prot · G60996 · 1982-12-31 00:00:00 — När detgäller en industrigren som har sysselsättning även i ett i övrigtarbetsmarknadsmässigt sett svårt läge och ger värdefulla exporfinkomster måstealla hjälpas åt så att inte råvarubristen försvårar situationen. Här måste vialla hjälpas åt att skapa flera arbetsfillfällen. Ökad aktivitet i skogenskulle ge fler arbetsfillfällen både i industrin och i skogen. Detta gällerinte minst i som det skogslän det är. Ökad skogsvård skulle kunna skapaarbetstillfällen på både kort och lång sikt. Landets skogsägare har ett ansvarsom nu borde ses som en utmaningtill insatser, som skapar och tryggar ett framtida uthålligt skogsbruk medmånga värdefulla arbetstillfällen som följd i svensk skogsnäring. Detta ärtill nytta för oss alla och borde , som ett svar på den förda debatten, varaen utmaning för den enskilde skogsägaren att leverera virke och utföraskogsvård. Det skapar sysselsättning på både kort och lång sikt. Jag tycker- ochjag förutsätter att det är så- att om man högljutt ställer krav, så måste manvara beredd att ta ett ansvar i landets intresse. Jag hoppas att arbetsmarknadsministern ärberedd att mycket noga följa sysselsättningsläget i och vidtaerforderliga åtgärder. Det skulle vara önskvärt med någon form av störrebyggarbetsplats som skapar sysselsättning med många följdeffekter. Vi behöversamhällets stöd för nya arbetstillfällen, och jag hoppas att regeringen där ärberedd att medverka, så att läget kan förbättras i länet. Det finns, som jag redan sagt, kommuner iKopparbergs län där arbetslösheten är jämförbar med den i . Därskulle särskilda insatser behövas, och insatser inom transportsektorn skullevara till stor nytta. Bara som ett exempel och en förhoppning vill jag uttalaatt en upprustning och utbyggnad av västerdalsbanan skulle vara till stor nyttaför norra och västra delarna av landskapet. Om arbetslösheten i , och Norrbottenslän Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 37LARS-OVE (vpk) replik: Jag instämmer i stort när det gäller denproblemframställning som har lämnat. Till det sista han sade, omvästerdalsbanan, kan jag lägga att inriktningen på trafikpolitiken kommer attavgöra västerdalsbanans framtid. Vi vet att - det har vi ju erfarit i vårthemlän - det kommer oroande tecken från SJ:s administration på dessa punkter. Jag vill också peka på en annan sak. När jag talar om 8 %arbetslöshet och om 14 000 människor som icke har ordinarie arbete vill jagdärmed visa hur stort problemet är. Jag förringar för den skull inteutbildning. Men jag kan i nästa moment säga att om det finns 7 000 öppetarbetslösa, så finns det 7 000 personer som inte har något ordinarie arbete ochföljaktligen måste ha ett . Det är storleksordningen på problemet.Det är därför som jag har pekat på den saken. Kom inte och säg att 7 000människor för jämnan skall sysselsättas med hjälp av arbetsmarknadspolitiskaåtgärder! Vidare vill jag peka på en annan sak. Efter den debatt somhar förts på lokalt plan inom arbetarrörelsen och där man har gett uttryck fören tro på löntagarfonder, inflytande etc, tror man nu tydligen på devalvering,högkonjunkturer och överläggningar med storföretagen. Det framgår av en motionsom väckts. Man skall tala samma intressen till rätta som håller på attödelägga den aktuella bygden. Det är att hamna långt från de tankar som fanns1975. utgör nog detta en del av den svekdebatt som pågår inomarbetarrörelsen och som tyvärr skapar passivitet och innebär större framstegför de borgerliga, vilka får ett grepp om debatten. Om arbetslösheten i , och Norrbottenslän Som representant för arbetarrörelsen måste jag tyvärr sägaatt det är en av effekterna av den debatt som har kommit i gång efterregeringsskiftet. 