prot · G60993 · 1982-12-31 00:00:00 — Det bekräftades, både när detgäller övergången till öppenvård och decentralisering inom den slutna vården,senast när förra hälsovårdsministern samlade företrädare försjukvårdshuvudmän och myndigheter till överläggning . Vidden överläggningen konstaterades att det råder enighet om att den slutna psykiatriskavården så långt det är möjligt bör ersättas av öppna vårdformer. Överläggningenutmynnade också i överenskommelsen att , ,och skall medverka till informations- ocherfarenhetsöverföring till kommuner och landsting och även inventera ochrapportera om dagsläget. Man kom vidare överens om att ha en ny överläggning imars om vilka åtgärder som ytterligare kunde behövas. Jag utgår ifrån attdet nu ansvariga statsrådet fullföljer dessa ambitioner. Mot den här bakgrunden har utskottet i stor enighet - baraett par avvikande meningar har framförts från vpk - kunnat konstatera attmotionerna är tillgodosedda. Det gäller också yrkandet i den socialdemokratiskapartimotionen, där man säger att förutsättningarna bör undersökas för att genomen ändrad konstruktionav statsbidraget till mentalvården stimulera fram nya vård- ochbehandlingsformer. Detta önskemål är tillgodosett i och med den överenskommelsesom träffades 1981 mellan staten och . Parterna har , somkonstateras i socialutskottets betänkande, påbörjat det arbetet. En övergång till öppen psykiatrisk vård ställer stora kravpå . Detta uppmärksammas i direktiven till socialberedningen,vilka den nya regeringen har utfärdat. Utgångspunkten för socialtjänstlagen ärju helhetssynen på människan. har därmed fått ett vidgatansvar. Tillgången till bostad, arbete och social stimulans skall beaktas närdet gäller människor som behöver psykiatrisk vård. Enligt utskottets mening hardärmed de önskemål tillgodosetts som framförs i vpk:s motion på den härpunkten. Med det anförda ber jag att få yrka bifalltill hemställan i socialutskottets betänkande 15 samt avslag på dereservationer som är fogade vid detta betänkande. 73 INGA (vpk) replik: sade att de stora mentalsjukhusenhar tömts i förvånansvärt snabb takt. Han ger ett intryck av att avvecklingen,förändringen av den psykiatriska vården, i stort sett går så fort som det ärmöjligt. Men vårdas 10 000 människor på våra sjukhus. Det gällermänniskor som inte skulle behöva den vårdformen. Med andra vårdformer, öppnareboendeformer, skulle dessa människor få bättre levnadsförhållanden. När vi från vpk:s sida drev de här frågorna under1970-talet möttes våra krav på en förändring av den psykiatriska vården av ganskastor - och ibland t. o. m. total - likgiltighet både här i kammaren och påandra håll. fanns det resurser. , när man börjar förståriktigheten i de krav som vi ställde, säger man att det krävs stora resurser pådetta område men att vi inte har råd. Jag tycker att det är ett sentuppvaknande. Det är vidare ett cyniskt agerande gentemot människor i utsattasituationer. sägeravslutningsvis att önskemålen i vpk-motionen har tillgodosetts. Vi kräver enutredning när det gäller den psykiatriska vården. I och med socialberedningensnya direktiv skall de krav som vi ställer vara tillgodosedda. Men så är intefallet. Det står inte i direktiven att förslag till alternativa vård- ochboendeformer skall utarbetas. Det står inte att en avvecklingsplan skallupprättas för de stora mentalsjukhusen, för att ta ett par exempel. Det är juen förutsättning för att man skall komma någonstans i det här arbetet. Det ärsynnerligen bråttom när det gäller att förändra och förbättra de berörda människornaslevnadsvillkor. 