prot · G60923 · 1982-12-31 00:00:00 — Mom. 4 (förfarandet vid utlämnande av allmän handling) Utskottets hemställan bifölls med 298 röster mot 17 fördet av under överläggningen framställda yrkandet om avslag påutskottets hemställan. Utskottets hemställan bifölls. Mom. 1 (tillsättningen av kyrkoherdetjänster) Utskottets hemställan bifölls med 299 röster rriot 16 förreservationen av . Mom. 2 Utskottets hemställanbifölls. Utskottets hemställan bifölls. 5 § Justitieombudsmännens verksamhet Föredrogs konstitutionsutskottetsbetänkande /83:3 om justitieombudsmännens redovisning av sin verksamhettill 1982/riksdag (redog. 1982/83:1). AnL 11 (vpk): Varför har man ett JO-ämbete? I vänsterparfietkommunisternas riksdagsgrupp tillåter vi oss att tro att man i varje fall intehar det bara för att det skall tigas ihjäl. Tvärtom tror vi att de gamlagrundlagsfäderna menade att man i aktivt bör intressera sigför sina ombudsmäns arbete och ta deras redogörelser på allvar. Vi vill t. o.m. hävda att det är varje riksdagsledamots plikt att ha en god kännedom omombudsmännens verksamhet. Deras redovisning av olika rättsärenden borde varaett värdefullt och inspirerande underlag för initiativ från sida.JO:s granskningar ger ofta skäl till frågor huruvida inte lagar och praxis påvikfiga samhällsområden kan behöva ändras eller förbättras. Alltför sällansätter enligt vår mening i fråga, om den inte utifrån vad somframläggs i JO-berättelserna borde ta egna initiativ för att förbättra derättsliga förhållandena. Detta borde vara nog så naturligt utifrån riksdagensroll som lagstiftare. Utifrån detta kan man med skäl fråga sig: Vad haregentligen gjort i detta stycke? JO-berättelsen från1979/80 innehöll t. ex. en mycket skarp kritik mot taxeringsmyndighetersförfaranden mot deklaranter. I stor omfattning hade myndigheterna trakasseratvanliga skattskyldiga, bl. a. genom att i en fullständigt oordnad ochgodtycklig utsträckning påföra dem straffavgifter. Justitieombudsman betecknadeden gången förhållandena som "direkt nedslående". Det är väl känt från de flesta fögderier i landet atttaxeringsnämnder bedriver ett ofta långtgående småtrakasseri mot vanligadeklaranter, som avkrävs de mest detaljerade förklaringar och avfordras enlångtgående bevisföring, som samma nämnder med åberopande avbristande resurser låter skattesmitare och personer inblandade i obskyrakommersiella verksamheter slippa igenom nätet. Det är också känt attbedömningar och praxis växlar och från ort till ort undergodtyckliga former och utan konsekvens. Vad har vi i gjort åt detta? Har vi förenklatdeklarafionsförfa-randet? Har vi sökt skydda hederliga skattskyldiga mot densortens godtycke och chikaner? Situationen tycks ha blivit värre istället för bättre på många håll. - Detta bara som ett exempel på vad tystnadoch likgiltighet kring de i JO-berättelserna framlagda problemen kan medföra. Årets ämbetsberättelse aktualiserar problem på ett flertalviktiga rätts- och samhällsområden. Ett av de särskilt viktiga avsnitten berör frågor avbetydelse för mötesfriheten och den politiska åsiktsbildningen. De lokalamyndigheterna i en sydsvensk stad har tagit sig före att utfärda bestämmelserom att antalet politiska möten på stadens torg bara får uppgå till enviss summa, och även i övrigt åläggs de diverse restriktioner. Det framgår av de utfärdade bestämmelserna attmyndigheterna betraktar politiska möten som ett slags störningar, som måstebegränsas. Man ger polisen befogenhet att bestämma om högtalare får användasoch säger - i nåder. bevars - att man inte helt vill förbjuda användning avhögtalare. Allt detta strider mot lagen om allmänna sammankomster och är ettgrovt ingrepp i polifiska och samhälleliga organisationers möjligheter attarbeta fritt. De lokala myndigheterna ger intryck av att över huvud taget inteha förstått vad den fria meningsbildningen och mötesfriheten egentligen är.Detta har sin särskilda betydelse för pluralismen i samhället- inskränkningar imöjligheterna att hålla offenfiiga möten drabbar