prot · G60916 · 1982-12-31 00:00:00 — Därbygger vårt alternafiv på tilltron tiU organisationerna mer än vadsocialdemokrafins alternafiv innebär. Devalveringen är ju, som den nu harutformats, egentligen ingenting annat än att bakvägen etablera en benhårdinkomstpo-Utik som fömtsätter en facklig underkastelse av det politiska spelet. I vårt alternativ skall vi lägga stor vikt vidförutsättningarna för industriell förnyelse. Men inte heller detta klarar mangenom att skapa något temporärt och sektoriellt drivhusklimat som man gör meden överdimensionerad devalvering. Förnyelsen skapar man bara genom en stabiloch målmedveten ekonomisk politik där alla tillväxtbefrämjande faktorer fårspela sin roll, inte genomatt skapa övervinster i någon bransch som sedan skall sugas upp och motiveranya restriktioner och nya påfrestningar för hela näringslivet. Närman från näringslivets sida, i varje fall från någon företrädare, applåderardevalveringen borde man också komma ihåg att den leder till ökatsamhällsingripande i företagen och i företagens ekonomiska miljö. Socialdemokraternahar slagit in på en väg som ger motiv för ökade och sannolikt långtgåendeingrepp i marknadsekonomin. Omläggningen av den ekonomiska politiken haralltså långt vidare aspekter än vad debatten har avslöjat. Trotsatt jag nu kan konstatera att även finansministerns portfölj har lämnatkammaren vill jag säga att det var med stort intresse som jag åhördefinansminister deklaration beträffande regeringens näringspoUtik. Hantänker inte ha någon s. k. akutmottagning. Det är bra. Mittenregeringenstängde den så snart vi hade övervunnit sviterna av den kostnadsexplosion1975-1976 för vilken socialdemokratin bar huvudansvaret. äremellertid efter alla uttalanden i den här riktningen skyldig svenska folketoch kammaren ett mer preciserat besked. Vihar här i landet subvenfioner fill näringslivet bara på tre områden. Det kan vivara stolta över - internafionellt sett är det respektingivande. Vi harsubvenfioner av regionalpoUtisk karaktär som stöd till eftersatta regioner,äldrestöd för att hindra tekoindustrins totala utslagning och stöd. tillfinansiering av exportkrediter för att hävda vår internationella marknad. Vadär det nu som socialdemokratin tänker aweckla? Hitfills har socialdemokraternaalltid och så sent som i den just timade valrörelsen krävt ökat stöd och merinsatser på en rad områden. Jag gratulerar förvisso regeringen tilluppvaknandet! AnL 35 (): Låg mig börja med ett citat från LO-ordföranden . I ekoti radion , efter valet, sade :"Enbart vetskapen om att man begränsar prisutvecklingen är en tillgång iavtalsrörelsen. Därför vore det bra om regeringen kunde ge sådana utfästelseratt man inte accepterar en prisutveckling över 5 1/." Femdagar senare hade den socialdemokratiska regeringen, främst genomdevalveringen, grusat alla förhoppningar om en så låg inflationstakt under dekommande åren. Man kunde då ha väntat sig åtminstone någon kritisk kommentarfrån LO-ordföranden beträffande det faktum att den socialdemokrafiskaregeringen så snabbt och så drastiskt hade kommit förhoppningarom en lägre inflafionstakt på skam. Menså blev det inte. och hela LO-ledningen ordnade snabbt in sig iledet. Löntagarna var tvungna att acceptera en fortsatt reallönesänkning, hettedet. Devalveringen måste godtas av solidaritetsskäl, och någon kritik mot densnabbt stigande inflafionstakten avhördes inte. Detta säger i varje fallnågonfing om LO-ledningens partipolitiska följsamhet tiU det socialdemokrafiskapartiet. Annars fanns ju godaförutsättningar för den förhoppning om en inflationstakt på som LO-ledaren gav uttryck förden . Den tidigare regeringen hade nämligen lagt grunden för enavtagande inflation. Efter att 1980 ha noterat en mycket hög inflationstaktkunde vi , 1981, krypa ner under fioprocentsstrecket, och iseptember var vi nere i en årlig inflationstakt på . En del avden sjunkande inflationstakten var en följd av den lägre världsinflafionen, menockså den tidigare mittenregeringens ekonomiska