilda regering. Det är att märka att förutsättningenhela tiden gällde en minoritetsregering. Om en riksdagsmajoritet stod bakomdevalve- ringen1982 har inte framgått av granskning. Höstens politiskadebatt tyder på att så inte var fallet. Riksbanksfullmäktige, som bl. a. har att besluta omvalutajusteringar, förvaltar i övrigt , som enligt regeringsformen ären myndighet under . Detta innebär att har direktivrätt. Detär också allmänt accepterat att en regering har initiativrätten till exempelvisen valutajustering. Att initiativet kommer frän riksdagsmän är något nytt. och citerar i sitt arbeteGrundlagen med fillhörande författningar proposition 1973:90, där justitieministern säger att "det får förutsättas, att, liksom , den kredit- och penningpolitiksom bedriver, samordnas inom ramen för den av regeringen förda ekonomiska politiken". Vidare anför och att justitie ministern ansåg "att risken för motsättningar reducerades ytterligaregenom att valperioden för fullmäktige i nära sammanföll med riksda gens. Man kunde då 'alltid räkna med att det parti eller de partier på vars förtroenderegeringen grundar sin ställning också har det bestämmande inflytandet iriksbankens fullmäktige'. Huruvida uttalandet är giltigt även under enminoritetsregering är tveksamt. En naturlig kanal för samordningen utgör denav regeringen utsedde ordföranden; hans förordnande, liksom suppleantens kanåterkallas av regeringen före treårsperiodens utgång." Förutom den tveksamhet som enligt författarna råder omhuruvida en minoritetsregering har stöd i en fråga som inte varitföremål för beredning eller förhandling, står vi alltså här inför en situationdär initiativet tas av en grupp riksdagsledamöter, låt vara att de avsägs ingåi den tillträdande regeringen. Riksbanksfullmäktige hade inte en sammansättningsom motsvarar partiernas ställning i den nya och som den tillträdanderegeringen skulle stödja sig på. Det problemet löstes enkelt genom att tre ledamöter iriksbanksfullmäktige inkl. riksbankschefen röstade för förslaget omdevalvering. I ett särskilt yttrande förklarar de tre att de anser att denkvardröjande majoriteten i riksbanksfullmäktige inte bör hindra ennytillträdande regering att genomföra sin ekonomiska politik. Ja-rösterna är"uteslutande ett uttryck för vår uppfattning om en rimlig konstitutionellpraxis och inte för vår bedömning av åtgärden som sådan", heter det vidarei yttrandet. Det är inte uppgift att granska debedömningar som gjordes av den tillträdande regeringen avseende självadevalveringen. Inte heller ifrågasätts ambitionen att handla snabbt i ettvalutapolitiskt känsligt läge. Någon anmärkning mot den formella, för att inte sägainformella, handläggningen av frågan har inte heller framkommit undergranskningen. Däremot betonar företrädarna för de tre borgerliga partierna i utskottetatt informationen borde ha utgått till den sittande regeringen på ett tidigarestadium. fick regeringarna i de nordiska länderna information och ocksåmöjlighet till överläggningar om devalveringen vid mötet på den 7oktober, innan och riksdagspartierna informerades omdevalveringsplanerna . Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Beslut om devalvering 1982 Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Beslut om devalvering 1982 I jämförelse med ubåtsincidenten, som också utspeladesunder tiden för regeringsbildningen, var informationen klart undermålig. Ifråga om ubåtsjakten svarade den avgående regeringen för informationen tillpartierna utanför regeringen. granskning visar attkontakterna mellan regeringen och riksdagspartierna då fungerade väl. När detgäller det motsatta informationsflödet till regeringen om planerna pä endevalvering, har granskningen visat påtagliga brister. Finansminister medgav också under utfrågningen ikonstitutionsutskottet att informationen borde ha skett tidigare.Statsminister framförde f. ö. en ursäkt för den senkomnainformationen fill den avgående regeringen som devalveringsbeslutetfattades, dvs. Devalveringen 1982 planerades och genomfördesi praktiken av företrädare för en regering som ännu inte tillträtt. Den borgerliga reservationen uttrycker att det urkonstitutionell synpunkt är "anmärkningsvärt att regeringen ställdes ät sidan när en för landet central valutapolitisk åtgärdtillkännagavs". Med detanförda yrkar jag bifall till reservation nr 7. 