prot · G60918 · 1982-12-31 00:00:00 — När det gäller drogproblemen vill jag säga att för allasom tar de drogproblem vi har i dagens samhälle på allvar bör det stå klart att1960-talets och början av 1970-talets narkofikaliberalism, flummighet ochallmänna slapphet i samhället är bidragande orsaker tiU dagens problem. Denledande och tongivande filosofin var då kravlöshet. Inga normer skulle finnas,inga gränser skulle sättas. Vi fick de stora befolkningskoncentrationerna menofta ett ökat avstånd meUan människorna. Om socialdemokraterna dåde hade regeringsansvaret, , tagit de här problemen på allvar,hade vi inte haft problem av den omfattning vi har , vågar jag säga. När jag började arbeta med de här frågorna 1976 blev jagförvånad över den passivitet som fanns i samhället, nerifrån nivå ändahögst upp i . Det var väldigt trögt att jobba då, för man mötteett motstånd i arbetet: "De här problemen har väl inte så storomfattning." Att bryta med denna djupt rotade flummighet var ganskajobbigt. Men jag tycker att vi har lyckats med det , och dethar blivit en akfivitet. Det är intressant att socialdemokraterna lägger fram ettprogram. Jag har med intresse lyssnat på Gertmd här. Jag tvivlar intealls på engagemang, för är en av dem somvågat ta en debatt i de här frågorna tidigare. Det är inte så länge sedan vihörde: Det är inte fler poliser vi behöver, utan fler socialarbetare. sade att vi misslyckats, men det tycker jag är fel. Detfinns ett engagemang. Jag tycker att vi har lyckats - och det är väsentligt -med att få de ledande socialdemokraterna att inse de här problemen.Socialdemokraterna tycks ha kommit bort från den flummighet som fanns under1960- och 1970-talen. När vi lade program var vi alla här i riksdageneniga om att samhället inte kan acceptera någon form av narkotika som inte gesav medicinska skäl, och utifrån den målsättningen skall vi föra kampen medolika insatser. Vi har också lyckats i . Vid ivåras fick vi de nordiska länderna att acceptera den inställningen. ex. fin de problem vi har haft att diskutera med danskarna. Det behövs ökade polisinsatser, insatser inom kriminalvårdoch ökade vårdresurser. Men det är - som Gertmd också var inne på -just informationen och arbetet med att få ut denna och skapa en ökadmedvetenhet hos den breda allmänheten, hos tonåringar och andra unga människorsom är det viktigaste. Och på den punkten tycker jag att någonting har skett.Det skall vi inte bortförklara. Om vi jämför läget med läget för tre fyraår sedan finnervi att det nu råder en helt annan aktivitet inom folkrörelsernaoch i hela Föreningssverige. Även enskilda har kommit underfund med att demåste hjälpa fill. Jag anser att det har skett något mycket väsentligt undersenare år, och det har lett fill att dagens tonåringar verkligen engageras i detta och inser problemen. Därfinns, menar jag, kraftkällan. Jag delar helt uppfattningatt det är oerhört viktigt att skolan kommer in, och det är just där arbetetmåste bedrivas. Allas engagemang behövs i den här kampen. Jag brukar sägaatt det inte hjälper hur många poliser och tulltjänstemän vi sätter in - sålänge det finns köpare finns det säljare. Tyvärr är det så. Men arbetet måstebedrivas på en bred front." Sedan har vi en fara som har gjort sig märkbar i olikasammanhang, nämligen glorifiering av haschet. Jag har'här en arfikel frånPolistidningen nr 8 med rubriken vid socialhögskolornarkotikans försvarsadvokat. Jag skall bara citera några inledande ord: "Samhället bör se fill att hasch i lagom mängd ärlättillgängligt, kräver , som undervisar på socialhögskolorna iÖrebro och . Hans elever får ta del av undervisningsmaterial somflerstämmigt sjunger narkotikans lov." Sådana tendenser i dagens samhälleär mycket allvarli- Jag var på ennarkofikakonferens nere i . Där sade en av tullens representanter att detallvarligaste är att det har skett en förändring: varhaschet klätt i jeans och jeansjacka, är det klätt i krage och manschett. Vi har en mycket stor uppgift, nämligen att gå till kampmot