politik lade delvis grunden fören lägre inflationstakt i , som innebar att vi faktiskt för omväxlingsskull hade en lägre inflation i än i genomsnittet av de europeiskaindustriländerna. Det fanns alltså goda förhoppningar om att inflationen underde kommande åren skulle stanna under omskrivna . Socialdemokratin krifiserade ju tidigare ochfolkpartiet för den höga inflationstakten. kunde man på bussarnafinna propagandaplakat från LO, där det stod: När var inflafionstakten högre iSverige? Jag vet inte om LO kommer att använda sina pengar fill att sätta uppsådana plakat på bussarna i denna vinter. Det vore emellertidbefogat. Sanningen är den att vi lyckadeskomma ner i en lägre inflafionstakt och att den positiva utvecklingen i frågaom inflationen fortsatte ända fram till . Den nyaregeringens åtgärder bryter dramafiskt denna posifiva utveckling. Man förutspårnu en inflationstakt på , och det är uppenbart attkombinationen av den stora devalveringen och den tilltänkta momshöjningenkommer att innebära att framöver kommer att ha en högreinflationstakt än omvärlden. Det innebär självfallet i sin tur attkostnadsutvecklingen kommer att vara ogynnsam för de svenska företagen, sett iett internationellt perspektiv. Inflationen har även negativa socialaverkningar. Olika undersökningar visar att en hög inflation slår hårt mot desvaga i samhället. I första hand människor med stora förmögenheter, placerade ifast egendom, har möjlighet att kompensera sig för en hög inflation, medanvanliga löntagare och hyresgäster blir de stora förlorarna i eninflationsekonomi. Det kan alltså med goda skäl hävdas att deninflationspolitik som socialdemokraterna nu har slagit in på har sin uddriktad mot de svaga i samhället. Det var , argument mot den av denfidigare regeringen genomförda devalveringen. Jag använder orden "har sinudd riktad mot de svaga i samhället", eftersom begagnade detordvalet, när han kommenterade den av den tidigare regeringen genomfördadevalveringen. Mot den bakgrunden vill jag fråga: Är det bara smådevalveringar som har sin udd riktad mot de svaga och fatfiga i samhället? Omman tar till ordentligt och gör devalveringen rikfigt stor, blirdevalveringspolifiken då mer socialt acceptabel? Ja, herr talman, vi haronekligen fått se mycket av hyckleri och tvära lappkast i densocialdemokratiska argumentationen . Regeringen planerar en höjd moms medåtföljande problem för den del av näringslivet som tillverkar förhemmamarknaden och för handeln. Förslaget om en höjning av momsen skall ses mot bakgrund av de många löften om kostnadskrävandeåtaganden som framfördesav det socialdemokratiska partiet i valrörelsen. På nästan varje utgiftsområdevar det någon socialdemokratisk talare som var beredd att lova ytterligareinsatser. Och det är förvisso många grupper och organisationer som häckarutanför kanslihuset för att se till att den nya regeringen infriar alla sinavallöften. Frånfolkpartiets sida deltog vi inte i den här löfteskarusellen. Vi lovade inga nyakostnadskrävande reformer, helt enkelt därför att vi visste att vi skulle intekomma att ha ekonomiska resurser att genomföra dem . Den ansvarsfullalinjen kommer vi att fullfölja. Detinnebär naturligtvis inte att vi anser att samhället inte har några brister,men vi vet att huvuduppgiften för de poUtiskt ansvariga under allaomständigheter kommer att bli att klara obalanserna i svensk ekonomi och attdet bara kan ske om man sparar på privat och offentlig konsumfion för att fåpengar att bygga ut vår industrikapacitet och få ner underskotten ibytesaffärerna och i statsbudgeten. Det är genom att spara för framtiden, dvs.att investera i nya anläggningar, nya maskiner och ny teknik och därigenomskapa förutsättningar för nya jobb, mer export, ökade statsinkomster och ettmindre budgetunderskott, som vi kan minska utlåningsbehovet både här hemma ochutomlands. Vibefann oss på rätt väg också när det gäller våra samlade bytesrelationer medufiandet. Detta kunde delvis föras fillbaka på devalveringar som genomfördesunder