38 (): har lämnatviktiga bidrag till vårt lands utveckling. Naturtillgångarna inom länet hartagits till vara, till gagn för det egna länet men också för det svenskafolkhushållet. Råvaran från länets skogar har kunnat omsättas imiljardvärden i exportinkomster, vilket i sin tur medfört betydandesysselsättningsmöjligheter. Detsamma har gällt för malm, stål och järn frånlänets gruvor och järnverk. Dessa har bidragit till och försörjt stora delar avden svenska verkstadsindustrin men också utgjort mycket viktigaexportproducenter. Utbyggnaden av vattenkraften i har gett vårt landoch vår energikrävande basindustri tillgång till billig energi, och den harverksamt bidragit till att man med stor framgång kunnat hävda sig påvärldsmarknaden. Men så kom 1970-talets djupa och långvariga lågkonjunktur,som medförde en minskad efterfrågan på de svenska basindustriernas produkter.Samtidigt ökade den internationella konkurrensen. Tillsammans ledde detta tillatt hamnade i en utomordentligt svår situation. Det är ju så attvårt län inte har en egen arbetsmarknad som kan stoppa utflyttningen. När socialdemokraterna tidigare var i regeringsställningvar målsättningen att utflyttningen från skogslänen skulle stoppas. Jag villpåstå att det ledde till framgångar . Vi ville då ökasysselsättningen i skogslänen för att få en stabilare arbetsmarknad. I och med höstens val fick vi ju en socialdemokratiskregering. Redan efter lade man fram förslag till åtgärder sominnebar att vi fick en klart långsammare ökning av arbetslösheten i Norrbotten.Men en sak är säker: Att vända på en så besvärande utveckling kommer att tatid. Det går ej hur snabbt som helst, om än det vore önskvärt. När man lyssnarpå en del av dem som yttrar sig, kan man ibland tro att det med ett endapenseldrag skulle gå att förändra allt. Tyvärr är verkligheten en annan. Jag vill instämma i det interpellationssvar somarbetsmarknadsminister här har lämnat angåenderegeringens förslag till åtgärder för att komma till rätta med problemen iNorrbotten. Det är en proposition som i allt väsentligt ärutformad i enlighet med den utvecklingsplan som den politiska och fackligaarbetarrörelsen i utarbetat. Norrbottenspropositionen har fått stort utrymme imassmedia. Men vi skall komma ihåg att många människor har arbetat medutvecklingsplanen. Arbetet har utförts av studiecirklar, fackföreningar,enskilda människor osv., som gjort sitt yttersta för att utforma förslag tillgagn för . Därför är det litet svårt att förstå inställning till propositionen.Jag är helt övertygad om att en stor majoritet i ser positivt påregeringens åtgärder. Visst finns det många fler åtgärder som går att önska, ochvisst finns det områden och kommuner som hoppats få ut mera. Men de åtgärdersom regeringen nu föreslår kommer att beröra de allra flesta invånarna i läneti positiv riktning. Den satsning som görs på malmfälten, där får ca 1,4miljarder kronor, kommer att innebära betydligt ljusare framtidsutsikter bådeför företaget och för de anställda. Naturligtvis hade det varit önskvärt kunnat behålla samtliga anställda, och visst känner vi för dem som måste gå.Visst måste det kännas bittert att lämna sitt arbete, men det arbetas f. n.intensivt för att hitta ersättningsjobb för den övertaliga personalen. Detfinns en förhoppning om att den frizon som skapats för del skallfå önskvärda effekter på sysselsättningen och för den bygden. Utöver vad arbetsmarknadsministern nämnde i sitt svar kannämnas satsningarna inom kommunikationerna på 80 milj. kr., varav hälften gårfill upprustning av . kr., därtyngdpunkten är lagd på forskning och utveckling. får49,4 milj. kr., varav 45 milj. kr. går till skogsnäringen i form av satsningenpå skogsvård och skogsvägar. kr., där 30milj. går till kartproduktion som kommer att ge 50 nya jobb och 35 milj.kr. till reparation och ombyggnad av fastigheter, ett mycket välbehövligttillskott för den hårt drabbade byggnadsarbetarkåren i länet. Jag skullekunna göra uppräkningen betydligt längre. Låt mig säga: All arbetslöshet är av ondo, ochden skall också med alla medel bekämpas. Naturligtvis kommer inte förslagen iNorrbottenspropositionen att lösa alla problem. Men jag vill nog påstå att vinu i har fått redskap för att skapa en bättre framtid och en bättretillvaro i vårt