prot · G60916 · 1982-12-31 00:00:00 — Särskilt allvarliga framstår de motsättningar som densvenska devalveringen har orsakat i den nordiska länderkretsen. Jag delar den norske statsministerns uppfattning att densvenska åtgärden står i strid med andan i det ekonomiska samarbetsavtal somSverige träffade med . Jag ser också mycket allvarligt på dennonchalans som den nya har behandlat övriga nordiska ländermed. har enligt min mening inte råd med att äventyra de ekonomiskasamarbetsmöjligheter som bevisligen finns i . Ett nära samarbete med våragrannländer är en av de viktigaste förutsättningarna för att kunna lösa våraegna problem och även för att kunna bidra till att häva den ekonomiskastagnation som sätter sin prägel på hela världssamfundet. Det svenska kostnadsläget hade redan genomrriittenregeringens åtgärder återställts till vad som gällde i början av1970-talet. Även om kostnaderna får allt större betydelse för deninternationella konkurrenskraften, kommer en ytterligare prissänkning påsvenska varor utomlands knappast att leda till några stora ökadeförsäljningsvolymer. På den punkten verkar industrins företrädare vara ganskasamstämda. Skall vi i kunna försvara vår, i förhållande tillandra länder, höga levnadsstandard måste vi dessutom göra det genom fortsatttätposition i fråga om kvalitet och leveranssäkerhet, framtagning av nyaattraktiva produkter, hög produktivitet och ökade säljansträngningar. Det var därför som mittenregeringen också kraftigt satsadepå ökat stöd till bl. a. teknisk forskning och utveckling, exportfrämjandeåtgärder och speciella småföretagsinsatser. Sådana näringspolitiska insatserhar man sett mycket lite av i den nya regeringens ekonomiskaaktionsprogram. Risken är att det inte kommer att finnas resurser om man intefrån början gör en avvägning mellan sådana insatser och vad man satsar på t.ex. arbetsmarknadspolitik. En devalverings positiva verkningar kan ocksåelimineras genom att det kommer olika kompensationskrav. Risken är särskiltstor när socialdemokraterna nu valt att genomföra inkomstsänkningarnainflationsvägen. Mittenregereringen lyckades genom olika åtgärder pressaner inflationen från 14 fill . hade det funnits goda möjligheteratt med bibehållen inriktning av politiken komma ner på den nivå omkring 6 %som förutsattes vid skattebeslutet. Socialdemokraterna har genom sinaåtgärder i ett enda slag förändrat bilden. Årets inflationssiffra kommer inteatt bli utan 10 eller 11. kommer priserna inte att stiga med 6 %utan med det dubbla. En sådan skillnad i inflationstakt betyder kolossaltmycket för t. ex. en barnfamilj, som redan har svårt att få ekonomin att gåihop. Det gäller även om det skulle finnas utrymme för en vissbarnbidragshöjning. Socialdemokraternas inflationspolitik kommer säkert attkännas som piskrapp i skinnet på barnfamiljer och andra svaga och ekonomisktutsatta grupper. Jag kan uttrycka det på följande sätt: Den höga inflationen är ett av skälen fill attkapitalägarna inte längre satsar sina pengar i industrin. I stället har desatsat på fastigheter, konst, diamanter och annan spekulafiv verksamhet. Eller också kan det uttryckas så här: Inflationen gynnarspekulation och missgynnar investeringar. Eller: Den höga inflationen gör det mycket svårare attträffa vettiga löneavtal. räcker inte ens lönelyften för att täckamatpris- och hyreshöjningar. Eller: Inflationen bidrar fill underskotten i statsbudgetoch utrikeshandel. Det är säkert många här i kammaren som kännerigen de här uttalandena. De är hämtade ur socialdemokraternas valhandböcker ochvalbroschyrer fill årets val. Det går att bekämpa inflationen, är ett annat uttalandedärifrån. Ja, det är alldeles rätt. Det bevisade mittenregeringen. Det bästa sättet att få stopp på de rekordhögaprisökningarna är att rösta fram en socialdemokratiskregering. - Det basunerade socialdemokraterna ut. Men den nya regeringen verkar ha glömt allt vad den sade ivalrörelsen om inflafion och prisstegringar. Inte minst verkar den ha glömtpåståendet att "inflationen är ett hinder för våra strävanden att skapa enbra och rättvis ekonomi". Men, ärade kammarledamöter, svenska folket harsäkert bättre minne än de socialdemokrater som gjorde dessa uttalanden. Socialdemokraterna säger själva att devalveringentvingades fram av "marknaden". Det är inte riktigt. Kronan var intehotad innan spekulanterna på allvar ställde in sig på socialdemokrafiskvalseger. Då satte valutautflödet fart. Den marknadsreaktionen var också heltlogisk. Valutautflödet kom som ett direkt svar på den ekonomiska politik somsocialdemokraterna hade annonserat under valrörelsen. I andra sammanhang har socialdemokraterna beskrivitdevalveringen som "offensiv". Det borde innebära att den inte kom somett utslag av marknadens krafter utan ingick i en medveten politisk strategi. Förhåller det sig på det viset kan man fråga sig: Varförvalde socialdemokraterna medvetet inflationens väg? Den förståelse somregeringen säger sig ha hos de fackliga organisationerna för en drastiskreallönesänkning innebär rimligen att nedpressningen av reallönernahade kunnat genomföras utan att man tagit omvägen via en våldsam hemmalagadinflafion. inflationsbrasa som är på väg att flamma upp kan ingenvara betjänt av -allra minst löntagarna. Inflationspolitiken kommer också att försvåramöjligheterna att komma till rätta med det stora budgetunderskottet.Räntekostnaderna växer och man får mycket stora automatiska utgiftsökningar. Socialdemokraterna har redan aviserat en radutgiftsökningar i stat och kommun: förbättrade sjukförmåner, ökadebostadssubvenfioner, ökat daghemsbyggande m. m. Socialdemokraternaståridessutom uppenbarligen fast vid att kommunernas utgifter kan tillåtas ökadubbelt så fort som vad den gamla regeringen och riksdagsmajoriteten ansågtillrådligt med hänsyn fill samhällsekonomin. Med en sådan polifik kommer man snabbt att få enomfördelning från privat konsumfion fill ökad offentlig konsumtion. Manförsvårar alltså med andra ord den satsning på industri och övrigt näringslivsom måste stå i centrum för de ekonomisk-politiska åtgärderna, och man fårytterligare obalans mellan privat och offenfiig konsumtionsökning. Om man skall nå avsett resultat och balans isamhällsekonomin krävs en rimlig avvägning mellan den privata och denoffentliga konsumfionen. Det var också en sådan avvägning som deicke-socialistiska regeringarna eftersträvade genom sina sparpaket. Det sägs att det inte fanns ett valmöte där inte OlofPalme sade att det inte är mera svångrem vi behöver utan mera svängrum. Jagundrar hur många det var som uppfattade det budskapet så som det nupraktiseras. Jag vet att det är många som anser sig lurade i valrörelsen. invånare kommer troligen att fåvidkännas en skattehöjning på inte . Kommunen svararför och för . Både kommunen och har eftervalet socialistisk majoritet. En god del av skattehöjningen kan direkt hänförasfill momshöjningen, den ytterligare höjningen av arbetsgivaravgifterna ochdevalveringen. Det som händer i påkommunalskattefronten kommer med all säkerhet att upprepas på andra håll ilandet 1984 och 1985. Under de icke-socialistiska regeringarnas fid harkommuner och landsfing successivt anpassat sin tillväxtvolym fill vad sombedömts samhällsekonomiskt tillrådligt. Tvärtemot vad socialdemokraterna harvelat göra gällande, har regering och riksdag dessutom tillskjufit meroch mer pengar till kommunerna. Det gör att kommunerna över lag har godekonomi, trots att de har fått bidra till det senaste sparpaketet. De kommunalaskattehöjningarna har också varit mycket små. Men , ärade kammarledamöter, hotas den utvecklingen aven ny pris-och skattekarusell. Regeringen är uppenbarligen inställd på attålägga kommunerna uppgifter som motverkar regeringens egna åtstramningsåtgärder.Men man är lika litet som beredd att skjuta till pengar.Det kommer snabbt att tvinga fram höjningar av kommunalskatterna. Det ärytterligare ett argument för att korrigera den beslutade skatteom- Den reallönesänkning som följer meddevalveringen och momshöjningen