dem som försvarar haschet och försöker glorifiera det. Kampen på det internationella planet är oerhört viktig.Jag blev förvånad över det beslut som fattades nere i . Vi har en storuppgift just i det sammanhanget, eftersom det även i finns en mycketstor skiUnad i synen på haschet. sade dåvarande statsministern iDanmark i en fidningsarfikel: Hasch är inte narkofika. Om manhar den uppfattningen och driver den kommer vi inte heller fill rätta med dessaproblem. Jag vill avsluta mittinlägg med att säga att kampen mot narkofika är ett gemensamt intresse. Ingenborde dra sig undan och säga: Det här berör inte mig eller mina barn.Narkotikan sprider sig ju som vinden och kan förgifta . Därför hoppas jag liksom på folkrörelsernasökade engagemang, på de enskilda människornas ökande engagemang och på ett samarbetemellan föräldrar, skola, folkrörelser, sociala myndigheter och polisen. Det ärpå den breda fronten som vi måste arbeta. Där tror jag också att vi skalllyckas. frågade mig vad regeringentänker göra för att hjälpa barnfamiljerna ekonomiskt och hur de framtidastatsbidragen till barnomsorgen kommer att utformas. Jag tar inte upp en debattom det . vet att det kommer en propositionmed förslag till en del sådana åtgärder för barnfamiljerna. Av den kommer bl.a. att framgå hur vi vill infria de fyra vallöften som vi gav under valrörelsen. sade att drogproblemen inte haruppmärksammats . Jag satt själv i barnavårdsnämndunder , och jag kan försäkra att vi varmycket uppmärksamma på de problemen, som började komma redan då, under1960-talet. Denpassivitet som kanske fanns bland oss alla tror jag vi kanförklara med att vi inte anade vilken spridning och vilka effekterdrogmissbruket skulle få. Vi var inte på det klara med kommersialismens på dethär området starka krafter, som vi kanske inte har kunnat stå emot. Det ärroligt att höra att och jag är helt överens om att de svenskafolkrörelserna har en mycket stor uppgift när det gäller att åstadkomma ettalternativ till den kommersiella drogkulturen. Nej,det är inte enbart fler poUser som skall till. har säkert tagitdel av de motioner i dessa frågor som socialdemokraterna väckti . De stöder sig på de program som antagits och de beslut som fattatsvid våra parfikongresser. Detta är en fråga som har engageratarbetarrörelsen. Somframgick av mitt anförande och som framgår av de uppgifter får behöver vi insatser på många områden och på allanivåer för att komma fill rätta med problemen. Jag tror att ochjag kan vara överens om att vi måste få ett narkotikafritt . AnL 38 ()replik: Jag tog upp barnomsorgen och statsbidragen till kommunerna därför attjag tycker att fördelningsfrågoraa är mycket viktiga och bör diskuteras även ien sådan här debatt. Men vi får awakta tills propositionen kommer. Jagvidhåller att det var en oerhört stor flummighet och passivitet jag mötte,. Jag blev förskräckt ibland när jag såg hur litet intressetvar. Man ville inte inse problemen. Jag tänker t. ex. på den legalaförskrivningen. I debatterna här i och en bit in på1970-talet blev svaren på frågorna oftast att man följde utvecklingen meduppmärksamhet och att vi internationellt sett låg ganska väl till. Visst togsdet initiativ också då, men vi fick aldrig något verkligt engagemang. Det ärdet engagemanget som vi har fått , och det måste öka. Socialdemokraternahar en annan syn på betydelsen av polisinsatserna. De är mer reaUstiskaän tidigare. När vi krävde fler poUser för oUka uppgifter, bl. a. på dettaområde, var argumentet just: Det är inte fler poUser vi behöver, det är flersocialarbetare. Viär, Gertmd , överens om att målsättningen är ett narkotikafrittsamhäUe. Det var vi överens om . Vad som har förvånat mig är att dettog så väldigt att få ut beslut och att det tog väldigtlång tid, innan massmedia upptäckte att hade fattat detta beslut. 