de icke-sociaUstiska regeringarnas tid, och som tidigare i dagtillät sig att kalla misslyckade devalveringar. Låt mig påminna om attdevalveringen 1977, som socialdemokraterna med i spetsen gickemot, gav ett snabbare utslag i bytesbalansen än vad någon hade räknat med.Handelsbalansen svängde från ett underskott på 5 miljarder fill ettöverskott 1978 på 5 miljarder. Devalveringenssnabba positiva effekt på handelsbalansen den gången sammanhängde självfalletmed att vi då hade en outnyttjad kapacitet i exportindustrin, att det skedde enomfattande produktion på lager och att man, när prisrelationerna blevförmånligare tack vare devalveringen, snabbt kunde finna avsättning förytterligare svensktillverkade produkter. Förhållandetvar inledningsvis detsamma vad gäller devalvering. Men här blevgenomslaget i bytesbalansen mindre starkt, vilket delvis sammanhängde med attvi inte hade en så stor outnyttjad tillverkningskapacitet då som 1977. Underförsta hälften av det här året skedde dock en påtaglig förbättring avhandelsbalansen med ett överskott på ca . Den positivautvecklingen fortsatte men bröts . Vi hade dockfortfarande anledning att räkna med ett icke obetydligt överskott ihandelsbalansen och därmed en betydande förbättring jämfört med1981 och 1980. I jämförelse med 1980 rör det sig om en beräknad förbättring istorleksordningen 10-12 miljarder. Denna förbättring av handelsbalansen skullesjälvfallet få motsvarande effekt på bytesbalansen, vars underskott i år- medde här utgångspunkterna- kunde beräknas stanna vid . Frågan är då: Hur kommerden av socialdemokraterna nu genomdrivna 7 protokoll 1982/83:16-17 16-procentiga devalveringen att påverka handelsbalans ochbytesbalans? Det är uppenbart att den kortsiktigt kommer att bryta den posifivautvecklingen av handelsbalansen. Terms of trade försämras, och det är intetroligt att vi kommer att märka någon volymuppgång utav exporten som kanmotsvara försämringen i terms of trade. Vi har därför anledning att räkna medett underskott i handelsbalansen och en motsvarande försämring utavbytesbalansen, jämfört med tidigare prognoser. Nå, detta må vara. Avgörande blir ju, om vi på längre sikthar möjlighet att med devalveringen till stöd öka vår exportvolym. Attdevalveringen ger ett utrymme för en ökad exportvolym är obestridligt.Samtidigt medför den i ett slag en försämring av tjänste- och kapitalbalansen istorleksordningen . Om devalveringen skall bli varaktigtframgångsrik och medföra en faktisk förbättring av bytesbalansen, dvs. ledatill ett lägre underskott än de 13-14 miljarder som vi med den fidigareregeringens politik hade anledning att räkna med, krävs alltså en mycketkraftig ökning av exportvolymen. Om vi utgår från att vi 1981 hade envaruexport på , skulle exporten till följd avregeringens devalvering, räknat priser, behöva uppgåtill för att devalveringen ur det svenskafolkhushållets synpunkt skall vara en bra affär. Om det målet kommer att nåsblir naturligtvis beroende dels av utvecklingen av den internationella konjunkturen,dels av i vilken grad traditionella svenska exportprodukter kan finna nyamarknadsandelar. Jag noterade att här i eftermiddagstalade om att avskaffa underskottet i utrikesaffärerna. Det är en mycket högambition. Jag tror inte att den tidigare regeringen hade ambitionen attavskaffa underskottet i utrikesaffärerna. Däremot hade vi ambitionen attkraftigt minska det underskottet, och vi kunde visa på stafistik från det häråret som tydde på att vi var på väg i den riktningen. Om den nya regeringensambitioner att avskaffa underskottet i utrikesaffärerna är realisfiska får viväl anledning att titta närmare på vid finansdebatten . Om vi skall kunna förverkliga ambitionen att kraftigt ökaexportvolymen, krävs emellertid också ytterligare exportfrämjande insatser. Jaghade anledning att beröra det här något i en frågestund med statsministern , när vi diskuterade nackdelarna med att avveckla det nuvarande handelsdepartementet.Därvid påpekade jag att en av nackdelarna var