95BERTIL FISKESJÖ (c); I den här frågan skall jag fatta mig kort. Först vill jag gärna säga att frågan är knepig urkonstitutionell synpunkt och ur granskningssynpunkt. , som varden som agerade för att fä den svenska kronan rekordnedskriven, var när hansatte i gång karusellen ännu inte statsråd, utan riksdagsman, och riksdagsmänär formellt inte underkastade KU:s granskning. Riksbanksfullmäktige, somformellt fattade beslutet om devalveringen, är inte heller underkastad . Det är alltså en mycket originell situation vi befinner oss i närvi behandlar den här frågan, men detta är i och för sig motiverat just av attsituationen är originell. var entydigt utpekad som finansminister iden socialdemokratiska regering som skulle filisättas . Det var motbakgrund av en nära i tiden förestående utnämning till finansminister, dvs. sompresumtiv finansminister, som tog kontakt med nordiskariksbankschefer och finansministrar, den västtyska centralbankschefen ochchefen för . Vad han totalt förbigick var att vifaktiskt hade en sittande, ansvarig regering inkl. en ekonomi- ochbudgetminister. Med regeringen och dess finansminister hade kontakt. Det är enligt min mening viktigt att vi även i sådana härlägen noga håller på formerna. Presumtiva statsråd skall tänka sig för och intelåta ivern att nå upp till taburetten fördunkla deras omdöme. Man får integlömma bort att det kan komma "grus" även i rätt solklararegeringsbildningar, och vi kan inte ha två regeringar som agerar - ivarje fall inte tvä som är totalt fristående frän varandra. borde, som vi reservanter framhåller, hatagit kontakt med den sittande regeringen innan han satte i gångdevalveringsruljangsen. Detta har senare kommit till insikt om, vilket hanöppenhjärtigt erkänt inför utskottet. Jag ber att få yrka bifalltill reservation nr 7. 96 (): Jag har av misstag anmält mig för tio minuterstaletid i den här frågan. Jag behöver bara en av dessa fio minuter. Precis somtidigare talare anser jag nämligen att finansministern själv har gett ossreservanter rätt, när han inför utskottet dels har medgivit att han borde haförvissat sig om att åtminstone statsministern och möjligen också ekonomi- ochbudgetministern kände till att han inbjöd finansministrar från övriga nordiskaländer att komma till , dels har hänvisat till att bett denavgående regeringen om ursäkt för bristande information. Med hänvisning till yrkar jag bifall till reservation nr 7. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Beslut om devalvering 1982 97KERSTIN (): Inledningsvis vill jag understryka attriksbanksfullmäktiges majoritet röstade för devalveringen . Dendevalveringen, som genomfördes med regeringsskiftet ,var den sjätte . Detvar en följd av pundets devalvering i samma storleksordning. Fram till 1976genomfördes inga fler devalveringar utan endast smärre kursjusteringar. Undersocialdemokratisk regeringstid har det varit praxis med nordisktsamråd i valutafrågor närhelst valutaproblem uppstått. Regelmässigt ägdekonsultationer rum även inför smärre kursjusteringar. Under de sex borgerliga regeringsåren företogs fyradevalveringar på resp. 3,6,10 och . avbröt den borgerligaregeringen samarbetet i den s. k. valutaormen. Praxis fr. o. m. 1976 blev attflnansministeriet och/eller i resp. nordiskt land underrättadesförst efter redan fattade beslut om devalvering. Under dessa är skedde inteheller samråd med oppositionen. Det försvarade dåvarande ekonomiminister att frågor om valutakursförändringar är av så känslig karaktär att enbartförekomsten av sammanträden i anslutning till övervägande av sådana beslut lättleder till spekulationer. Den uppfattningen och den bristande viljan till samråd medoppositionen hindrade emellertid inte ekonomiminister från att 1977bevilja en internationell ekonomisk journalist en intervju. Det resulterade ien AP-kommuniké, där det betecknades som anmärkningsvärt att den svenskeekonomiministern uttalat sig om den svenska kronans ställning så att detallmänt tolkades som en förestående devalvering. En så lösmynt ekonomiministerhar de som handlar med kronor aldrig kunnat drömma om, kommenterade som bekantSveriges största morgontidnings främste valutapolitiske skribent i en ledare. Beslutet om devalveringen 1982 kom i samband meddramatiska händelser vid regeringsskiftet. Regeringsskiften är, somutskottsordföranden Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Beslut om devalvering 1982, Svenssonredan påtalat, långsamma procedurer i vårt land. Det är kannstöperier ochutdragna diskussioner om den nya regeringens sammansättning och ekonomiskapolitik. Det är sådant som uppmuntrar till mänga gissningar och uttalanden.Sedan är det inte långt till att spekulationer kommer i gång. Hur blir detegentligen med kronans värde? frågar man sig i slott och koja. Det blirspekulationer här och spekulationer där. Devalvering i naboland. Och så är vårvaluta i gungning. Det vardetta som