är tung nog att bära för de vanliga löntagarna.Det går inte att lägga ytterligare bördor på de yrkesverksamma grupperna genomatt tillåta en skatteskärpning. Det är också viktigt att hålla fast vidmålsättningen att av skattebetalarna 1985 skall ha högst 50 %marginalskatt. I kort sammanfattning skulle jag viljabeskriva den kursomläggning i den ekonomiska politiken som socialdemokraternaär i färd med att genomföra på följande sätt. Mittenregeringens medvetna anti-inflationspolitik kommernu att avlösas av en socialdemokratisk pris- och skattehöjarpolitik. Vi fårnästa år en kraftig "hemmalagad" inflafionsbrasa. Den politikenstämmer inte alls med den som redovisades i socialdemokraternas valbroschyrer. Den ökade konkurrenskraft som näringslivet uppnår genomdevalveringen riskerar att snabbt gå förlorad genom inflationspolitiken.Mittenregeringen möjliggjorde låga kostnadsökningar genom återhållsamhet medskattehöjningar och vidtog akfiva åtgärder inriktade på att få ned räntan. Socialdemokraterna har valt att genomföra sina åtgärder istrid med våra viktigaste handelspartners. Mittenregeringen utformade sinaåtgärder i nära samråd med bl. a. våra nordiska grannländer. Syftet var ytterstatt stärka den ekonomiska samverkan i . Arbetslösheten kommer under alla förhållanden att bli svårfram till dess att det kommer en internationell uppgång i ekonomin.Mittenregeringen arbetade med en kombinafion av arbetsmarknadspolifiska,regionalpolitiska och industripolifiska åtgärder för att få fram en effektivareindustristruktur och ökad konkurrenskraft. Socialdemokraterna verkar viljalägga alla ägg i en korg - den med efiketten arbetsmarknadspoUfik. Socialdemokraterna letar nu efter en inkörsport för attkunna genomföra kollektiva löntagarfonder. är nu liksom tidigaremotståndare till ett sådant system. Den påspädning av statens och kommunernas utgifter somsocialderno-kraterna redan har bundit sig för kommer att leda till attfrigjorda resurser inte tas i anspråk för investeringar inom industri ochövrigt näringsliv utan för ökad offentlig konsumfion! De besparingar sommittenregeringen genomförde i den offentliga verksamheten möjliggjorde attköpkraftsindragningarna för enskilda medborgare kunde begränsas. Särskilt deyrkesverksamma kommer att få vidkännas drastiskt minskade realinkomsternästa år. Det kommer att skapa stora svårigheter i avtalsrörelsen. Socialdemokraterna gjorde och inte minst ivalrörelsen ett stort nummer av det stora budgetunderskottet. Men deras egnaförslag under dessa år lämnade inga bidrag till att minska underskottet. Ivalrörelsen upprepade jag åter och åter frågan vilka åtgärdersocialdemokraterna var beredda att vidta för att underskottet i statens budgetinte rent automatiskt skulle öka med 10-15 miljarder. De besvarade aldrig dennafråga. finns det skäl att fråga: Vad kommer den automatik som ni genomera åtgärder har satt i gång att medföra i ytterligare budgetunderskott? Ellertänker ni hålla detta underskott nere genom att ovanpå devalveringensreallönesänkningar lägga kraftiga skattehöjningar? kommer självfallet att här i fullföljaden politik som vi i regeringsställning har varit med om att utforma. Det är enpolitik som säkrare än den socialdemokratiska återger oss en starkare svenskekonomi. Men det är framför allt en politik som är skonsammare för människornaän den socialdemokrafiska. De ekonomiska frågorna intog helt naturligt den centralaplatsen i den nya regeringens regeringsförklaring. Jag hinner inte Heller, mednågon mera utförlig genomgång av andra avsnitt. Jag vill bara notera att miljöfrågorna, precis som i densocialdemokratiska valrörelsen, har fått en mycket undanskymd plats. Detåterspeglar vad jag förstår brist på genomtänkta handUngslinjer i dessa viktigaframfidsfrå-gor. En framtidsfråga vikfigare än alla andra är människornasmöjligheter att leva i fred och frihet här på jorden, människosläktetsmöjligheter att undgå ett kärnvapenkrig. Den frågan ter sig allt viktigare förde enskilda människorna i land efter