speciellt hårt småorganisationer och organisationer som har små resurser och inte kan lägga nedstora pengar på opinionsbildning och som därför i hög grad är hänvisade filloffentliga meningsyttringar och möten när det gäller att föra fram sina åsiktertill allmänheten. I tidigare JO-berättelser har likartade fall rapporterats.Den som var aktiv i årets valrörelse kunde märka tydliga tecken på att olikamyndigheter försökte begränsa mötesfriheten. hade t. ex. lokalasjukvårdsstyrelser en ganska välvillig inställning till att det anordnadespolitiska möten inne på sjukhusområden - exempelvis i sjukhusens grönområden -och hade därvid stöd i en rekommendafion från . möttesman av betydligt restriktivare lokala attityder. Det är därför enligt vårmening angeläget att något görs för att skydda möjligheterna att anordna mötenockså på sådana platser vilkas fillgänglighet inte regleras av kommunensstyrelse utan som tillhör annan allmän inrättning eller myndighet. Socialnämndernas verksamhet har varit ett sorgebarn - manfrestas kalla den en följetong i JO-berättelserna - som gett sig till kännamånga gånger. De.fall som tagits upp i årets berättelse - och som alls inte ärunika - är så anmärkningsvärda att de absolut borde föranleda någon reaktionfrån , socialutskottet eller . En så grov likgiltighetoch försumlighet och en sådan prestigeanda som avslöjas i de relaterade fallenär i högsta grad stötande och stridande mot sociallagstiftningens allaavsikter. Över huvud taget är det tid att ingripa aktivt i dendjungel av likgiltighet, dåliga vårdnadsutredningar och allmän försumlighetgentemot barns berätfigade intressen som spritt sig i fler och flersocialförvaltningar. Särskilt vikfigt är detta under den ekonomiska kris sområder, eftersom krisen och resursbristen alltför ofta får vara täckmantel föradministrativ likgilfighet och tvivelaktiga beslut. Ombudsmännen har i flera fall nödgats krifiseramyndigheters användning av lagen om tillfälligt omhändertagande och lagen omomhändertagande av berusade personer. När det gällde LTO är det väl känt attvpk som enda parfi kom med varningar vid lagens införande, eftersom vi fruktadeatt den skulle bli upphov till en löslig och godtycklig praxis. Dessa farhågorbekräftades på ett slående sätt av JO:s granskningar. Det är därför motiverat,att här lever upp till sin roll som lagstiftare och själv eller viaden på förtroendestödda regeringen tar konsekvenserna av läget beträffande LTO. Jag kommer slutligen, fru talman, till det som väl utgördet mest uppseendeväckande och kanske också politiskt mest intressanta inslageti årets berättelse. Jag syftar på justifieombudsman uttalande rörandesocialstyrelsens praxis då det gäller beviljande av aborter i fall av långtframskriden graviditet. Denna sak får kanske ett särskilt intresse eftersom deninte tagits upp som följd av någon anmälan utan på ombudsmannens egetinitiativ. Det särskilda intresset ligger också däri, att uttalandet haranknytning fill en rätt livligt diskuterad politisk fråga, i vilken vissaintressen nu försöker driva fram en mer restrikfiv abortlagstiftning ellerpraxis. Dessa grupper har f. ö. inte varit sena när det har gällt att åberopasig på ombudsmannens uttalande. Tanken i ombudsmannens kritik är följande: Lagen stadgaratt sena aborter får beviljas bara vid synnerliga skäl. Eftersom flertaletansökningar om sådana aborter beviljas av överskridertillämpningen vad lagstiftaren velat uttrycka med frasen synnerliga skäl. Vihar enligt ombudsman en liberalare abortpraxis än vad lagstiftarenavsett. Detta är givetvis i sin reella form ett angrepp mot . Enligt vår mening håller inte den juridiska logiken iresonemanget. Begreppet synnerliga skäl har inte någon relevans tillproportionen mellan ingivna ansökningar och beviljade ansökningar. Det harrelevans till kvalifikationsgraden i de skäl som varje abortsökande inom dennakategori åberopar. Begreppet synnerliga skäl skulle ju få en helt växlandeinnebörd från fid till annan, ifall man accepterade JO:s tolkning. Vad som