prot · G60950 · 1982-12-31 00:00:00 — Särskilt ödesdigert är att industriproduktionen har fallittill en nivå som vi uppnådde redan under första hälften av 1970-falet.Industriinvesteringarna är de lägsta på ett par decennier.Industrisysselsättningen har stadigt minskat, med mer än 40000 arbetstillfällen -160 000 förlorade jobb i industrin pä några ar. Till slut fick de borgerliga ta konsekvenserna av sinpolitik. De fick ge upp den fulla sysselsättningen och inleda en åtstramnings-och nedskärningspolitik som ökade de sociala klyftorna. Jag har, inför den här debatten och inför de föreståendeomröstningarna, ställt mig frågan varför jag på nytt kan ställa mig i dennatalarstol i egenskap av regeringschef. Dethandlar självfallet inte om min person. Det handlar om förtroendet för socialdemokrafin. grundlagti en valrörelse där vi bemödade oss om att fala ett tydligt klarspråk i främstfre viktiga avseenden. Vi sade atf det enda vi lovar är att genomföra fyravallöften, för aft undanröja vad vi och en majoritet av det svenska folketupplevde som allvarliga hot mot den sociala tryggheten. Det gälldevärdesäkringen av pensionerna, karensdagarna i sjukförsäkringen,arbetslöshetsförsäkringen och statsbidragen till barnomsorgen. Vi sade att dessa åtgärder kräver finansiering till sistakronan. Och vi talade under hela valrörelsen om att vi skulle finansieravallöftena bl. a. med ett återställande av momsen fill förra årets nivå. Vi sadeatf utöver detta lovar vi inget utom att sätta in alla krafter för att få Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. Upphävandeav beslutet om karensdagar, m. m. ekonominpå rätt köl igen och för atf klara sysselsättningen. Detta var våra bestämda utfästelser i valrörelsen. På detprogrammet fick vi vårt kanske näst bästa val genom tiderna, säger en del. Pådet programmet återvann vi regeringsmakten. Det är denna polifik som utgörregeringens mandat. Vi har lyckats sätta i sjön en rad åtgärder föraft åter försöka vrida utvecklingen rätt. Vi har genomfört en kraftig devalvering för att gesvängrum åt den svenska industrin och lyckats skapa internationellt förtroendeför den. Det hade självfallet blivit en devalvering också med en borgerligregering. Allt annat är myter och påståenden. Men vi genomförde den med kraftför att söka skapa förtroende för att den skall hålla. Vi har lagt fram ett omfattande investeringsprogram, somfått stöd även av borgerliga företagsledare och ekonomer. Vi har satsat på att klara så mycket avarbetslösheten som det just nu över huvud taget är möjligt. Därmed har vi förtillfället lyckats hejda ökningen av den öppna arbetslösheten. När vi fillträddegick 176 000 människor arbetslösa. Vi fick beskedet när vi gick på borggårdenatf antalet arbetslösa var 176 000, varav 75 000 ungdomar. De är färre ,trots atf det allmänna arbetsmarknadsläget sannerligen inte förbättrats. Detberor på den starka arbetsmarknadspolitiska satsningen, som säkert inte kommitfill stånd under en borgerlig regering. Men läget på arbetsmarknaden förblirutomordentligt svårt. Vi har arbetat hårt för att pressa det höga och stigandebudgetunderskott vi fått ärva från de olika borgerliga regeringarna. Def var en- höll jag på att säga - nästan hjärtskärande upplevelse att lämna kanslihuseten dag med ett budgetunderskott på ochåterkomma och finna att det nu är 90 miljarderkronor. Det är måttet på borgerlig regeringskonst, och det är inget vackertmått. Vi har, och det är detta som dagens debatt handlar om,lagt fram våra förslag om de fyra vallöftena och deras finansiering. Detta ärverkligen inte någon dag vi vill slippa. Det är då vi socialdemokratervill infria de löften vi givit fill väljarna, till pensionärerna, tillbarnfamiljerna, fill löntagarna, arbetare och tjänstemän, som behöver en brasjukförsäkring och en bra arbetslöshetsförsäkring. Vi socialdemokrater menar, och detta, herr talman, kan enmajoritet av ledamöter instämma i, atf det är rätt och rikfigt atfgenomföra dessa vallöften om pensioner, sjukförsäkring,arbetslöshetsförsäkring, barnomsorg