land - det bär de ökade tvärpolifiskaaktiviterna och demonstrationerna runt om i världen vittne om. Vi politiker har en klar skyldighet att delta iopinionsbildningen för fredens och frihetens sak och för kampen mot kärnvapen,både här hemma och internationellt. Men vi har också skyldighet att genomförakonkreta åtgärder som lämnar takfiskt bidrag i kampen mot kärnvapnen. En sådan åtgärd ter sig självklar - att i lag förbjuc auranbrytning i . Vi behöver inte bryta uran för att klara vårtbränslebehov vi avvecklar kärnkraften. Och att bryta uran för attsälja på världsmarknaden står i uppenbar strid med vår kamp mot atomkriget. Vikan aldrig skaffa oss garantier för att inte det svenska uranet används föratombomber. Från sida har vi länge rest kravet på förbud moturanbrytning, och vi kommer att fortsätta att driva den frågan. Vårt krav är naturligtvis riktat till aUa här i kammaren,men jag vänder mig särskilt till regeringspartiet. Jag har uttalatmin respekt för och uppskattning av det socialdemokratiska engagemanget ifredsfrågorna och kampen mot kärnvapnen. Jag tycket därför att det borde varaangeläget för er att gå från ord till handling i denna fråga. Det skulle medsäkerhet ge ökad internafionell respekt, om vi här i enhälligt fattadebeslut om att icke möjliggöra att svenskt uran kan användas för kärnvapen,liksom vi enhälligt har beslutat att inte tillåter kärnvapen på sittterritorium, vare sig i fred eller i krig. De säkerhetspolitiska frågorna har fått fortsattaktualitet, främst genom de återkommande ubåtsincidenterna. De har praktiskttaget påmint oss om hur utsatt vårt läge är mellanstormaktsblocken. Den resultatlösa jakten i visar också hur svårtdet i verkligheten är att komma åt sådana objudna inkräktare. Inte heller inågot annat land har ubåtsjakt lett till att inkräktaren kunnat tvingas upptill ytan och identifieras. De återkommande kränkningarna har gjort det nödvändigt attsuccessivt ta till hårdare metoder. Den avgående regeringen gavmilitärledningen vidgade möjHgheter att skärpa åtgärderna vid jakten på misstänkta Nr 16 ubåtar. Jaghar dragit samma slutsats som : att man vid en eventuell ny kränkningmåste vara beredd att ta till metoder som kan innebära att ubåten sänks. Detbetyder naturligtvis inte att man skall bruka mer våld än nöden kräver.Målsättningen måste i första hand vara att tvinga den främmande ubåten upp tillytan för att kunna identifiera den. Detta fordrar en ny och bättre utrustning samtutbildning. Det medelstiU-skott som marinen fick genom vårens försvarsbeslutger sådana möjligheter. Man kan då också konsekvent tillämpa de nya regler somfastställdes för hur ubåtskränkningar skall mötas. AnL 4 (): firade världen på nytt tillkomsten av . Mangjorde det i en imponerande manifestafion för freden. Det var för att räddafreden som FN kom till. Med FN ville man skapa ett forum, där världens nationerkunde mötas för att ordna sina konflikter med diplomafi och politiska lösningari stället för med dödsbringande vapen. avvärjdes i ett sabotage mot dessa strävanden. Tydligen genom ett ingripande av de nordiska FN-delegafionernaavvärjdes hotet. Det skall och hans nordiska kolleger ha eneloge för. Vihar sluppit ett nytt världskrig, men vi har inte sluppit krigen. De har varitfler än kanske i världens historia. De har varit grymma somunder medelfidens barbari. De har utkämpats med vapen som blivit mer och merutstuderat hemska, och de har skapat motsättningar mellan nationer och folk somdet kan bli en oöverstiglig uppgift att överbrygga. Vihar också sluppit kärnvapenkriget, men vi har inte sluppit kärnvapnen.Atombomberna över och lärde världen vad kärnvapenkrigetsfasor innebär. Men de fick inte världens militärstrateger att inse att ettatomkrig inte kan vinnas, eftersom det skulle innebära den slutliga förintelsenockså för de människor och de värden som man vill försvara. I stället har vifått fler och hemskare kärnvapen, ökad misstro mellan stormakterna och endjupare oro hos människorna. Detär den oron människorna