prot · G60950 · 1982-12-31 00:00:00 — 1 stället väljer socialdemokraterna att höja momsen ocharbetsgivaravgiften för att finansiera utgiften. Det är alltså de ökadeskatternas väg man väljer. Men det kan starkt ifrågasättas om verkligen deföreslagna höjningarna ger den påstådda förbättringen av budgetsaldot.Arbetsgivaravgiften skall nu ge dubbelt så mycket per procent som när vitidigare beslöt om finansiering av skattereformen. Och när def gällermomsen har man inte räknat av något för de höjda utgifter som den drar med sig.Troligt är därför aft vi får ett ännu större budgetunderskott. Egentligen är den här debatten om en totalfinansiering avde återtagna besparingarna en skendebatt. För vad är det vi gör om riksdagenstannar för det här beslutet? Jo, herr falman, socialdemokraternas förslaginnebär helt enkelt en skaftehöjning i mängmiljardklassen. De nivåer ochförmåner som föreslås i proposifionen pä de tidigare fyra nämnda områdena hargällt fram till eller gäller i andra fall fram till den 1januari 1983. Men de får inte plats i innevarande års budget utan aft nyaskatter tas ut eller genom beslut om att göra andra besparingar. Beslutetgäller således om vi skall höja momsen och därtillarbetsgivaravgift med en halv procentenhet. När man tar ställning till skattehöjningar finns detanledning atf påminna om de växande problem som följer med allt högre skatter.Jag har redan visat att def är en insikt som i och för sig finns hos densocialdemokratiska regeringen, men man försöker förtränga de effekter somföljer av en sådan skattehöjning. Det är fråga om snedvridningarna i ekonominsom blir starkare och benägenheten till skattefusk och skatteflykt som ökar.Erfarenheten visar att om man höjer en skatt drar man undan basen för någonannan, så att den totala skatteintäkten blir väsentligt lägre än beräknat. Mendetta tycks, som sagt, inte bekymra socialdemokraterna. Högre moms, arbetsgivaravgift, kommunalskatt och punktskatterleder också till ökad inflation. Även det är ett bekymmer som allvarligt bordeoroa socialdemokraterna, när redan chockdevalveringen på sätter sådansprätt på priskarusellen. Vår omvärld har minskad infiationsfakt och stärkerdärmed successivt sin konkurrenskraft. De kan sänka sina räntor och sfimulerardärmed investeringar och skapar jobb. lyckades också få nerinflafionstakten från i årstakt fill . Men seglarvi snabbt upp i tvåsiffriga inflationstal igen, med de många negativakonsekvenser som följer i spåren. Inte minst fördelningspolitiskt är dennautveckling allvarlig. Inflation av denna storleksordning är till betydligtstörre skada för de inkomstsvaga grupperna än vad de transfereringar som nuföreslås kan korrigera. Med det anförda ber jag att få yrka bifalltill reservationerna 1 och 4 till finansutskottets betänkande nr 10. AnL 5 (vpk): Det hade utan tvivel varit mera logiskt attriksdagen först behandlat och beslutat om den allmänna ekonomiska polifik somskall föras och därefter om åtgärder för att skydda särskilt utsatta grupper.Nu har det blivit tvärtom. behandlar först hur man skall återställade delar av det sociala reformverket som den borgerliga majoriteten lyckadesrasera och därefter, , huvudlinjerna för landets ekonomiska utveckling.Det får emellertid inte hindra oss från att söka sätta in dagens frågor i ettmera allmänt sammanhang. Jag kan göra detta genom att läsa upp två stycken från deolika konjunkfurrapporfer, som vi numera kan ta del av. LO-ekonomerna skriverså här om den internafionella bilden : Nedgången i den internationella ekonomin fortsätter. Nuaktuella tendenser tyder på att 1983 blir det fjärde året i följd somtillväxten i världsekonomin praktiskt taget uteblir. Den svaga uppgång som deflesta bedömare förutsäg skulle komma i eller hösten och somdärefter skulle sprida sig till andra länder, har helt uteblivit Det mestatalar för an de internationella marknaderna () försvagasytterligare och att tillväxten i - möjligen bortsett från -i stort sett kommer atf upphöra, dvs. kommer aft ligga mellan