3Riksdagens protokoll 1982/83:18-19 och jag kanske inte skall träta om vad som har hänt,vad som är historia på detta område. Det är ändå framtiden vi skaU tala om. Menjag kanske ändå får påpeka att det lades fram en grundläggandenarkofikaproposition som innebar en helt ny narkotikastrafflag och en storsatsning i form av ett tiopunktsprogram över hela fältet, bl. a. i fråga ompolis- och vårdinsatser. 1972 lades det fram en ny proposifion. Om jag inteminns fel kom det också en satsning 1974. Så även om vi inte skaU diskuterahistoria, vilket jag inte tycker är det väsentliga, vill jag ändå påpeka attdet har lagts fram förslag på detta område . AnL40 () replik: Jag sade i mitt förra inlägg att visst kom det förslag och visstfattade vi beslut här i , men det blev aldrig något verkligtengagemang hos dem som hade ansvar. Närvi i diskuterade den här frågan och gick igenom tidigarehandlingar fann vi att man avskrev ett förslag på dettaområde, därför att man hade uppfattningen att man hade ett grepp om frågornaoch att de därför inte längre var aktuella för det nordiska arbetet. har manemellertid vaknat till. Vi är överens om, Gertmd , att det ärframtiden vi skall diskutera. Som jag har uppfattat det råder det inga deladepolitiska uppfattningar i denna fråga. Alla vill föra en kamp mot narkotikan,detta gissel för ungdomen. AnL 41 (): Den ekonomiska krisen har här i kammaren under den aUmänna debattentagits upp ur många olika synpunkter. Jag vill tillföra ytterligare endimension. Genomden offentliga sektorn görs det helt livsavgörande insatser för betydandegmpper i samhället. Jag tänker framför allt på handikappade och sjuka samt påäldre människor som behöver särskild vård och service. Det känsliga sambandetmellan den offentliga sektorns insatser och dessa gruppers behov illustreradesinte minst under den åtstramningspolitik som de borgerliga genomförde under detvå , då många av de åtgärder som vidtogs ledde till både direktaoch indirekta försämringar för dessa grupper. Vakthållningen kring denoffentliga sektorns verksamhet är därför utomordentligt viktig. Detta är ocksåen väsentlig utgångspunkt för den socialdemokratiska krispolitiken och utgörgivetvis bakgrunden till att vi föreslår inkomstförstärkningar för attbibehålla och stärka den offentUga sektorns insatser på välfärdsområdet. JagviU även peka på en annan dimension i den offentliga verksamheten för desärskilt utsatta grupperna. Mycket av det som samhället gör är nämligen ägnatatt göra människorna självständiga och frigöra dem från beroende, att göra detmöjligt för människor med funktionshinder av olika slag att utföra en produktivinsats. Socialpolitiska åtgärder av detta slag bör enligt min uppfattningi det rådande ekonomiska läget få en särskilt stor uppmärksamhet, eftersom dekombinerar förbättringar för enskilda människor med samhällsekonomiska vinsterav betydande slag. Jagvill gärna ge några exempel från de erfarenhetsområden som jag representerar. Ikampen mot ungdomsarbetslösheten bör särskilda åtgärder vidtas för att hejdaförtidspensioneringen av unga handikappade. Det bör kanske nämnas attarbetslösheten bland handikappade ungdomar dokumenterat är avsevärt mycketstörre än bland andra ungdomar och att livet såsom förtidspensionär för ungamänniskor på intet sätt är någonfing man eftersträvar. Tvärtom leder det tragisk isolering och passivitet för dessa ungdomar. Dessutom kostar varjeförfidspensionering av en ung människa . Åtgärder som ledertill arbete för unga handikappade är följaktligen viktiga både från denenskildes synpunkt och från samhällets. Ettannat exempel som jag vet har diskuterats här i kammaren tidigare gäller demånga tusen människor som lever i sluten institutionsvård, fastän deegenfiigen skulle kunna klara sig i ett självständigt boende, om det bara fannsservicebostäder utmstade på lämpligt sätt. Samhället skulle genom sådanaåtgärder sammanlagt kunna spara stora summor pengar, som dessagruppers rätt till ett självständigt och oberoende liv kunde förverkligas. 