att det skapade oklarhet om varhuvudansvaret för de exportfrämjande insatserna skulle Ugga. Jag vill gärna också här markera den betydelse jagtillmäter de insatser som görs av och av våra handelssekreterare påolika håll i världen. De är ett viktigt komplement till de exportsatsningar somexportföretagen själva gör. I denna verksamhet inryms analyser av nyamarknader, information om regler och sedvänjor i tilltänkta nya exportländersom är av betydelse för exportföretagen och åtgärder för att underlätta för desmå och medelstora företagen att nå ut på nya exportmarknader. I det sistnämndaavseendet har bl. a. praktiserat ett system som man kallar uthyrning av exportchefer. Den här typen av åtgärder prioriterades av de tidigare,icke-socialisfiska regeringarna, och vi anvisade ytterligare resurser just förden verksamheten. Jag hoppas att den nya regeringen kommer att fullfölja de häransträngningarna och att oklarheten i fråga om departementstillhörighet inteleder fill att de exportfrämjande insatserna försvagas. AnL 36KARIN (vpk): De borgerliga har här i debatten talat mycketom inflationen och dess verkningar. sade i sitt anförande attinflationspolitik allfid drabbar de sämst ställda, och det är väl ett heltriktigt konstaterande. Det är bara det att de borgerligas uppvaknande till deninsikten förefaller litet senkommet. Det är sant att svångremspolifik inte kan drivas hur långtsom helst. Till slut brister . Detta är väl vad som har hänt efter sexår av borgerlig regeringspolitik, som har förts i strävan att åstadkomma ensund ekonomi -ett uttryck som använts av fömtvarande socialministern. ' I en allmänpolifisk debatt så sent som i århävdade samma socialminister: "Ambifionen i spararbetet har varit dels att görarafionaliseringar i administrationen utan att röra trygghetssystemen, dels attgenomföra förändringar på ett sådant sätt att de får bäras av så mångamänniskor som möjligt för att minska bördan på var och en. För de grupper somhar det sämst ekonomiskt har de generella förändringarna kombinerats medinkomstförstärkningar. Därför föreslås förbättringar för pensionärer med delägsta inkomsterna och för handikappade." Men uttalade ambifioner var tydligen en sak och prakfiskthandlande en annan. inledde den borgerliga regeringen sin socialanedrustning -en nedrustning som inriktades just mot vitala delar av det socialatrygghetssystem som byggts upp under en lång följd av år. Angreppen riktadesmot ATP och pensionernas värdesäkring, mot arbetslöshets- och sjukförsäkringenoch mot en rad andra viktiga sociala reformer. De som drabbats är de gruppersom redan har en svag ställning i samhället, pensionärer, handikappade, sjuka,barnfamiljer och de arbetslösa. Den ekonomiska omfördelningen har gått så långt att andel av de svenska hushållen har en inkomst som inte ens räcker till enlevnadsstandard beräknad för existensminimum. Var femte bamfamilj befinner sigekonomiskt under eller i farlig närhet av denna inkomstnivå. I Storstockholmsområdetär den ekonomiska verkligheten den att en genomsnittUg industriarbetarlön ärotillräcklig ur försörjningssynpunkt för en normalfamilj som bor i ennyproducerad lägenhet. De senaste årens sjunkande reallöner och samtidigtkraftigt höjda mat- och boendekostnader har fått som följd att allt flerhushåll som levt på marginalen nu hamnat under den ekonomiska nivå som ärnödvändig för livets uppehälle, vilket f. ö. framgår av de av kommunerna redovisadeökade socialbidragsutgifterna. Konsumenternas köpkraft harminskat, vilket ökat effekten av prishöjningarna. Dessutom har matpriserna ochhyrorna ökat i snabbare takt än alla andra varors priser. Jag lämnarbostadskostnaden därhän, då den kommer att tas upp i ett senare inlägg idebatten, och koncentrerar mig på den andra viktiga utgiftsposten: maten.Priserna på våra baslivsrriedel har ju, bl. a. på grund av slopadesubventioner, ökat i allt snabbare takt. Enbart hitfills har priserna på baslivsmedlen höjtsmed . Detta skall då jämföras med den allmänna konsumentprisutvecklingen,som