O % och .... I runda tal torde arbetslösheten kunna uppskattas till 35 miljonerinom hela OECD-området . Så långt LO-ekonomerna. Bilden av den ekonomiskautvecklingen i är infe mera hoppingivande. Här låter jag det s. k.konjunkturrådet med professor i spetsen ge beskrivningen: ekonomi har utvecklatssämre än nästan alla andra industriländers. Industriproduktionen har stagneratoch investeringarna minskat kraftigt. Underskotten i offentliga finanser ochbytesbalans har permanentats på en hög nivå. Inflationstakten har vanligtvisvarit tvåsiffrig och arbetslösheten stigande. Def kan vara intressant att jämföra den beskrivningen medden som försökte göra här i talarstolen av hur väl allt varitbeställt under de borgerliga regeringarnas tid. Det är ju en ringa tröst för oss som lever iden kapitalistiska världen att även socialistiska planekonomier dras medekonomiska svårigheter. Orsakerna bakom dessa tarvar en särskild analys, mendenna ändrar infe pä det förhållande att grundorsaken till krisen ochmassarbetslösheten i länderna med kapitalistiskt produktionssätt är justkapitalismen själv. De motsättningar inom kapitalismens system som kundebeskriva redan under förra ärhundrandet frambringar katastrofer. Och heladetta produktionssystem har nått så långt mot sin levnads slut atfdesorganisations- och sjukdomssymptom framträder alltmera. Upphävandeav beslutet om karensdagar, m. m. Upphävandeav beslutet om karensdagar, m. m. finns deti dag en växande insikt även bland dem som försvarar systemets utgångspunkteroch mål. De ekonomiska kriserna har dominerat kapitalismens hela historia. Defhar blivit kortare och kortare tidsavstånd mellan krisernas bottenlägen.Tidigare kunde man dock räkna med att en uppgång skulle komma när krisen uttömtsin kraft. anser sig många tvungna att konstatera, att detta så atf säganormala konjunkturförlopp infe längre gör sig gällande. Den ekonomiska krisendrar ut och tenderar atf övergå i depression. Frågan ställs infelängre: När kommer vi ut ur krisen? I stället frågar man: Kommer vi över huvudtaget ut ur krisen? Hur har detta läge uppstått? Varför är det under dennutida kapitalismen så svårt atf få fill stånd ett ekonomiskt uppsving? Fleraorsaksförklaringar har anmälts. Det ligger kanske något rikfigt i dem alla.Kapitalismen har med monopolens tillväxt blivit allt mindre rörlig, får alltsvårare att anpassa sig till förändringar. har de internationellaförändringarna i villkoren för ländernas utrikeshandel och produktion blivitallt starkare. Här finns en motsättning som kapitalismen får allt svårare aftlösa. Vad som är av speciellt intresse för de frågor vidiskuterar i den här debatten är emellerfid de många samband som finns mellanfördelningspolitiken och kapitalismens stagnationstendenser. Jag skall dröjanågot vid två av dessa samband. har de finansiella placeringarnakommit atf spela en allt större roll jämfört med investeringarna i nyproduktion. Kapitalet sätts i minskad utsträckning in i produkfiv verksamhetoch placeras i ökad utsträckning i mark, fastigheter, aktier, ädelstenar, konstosv. De kapitalmängder som vilar som en tung, improduktiv börda på samhälletoch kräver sin andel av def producerade mervärdet i form av räntor av olikaslag får en allt större omfattning. Med inflationen tilltar också spekulationoch ren svindel. En oerhört kraftig omfördelning av tillgångarna, avförmögenheterna. i samhället har ägt rum. Enbart under de två senaste årenberäknas inflationen och andra processer ha omfördelat inte mindre än brutto100 miljarder kronor från spararna, från AP-fonden, osv. till låntagarna ilandet. Den devalvering på som den socialdemokratiska regeringen genomfört,beräknas enbart den ha inneburit nya förluster för spararna med 15-20 miljarderkronor. Och det är ju infe sä att kapital och värden baraförsvinner. Det är i allmänhet någon annan grupp som lägger beslag pä dem. Pådef sättet har en väldig omfördelning skett av tillgångarna i landet. Enradikal fördelningspolitik från statsmakternas sida är