74INGEMAR () replik; Vi är överens när det gäller inriktningen,dvs. mer öppen vård och decentralisering inom den slutna vården. Också jagskulle önska att avvecklingstakten var ännu snabbare. Men man får nog säga attdet ändå går Mer än en tredjedel av vårdplatserna har ju försvunnit inom loppet aven . Som en följd av de överläggningar som jag hänvisat till harbåde sjukvårdshuvudmän och myndigheter samma inriktning. Man vill gå vidare såsnabbt det någonsin är möjligt. Vad jag har pekat på är ett antal trögheter vidomstruktureringen, vilka helt går förbi. Dessa berör ocksåmänniskorna - människor som har arbete och bostad på orten och vars fortsattasysselsättning man måste kunna trygga. Jag sade att detta inte får varastyrande när det gäller den vårdform som skall tillhandahållas. Det är ändåsvårigheter som måste bemästras och som man inte kan blunda för. När det gäller de saker som tar upp och sominte skulle omfattas av socialberedningens direktiv vill jag framhålla att detär ett ansvar som faller på kommunerna i enlighet med socialtjänstlagen och somsåledes inte alls glöms bort i samband med den pågående omläggningen av denpsykiatriska vården. Tvärtom kommer att få spela en betydligtstörre roll i takt med att slutna vårdformer byts ut mot öppna. Jag tror alltså att vi kan vara överens om att deinblandade intressenterna i den här frågan driver utvecklingen i den riktningsom alla önskar, mot en mera mänsklig och öppen psykiatrisk vård. 75 INGA (vpk) replik: Möjligen är man överens nu i ord - och det ärtur. Men det är långt till handling från dessa ord, och ute i kommunerna finnsdet en mycket dålig beredskap för att satsa på nya boendeformer, kollektivaboendeformer och gemensamhetsboende. Det finns knappast någon beredskap alls,även om man förstår att det är en viktig väg att gå. Det verkar alltså tamycket . Beträffande patientinventeringenskulle jag vilja fråga varför utskottet inte kunde gå med på den inventeringsom vi föreslagit i vår motion, en riktig inventering som tar hänsyn tillpatienternas vårdbehov och som inte bara är en registrering - som är vad somförekommit - med diagnoser och vårdtider utan med patienternas möjligheter attklara av annat boende av den sort som var aktuell i landsting.Det är sådan övergripande pafientinventering som vi föreslår. Den måste kommatill stånd över hela landet, och den skulle kunna bidra till att sätta fart påoch se till att det görs planer i landstingen och blir en beredskap ikommunerna för att via socialtjänstiagens 21 § bereda dessa människor nyavårdformer och nya boendeformer. 76BENGT (); I socialtjänstlagen anges målen för densvenska socialpolitiken bl. a. vara att skapa jämlika levnadsvillkor, stimuleramänniskors aktiva deltagande i vårt samhälle och att ge möjlighet för människormed handikapp att leva ett normalt liv. Dessa målsättningar är egentligen välkända och har präglat svensk socialpolitik just sommålsättningar . Konsekvensen av detta är att det främst är genom åtgärderute i samhället i form av anpassning av miljö samt service och stöd tillenskilda människor som de här målen kan realiseras. Vård och behandling isluten form måste således tas till enbart när det är absolut nödvändigt. Så är det inte inom den psykiatriska vården. Sverigeär, som det har påpekats här tidigare, ett av de länder som har den störstaandelen av slutna vårdplatser inom psykiatrin. Baserat på olika undersökningarvet vi också, som sade, att 10 000-11 000 människor f, n. vistasinom den slutna psykiatriska vården utan att egentligen vara i behov av detta. För tusentals människor är därför socialtjänstensambitioner mest tomma ord. Vi vet att långvarig vistelse på ett stortmentalsjukhus skapar utomordentligt stora svårigheter vid återanpassning tillett normalt liv. Vi vet också att det är fullt möjligt att med stödformer av olikaslag bereda många av patienterna möjlighet att leva ett liv ute i samhället.Till sist vet vi också att den slutna vården är den i särklass dyrastevårdformen inom psykiatrin och all annan vård. Om allt detta råder det, som också har påpekats, storenighet både i utskottet och ute i samhället. Dess bättre är också enutveckling på väg i rätt riktning. Enligt fanns ca 28000 vårdplatser inom de stora mentalsjukhusen. Enligt en uppgift häromdagenfrån chef var motsvarande siffra nere i drygt 14000, alltså en halvering . har det totala antalet platserinom den slutna psykiatrin minskat - det framgår av