varsynnerliga skäl skulle då vara en funktion av den statistiska proportionenmellan antalet ingivna och antalet beviljade ansökningar - och det kanuppenbarligen inte ha varit lagstiftarens mening. Inte heller kan vi dela den åsikt som också i sammanhangethar kommit fill uttryck och som tycks gå ut på att vad som sammanfattandebrukar betecknas som sociala skäl inte kan vara synnerliga skäl. Det ärsjälvklart att sociala skäl mycket väl kan ha samma styrka som medicinska skälsom motiv för en sen abort. Det är en bedömningsfråga från fall till fallberoende på hur skälen konkret ser ut. Enligt vpk:s åsikt kan i en så kontroversiellpolitisk fråga inte bara förbigå ombudsmannens uttalande. Det innebär att viskulle acceptera en ny innebörd i abortlagens begrepp synnerUga skäl. Detinnebär också att vi i prakfiken skulle acceptera en kritik av socialstyrelsen.Riksdagen måste bestämma sig. Antingen får den ställa sig på JO:s sida eller påsocialstyrelsens sida - understödja antingen den ena eller den andrauppfattningen. Från vpk:s sida vill vi med särskild förvåning noterahandlandet från den socialdemokratiska gruppen i . Härhar det socialdemokratiska partiet och särskilt de socialdemokratiskakvinnorna i många sammanhang på ett förtjänstfullt sätt gett uttryck för sittstöd för nuvarande abortlagstiftning och praxis gentemot de krafter som aktivtarbetat för att urholka rätten till abort. Då menar vi att det är särdelesologiskt - för att inte 2 protokoll 1982/83:23-25 säga politiskt farligt - att man nu över huvud tagetvägrar att förhålla sig på något sätt till JO:s yttrande. Det är ju att ge kritikernamot den fria aborten rätt. Det är ju att vägra att ställa upp för kvinnornasrättigheter. Det är ett högst förvånansvärt handlande. Jag kan bara förklaradet så, att socialdemokraterna i utskottet gripits av den vanliga sjuka somsprider sig som en löpeld bland parlamentariker ibland - nämligen denöverdrivna vördnaden för ämbetsmän och byråkrati och glömskan av att man sitterhär i för att företräda deras intressen och rätt vilka röstat på en. Mina små inofficiella och interna informationskanaler hargett vid handen, att det i inre kretsar har yppats vissrädsla för att en åsiktsyttring i denna fråga från sida skulleinnebära att justitieombudsman kanske måste avgå. Det skulle vara ettsätt att markera att han inte har förtroende. Det kan tänkas varaden troliga eller möjliga förklaringen till utskottsledamöternasanmärkningsvärda passivitet. Jag tror det är dags att öppet diskutera vad den härrelafionen mellan och dess ombudsmän i ett fall som detta innebär.Riksdagen är ju fri att själv göra en tolkning och ge denna relation och dettaansvarsförhållande från JO till den innebörd som man anser rimligoch lämplig. Det är som vi ser det helt nödvändigt att utskottet ochriksdagen förbehåller sig rätten och friheten att genom uttalanden eller annanåsiktsyttring kunna ge till känna en uppfattning i en principiell rättsfråga,som skiljer sig från en enskild ombudsmans åsikt i samma ärende. Detta skallinte behöva tolkas som en misstroendeförklaring mot en enskild ombudsman.Justitieombudsman har i detta fall inte alls överträtt sinabefogenheter. Det tillhör JO:s uppgifter att ta sådana här initiativ och attbedöma myndigheters rättspraxis på vitala områden. Det är bara det att vi intekan acceptera ombudsmannens logik och slutsatser när det gäller abortlagenstillämpning. Detta måste vi rimligen kunna ge uttryck för utan att vårtallmänna förtroende för ombudsmannen skall anses rubbat. Vi kan nämligen interäkna med att i alla sammanhang vara garanterade sådana ombudsmän som aldrignågonsin uttalar kontroversiella åsikter. Så slätstrukna ombudsmän är vi välheller knappast betjänta av. Mot denna bakgrund, fru talman, yrkar jag bifall fillvpk-mofionen i ärendet. Ett bifall fill den innebär att uttalar attden inte accepterar och inte ställer sig bakom JO:s tolkning av den aktuelladelen av abortlagen. AnL 12OLLE (): Låt mig något beröra KU:s befattning med dessafrågor