län. Låt oss nu med optimism och gemensamma krafter se till attvi också använder dem. Om arbetslösheten i , och Norrbottenslän 39PAUL LESTANDER (vpk) replik: Jag förstår liksom inte, utifrån uppläggningenav anförande, vad han förstått av mitt inlägg! Jag har konstaterat att Norrbottensplanen är en storekonomisk satsning. Jag har konstaterat att huvuddelen av resurserna går tillrekonstruktion av statliga företag. Men jag har också gjort det heltföljdriktiga konstaterandet att de offensiva insatserna, de industripolitiskainsatserna, inte är tillräckliga för att lösa arbetslöshetsproblemen iNorrbottens län. Och jag gör också det självklara följdkonstaterandet att detfinns anledning att återkomma till förslagen i Norrbottensproposifionen vid denfortsatta behandlingen i . Då kan vi ta upp en debatt om min faktiskainställning till Norrbottensproposifionen. Om arbetslösheten i , och Norrbottenslän De inlägg som har gjorts här av ,, och visar den oro för arbetslösheten ocharbetslöshetens verkningar som finns på väldigt många ställen i vårt land. Jagtror att det är viktigt att vi hela fiden fortsätter debatten om arbetslöshetenoch om åtgärder emot den för att inte hamna i samma situation som den man harråkat i i så många andra länder, där man undervärderar problemen, där man intebryr sig så mycket om utan tolererar arbetslösheten. I dessa inlägg har det också funnits en positivinställning till åtgärderna, inte minst till utbildning - fördefram det - och också till de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna i form avlönebidrag och beredskapsarbeten. Jag tror att det är viktigt att vi har justden grundinställning som kommit fram i inläggen. Det är arbetslösheten vi skallkritisera - vi skall inte kritisera insatserna mot arbetslösheten. Självaarbetslösheten är det vi skall attackera. Får jag också säga några ord apropå inlägg,där han redovisar att det är väldigt många människor som har medverkat i attutarbeta den s. k. Norrbottensplanen. Det är ju så i på mångaställen att de enskilda människorna känner ett allt större engagemang och enallt större vilja att också själva vara med och arbeta för att ta både den egnaorten och landet ur de problem som vi nu har. Jag skulle vilja påstå att detfinns - inte minst på många av våra bruksorter - en mycket stark sådan vilja.Lesjöfors och är två välkända exempel, det finns många andra sådanaställen. Det är viktigt för oss i regeringen och i att ta till varade insatser som enskilda människor vill göra och att få ett samspel mellanåtgärder på lokal; regional och statlig nivå. Jag hoppas och tror att vi skallkunna utveckla ett samarbete som leder oss bort från den alltför storaarbetslösheten . 41ELVY (): Självfallet är det riktigt att det ärarbetslösheten som vi i första hand skall kritisera och inte det som görs föratt bekämpa arbetslösheten. Jag vill poängtera ytterligare ett par faktorer somspeglar extrema läge när det gäller arbetsmarknaden. Jag nämnde i mitt inlägg att andelen beredskapsarbeten nuär så stort att det börjar bli problem. Jag kan ju nämna att närmare 4 000personer just nu är sysselsatta i beredskapsarbete. Det är 245 fler än idecember månad och det är över 1 000 fler än . Detta, menarjag, speglar ett onaturligt förhållande, även om det självfallet är posifivt påkort sikt och självfallet också är bättre än arbetslöshet. Men vad jag villunderstryka är att denna situation inte får permanentas. Det är också synnerligen allvarligt att det bara är 15 av382 lediga jobb i som är att hänföra tillindustrisektorn och att den nedåtgående trenden i andelen platser itillverkningsindustrin fortsätter. Ser man på antalet kvarstående platser per100 arbetslösa finner man att ligger på ett genomsnitt av fyra jobbför varje hundratal personer. Detinnebär hälften av genomsnittet i landet. Även när det gäller den låga förvärvsfrekvensen förkvinnor, som vi hade uppe i den förra interpellationsdebatten, liggerVärmland illa till. Totalt i länet är det som har ett