alltså i hög grad avnöden. Efter att i många är ha motsatt sig vpk:s krav på enhårdare beskattning av stora förmögenheter, arv och gåvor föreslår regeringennu en viss skärpning på dessa punkter, enligt vår mening tyvärr otillräcklig.Den motverkas också av andra samtidiga åtgärder - inte bara av verkningarna avdevalveringen utan också av den reaktionära förändring av skalorna för uttagetav statlig inkomstskatt som socialdemokraterna kommit överens med de bådaborgerliga mittenpartierna om. Denna nya skatfepolitiska linje strider helt mot vad som tidigare vill man höja de indirekta skatterna ochgenomför en kraftig sänkning av progressiviteten iinkomstbeskattningen. dä jag första gången hade nöjetatt medverka i en statlig skatteutredning, var det den rakt motsatta vägen manfrån socialdemokratiskt håll ville gå. Det andra sammanhanget mellan fördelningspolitik ochekonomisk stagnation har direkt att göra med den efterfrågan som från de storalöntagargruppernas sida kan rikfas mot varor och tjänster. Under de borgerligaregeringarnas fid har en kraftig nedskärning ägt rum av arbetarnas och de lägretjänstemännens reallöner. beräknas reallönerna sjunkaytterligare . Nedgången i den privata konsumtionen beräknas tillomkring , den slutliga siffran beroende på bl. a. sparandefs utveckling. Jag vill bestämt hävda att det under de senaste årenfunnits en alltför låg efterfrågan och att detta är en viktig bidragande faktortill stagnations- och nedgängsfendenserna i ekonomin. pressas efterfråganytterligare ned genom den starka prisstegring som följer med devalveringen ochgenom den höjning av mervärdeskatten som regeringen vill genomföra. Dettakommer att ytterligare försvära ansträngningarna att hålla tillbakaarbetslösheten och komma ut ur krisen. Det finns alltså både fördelningspolifiska och sysselsättningspolitiskaskäl att motsätta sig en höjning av mervärdeskatten i nuvarande läge. Det ärväl def som fåft både och TCO att här inta samma ståndpunkt somvänsterparfiet kommunisterna. Särskilt olyckliga är verkningarna på matpriserna.Livsmedlen har ju stigit i pris med under de senaste tolv månaderna.Ytterligare starka prisstegringar väntas. Man har t. o. m. nämnt enprisstegring som möjlig när det gäller livsmedel. Vpk anser det trängande nödvändigt att motverka och stoppadenna prisstegring, som hårdast drabbar grupper som redan förut har en låglevnadsstandard och är hårt trängda: låglönearbetare, barnfamiljer, pensionärer.Vi har länge drivit kravet aft mervärdeskatten borde tas bort från grundläggandelivsmedel. 1 stället kan den höjas på andra varor. De övriga partierna har viden rad tillfällen avvisat detta krav. Motiveringen har varit att det är svårtur teknisk synpunkt att ha olika momssatser. Men; herr talman, det är svårt attförstå varför det som är möjligt i andra länder skall vara så omöjligt iSverige, som brukar skryta med sitt tekniskt perfekta skattemaskineri. Och ettfaktum är ju atf alla länder som har mervärdeskatt, med undantag endast förNorden, har en differenfierad sådan skatt. Livsmedel av baskarakfär har alltidlägre skaft, i vissa fall ingen skatt alls. Det behövs tekniska undersökningar för aft genomföra endifferentiering av mervärdeskatten. Handeln behöver på sig. Attlivsmedelshandlarna ingalunda anser frågan svår att knäcka visar enundersökning som redovisats i . I enundersökning bland privata livsmedelshandlare förklarade sig vara positivatill en differen- Upphävandeav beslutet otn karettsdagar, m. m. Upphävandeav beslutet om karensdagar, m. m. Vid en samtidig förfrågan om de tekniska svårigheterna verkade det avsvaren att döma vara svårare att klara en ommärkning fill vid enmomshöjning än att klara en differentierad moms. Vi har föreslagit regeringenatt den skulle tillsätta en snabbutredning för att få fram ett förslag omdifferentierad moms till . Detta är fullt möjligt. framfill denna tidpunkt skulle enligt vårt förslag subventionerna på ett utvidgatbassortiment av livsmedel höjas sä atf summan motsvarar effekten