nu ger uttryck för. De vill att de styrande skall höradem, att de skall förstå att det inte är för deras skuU de behöver rusta. Devill i stället att båda sidor skall nedrusta, för trygghetens skull och därföratt pengarna behövs för att Undra nöden i världen, inte för att göra den värre,djupare och fill sist omöjlig att bemästra. Detvar därför man bildade én mänsklig kedja mellan och ambassader iStockholm nu . Ännu så länge har stormakterna inte velat lyssna. Låtoss ändå hoppas att de gör det. Utan det hoppet finns ingen framfid,vare sig för öst eller väst. I en annons från LO som var införd stöd det så här:"Du har anledning att känna Dig lurad, övergiven och sviken av en politiksom låter inflationen fortsätta att härja på det här sättet." I annonsen 2 protokoll1982/83:16-17 den , 27 oktobeir 1982 uppmanade LO läsarna att "säga nej till inflation ochdyrare vardag och ja till en poUtik som bevarar pengarnas värde". I en socialdemokratisk annons tog man ett ännudjupare grepp på ämnet: "Inflationen har försvagat industrin, missgynnatsparandet och urholkat köpkraften och levnadsstandarden för de flesta." var inflationen i stadigt påväg nedåt. hade den i stort sett halverats jämfört med två årtidigare. OECD-ekonomerna höll inte för uteslutet att skullekunna komma ned i en inflationstakt på , förutsatt att Sverigefortsatte på den inslagna vägen att arbeta och spara sig ur den ekonomiskakrisen. Socialdemokraterna förordade som bekant en helt annanpoHtik. Besparingarna i den offentliga verksamheten var förkastUga. De var t.o. m. ett hot mot kronans värde; karensdagar i sjukförsäkringen leder käpprätttill en devalvering av den svenska kronan, sade , som ansåg att desom talade posifivt om devalveringar visade "brist på insikt om attdevalveringar sänker levandsstandarden". Så sent som förklarade den nuvarandefinansministern i en intervju att den socialdemokrafiska politikeni stället skulle medge successiva revalveringar, dvs. en uppskrivning av densvenska kronan. Socialdemokraterna vann en övertygande valseger i åretsval. Man gjorde det genom att lova väljarna att det skulle bli slut påprisstegringarna. Det skulle bli slut på reallönesänkningarna. Det skulle intebli några devalveringar. Viktiga besparingar i statsbudgeten skulle rivas upp,och några nya var det minsann inte tal om. Investeringar och sysselsättning skulle öka och underskotti budget och bytesbalans försvinna. Bostadsbyggandet skulle skjuta fart igenoch de anställda i krisföretagen behövde inte längre känna någon oro. Det ärbara att lyfta telefonen och ringa till - så hade en arbetare i detnedläggningshotade uppfattat saken. Förbättringarna skulledessutom komma , lovade . har så många förhoppningar skapats under så korttid, och sällan har så många löften svikits så snabbt. vet vi vad detomedelbara resultatet av den socialdemokratiska valsegern blev. I stället föroförändrade reallöner kommer de svenska löntagarna att drabbas av den kanskestörsta lönesänkning de någonsin upplevt. I stället för den ufiovade kampenmot prisstegringarna kommer inflationen i det närmaste att fördubblas. Socialdemokraterna måste själva på ett tidigt stadium hainsett vad andra också sade, nämligen att deras politik inte hängde ihop. Omproblemet med ekonomin tar sig uttryck i långvariga underskott i bytesbalansenoch stora underskott i det finansiella sparandet, kan receptet inte vara attspendera sig ur krisen. Man kan i ett sådant läge inte ens utlova oförändradstandard, någonting måste man dra in på. Devalveringen, som ju innebär endramatisk indragning av den privata köpkraften, måste helt enkelt ha varit dennödutgång som socialdemokraterna redan under sin glada valkampanj räknade med.Vad manägnade sig åt under hela valrörelsen var därför ingenting annat än ett cynisktlurendrejeri med väljarna. De trodde de skulle få det bättre. får de detmycket sämre. Funnes det ångervecka i polifiken, är jag säker på att många skuUe vilja byta. Mendet cyniska spelet med väljarna har inte upphört bara därför