i anslutning till JO-ombudsmännens berättelse. Det handlar inte bara omdet som sker här , då vi tar ställning till om berättelsen skall kunnaläggas till handlingarna utan något speciellt uttalande. JO är ju ettriksdagens organ vars ombudsmän tillsätter. i KU har jag också varit medlem avJO-delegationen. Vi har där vid flera tUlfällen haft att granska kandidatertill ombudsmannabefatt-ningarna. Det har varit en grannlaga uppgift, eftersomJO-ämbetets förtroende hos allmänheten beror av den respekt för oväld ochkunnighet som innehavarna av ämbetet åtnjuter. Det är inte oviktigt att vi harlyckats bli överens över partigränserna om vilka personer som skall utses. Vad gör och har gjort under några årär att ta berättelserna som utgångspunkt för anföranden om hur rättssystemetfungerar i olika avseenden. Jag finner sådana inlägg och en sådan debattnaturUg i anslutning till att behandlar dessa berättelser. JO-ämbetetär en viktig kanal för övervakning av rättssäkerheten. anförandehär visar att han högt uppskattar ämbetets arbete. Med utgångspunkt i detta harhan berört en rad viktiga förhållanden. Låt mig också säga att inte bara tillsätterämbetsmännen, utan också har befogenhet att avsätta ombudsmän, om en majoritetav riksdagsledamöterna efter KU:s granskning skulle finna en sådan åtgärdbefogad. Vad vi i detta sammanhang prövar - så har utskottet uppfattat sinuppgift - är om det föreligger ett förhållande som ger anledning tillantagandet att någon eller några av justitieombudsmännen inte längre åtnjuterriksdagens förtroende. Skulle den granskningen utfalla negativt, kan hemställangöras enligt riksdagsordningen, 8 kap. 10 §, att vederbörande ombudsmanentledigas. Det är alltså från vår sida fråga om en övergripandegranskning. granskning och beslut medanledning av denna granskning innebär således inte att vare sig alla ledamöteri konsfitufionsutskottet eller alla riksdagsledamöter i detalj i samtligaärenden nödvändigtvis ställer sig bakom alla de slutsatser somjusfitieombudsmännen har kommit fram fill. Det vågar jag säga. Vi har inteutredningsresurser för att göra detta, och det är heller inte vår uppgift. Menatt vi utan särskilda uttalanden lägger berättelse tillhandlingarna innebär att vi ändå anser att ombudsmännen motsvarat detförtroende som har givit dem. Vid sidan om att vi behandlar frågor om tUlsättande ochavsättande av justitieombudsmän - eller, mildare sagt, i det senare avseendettar upp förtroendefrågan - har vi gång efter annan utrett och fattat beslut ominriktningen av JO-institufionen. omorganiserades den påett ganska omfattande sätt, och det skedde efter en av filisattutredning. Redan då, i samband med reform, förutsattekonstitufionsutskottet att en utvärdering av reformen skulle ske sedan manhade fått tillräckliga erfarenheter av den. har ju också iriksdagen framställts krav på en sådan översyn. Vi behandlade den frågan senastföregående år, och vi framhöll då att en översyn kunde bli aktuell och attutskottet avsåg att - efter en noggrann genomgång av vilka frågorsom borde utredas -föreslå att en utredning skall tillsättas. Jag vill dåmeddela här att utskottet nu är i färd med att bereda den frågan och återkommer tillriksdagen därom . Så en reflexion med anledning av vpk-motionen och JörnSvenssons anförande. Jag tycker att det är alldeles utmärkt om JO:s redovisadeaktivitet leder till att regering och riksdag tar initiativ för att ändra enbristfällig lagstiftning eller för att påtala en felaktig lagtillämpning. Atten opinionsbildning sker på denna punkt finner jag naturligt, men jagvill påpeka -och det framgick också av anförande - att det finnsmånga andra möjligheter att agera. Vi vet ju att inom de områden som JörnSvensson här har berört finns det motioner som remitterats till berördasakutskott. Frågorna kommer tillbaka till efter beredning på deställen där de skall beredas. Jag kan också nämna - och det vet - attjustitieombudsmännen vid början framträder inför utskottet och geren redovisning för sitt fögderi. Del skapas