avmomshöjningen på hela livsmedelsposten. Det skulle förutsätta ytterligareomkring 500 milj. kr. för fill livsmedelssubventioner utöverregeringens förslag. Då skulle priserna kunna sänkas på viktiga livsmedel.Tyvärr ville regeringen inte ta denna möjlighet aft få en för konsumenternaacceptabel lösning på momsstriden. Det beklagar vi djupt. Vi har i våra mofioner lagt fram realistiska förslag fillannan finansiering av de fyra vallöftena, som ju också var våra vallöften, ängenom en höjning av mervärdeskatten. En sådan höjning drabbar hårdastlåginkomsttagarna och löntagarna över huvud taget. Vårt förslag hade en annanfördelningspolitisk profil än regeringens linje. Det riktade sig inte motlöntagarnas realinkomster utan mot de stora förmögenhetsägarna, mot dem somäter gott på s. k. representationsavdrag, mot dem som fortfarande fårsubventioner av staten för att köpa aktier, mot dem som har de allra högstainkomsterna, slutligen mot de företag som investerar stort i utlandet menförsummar att utveckla svensk industri. Vi har anslutit oss till principen att kostnaderna för defyra vallöftena skall finansieras men har en något annan mening änsocialdemokraterna om hur stora de egentliga kostnaderna är. Vi delar t. ex.meningen med TCO-ordföranden att det inte kan befraktas som någon egentligkostnad för statskassan om karensdagar avskaffas som aldrig har införts i detverkliga livet. För en sjukförsäkrad är ju läget detsamma somdet var vid årets början, förutsatt att beslutet om karensdagar rivs upp. Skallhan eller hon verkligen behöva betala med höjd moms för något som inte harinträffat? 6MATS (): Det betänkande som vi diskuterarhandlar om att återställa de sociala trygghetsreformer som den borgerligaregeringen har börjat skära ned. För den som har lyssnat till framför allt deborgerliga företrädarna framgår väl detta inte helt klart. De har ägnat längtid åt att tala om helt andra ekonomiska frågor än dem som berörs ifinansutskottets betänkande nr 10. Det är uppenbara sociala rättviseskäl som motiverarregeringsförslaget. Men det är viktigt att understryka att dessa rättviseskälblir desto starkare som vi har att verka i ett ekonomiskt läge som präglas avklara krisfendenser och djupgående störningar samt obalans i vår ekonomi. För att vända denna utveckling krävs en politik med storåterhållsamhet i den privata konsumtionen, så att vi kan vidga den industriellabas som skall betala var allt svårare skuldsättning till utlandet. Just därför atf en åtstramningspolifikär nödvändig när det gäller den privata konsumtionen är det desto mer angelägetaft de sämst ställda grupperna infe drabbas hårdast. I dåliga tider är detsärskilt angeläget att värna om den sociala grundtryggheten. Def är bara ombördorna fördelas på ett sätt som folkmajoriteten uppfattar som rättvist sommänniskorna kommer atf säga: Vi är med och ställer upp på en polifik som klararSverige ur krisen. De sociala reformer som föreslås ökar samhällets utgiftermed . De innebär alltså en påspädning av privat konsumfion,som sålunda är fördelningspolifiskf riktig. Samfidigt är det helt klarf atf dentotala privata konsumfionen i infe får öka i det ekonomiska läge sområder . En ökning av de totala statsutgifterna för privat konsumtion skulleinnebära att budgetunderskottet ytterligare växte. Def skulle också motverkadevalveringens syfte, som bl, a, är att hålla tillbaka konsumtionen och föraöver resurser fill industriell produktion och investeringar. Inflationen skulleytterligare öka utöver devalveringseffekfen. Slutligen skulle en ökning av denprivata konsumfionen slå direkt och kraffigt på vårt underskott i förhållandetill omvärlden. Den statliga utlandsskulden värderas nu till 100 miljarderkronor, är i absoluta tal på sjätte plats bland världens låntagare påobligationsmarknaderna, I förhållande till ländernas befolkning är vi näststörst i världen som låntagare på detta område. En helt avgörande uppgift förden ekonomiska politiken måste vara att ta ned bytesbalansunderskottet, inteatt