förvärvsarbeteöver mot för riket som helhet. Om jag återvändertill eller övriga bruksorter är antalet där . Dettainnebär att det förutom den mycket höga redovisade arbetslösheten också finnsen mycket stor latent arbetslöshet eftersom, enligt vad som sagts här tidigare,många kvinnor inte anser det mödan värt att över huvud taget besöka sinarbetsförmedling. Det finns därför alla skäl att noga pröva alla de förslagtill lösningar på sysselsättningsproblem som i olika sammanhangkommer till regeringen. Vi förutsätter att det också sker. Om arbetslösheten i , och Norrbottenslän 42 (): Jag skall vara mycket kortfattad. Jag delararbetsmarknadsministerns uppfattning att det är arbetslösheten som vi skallkritisera och försöka komma till rätta med. Med anledning av detta vill jagsäga att börjar få den situafionen att det blir svårt att finnalämpliga objekt till beredskapsarbeten som ger människor sysselsättning. Därförvore det önskvärt om man kunde se över den objektsreserv som finns, så att nyaberedskapsarbeten kan skapas. Då måste man förmodligen också tillåtaberedskapsarbete inom områden som inte är tillåtna för beredskapsarbete,typ skolor och fritidsanläggningar. Får jag först säga till att vifrån olika håll i har fått ganska många både små och stora förslagfill åtgärder. En del av det som finns med i förslagen är sådant som man bordekunna lösa på länsplanet, bl. a. med hjälp av länsarbetsnämnden. Därför har vifrån departementets sida varit i kontakt med försökafå fram lösningar. Åtminstone på en del av de här punkterna vet jag att manredan har fått fram lösningar. Beträffande beredskapsarbetena är det klart, att när vihar en så stor volym på beredskapsarbeten som vi har , och när man underså pass som det nu är fråga om håller uppe en stor volym, kan det bliproblem. Därför gäller det för oss att försöka se om vi kan hittautvägar och forma nya åtgärder. Inom regeringen pågår, som har redovisats iolika sammanhang, ett sådant arbete för att man skall se om det är möjligt föross att finna former där vi kan avlösa beredskapsarbeten fill mera permanentsysselsättning eller på annat sätt lösa en del av de svårigheter som haruppstått framför allt inom kommuner och landsting. Det är ju inom kommuner ochlandsting som vi har haft den stora andelen beredskapsarbeten. Ett sätt att medverka till att lätta situationen där äratt öka andelen beredskapsjobb inom den enskilda sektorn. Där harvi ocksådrivit ett sådant arbete. Vi har försökt att påverka parterna påarbetsmarknaden, och även Om sex timmars arbetsdag om detfortfarande är kommuner och landsting som har den stora andelenberedskapsarbeten har det varit en mycket kraftig ökning av beredskapsarbetenjust inom den enskilda sektorn, där siffran nu är drygt 14 000 mot enbart någrahundra . Jag tror att vi på detta område fortfarande har storamöjligheter att göra ytterligare insatser, kanske framför allt för ungdomarna.Sedan är förutsättningarna skiftande inom olika delar av landet, också när detgäller möjligheten att gå in med den här typen av åtgärder. Jag vill försäkra om att vi är medvetna om desvårigheter som finns och arbetar med dem. Samfidigt tror jag att det är mycketangeläget att vi i grunden ser mycket positivt på just beredskapsarbetena,eftersom vi vet att de är, och har varit, ett av våra bästaarbetsmarknadspolitiska hjälpmedel. De har också upplevts som mycket positivaav de enskilda människorna när dessa har fått chansen till ettberedskapsarbete. Vi skall diskutera kritik och rätta till saker när de görsfelaktigt, men skall vi ha den här positiva grundinställningen, fördå tror jag att vi har de bästa förutsättningarna att vidta positiva åtgärderför dem som är arbetslösa. Överläggningen var härmed avslutad. 