och barnbidrag. Vi menar, och även om detta kan en majoritet avledamöterna i samlas, aft dessa sociala trygghefsreformer skallfinansieras genom ökade inkomster för staten. Vi menar, och även om detta råder det troligen en stormajoritet, att kommunisternas förslag inte på långa vägar innebär enfinansiering till sista kronan av förslagen. Om regeringen i detta läge gick ifrån sitt förslag, skulledet infe bara vara ett avstee från vad vi sade i valrörelsen utan ocksåinnebära att vi skulle släppaefter på våra villkorslösa ambitioner att snabbt och resolut fä ett grepp omden ekonomiska utvecklingen. Visst kanman hävda att def vore bra atf slippa höja momsen. Visst kanman hävda atf matpriserna är för höga. Def är de ju. Men man kan också hävda atf det vore bra att kunna sättain åtgärder för aft mildra de hyreshöjningar som drar fram över landet. Man kan hävda att def vore ytterst önskvärt att ha mycketmer pengar att sätta in i malmfälten i eller över huvud taget iNorrbotten. Man kan likaså hävda atf def vore önskvärt atf ha ännu merpengar till utbyggnaden av barnomsorgen. Man kan hävda att barnbidragen skulle behöva vara högreoch höjas mer än vad vi har föreslagit. Man kan, på lika goda grunder, hävda att det inte är bramed lärarlösa lektioner - verkligen inte - och att mycket gott även i övrigtskulle kunna komma av att skolorna fick större resurser. Och vem kan säga emot mig. om jag hävdar att detfortfarande finns skäl atf förstärka resurserna till de handikappade? Alla känner fill - åtminstone de flesta här i kammaren -aft kommunernas kassor är tömda efter den borgerliga regeringensbrandskaftning. Kommunerna skulle behöva ordentliga fillskott för att klarasin ekonomi. Det försummar de inte aft förkunna för regeringen när tillfälledärfill bjuds. Visst finns def många goda ändamål för den som vill radaupp önskemål. Men även om nalkas, så är verkligheten inte såvacker som i visan om flickan som ville ha en femöring av pappa, en femöringsom skulle räcka fill allt det fina hon kunde tänka sig. Och även omverkligheten vore så beskaffad, så finns def inte ens en femöring i denkassakista som vi nu fått överta av de borgerliga, vilket kommunisterna stundomtycks vara lyckligen ovetande om. Ni kan få fitta ned på botten av den, om nivill. Behovet av en ansvarsfull finansiering har, herr talman,verkligen inte minskat sedan vi lade fast vår ståndpunkt i den frågan. Sedan valrörelsen har vi hunnit börja gå igenom deefterlämnade kassaböckerna. När regeringen nu tvingas redovisa ett beräknatbudgetunderskott på ca för defta budgetår i stället för deca 76 miljarder som fanns i den fastställda statsbudgeten, så är den ökningenfrämst ett arv från den fidigare borgerliga regeringen. Det handlar framför allt om grovt underskattaderäntekostnader för statsskulden, redan inträffade förluster i de statligaföretagen och alldeles för snålt beräknade medel för arbetsmarknadspolitiskaåtgärder. Det ökade budgetunderskottet skärper ytterligare kraven på enordentlig finansiering av de nya utgifter vi tar på oss. Därför vill jag tala klarspråk. Def handlar inte bara omen momshöjning, utan nu handlar det också om problem vars lösning kan bestämmahela den fortsatta utvecklingen av den svenska ekonomin. Om vi går ifrån klara utfästelser frånvalrörelsen som vi sänker garden i kampen mot ett fortsatt sönderfallav Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. ekonomin,var hamnar vi då ? Vilka krav sätter vi då i rörelse? Vilka anspråkfår vi då möta? Vilken trovärdighet har då våra försäkringar om att vi ser defsom en oavvislig huvuduppgift atf sanera en starkt sönderfrätt ekonomi? Och återknyter jag till frågan om vilket mandat densocialdemokratiska regeringen har fått. I det perspektivet blir frågan mycketstörre. I vårt land har vi nu fått pröva på vad en borgerligpolifik betyder när det gäller den ekonomiska utvecklingen, när det gällersysselsättning och social trygghet, när det gäller ordning och reda ipolifiken, när def