då en insyn för samtliga partier,fr. o. m. även för kommunisterna, vilket jag finner varafördelakfigt. I det omdiskuterade och ganska anmärkningsvärda fallet medJO initiativ till granskning av praxis vidhandläggningen av ansökningar om abort efter adertonde havandeskapsveckan harhan inför utskottet förklarat att granskningen givetvis inte haft något politisktmotiv utan var att se som en prövning av lagtillämpningen, och vill jagpåpeka att JO har delgivit sina iakttagelser bl. a. till socialdepartementet.Då vill jag tillägga vad som sades i den senaste . Där betonadesatt ombudsmannens uttalanden inte är några bindande föreskrifter ellerdisciplinära sanktioner, utan åsiktsyttringar som skall tjäna myndigheternatill vägledning på grund av tyngden i den sakliga argumentationen. Jag har förtroende för den nuvarande socialministernsmöjligheter att pröva tyngden i den argumentation som har redovisati berättelsen, och KU har ingalunda tagit ställning till det faktiskainnehållet i begreppet "synnerliga skäl" inom abortlagstiftningen ochlagsfiftningens avsikt därmed. Med detta ber jag att få yrka bifall till utskottetshemställan i det betänkande vi nu behandlar. AnL 13JÖRN (vpk) replik: Först skall jag be att få ändra mittbifallsyrkande till att avse reservationen och inte motionen. Jag levde tyvärrkvar i den tid som är förgången, när vpk inte var med i utskotten och intekunde reservera sig. har vi ju en reservation.. Jag tycker att dels undviker vikfigaaspekter på den här frågan, dels kanske lyfter fram förtroendefrågan på ettsätt som överskuggar den viktiga politiska fråga som är upphovet till att vihar påtalat det vi påtalar. I de flesta fall finns det naturligtvis ingen anledningför att gå in i JO:s bedömningar, eftersom de normalt avser så attsäga en relation mellan JO ochnågon speciell myndighet, vars förfarande JO granskar. Men i det här fallet ärdet onekligen en viss skillnad. Här uttalar sig JO, som ju är en auktoritafivinstans, i en lagtolkningsfråga beträffande en lag som har stiftats avriksdagen. Det blir alltså en litet speciell relafion mellan JO och riksdagenjust i det här fallet. Om man skuUe acceptera resonemang, skulledet innebära att JO har en rätt att agera i politiskt brännbara frågor, medanvi i inte skulle ha någon sådan rätt att i samband med att vigranskar JO:s uttalanden och akfioner ge uttryck för någon annan åsikt. Vikommer nämligen inte ifrån att hur än förhåller sig, får det enfaktisk politisk verkan. Så står ju frågan. Jag tror visst inte att ombudsman har varit ute inågra speciella politiska ärenden, men det faktiska läget är att hans uttalandeåberopas av en speciell åsiktsyttring inom abortfrågans ram. Om då riksdagentar den ståndpunkten att den inte säger någonting alls, är det också en form avpolitisk åsiktsyttring: en obestämd attityd där man frånsäger sig rätten attagera politiskt i en fråga som utanför detta hus är föremål för ett livligtpolitiskt agerande från skilda åsiktsriktningar. Att icke uttrycka någon åsiktalls blir i en sådan situation inte uttryck för neutralitet eller distans, atandet blir i realiteten ett faktiskt politiskt ställningstagande, nämligen kan tänka sig att det ligger någonting i JO:s uttalande i det här fallet. Låt mig sedan också säga - jag får kanske tillfälle attåterkomma till detta i en replik - att vi menar att man inte skall betraktaförtroendefrågan så stelbent och dogmatiskt. Man kan ha förtroende för enenskild ombudsman, även om man inte delar hans uppfattning i en bestämd frågaeller ger uttryck för en annan uppfattning i . AnL 14 () repUk: Jag tyckte att i sin repliknyanserade vad han sade i sitt första anförande. menade han som så, attdetta skulle innebära att skulle avstå från att ha någon åsikt i enviktig poUtisk fråga. Men det är inte sant. Vi har möjligheter att i mångaandra sammanhang än vid behandlingen av JO:s ämbetsberättelse ta ställning tilldenna fråga. Jag vill understryka att det kanfinnas en viss risk i om vi hävdar att i alla de fall då vi inte harsagt