5§ Svar på interpellation 1982/83:79 om sex timmars arbetsdag har frågat mig om regeringenär beredd att utreda en arbetstidsförkortning till sex timmars arbetsdag samtom regeringen är beredd att vidta åtgärder så att möjligheterna till övertidbegränsas. Enligt skulle regeringenstilläggsdirektiv till delegationen för arbetstidsfrågor (DELFA) bl. a.innebära att en arbetstidsförkortning på förhand bedöms som ekonomisktomöjlig. Kortare arbetstid är ett viktigt socialt ochjämställdhetskrav. Sex timmars arbetsdag är det långsiktiga målet för osssocialdemokrater. Vi anser dock att en kommande arbetstidsförkortning bör skemed bibehållen lön för de anställda. Detta är en syn som vi delar med bl. Det är mot denna bakgrund som DELFA:s tilläggsdirektiv bör ses. Delegationenskall se till att underlag finns så att arbetstidsförkortningar fortlöpande kanställas som ett alternativ till annan standardökning så snart detta utrymmefinns. DELFA har ju, som väl känner fill, utrett vissaövergripande frågor vad gäller sexfimmarsdagen. Vi har därigenom fått en grovbild av hur sexfimmarsdagen skulle påverka bl. a. utbildningsbehov,arbetsmarknad, barntillsyn, familjeförhållanden, etc. Med denna kunskap skallvi nu närmare söka belysa effekterna av stegvis förkortad arbetstid. Jag har iutredningsdirektiven gjort bedömningen att det f. n. inte finns någotekonomiskt utrymme för en arbetstidsförkortning men att ett sådant kan kommaatt skapas senare del. Regeringen har vidare den uppfattningen att det ärarbetsmarknadens parter som avgör takten i arbetstidsförkortningarna, eftersomdetta primärt är en förhandlingsfråga. Därför skall DELFA endast bistå medunderlag och material som underlättar för parterna att vägaarbetstidsförkortningar mot andra standardökningar. Beträffande begränsningar av övertiden anser jag att ocksådetta i första hand är en fråga för arbetsmarknadens parter. Den nyaarbetstidslagen begränsar i princip övertiden till , vilketanses motsvara enligt tidigare ordning. Detta beror på att tillåtenledighet från ordinarie arbetstid numera likställs med fullgjord arbetstid, vidberäkning av övertidens omfattning. Det var också av den anledningen somövertidsgränsen höjdes. Arbetstidslagen är disposifiv, och parterna kan alltsåträffa avtal om avsteg från huvudregeln. Jag ser f. n. inga skäl att skärpalagstiftningen vad gäller övertidsuttaget. Några sådana krav har inte hellerframförts av de fackliga organisationerna. Om sex timmars arbetsdag 45LARS-OVE (vpk): Motivet för en arbetstidsförkortning hartraditionellt varit att arbetarna skall få del av produktionsresultatet. Undersenare årtionden har vidare jämställdhetsaspekten vägt tungt. Andra motiv ärdemokratiaspekten - möjligheten till ett aktivt samhällsarbete - och de socialaaspekterna, dvs. möjligheterna till omvårdnad om våra barn och äldre ochmöjligheterna till en minskad utslagning. Till detta kommer så sysselsättningsmotivet, som nutränger sig fram. Det är viktigt i just det här årtiondet på grund avelektroniken, dvs. datateknikens utveckling - den slår ut arbetstillfällen somaldrig tidigare och i mycket hög takt. Debatten om sextimmarsdagen har alltså förts i många år.Vpk väckte kravet här i och har vidhållit detmed de angivna motiven, sammanhållna - inte var för sig. Kvinnorörelsen under1970-talet har också drivit kravet. De socialdemokratiska kvinnorna har varitmed och drivit det. Såvitt jag förstår vidhåller de kravet men får inte gehör.Vi kanske senare får höra vad de själva tycker om sin position. Fackligt aktivakvinnor drar f. n. i gång sextimmarskommittéer. Vad gäller det som händerutomlands, är det Europafacken som säger att vi skall ha kortare arbetsdag. Jag skulle vilja deklarera att det som man försöker sägaom arbetsdelning utan bibehållen lön är till viss del falskt. När manmanifesterade i sade man i alla fall att man skulle ha bibehållen lön,att man skulle satsa på offentliga investeringar och att man skulle försöka attfå flera i arbete genom arbetstidsförkortning. I och med att man har bibehållenlön skulle man alltså också behålla köpkraften. Man ville att de socialarättigheterna skulle skyddas och utvecklas. Man skulle också ha särskildaåtgärder för sysselsättning åt ungdomar och kvinnor. Man ville gå motindustriell demokrati. Jag