gäller allmänhetens krav på beslut i stället för kiv ochlånghalning. Det slutade med att väljarna sade ett klart nej till enfortsatt högervridning av politiken. Det gick t. o. m. sä långt aft mångasocialdemokrater röstade med vpk för att undanröja det enda hot de såg mot ensocialdemokrafisk regering - att vpk skulle hamna utanför . I andra länder har man fått erfara hur en mer konsekventtillämpad högerpolitik driver ut människor i en massarbetslöshet som var heltotänkbar , hur en sådan politik far fram med den socialatryggheten, hur den manglar och misshandlar vanligt folk. Det är i det perspektivet som vi får det viktigastemandatet. Ty om vi misslyckas, i ett läge där växer sig starka påfolkparfiets och bekostnad, är steget väldigt kort till en brutal ochegoistisk högerpolitik, som i så fall kommer att fara hårt fram med vanligalöntagare, vanliga barnfamiljer och vanliga pensionärer i vårt land. Det var åt det hållet de borgerliga var på väg när detsvenska folket dess bättre sade ifrån i valet. De borgerliga partierna är i dagens debatt en kanske litetrörande uppenbarelse, för de bedriver så alldeles klart ett faktiskt spel. Sittyttersta uttryck finner det spelet i den voteringsordning de nu vill ha och somenligt samstämmiga uttalanden från experter på vär konstitution strider motriksdagsordningen. Tror någon att defta sker i omsorg om vår ekonomi? Nej,det handlar naturligtvis - det vet ju alla här i kammaren - om en ljuv menfalsk sirensång för att locka på kommunisterna, att fä dem att göra gemensamsak med borgerligheten mot regeringen. Till den ändan har de föreslagit en voteringsordning omvilken kammarens kansli i en promemoria skriver: "Den av reservanterna i skatteutskottet önskadebeslutsordningen strider således mot eliminationsmetoden, enligt vilken såsomtidigare nämnts varje yrkande skall garanteras atf införas ibeslutsprocessen. Reservanternas förslag strider härigenom även mot den förutredovisade bestämmelsen i 5 kap. 5 § riksdagsordningen." Enligt den högsta expertis som är tillgänglig strideralltså de borgerligas förslag mot riksdagsordningen. Atf sträcka sig så långtför aft möjligen nå en liten takfisk fördel är atf gå ganska långt. Def var en intressant upplysning som nysslämnade. Det fanns flera reservationer - de borgerliga vågade inte att i sinreservation om avslag påmomshöjningen införa motiveringen till detta, för def kunde ju hända aft dennaavslagsmotivering inte föll kommunisterna på läppen. Alltså skrev man ensärskild reservation med motiveringen till att man inte ville ha enmomshöjning. Men då upptäckte man atf även detta medförde obehagliga risker,för momshöjningen kunde ju motiveras så efteråt, sedan betänkandet varjusterat, kom det någon tassande som en tjuv om natten och ändrade ordet"Reservation" till "Särskilt yttrande". Vad var det sade? är inte någonbananrepublik. Nej, men jag tycker aft ni lägger ut bananskal som ni kan halkapå i den fortsatta hanteringen om ni gör så här. Dessutom kanske man borde observera att om man skulle gåöver fill den här voteringsmefoden - med förslag pä förslag - då kan vpk hamnai en situation där deras förslag aldrig kommer att bli föremål förriksdagens omröstningar. De kommer aft ligga någonsfans långt nere iseriesystemet, tillsammans med folkparfiets. Och innan man kommer så långt harförslagen blockerats med beslut i andra frågor. Risken är att detta skapar ettprejudikat som drabbar småpartier och kommunistiska parfier i många andraländer, när man ser fill atf deras förslag aldrig kommer under riksdagensomröstning - något som de konservafiva krafterna är för. Vår gamlaeliminafionsmetod, som vi hävdar med stöd av riksdagsordningen, garanterarallfid vpk att få sina förslag under omröstning i kammaren och därmedregistrerade i voteringen. De borgerliga parfierna presenterar jnfe isina mofioner det egenfiiga borgerliga alternativet till regeringens politik.De säger bara nej. Det sägs atf def politiska minnet är kort, och def är detväl. Men så kort är def ändå inte