1själva verket är alla insatser som förbättrar rehabiliteringen samt utvecklarhjälpmedel och medicinsk teknik i syfte att frigöra människor och reduceraderas funktionshinder starkt motiverade både från individens synpunkt och frånsamhällets synpunkt. Iett avseende befinner vi oss vid ett verkligt vägskäl. Jag vill gärnafästa uppmärksamheten på detta. Det gäller datorteknikens utveckling. Om manklarar att utnyttja den nya datortekniken på informationsområdet för eftersattagmpper, skulle man kunna åstadkomma avgörande förbättringar av dessa gruppersmöjligheter att delta i samhällslivet. Om så inte sker, skapar vi enorma nyainformationsklyftor, som kommer att bli mycket påtagliga och besvärande församhället längre fram. Det finns många exempel av detta slag, där det är fullt möjligt attkombinera värdefulla insatser för enskilda människor med samhällsekonomiskamotiv. Jag har glädjen att kunna hänvisa tUl den bedrift som gjordes såsomuppföljning av , när representanter för de fem riksdagspartiernatillsammans med representanter för handikapprörelsen skrev sig samman om etthandikappolitiskt program, vilket innehåller över 200 offensiva åtgärder påhandikappområdet. Jag tror för min del att många av dem kan rymmas i enoffensiv och ekonomiskt motiverad politik för att förbättra människors villkor. Jagvill med det här anförandet peka på den helt avgörande betydelsen förhandikappade och sjuka människor som insatserna genom den offentUga sektornhar. Det är min uppfattning att detta understryks alldeles för litet i debattenom den offentliga sektorns tillväxt och innehåll. Jag vill emellertid ocksåunderstryka hur viktigt det är att även i fortsättningen föra en offensivsocialpolitik, då med tonvikten på att kombinera vinster för den enskilde medsamhällsinsatser av det slag jag har skisserat. Det är min uppfattning att detta fullt ut ryms i denkrispoUtik som regeringen nu har tagit initiativet till. Slutligenvill jag också understryka att den här typen av poUtik kräver en total ochkonsekvent helhetssyn i utformningen av åtgärder, och det är min förhoppningatt vi skall få se bra mycket mer av den helhetssynen i politiken ifortsättningen också på det sociala området. AnL 42 INGA (vpk): Jag tyckte att det var mycket tänkvärda ord som sadehär före mig, och de lägger ytterligare allvar bakom kraven att satsa på denoffentliga sektorn. "Själva kärnan i kommunernas ekonomi är hotad. Fortsätterkrympningen får kommunerna inte råd med nioårig skola, daghem, äldreomsorg,socialhjälp, kollekfivtrafik och beredskapsarbeten. är situationenett hot mot denna kärnverksamhet . Kommunerna kan tvingaslägga ner verksamhet som stadgats i lag. De blir lagbrytare." Så sägerSven Järdler, som fill var direktör i . Jag tyckeratt det är mycket allvarsamma ord. Bakomkommunernas ekonomiska problem ligger de borgerliga regeringarnas medvetna ochklart uttalade politik att skära ner på kommunernas inkomster och begränsaderas verksamhet. Av de borgerliga regeringarnas olika s. k. sparpaket hardrygt hälften tagits från kommuner och laiids-fing. Ivåras drogs 3,5 miljarder in. Då sade socialdemokraterna att det var stöld, ochde vUle i stället frysa inne dessa pengar på ett konto i . Från vpk:ssida säger vi nu till den socialdemokratiska regeringen: Ge dessa pengartiUbaka till kommunerna! Riv upp det här beslutet! Om inte detta sker, blirsituafionen än mer katastrofal för kommuner och landsting. Devalveringenpå har det talats om en hel del under den här debatten. Den"kostar" kommunerna ytterUgare och en tänkt,mycket eventuell momshöjning och en höjd arbetsgivaravgift ytterligare 600milj. För landstingen är motsvarande belopp 800 miljoner resp. 400miljoner. Detta gör sammanräknat , som skall läggas utöverde stulna 3,5 miljarderna . Jag skulle vilja fråga regeringen: Hurhar ni tänkt att kommunerna och landstingen skall klara av sin verksamhet? Vimenar att kommunerna och landstingen måste få tillbaka de här pengarna, annarskommer kommunerna och landstingen att bli nästa stora krisbransch i vårtsamhälle. Detär kommunerna och landsfingen som står för drygt två tredjedelar av hela denoffentliga sektorn. De står för huvuddelen av samhällets vård och service