tyckeratt jag känner igen kraven från den svenska debatten. Om sex timmars arbetsdag det inte en passiv arbetsdelning som drivs av Europafackenrakt upp och ner. Det finns vissa undantag, men jag tycker att vi skall ta bortden myt som man på visst håll försöker odla. I har även BeritRollen gjort sig till tolk för den. En som har kommit in på slutet som en auktoritet är RudolfMeidner. Även Metalls utredningssekreterare har diskuterat detta, liksom . Jag uppfattar deras inlägg så, att de är väldigt oroliga förelektroniken och datautvecklingen framöver och vill ha en arbetstidsförkortning. Regeringen ger i detta läge DELFA tilläggsdirektiv ochsäger att vi skall sätta fart på debatten om arbetstid. Man kan fråga sig vaddet är för någonting som skall debatteras . Läser man direktiven för att sevad de syftar till, ser man att det inte skall läggas fram något förslag. Detsägs redan från början att det inte är ekonomiskt möjligt - eller kanskemöjligt. Jag ser ingenstans att man tar på allvar datateknikens utveckling somden illustreras . Om man skulle vara riktigt elak, skulle man säga attdirektiven till DELFA kom i ett sådant läge att det blev en avledningsmanöver.Kraven på en arbetstidsförkortning är så starka att det borde vara ettförstahandsskäl att pröva det just . DELFA:s arbete skall alltså utgöra ett underlag förarbetsmarknadens parter. Det kan ju låta vackert. Regeringen ocharbetsmarknadsministern hänvisar till att arbetsmarknadens parter skall avgörautrymmet. Avhänder man sig då ansvaret? När det gäller avtalsrörelsen hararbetsmarknadens parter fått ganska kraftiga pekpinnar om hur stort utrymmetär, och t. o. m. vilka regler och klausuler man skall ha i avtalet harregeringen gått in och talat om. Men i den här frågan är pekpinnen; det äromöjligt. Och så säger man att det skall arbetsmarknadens parter avgöra. Egentligen handlar detta om hur vi fördelar ochorganiserar samhällets resurser, hur vi ser på de arbetslösa, på de socialaproblemen, på utslagningen, på vilka kostnader och vilka kulturella förlusteröver huvud taget vi får med det system för arbetstid som vi har . Dethandlar alltså inte om en lönenedpressning i detta läge. säger i en intervju i att detkrävs minst en eller två timmars förkortning, och det har folk inte råd med , det är en politisk omöjlighet. Hon pläderar alltså för en eller tvåtimmars arbetstidsförkortning men säger att det har vi inte råd med. Men ärdet inte så att det gäller en total omfördelning av kostnader som går tillspillo, som är improduktiva i form av människor som går och inte gör någontingmen som kunde vara verkligt nyttiga för samhället? Med en arbetstidsförkortningskulle de komma med, och vi skulle få många positiva effekter. Vi har i vpk gjort en utredning av detta, som pekar på attgår vi i en första etapp ner , så kostar det . Vitycker att det är riktigt att ta det här steget, utifrån sociala skäl ochjämlikhetsskäl men även av sysselsättningsskäl. Det är egentligen ingen storkostnad, med tanke på att man kan göra en total samhällelig fördelning. Menregeringen tar inte in detta utanbollar bort hela frågan genom att säga att detta avgör arbetsmarknadens parter. Vem skall avgöra helheten? Är det fackföreningarna som skallavgöra den? Vem skall ta hänsyn till de arbetslösa, till kvinnornasjämställdhet och de problem som finns där? Måste det inte vara de politiskainstanserna? Jag vill påpeka att varje arbetsfidsförkortning av betydelsehittills har genomförts via lagstiftning. Enligt vad jag kan förstå är interpellationssvaret uttryckför en önskan att anpassa sig till de kapitalistiska ramarna och möjlighetenatt betala en arbetstidsförkortning. Man är inte beredd på någon storfördelningspolitik. Egentligen skulle en arbetstidsförkortning kunna vara engigantisk rättvise- och jämlikhetsreform. Man skulle kunna kompensera förlönebortfall bara upp till en viss nivå. Jag skulle kunna tänka migkompensation enbart till dem som har . Det finnsingen anledning att kompensera andra.