under samma fid ligger på . Prishöjningen på baslivsmedlen är näradubbelt så stor som det totala levnadskostnadsindex. Om jämförelsen görs sedan1980, kan vi konstatera att baslivsmedlen har höjts medan indexhöjningenstannat på - en skillnad på . TiU detta skall läggas att ökningen avpriserna på dagligvaror och övriga livsmedel under samma fid ligger åtskilligtöver indexhöjningen. För de ekonomiskt svaga hushållen får denna utvecklingdubbla ekonomiska effekter, då de tvingas använda en större andel av sinainkomster för inköp av dagligvaror och baslivsmedel. Och det är allvarligtoroande att inköpen nu minskar även av dessa livsnödvändiga varor. som stora delar av svenska folket på grund av dekraftiga prishöjningarna inte har råd att köpa de jordbruksprodukter somproduceras växer överskottsproduktionen. Vi får köttberg, äggberg, mjölberg,potatisberg och också en mjölkflod. Beräkningar som gjorts föredevalveringen visar att kött kommer att försvinna ur konsumenternasmatkassar . Även mjölkkonsumfionen visar en nedåtgående trend, vilketframför allt drabbar barnfamiljerna. I stället för att den ökade produktionen skall kommakonsumenterna fill godo genom lägre priser, slipar köttbranschen sina vapen föratt bryta den minskade försäljningen. Deras recept är att satsa ett hemligtantal köttmiljoner, bl. a. på en ny annonsvåg för kött, ökad marknadsföring ochvidare säljstimulans till butikerna med fler resande köttkonsulenter. Ochmejerierna kommer på samma sätt att föra kampanjer för ökad mjölkkon-sumfion,till en kostnad av ett antal miljoner. Men detta är åtgärder som inte ger de konsumenter som haren begränsad hushållsbudget ett enda gram kött eller mjölk mer - tvärtom lederåtgärderna bara fill ytterligare fördyringar och minskade inköp. Jordbrukspolifik är tydligen ingen enkel fråga, och deföljder som blir konsekvensen av en ökad jordbruksprodukfion är obegripliga förvanUga människor - exempelvis när ansvariga på pris- och kartellnämnden hävdar,att om inte överskotten på Uvsmedel minskas så att priserna kan hållas nere,kan detta leda till en förödande kostnadsspiral för jordbruk och konsumenter,och när de ser som en lösning att inom jordbruksregleringens ram minskaöverskotten genom att göra överproduktionen olönsam för bönderna. Jag menar att detta ställer alla vanliga marknadsbegrepppå huvudet och kräver en förklaring. Här gäller inte längre principen atttillgång och efterfrågan påverkar priset. Andraföljder av en minskad konsumfion är ökad export av jordbruks- produkter men fill ett betydligt lägre pris än påhemmamarknaden. Ett exempel är att av producerat griskött exporterasfill i stort sett halva priset av vad svenska konsumenter får betala. Samfidigtimporterar livsmedelsindustrin kött från utlandet tiU sin konservtillverkning,som sedan skall gå på export. Genom att införselavgiften betalas tillbaka videxporten av konserver blir förtjänsten större än vid tillverkning av konserverfrån det svenska köttberget. Exporten av jordbruksprodukter sker med hjälp avexportbidrag, som jordbrukarna i första omgången får stå för men som sedanskall kompenseras i de jordbruksavtal som reglerar livsmedelspriserna. Islutändan är det alltså konsumenterna - som inte själva till följd av de högapriserna har råd att äta dessa produkter - som skattevägen får betalaförlusterna på exporten. Borde det inte vara dags att nu se över helalivsmedelshanteringen och prissättningen, allfifrån jordbruket ochmonopolbildningen inom förädlingsindustrin till det handelsmarginalsystem somdrabbar ojämlikt? Någonting måste i varje fall hända, när allt fler hushållinte får inkomster och utgifter att gå ihop. Man kan ju inte - som det harsagts - välja mellan att äta eller att bo. Mat och husrum är två nödvändigakomponenter, om vi skaU fungera i samhällslivet, och där finns det ingenprutmån. Därför har kommunisterna också ständigtreagerat mot de upprepade höjningarna av mat- och bostadskostnader, som nåtten oöverstiglig nivå. Vi har ständigt upprepat det