somär så viktig för vanliga människor - barnomsorg, sjukvård, äldreomsorg, skolaoch kollektivtrafik m. m. Det är mycket viktiga områden. försämras på dessaområden en situation som tvärtom måste förbättras. Vpk menar att kommunerna ochlandstingen måste få tillbaka sinaförlorade pengar och också få nya pengar för att bygga ut en nödvändigverksamhet. Detär kvinnors arbete som försvinner nu när det är anställningsstopp ochavskedanden i kommuner och landsting. Ändå vet vi att kvinnorna behövs mer änväl ute i dessa verksamheter. Inom denna sektor arbetar tiU kvinnor, ochmånga är delfidsarbetande. Förbara talade man om bristen på sjuksköterskor - nu är detarbetslöshet bland dem. Jag har en kamrat som arbetar inom långvården iStockholm. Hon behövs också mer än väl i vården. Ändå har hon tvingats fillhalvfid på grund av nedskärningar, på grund av sparpaketen. Vad händer då? Vadhänder för sjukhusen och för henne själv? Hennes arbetskamrater får arbeta meroch hårdare i ett redan slitsamt yrke. De gamla och sjuka får en sämre vård,och för henne själv är det deprimerande att inte få arbeta för att klara sinförsörjning. Arbetslöshetskassan får gå in, och är det kommunenssocialhjälp som får ta vid. Inte klarar man sig på en halvtidstjänst somundersköterska i dessa fider, när matpriserna ligger skyhögt över vad de bordeligga, och när hyran ligger på 1 500-1 700 . Detsom sker i kommuner och landsting är ett enormt slöseri med mänskliga resurser.Något "sparande" är det absolut inte. Det kostar mer än vad somsparas. Låt min kamrat och många med henne få sina tjänster och tillåt dem göraett fint arbete bland våra äldre människor! Andrasom absurt nog ligger inom farozonen då det gäller massarbetslöshet är de somär anställda inom barnomsorgen. Där beräknas det bU en arbetslöshet på 20 %inom , trots att behovet av en utbyggd barnomsorg är enormt stortoch behovet av en utökad personaltäthet också är stort. Kommunernasekonomi kantrar på väldigt många sätt. Arbetslösa människor som utförsäkrasfrån arbetslöshetskassorna kommer fill kommunernas socialhjälp. undersökning konstateras att det är arbetslösheten, och dåframför allt den långa arbetslösheten, som orsakar överdragen på kommunernassocialhjälpskonton. Överdragen är inte små. Enskilda kommuner har 1981överskridit kontot . Kommunerna har hänvisat till "de fördyradeomkostnaderna för främst boendet och baslivsmedel i kombination med en lågreallöneutveckling och minskat bostadsstöd m. m. Nya grupper av bidragstagaresom villaägare m. fl. Socialtjänstlagstiftningen har ocksåangetts som en orsak till ökande kostnader." Också småföretagare hartillkommit bland hjälpsökande. FörStockholms, och Malmös del har ökningen uppgått till ,men det finns enskilda kommuner som har haft så stora ökningar som avsocialhjälpskostnaderna. Antaletmänniskor som söker socialhjälp är det största sedan kriget och har ökatmed 17 000 . Socialbidragen i har ökat från 190 till 300milj. - det motsvarar en krona i kommunalskatt. Ökad arbetslöshet ochsocial nedrustning går hand i hand. De skuUe då få möjUghet att anställa 30 000människor som är arbetslösa. Ge dessutom kommuner och landsting möjUghetatt bygga ut sina verksamheter med . Det behövs i barnomsorgen,sjukvården och äldreomsorgen, och det ger ytterligare 20 000 nya jobb. Jag skulle också vilja komma in på frågan om sex timmars arbetsdag. Jagtycker att det är en mycket viktig fråga. Detär nödvändigt att vi förkortar arbetsdagen för alla. Det ärnödvändigt av många skäl. Arbetshetsenär ett skäl. Arbetstempot är hårdare uppdrivet , och stressen iarbetslivet har ökat. Mångamänniskor har långa och tröttsamma resor till och från arbetet. Det gäller bådedem som bor i storstäderna och dem på glesbygden. Desociala skälen till att driva kravet på sex fimmars arbetsdag är välkända. Vimåste få tid och ork att engagera oss i samhällsarbetet, i föreningsliv, ifackföreningar osv. Vi måste också få tid för barnen, kulturen och idrotten-för att nu nämna några viktiga områden. Jämställdhetsskäletär