ytterligare öka def, Def är sålunda nödvändigt att staten far in motsvarandeinkomster från hushållen som de sociala reformerna kosfar, dvs, defördelningspolifiskt mofiverade sociala reformerna måste tofalfinansieras, såatt den privata konsumtionen inte ökar i samhäUet som helhet. Denna entydigaslutsats drar finansutskottets majoritet i betänkandet. Det enda realistiska alternativet för attåstadkomma totalfinansiering är - utöver arbetsmarknadsavgiften, som täcker endel av arbetslöshetsförsäkringen - en höjning av mervärdeskatten. Morrisen ären skatt som drabbar alla. Pengarna från momshöjningen går oavkortat tillgrupper som har den mest utsatta ställningen i samhället, Def är uppenbart attandra finansieringsalternativ, som skulle kunna ge de detär fråga om, inte är realistiskt möjliga i dagens läge. Det gällerinkomstskatten, arbetsgivaravgifter och annat, vilket ju närmare kommer attdiskuteras om när skatteutskottets betänkande behandlas. I fråga om fotaleffekten på samhällsekonomin konstaterarfinansutskottet aft vpk:s alternafiv till skatter inte ger fillräckliga inkomsterför en tofalfinansiering. Vpk har ifrågasatt - gjordedet - om karensdagarnas avskaffande behöver finansieras med hänvisningfill att de ännu inte har införts. Verkligheten är dock att en fidigareriksdagsmajorifet har fattat beslut om atf införa karensdagar och beslutat omen statsbudget med det innehållet för detta budgetår. Etf upprivande av dettariksdagsbeslut kostar därför uppenbarligen de somförmånerna innebär. Om karensdagarnas slopande inte finansieras, leder 1 protokoU 1982/83:50-51 Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. detta heltentydigt till étt ökat budgetunderskott. Inkomst- och utgiftsföränd-ringarna isjukförsäkringen faller också helt inom statsbudgeten, något som delvisifrågasatts i vpk:s motion, Samfidigt säger vpk i sin reservation att man förutsätteratt regeringen i budgetpropositionen föreslår kompletterande åtgärder för attfinansiera utgiftsökningarna, om vpk:s inkomster skulle visa sig otillräckligaför att helt finansiera de sociala åtgärderna. Vpk hävdar också att om derasfinansiering infe räcker fill, så disponerar de genom sina bostadspolitiskaförslag ett överskott på 450 milj, kr. Detta är emellertid inte korrekt. Depengar som vpk så att säga får över på sin husavgiff hävdar de skall användasför aft finansiera ränte- och amorteringsfria lån fill de allmännyttigabostadsföretagen, Vpk:s husavgift synes, särskilt som vi närmar oss ,vara en modern variant av galten Särimner, som kan slaktas ochändå oavbrutet finansiera nya reformer. En huvudingrediens i vpk:s finansieringsalternativ är enhöjning av förmögenhets-, arvs- och gåvoskatten liksom en ny skatt påutlandsinvesteringar, avskaffande av sparavdrag etc. Om dessa förslagseffekter på samhällsekonomin finns två saker atf säga. För def första uppkommerde kassamässiga effekterna av den typ av skatteökningar som vpk föreslår senareän en momshöjning - , Dessutom gäller en stor del av förslagen en ökadbeskattning av kapital som i och för sig kan motiveras med olikafördelningspolitiska skäl, men som har helt andra och mindre effekter påkonsumtionsefterfrågan i samhället än en konsumtions- och inkomstbeskattning.Och effekterna på denna efterfrågan är avgörande i detta sammanhang, Def ärnaturligtvis ingen som med glädje och entusiasm höjer momsen. Men det är ettfaktum atf konstatera atf momsen är den enda skatt som realistiskt kan ta in såmycket pengar som def här rör sig om och även få de effekter på efterfrågan somär nödvändiga, om vi inte skall förvärra obalansen. Inkomstskatten ocharbetsgivaravgiften är stängda för oss av andra skäl . Det finns ingen vägudenom. Det är allfid så i , att om så mycket pengar skallfram som det här handlarom, då måste man ta till enskatt som i stort gälleralla hushåll. Det är verklighetsflykt atf tro något annat. Momsen får betalas av alla, men i regeringens förslagkompenseras också de grupper som får det mest besvärligt med en momshöjning -t, ex, barnfamiljerna genom höjda barnbidrag. Dessutom höjs livsmedelssubventionerna- det är vikfigt att konstatera detta, inte minst efter vad C,-H, Hermanssonsade - så att hela effekten av momshöjningen på de subventioneradebaslivsmedlen undanröjs. Också den momshöjning som görs har sålunda en fördelningspolitiskprofil, vilket innebär att grupper som har särskilt stora konsumtionsbehov ochlåga inkomster skyddas, I fiera reservafioner hävdas det att momsen innebär enminskning av den totala efterfrågan i , Jag har försökt säga här, och utskottetvisar mycket klarf, atf varje öre i momsintäkt går ut till privat konsumtionför de sämst ställda i vårt samhälle. Momsen minskar därför infe den totalaefterfrågan utan är neutral i det avseendet. Såväl , folkparfiet som moderaternasöker i själva verket på olika ställen i sina motioner, i reservation och ävenhär i kammaren helt inkonsekvent att hävda att förslagen är såvälöverfinansierade och sålunda minskar efterfrågan - def har man argumenterat ommomsen - som aft de skulle vara underfinansierade och inte räcka fill för aftbetala reformerna. Dessa argument förs fram såväl i centermotionen, vilkentalarom en underfinansierad del av vallöftena, som i reservationen, vilkentalar om en skärpning av den totala efterfrågan - en överfinansiering. Dettagår inte ihop, varken i mofion eller i den reservafion och demotioner som har givits. Man försöker alltså aft angripa regeringen för att ökaunderskottet, och därmed vara släpphänt, samfidigt som man angriper den för attstrama åt för mycket pengar, och därmed skapa en alltför låg efterfrågan ilandet. Man måste bestämma sig. Helårseffekten av förslaget innebär i självaverket en totalfinansiering av vallöftena som kompenseras av delivsmedelssubventioner, som jag just nämnde, pä 200 milj, kr. Mittenpartierna preciserar sin kritik av momsberäkningen,det gjorde även här, genom aft hävda att skattebasen för momsenminskar genom devalveringen, vilket skulle leda till mindre momsinfäkter än somförutsatts i regeringsförslaget. De pekar också på atf momssänkningen för någotår sedan beräknades till medan regeringen f. n. uppskattarmomshöjningen till . Vidare hävdar de att man ipropositionen och hos utskoffsmajoriteten skulle se olika på momsens genomslagpå konsumtionsvolymen. Men påståendet som gör här och som återfinnsi reservationen, att devalveringen skulle minska skattebasen för moms med 6miljarder kronor, är helt fel. Skattebasen uttrycks ju i nominella termer ochökar i själva verket till följd av devalveringen liksom till följd av andraprishöjningar. Såväl i propositionen som i utskottets skrivning grundarman sina beräkningar på aft den totala konsumtionen inte påverkas, eftersommomshöjningen drar in pengar som används för att öka köpkraften hos sämreställda grupper. De som får del av de sociala reformer som föreslås hardessutom, troligen bortsett från pensionärerna, en högre konsumtionsbenägenhetän genomsnittet i samhället. och resonemang på denpunkten är sålunda helt fel. Självfallet är det svårt att exakt beräkna den framtidakonsumfionen under ett kommande år. Den borgerliga regeringen hade för sin delöver huvud taget ingen ambition atf göra en sådan beräkning när man sänktemomsen . Utskottet konstaterar nu att regeringens bedömningkan ligga obetydligt i överkant. Skulle det vara så, säger utskottet, att mervärdeskafteninfe kommer attge de inkomster för staten som motsvarar av utskotfetfillstyrkta utgiftsökningar, så utgår utskottet ifrån aft regeringen föreslårkompletterande åtgärder för att finansiera dessa. Vad det rör sig om är enregeringsprognos som ligger några överriksrevisionsverkefs nya prognos och ingalunda den dryga miljard som ,som jag här sökt visa, helt grundlöst påstått i sin motion och reservafion. Detär alltså helt fel när Upphävandeav beslutet om karensdagar, m. m. Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. Åsling nuvill ta nya prognos till intäkt för att har rätt.Han nämnde själv siffrari 3-3,5 miljarder.