orättfärdiga i att lägga enextra skatt på nödvändiga levnadsomkostnader. Mervärdeskatten är en sådan skattsom orättvist drabbar dem i samhället som redan har en svag ekonomi. Vi harupprepat det , och jag upprepar det igen, att detta är orättvistdärför att dessa människor måste använda en större andel för inköp avlivsnödvändiga varor - för många går hela inkomsten åt för att överleva. Man kan naturligtvis genom olika insatser lindra skadeverkningarna,t. ex. med bidrag till olika grupper, som höjda barnbidrag och bostadsbidrag,som vpk inte har någonting emot. Men hushåll med svag ekonomi finns inom allagrupper, såväl barnfamiljer som ensamstående, och därför når man inte ut tillalla behövande med riktade bidrag. Prissänkningar på livsnödvändig konsumtion är ett bättresätt att nå ut till alla behövande. Om jag fortsätter att hålla mig till fråganom matpriserna, så har vpk ett gammalt krav: bort med moms på maten. Det är ettkrav som fått ökad betydelse i samma takt som prishöjningar skett, främst närdet gäller våra baslivsmedel, som jag tidigare redovisat. En differentierad skatt som dels kan styras tiU vikfigalivsmedel, där vpk viU utöka sortimentet baslivsmedel, dels omfatta ettsortiment av dagUgvaror och bmksartiklar, skulle vara vad som bäst gynnadesamtliga med små inkomster. Det finns andra varor - lyxvaror - som kundebeskattas. Den devalvering som genomförts späder nu på priskarusellenoch sänker reallönerna ytterligare om ingenting görs emot detta. EnUgt LO ärman från fackligt håll beredd på vissa uppoffringar - i motsats till företags-och kapitalägare - för att få behålla jobben. Men ett krav som löntagarna intevill tummapå är att bördorna fördelas rättvist och efter bärkraft. I det kravet ingår,med tanke på devalveringens effekter på hushållens ekonomi, ingen ytterligareförsämring av skatteuppgörelsens fördelningsprofil. Vidare måste LO:svikfigaste uppgift i avtalsrörelsen vara att kompensera för skatteuppgörelsensredan ogynnsamma profil för de lågavlönade. Dålöneutrymmet är litet måste avtalsrörelsen inriktas på en rättvis anpassningfill den kommande skatteuppgörelsen. Detta är LO:s mening. Vänsterpartietkommunisterna har redan från början kritiserat skatteuppgörelsen mellansocialdemokraterna, och och hävdat att den är orättvis. Detär en osolidarisk skatteomläggning, som gynnar de högst avlönade på övrigalöntagares bekostnad. Orättvisorna kan minskas med en skatterabatt för delågavlönade och medelinkomsttagarna. Ettannat krav, som är ovillkorligt från löntagarhåll, är pris- och hyresstopp föratt hålla löneanspråken nere. Detta krav får nu allt större gensvar från olikahåll. som och har tagit uppdet. Senast har ett antal socialdemokratiska ledamöter instämt i kravet påslopandet av en momshöjning och att maten inte får bU dyrare. Det finns i daginget köpkraftsöverskott som motiverar en allmän momshöjning. Detställs, herr talman, naturligtvis stora förväntningar på den nya,socialdemokratiska regeringen. Alla förväntningar kan säkert inte infrias. Mendet måste väl ändå vara viktigt att lyssna på rörelsen och råda bot på devärsta orättvisorna i den omfördelningspoHtik som de borgerliga regeringarnavarit så framgångsrika med. Då en lönerörelse står för dörren är det brådskandemed klara besked om priser, hyror, skatter och en mot de borgerUga omvändfördelningspolitik. AnL 37 (): Det är nästan patetiskt att lyssna på alla de företrädare för deborgerUga partierna som från denna talarstol har beskrivit den förträffliga ochframgångsrika politik som de i olika regeringskonstellationer har fört desenaste sex åren. Men sade väljarna ifrån och talade om vad detyckte om den förda politiken. Man ville inte ha borgerliga regeringar somanvände den tiU inbördes träta, till långbänkar och inre spUttring.Ni förlorade valet. Omden politik ni har fört har varit så framgångsrik som ni velat göragällande, så borde ni ju ha vunnit valet med god marginal. anklagar ni socialdemokraterna för att ha grundlurat det svenska folket ivalrörelsen.