också välkänt. Sex timmars arbetsdag är en grundfömtsättning för att viskall kunna nå jämställdhet mellan man och kvinna, där vi delar på hemarbetet,på fostran av barnen osv. Ytterligareett argument för sextimmarsdagen är arbetslösheten. Det finns alltså utöver deandra tungt vägande skälen för en allmän arbetstidsförkortning nu också ettrent arbetsmarknadsmässigt tungt vägande skäl. Landetsdåliga ekonomi har använts som ett argument mot sex timmars arbetsdag.Detta är helt fel. Tvärtom tjänar både samhället och, förstås mest, de berördamänniskorna på sextimmarsdagen. Men man vinner många ekonomiska fördelar medsex timmars arbetsdag. Detta visas i en undersökning som vpk har gjort. Vpkmenar att sex timmars arbetsdag måste införas etappvis ,med en början . Arbetstidsförkortningen skall genomföras med bibehållenlön. ekonomisk rapport över vad sextimmarsdagen skulle betyda rent ekonomiskt ochi nya arbetstillfällen redovisas att införandet av sextimmarsdagen i detlägsta alternativet skulle ge 40 000 nya anställningar och i det högstaalternativet så mycket som 70 000 arbetstillfällen . Uppemot 200 000 nyajobb skulle alltså kunna tillskapas bara genom sextimmarsdagen. Vi har, herrtalman, inte råd - vare sig samhällsekonomiskt eller från mänsklig synpunkt - attinte genast börja införa sex timmars arbetsdag. Densista frågan som jag skulle vilja ta upp gäller barnomsorgen. De borgerligaregeringarna saboterade barnomsorgen, både kvantitativt och kvalitativt. Mantillät en avvikelse från femårsplanen, med de utlovade 150 000 nya platserna idaghem och fritidshem, . behövs det 400 000 platser idaghem och lika många i fritidshem. Det finns 136 000 daghemsplatser och 50 000fritidshemsplatser. JagviU ställa en direkt fråga till : Vad tänker regeringen göraåt dessa katastrofala siffror? Vad tänker socialdemokraterna göra åt utbyggnaden av barnomsorgen? kommunisternaföreslår att en ny plan utarbetas tillsammans med och att kommunernafår pengar för att driva på en stor utbyggnad av barnomsorgen. Det är bråttommed denna utbyggnad, dels därför att barnen behöver daghemmen, dels därför attdet på många håll redan går arbetslösa förskollärare och fritidspedagoger. Detär inte försvarbart från någon synpunkt att inte driva på i frågan ombarnomsorgens utbyggnad. Det finns också anledning att varna för denprivatisering som på många håll tUlåts breda ut sig inom barnomsorgen. Vpkmenar att barnomsorgen skall byggas ut i , kollektiv regi. Men det behövs inte bara en kvantitativ utbyggnad.Barnomsorgen måste också byggas ut kvalitativt, med ökad personaltäthet ochmindre barngrupper. Vad tänker socialdemokraterna nu göra för att garantera enbra barnomsorg för våra barn? Är det rätt att använda de borgerliga modefraserna"flexibiUtet" och "utnyttja befintliga resurser bättre"?Dessa fraser betyder fler barn in i barnomsorgen i större grupper, på sammaytor, utan nybyggnation och med oförändrad personaltäthet. Har inteutvecklingen och erfarenheten visat att det behövs klara och fasta miniminormerför kvaliteten inom barnomsorgen? Det är att socialdemokraterna börjarintressera sig för den kvalitativa delen inom barnomsorgen. Jag vill också, eftersom jag har på mig,säga några ord om den fråga som Gertmd tog upp. Jag är glad att honägnade sitt anförande åt narkotikapolitiken. Det är en mycket viktig fråga. Jagskall inte kommentera den här kommissionens arbete, eftersom fillsättandetligger så nära i fiden. Men jag viU peka på en sak. Skolan har, tycker jag, ennyckelroll i narkotikafrågan. sade att vi måste bygga upp ettsamarbetsnät meUan olika kommunala verksamheter. I det bostadsområde där jagbor har vi faktiskt byggt upp ett sådant nät, men ändå inte kommit fill rättamed de mycket svåra problem med hasch som vi har på vår skola. av elevernautsätts för försäljningsförsök från olika personer. Det gäller inte bara hasch,utan det är opium, LSD och amfetamin som säljs till eleverna på en vanligsvensk grundskola. Det är ofattbart att sådant kan förekomma.