att loftesgivarnahar flyttat in i kanslihuset. är budskapet att bördorna skall bärasrättvist. Men vad menas egentligen med det? Hur kan det t. ex. komma sig attett parti som anser sig ha monopol på att föra löntagarnas talan anser det varahöjden av rättvisa att låta alla bördor bäras just av löntagarna? Ochhur kan det parti som under hela valrörelsen gisslat inflafionens orättvisor numena, att en medveten och planerad inflationspolitik är det bästa sättet attskapa rättvisa? Är det inte sant längre att inflationen omfördelar frånsmåsparare till storlånare, från hyresgäster till viUaägare, från lågavlönadeoch pensionärer tiU människor med högre inkomster? Är det inte sant längre, detsom sade här i , att det ären tredjedel av hushållen som vinner på inflationen och två tredjedelar somförlorar och att vinnarna är de starka och förlorarna de svaga? Är det intelängre sant, ? Naturligtvisär detta sant också . Och naturHgtvis är det inte så, att eninflafionspolitik blir rättvisare bara därför att den bedrivs av en socialdemokratiskregering. Att försöka bedriva en rättvis fördelningspolitik med hjälp avinflation är ungefär som att släcka bränder med hjälp av bensin. Inte ens rödabrandbilar klarar den uppgiften. Tydligenär tanken att ekonomisk rättvisa skall skipas med hjälp av olika slagskompensationsåtgärder. I valrörelsen lovade man ju att slå vakt ombarnfamiljer, pensionärer och löntagare i allmänhet. Löntagare i allmänhet harman alltså övergivit. Menvad menas då med att slå vakt om barnfamiljerna och pensionärerna i det härläget? För t. ex. en vanlig tvåbarnsfamilj i , därungefär en femtedel av landets hushåll finns och där man nu ovanpå allt annatockså drabbas av en rekordhöjning av kommunalskatten, stigerlevnadsomkostnaderna med . , mycket lågt ochförsiktigt räknat. För att slå vakt om de barnfamiljernas standard måste mannästan fördubbla barnbidraget. Kommerni att föreslå det? Vad kostar det i så fall? Och vad kostar det att med en 12-ä 15-procentig inflation värdesäkra pensionerna för landets över en miljonpensionärshiishåll? Det kommer, så visst som det är sant, att kosta mycketpengar, pengar som inte finns i statskassan, pengar som därför måste lånas upp.Budgetunderskottet kommer att öka och med det kostnaderna förstatsskuldsräntorna. Resultatetkommer att bli nya grupper som borde kompenseras, men som vi inte kommer att ha råd att skydda. Väljarna får betala ett högt pris för den socialdemokratiska valsegern. Och det är knappast troligt att de får någonting för det. De har förvisso anledning att - med LO-annonsens formulering - känna sig lurade, övergivna och svikna. För vad är det som sägeratt devalveringen kommer att lyckas, att det ens på blir fart på exporten, ökad investeringstaktoch nya jobb? I och för sig ärdet bra att socialdemokraterna nu inser densvenska kostnadsnivåns betydelse för industrins möjligheter att gesysselsättning åt människorna. Sådant tal hörde man inte när den förstatrepartiregeringen försökte sopa upp resterna efter den kostnadsexplosion somsocialdemokraterna åstadkom senast de satt i regeringsställning. Då behövdes,enligt socialdemokraterna, varken någon sänkning av arbetsgivaravgiften ellernågon devalvering för att det skulle gå lättare för de svenska företagen attexportera. är det socialdemokraterna själva som skall sopa. Mendet var inte mittenregeringens strama finanspolitik som ledde käpprätt in idevalveringen, ; Det var den socialdemokratiska löftespolitiken somfick omvärlden att tappa förtroendet för den svenska kronans värde, redan innanden politiken började föras. Men bortsett från vad socialdemokraterna har haftatt säga om detta, vad är det som säger att denna devalvering över huvud tagethjälper? För det första är kritiken från omvärlden stark.Reaktionen från våra nordiska grannar blev lika våldsam som den varvälmotiverad. De betraktade - med all rätt - devalveringen, som kom heltöverraskande.och utan några egentliga konsultationer, som ett grundskott motdet nordiska samarbetet.