hände . Valutslaget är klart och entydigt. Likväldröjer det innan en ny regering träder till. Alltemellanåttalas det om nedskrivning av valutan. Vi minns och högerledarensom då uttalade sig om devalvering. Alla som ville lystrade, och fickden gången ett utflöde av valuta av oanade mått, till förfång för landet menknappast till men för kapitalägare - de hade nåtts av signaler från sinaföreträdare. Åter till händelserna . Den presumtivaregeringens absoluta ambition är att förhindra ett upprepande: Valutautflöde ispekulation mot kronan måste till varje pris förhindras! Vi kan börja . Densocialdemokratiska partiledningen får fortlöpande rapporter om läget påvalutamarknaden. Det är oroligt. En klart spekulativ operation är riktad motden svenska kronan, enligt riksbanksledningen. Valutamarknaden förväntar sigsvensk devalvering. Valutautflödet var denna dag, bara mellan och11.00. en miljard - en anstormning mot kronan. Det börjar uppenbaras försocialdemokraterna. Däremot kommer ingen reaktion från expeditionsregeringenFälldin, som i princip har alla en regerings befogenheter. Man ser en redanslagen regering motta ytterligare slag utan att reagera. Man skådar eländet, såatt säga, med armarna i kors - handlingsoförmögen och inte ens i stånd attlarma och kalla presumtiva ledamöter i den tillträdande regeringen eller ensdet i valet segrande partiets ledare för information om det enorma valutautflödet.Det kunde man ha förväntat sig även av en avgående regering, i landet Sverigesintresse. Socialdemokraterna ser alltmer klart allvaret isituationen. Och sedan kommer händelserna slag i slag. tar i sin egenskap av riksdagsmaninitiativ, som i historisk belysning - när vi nu har facit - får ansesberömvärda. Dessa initiativ och åtgärder kan liknas vid patriotiska insatser.Såväl den 4 som besöker riksbankschefen. Det är föratt höra dennes syn på om det kraftiga valutautflödet får fortsätta eller t. o.m. inträffar något dramatiskt, som på en gängförändrar läget: devalverar . skulle därmed förekommaSyerige -sjudagarsloppet är kört! Valutautflödet kommer att ta en allt stridareström. Den finska devalveringen blir en signal, som kan leda till attytterligare lämnar landet. Här handlar det om värderingar och intressen: kapitalägarnasä ena sidan och folkflertalets ä andra sidan. , , kommer riksdagsman ochriksbankschefen i landets intresse överens om att riksbankschefen skallunderrätta övriga centralbanker om att den nytillträdande regeringen förberederett valutapolitiskt beslut och om att kalla till konsultation. hinner också med att telefonledes takontakt med de nordiska ländernas finansministrar och säga klart ut att det ärfråga om svensk devalvering och kalla till överläggning . Genomöverläggningen pä knyter man äter an till en fin nordisk tradition, somfallit i glömska under de borgerliga åren - en tradition frän finansministerSträngs tid. För att ge nödvändig bakgrund har jag beskrivitdelvis dramatiska händelser i samband med devalveringen. Jag vill särskiltbetona de många kontakter som under dessa händelserika dagarbemödade sig om med riksbanksledningen. Jag har inte velat gå så långt som attstudera instruktionen till riksbankschefen. Det är att förmoda att dennainnebär informationsansvar för ordföranden och därigenom för regeringen. Att riksdagsman - och sedermera dentillträdande regeringen - under dessa bräda dagar inte också hann med attinformera den avgående regeringen om de nordiska kontakterna är måhända attbeklaga. Statsminister har sedermera framfört en ursäkt och ettbeklagande över detta. Det borde ha varit tillräckligt. Formellt är denna fråga kanske egentligen inte någon frågaför . Men dä vissa borgerliga ledamöter ikonstitutionsutskottet framhärdar, har jag givit bakgrunden - händelserna ochdramatiken - . Det var händelser som gjorde ensvensk devalvering nödvändig. Den har visat sig riktig, och den har fått ettgenomgående positivt mottagande, inte minst i näringslivet. De vidtagna åtgärderna visar en rationell handläggning aven valutapolitisk kris. Gentemot det övriga öppnar man återigen dörrarför samråd och information. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Beslut om devalvering 1982 98OVE (): I sitt anförande hämtade stofffrån dechargedebatten 1978. Jag anser att den debatten är historia och tänkerinte uppehålla mig vid den. I övrigt gör en historiebeskrivning. Denär vi i utskottet överens om, oavsett partitillhörighet, så den kan vi ocksålämna därhän. gör också en stor affär av den informationsom den tillträdande regeringen lämnade de nordiska länderna. Det var attåteruppta en fin nordisk tradition, sade hon.