någonting om vad JO har yttrat i sin ämbetsberättelse ställer sig bakomJO:s bedömningar, t. o. m. i olika politiska sammanhang. Jag tror att det är enganska äventyrlig inställning. Därför vill jag upprepa vad jag sade förut.Riksdagen har inte till uppgift att överpröva JO:s beslut. Vi har inte tilluppgift att riva upp de beslut som JO har fattat och ersätta dem med nya, avriksdagen fattade beslut. Vad vi gör är en allmän, övergripande granskning. Vihar vid denna granskning kommit fram till att vi har ett bevarat förtroende förjustitieombudsmännen. AnL 15JÖRN (vpk) replik: Den som här företräder en äventyrligståndpunkt är . Med hans attityd föreligger uppenbararisker. Vi har alltså ett läge där en av ombudsmän haruttalat sig kritiskt om rättspraxis i en bestämd fråga, och kritiken är riktadmot en bestämd myndighet. Om detta inte på något sätt öppet motsägs någonannanstans, exempelvis här inför detta forum, måste det innebära attsocialstyrelsen, som är den kritiserade myndigheten, kan känna sig pressad attförändra sin praxis i abortfrågor i mindre liberal riktning. Vilka är ansvarigaför en sådan konsekvens? Jo, de som hävdar att vi inte skall säga någontinghär, att vi inte skall ha någon åsikt. Att man underlåter att agera betyder stillatigande godkänner ett politiskt förlopp som rimligtvis -om det fårfortsätta - måste få till följd en förändring av den liberala abortpraxisen ilandet, dvs. en försämring av kvinnornas rättigheter. Låt mig sedan kort beröra förtroendefrågan. Vi tror -detta är bara en synpunkt som vi för fram för vidare tänkande och diskussion -att det tvärtom vore bra om man hade en litet flexiblare inställning fillförtroende- och ansvarsfrågan. Man skulle från sida vid behandlingenav JO-berättelsen i kammaren mycket väl i betänkanden kunna tiUåta sig vissaofficiella kommentarer och uttalanden utan att det skulle ställa förtroendefråganpå sin spets. Man kan ju ha förtroende för en ämbetsman även om man i vissafrågor inte har samma åsikt som han eller hon. Om vi inte skulle ha dennamöjlighet, fillåta oss detta mer flexibla beteende, skulle vi bara ha ett endasätt att utkräva ansvar av våra ombudsmän. Det vore att visa misstroende genomatt t. ex. inte välja om dem. Det gäUer nu jusfifieombudsmannen , vars verksamhetjag har haft den intresseväckande uppgiften att följa i olika sammanhang. Hanhar t. ex. på ett förtjänstfullt sätt beflitat sig om nytänkande på det viktigafamiljerättsliga området. Det är klart att en jurist som svarar för mycketrättsligt nytänkande, en initiafivrik människa, kan råka i situafioner där hanuttalar kontroversiella åsikter. För den skull kan jag ha fullt förtroende förhonom i hans allmänna funkfion som ombudsman, även om jag i just denna viktigapoUfiska fråga inte kan dela hans åsikt. Men om jag inte får tillfälle att sägaatt jag inte delar hans åsikt, står mig intet annat till buds än att rösta borthonom i nästa JO-val. Det är en orimlig och oproportionerlig konsekvens. på ett mer flexibelt förfarande när det gäller ansvars- och förtroendefrågan. AnL 16OLLE () replik: Beträffande det sista som sadevill jag anföra att han givetvis kan ha åsikter om hur JO skall verka ochvilken inriktning skall ha . Men det blir en fråga förden kommande utredningen. Vi noterar det för vår fortsatta behandling. ärvpk representerat i utskottet och har möjlighet att påverka beslutet om vadutredningen skall syssla med. Vad jag nu måste utgå från är emellertid den inriktning avJO-ämbetet som har bestämt och uttalat sig för. Där har jag ettintryck av att i denna debatt har velat ge JO större kompetens änf. Jag vill understryka vad som sades av den senaste . ombudsmännensuttalanden inte är några bindande föreskrifter eller disciplinära sanktionerutan åsiktsyttringar, som skall tjäna myndigheterna till vägledning på grund avtyngden i den sakliga argumentationen. Därmed är väl saken ganska klar, när de olika politiskabedömarna får del av dessa uttalanden. De har tillställts socialdepartementetoch socialministern.