aft vi redan har glömt vilken politik deborgerliga parfierna egenfiigen står för. Visserligen kunde de aldrig preciserasig - så långt sträckte sig inte det politiska modet - men de gjorde ändå klarfatt de ville gå vidare och fortsätta med den nedskärningspolifik som de inledde1980. Det var litet olika besked om beloppen - 12 miljarder, 12 miljarder tvåår i rad eller på ett bräde i nedskärningar - meninriktningen var fullständigt klar: def skulle bli nya nedskärningar förpensionärer, för sjuka, för handikappade och för barnfamiljer. Detpresenterades listor med många förslag. Man sade: Vi kan inte tala om vad vi tänker skära ned förevalet. Det går infe. Men skall vi lätta på förlåten. Då skall vi falaom var nedskärningarna skall göras. Men de alternafiven ser vi infe fill här . Deborgerliga inser bl. a. att om de verkliga alternativen i svensk polifik ställsmot varandra, har de ingen annan möjlighet än att hamna i minoritet. Därförsäger de borgerliga nu bara nej - för att om möjligt locka vpk med sig. Kommunisterna gör naturligtvis som de själva vill. Mennågon ordning borde det vara även i . Def är därför det finns enriksdagsordning. Arbetarrörelsen står för en helt annan polifik än den borgerliga Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. 5 protokoll 1982/83:50-51 Upphävande av beslutet om karettsdagar, m. m. nedskärningspoUfiken.Vi meriar atf det är viktigt atf kunna ge pensionärerna beskedet; Ni skallkunna känna trygghet. Pensionen skall behålla sitt värde. Def är viktigt attkunna säga till den som är yrkesaktiv: Du kan känna förtroende förpensionssystemet. Med en socialdemokratisk regering kommer aldrig en ordningatt godtas som innebär aft ATP-sysfemet raseras. Alla skall ha rätttill en rimlig pension. Vi anser aft det är vikfigt att kunna ge beskedet fillbyggnadsarbetaren: Du skall infe behöva stå på en byggnadsställning i kyla ochblåst med en förkylning och därmed riskera att få lunginflammation. Du lika välsom andra grupper i samhället skall ha råd aft stanna hemma när du är sjuk. Vi fäster stor vikt vid aft kunna ge den som drabbas avarbetslöshet löftet: Du skall inte, ovanpå de svåra sociala påfrestningar somarbetslösheten innebär, också behöva få dina inkomster sänkta till mindre änhälften. Vi vill fill barnfamiljerna kunna säga aft vi villfortsätta att bygga ut en god barnomsorg. Vi vill att alla barn skall kunna fåuppleva gemenskapen med andra barn och lära sig känna förtroende för andravuxna än föräldrarna. Vi vill att båda föräldrarna skall ha möjlighet att väljaatt förvärvsarbeta och ändå veta att barnen får god omvårdnad. Vi vill attkvinnorna skall kunna lita på atf deras rätt att delta i arbetslivet skallförsvaras. Denna hållning är fundamental. Den är avgörande för densociala rättvisan i sig. Men den är också grundläggande för våra möjligheteratt nå en bred folklig förankring av en polifik som kan föra oss ur krisen. Låt mig påpeka aft det är bara på defta sätt som vi kanlägga grunden till lugna avtalsrörelser. Utan en rättvis fördelning tvingasarbetstagarnas organisafioner att värna sina intressen genom att driva upp sinaavtalskrav. Därmed skulle redan de första viktiga stegen mot ett ekonomiskttillfrisknande hejdas. Löntagarnas organisationer har i sina lönebud visatsitt ansvar i dagens ekonomiska läge. Det vore tragiskt om en riksdagsmajorifetskulle spela bort denna möjlighet. Vi måste nu avsätta en större del av våra samlade resursertill att bygga för framtiden - till investeringar - om vi skall kunna tryggaframtidens sysselsättning och sociala välfärd. Vi måste också börja minska vårtunderskott mot utlandet, om vi fullt ut skall kunna bevara vårt nationellaoberoende. En stark ekonomi förutsätter starka statsfinanser, det harvi alltid hävdat. Utvecklingen under de borgerliga åren har besannat detta.Därför måste vi nu försöka aft börja hejda försämringen av våra statsfinanser.Det är ett tungt och hårt jobb, infe minst på grund av den fullkomligtlavinartade ökningen av räntan på statsskulden, som är en av konsekvenserna avden borgerliga underskotfspolifiken. Def kommer alltså att kräva uppoffringar. Vi är övertygadeom att människorna accepterar detta - men bara om alla är med och betalar, ochbara om bördorna fördelas rättvist. Därför är en rättvis fördelningspolifik engrundläggande förutsättning för våra möjligheter atf återskapa en starkekonomi. Under de borgerliga åren har vi också lärt oss atf enstark ekonomi är en absolut förutsättning för att vi skall kunna upprätthållasysselsättningen och den sociala rättvisan och tryggheten. Våra förutsägelser om att en borgerlig överbudspolitikutgjorde ett verkligt hot både mot sysselsättningen och mot den socialatryggheten har besannats. Precis som vi påstod i valrörelsen , så ledde denborgerliga urholkningen av statsfinanserna fill att pensionärerna fickvidkännas försämringar. Precis som vi då påstod ansåg de borgerliga partiernatill slut atf de inte längre hade resurser aft sätta in när arbetslöshetenökade. Detta ömsesidiga samband finns alltså mellan den socialarättvisan och den starka ekonomin. Vi kan å ena sidan inte återupprätta denstarka ekonomin utan en rättvis fördelningspolitik. Å andra sidan är en svagekonomi och svaga statsfinanser det största hotet mot den sociala rättvisan ochden fulla sysselsättningen. Ett land kan inte byggas med hjälp av ökade socialaklyftor. Men vi kan heller inte låta ekonomin falla sönder. Misslyckas vi medatt få kontroll över ekonomin får vi åter se arbetslösheten växa ochframfidstron svikta och ge vika. Efter dessa grundsatser har den ny a regeringen utformatsin politik. Det är på denna grund vi står när jag nu klargör att dennaregering inte tänker administrera en sönderfallande ekonomi och inte tänker geupp den sociala tryggheten. Något sådant mandat har inte väljarna givit oss. Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. AnL 45 ULFADELSOHN (m): gjordesocialdemokraterna, i synnerhet , sig lustiga över aft vi moderatervarnade för ett nyval om det skulle bildas en minoritetsregering efter valet.Jag minns själv atf jag saft på ett hotellrum någonstans i och hördeOlof i TV säga: har hetsat upp sig till den mildra grad atthan t. o. m. hotar med nyval. -Skrattar bäst som skrattar sist! Dä tog socialdemokraterna det påpekandet till intäkt föratt understryka sin egen förmåga att med fasthet och konsekvens styra Sverige.Med socialdemokratin i skulle def bli ordning och reda, slutpå regeringskriser. Framför allt skall vi få en regering, sade islutdebatten i TV. Den öppna handen skulle ge en ny era av breda lösningar, ochfrid skulle åter lägra sig över gamla . Men underbart blev kort! , mindre än hundra dagar eftervalet, sänder en liten men betydelsefull del av regeringsunderlaget utbraskande propåer om nyval, om man får tro uppgifter i pressen.Minoritetsregerandets svagheter framträder allt tydligare. Regeringen stårinför ett allvarligt nederlag. Statsministern hotar att avgå. Bara tre månaderefter valet står inför en regeringskris. - Så var det med myten om denstarka socialdemokratiska regeringen. Socialdemokraterna har fidigare också hotat med att dratillbaka sina vallöften om de inte får igenom de skattehöjningar de föreslagit.Vi vet ännu Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. inte omallt defta bara är tomma hot. Är def ett led i utpressningsfakfiken mot vpkeller är det rent av frukten av en gryende insikt om att de växlar som ställdesut i valrörelsen saknar täckning, att löftena inte var annat än falskaförespeglingar och lockbeten i en valkamp där makten sattes framför ansvaret -en gryende insikt om att inte har råd med allt ni lovade i valrörelsen? Då sade vi moderater att socialdemokraterna manövrerat sigin i en position, där de förr eller senare skulle tvingas välja mellan attsvika sina egna, som trott på löftespolitiken, eller svika ansvaret förSveriges ekonomi. Ja, nu är sanningens minut här, och regeringen skallvälja mellan dessa alternativ. Den sitsen är i hög grad självförvållad. Den ären logisk följd av alla socialdemokrafiska överbud i valrörelsen och under sexår i opposition. När jag hörde fick jag ett intryck av att hanpå något sätt skulle ha tillbringat tiden i opposition med att varna för aftdef blev för mycket utgifter, med aft föreslå besparingar. I själva verket kan jagknappast påminna mig en enda utgift som inte socialdemokraterna accepteradeunder den borgerliga regeringsfiden. Och jag kan påminna om legio av överbud.Det finns något undantag - NCB var etf sådant undantag, där socialdemokraternaville ge mindre, men jag har svårt att påminna mig något annat. Under de tvåriksmöten då jag var kommunikationsminister var det inga bekymmer att med hjälpav socialdemokraterna få de medel man ville ha från kammare. Tvärtomville socialdemokraterna i varenda fråga där det var skiljaktiga meningar läggapå ytterligare utgifter. Då ser det mycket konsfigt ut af t ni kommer ochbeskyller de borgerliga för det - de som verkligen sade nej. Men ni sade nejtill nästan alla besparingar. har vi infe råd med en större offentlig sektor. Def ärviktigt att slå fast detta elementära ekonomiska faktum. Det allvarligaste ärdärför inte atf denna regering saknar majoritet för sina förslag till hur denskall betala löftena. Nej, det är aft den har bundit sig för utgifter som vihelt enkelt inte har råd med. De finansiella problemen kanske blir mindre omman höjer skatterna, men de strukturella problemen blir desto större. Regeringen har redan övergett ett av sinaviktigaste vallöften - värdesäkring av pensionerna. Genom den ekonomiskapolitikens allmänna inriktning har man också svikit alla dem som trott pålöften om svängrum men sitter där med svångrem. står regeringen möjligeni begrepp atf svika också de sista resterna av sina braskande vallöften. Speletframstår som extra märkligt, eftersom de fyra löftena uppgavs vara prioriterade- och med prioriterade menas vanligen atf de är viktigare än andra. Om det inte skulle gå atf höja mervärdeskatten kanske enoch annan väljare väntar sig aft löftena betalas genom besparingar på andraområden eller t. o. m. infrias utan någon täckning alls. Att hällabudgetunderskottet nere är ju på intet sätt heligt för socialdemokraterna.Varför är just de fyra prioriterade vallöftena så sammansvetsade medmomshöjningen? Det går ju utmärkt för denna regering att öka utgifterna påsnart sagt alla andra områden utan aft höja momsen. Utgifterna fördeoprioriterade löftena, som man skullegenomföra bara om man hade råd - räntebidrag fill byggande, lönebidrag,livsmedelssubventioner, hyresrabatter, bidrag fill fjärrvärme och filltorveldning, för att bara ta några ur högen - ökas kraffigt utan finansiering.Men de prioriterade måste ovillkorligen betalas! Nej, herr talman, argumenten övertygar inte. Qm dessalöften är vikfigare än allt annat får regeringen bekväma sig till atf föreslåbesparingar på andra områden eller avstå från alla andra utgiftsmiljarder somföreslås i den proposition vi skall behandla . Regeringen ger exempelvis ut 10 miljarder fill de statligaföretagen. Dessa utgifter behöver icke finansieras. Qm dessa miljarder är merprioriterade än kanoniska löften från valrörelsen - varför sade mandå inte det? Och varför sade regeringen infe före valet aft höjd moms var enovillkorlig förutsättning för atf upphäva beslutet om karensdagarna? Jag troricke en enda av alla de arbetare som röstade med er hade en aning om attförutsättningen för att karensdagarna skulle fas bort var atf momsen höjdes. Varförsade ni infe atf det mest prioriterade av alla löften var atf mervärdeskattenskulle höjas? Vidhåller ni nu er koppling mellan höjd moms och de fyralöftena? Om ni gör det - vad återstår då av den politik ni gick fill val på?Vad skall alla väljare tro om politiker och om valhandlingensbetydelse om ni överger alla löften ? Om nu regeringen väljer att koppla momshöjningen tillvallöftena, förutsätter vi också atf regeringen far de parlamentariskakonsekvenserna om den förlorar i omröstningen. tal var intesärskilt klarf på den punkten.