statistik som bådesocialstyrelsen och en del organisationer har publicerat - från 35 000 i slutetav till omkring 27 000 . Men därmed är inte sagt att detta ärtillräckligt, långt därifrån. Utvecklingen måste fortsätta, och den måste gåfort. Det är också värt att observera att utvecklingen fåttväldigt olika takt, tempo och utformning i olika delar av landet.Socialstyrelsen har beräknat att behovet av slutna vårdplatser inom psykiatrin,sett ur hela rikets synpunkt, är 1,5 platser på 1 000 invånare. ärsiffran ungefär den dubbla. Alltså finns det mycket att göra i fortsättningenockså på det här området. Som här har påpekats har de mofioner som har väckts, ochsom ligger till grund för socialutskottets betänkande, alla haft inriktningenatt påskynda utvecklingen. Det är också utskottets mening att det är nuåtgärder måste sättas in som har just den verkan att påskynda utvecklingen motöppnare vårdformer och mot decentralisering av den nödvändiga slutnapsykiatrin. I detta arbete kommer socialberedningen att spela encentral roll. I de direktiv som beredningen fick ges hithörande frågoren framträdande plats. Socialberedningen är i färd med att se över LSPV, lagenOm sluten vård i vissa fall, vilket är den tvångslag vi har. Man skall ocksåfölja utvecklingen mot öppnare vårdformer och framför allt studerakonsekvenserna av denna utveckling för . Vi får förutsätta attdetta också leder till förslag och idéer kring hur kommuner och landsting skallmöta den utveckling som måste fram. Översynenav statsbidragen till mentalsjukvården pågår, och tanken är att en ändradkonstruktion här skall leda till att öppna och halvöppna vårdformer kanstimuleras. Men det är ändå på det sättet - det bör understrykas - att det ärlandsting och kommuner som har huvudansvaret för att en snabb och riktigutveckling verkligen kommer till stånd. Det finns också skäl att en gång tillunderstryka att den sociala och de olika formerna av stöd förserviceboende inom ram har en verklig nyckelroll att spela idetta förändringsarbete. Det är viktigt att resurserna till intekommer att försvagas . Den här frågan handlar om ett stort antalmänniskor, 10 000 eller fler, gömda och glömda vid våra slutna mentalsjukhus,och deras framtid. Det är verkhgen hög tid att alla goda krafter förenas föratt skapa en bättre situation för patienterna inom mentalsjukvården och för atthjälpa fill att bryta deras isolering. Med dettaber jag också att få yrka bifall till utskottets hemställan. 77LENA OHRSVIK (s): Anledningen till att jag tar till orda i dennadebatt är att det är just nu som man skulle kunna påverka statsbidragetskonstruktion. Jag har tillsammans med några kamrater skrivit en motion om statsbidraget till den psykiatriska vården,men den kommer upp till behandling först längre fram i vår. Ett annat skäl till att jag tar till orda är att jag i detcivila arbetar i den psykiatriska vården med rehabilitering och utslussning. Alla här tycks vara överens om att man bör stödja enutveckling mot öppnare vårdformer. Frågan är bara hur och i vilken takt. Fråganär också om man vill ha ett statsbidragssystem som inte hindrar en önskvärdutveckling eller om man vill ha ett system med vissa riktade bidrag som en direktstimulans. tycks tillhöra dem som är nöjda omstatsbidragen inte hindrar utvecklingen. Utskottet skriver visserligen mångabra saker i betänkandet, men när man kommer till den verkliga styrmöjligheten,nämhgen statsbidragssystemet, nöjer man sig med att konstatera att enschabloniserad ersättning bör kunna underlätta en utbyggnad av öppna ochhalvöppna vårdformer. Jag anserinte att detta räcker. Naturligvis sker på många håll ett föredömligt arbete medatt utveckla vården. Det har jag framhållit i tidigare debatter. Men det finns också eftersläpning. Här vill jag främstpeka på kommunernas ansvar för den sociala servicen. I mitt arbete har jag oftast haft problem att få fram dekommunala insatserna. Det kan gälla så enkla saker som att ordna en bostadeller viss hemhjälp. Många skulle, som vi hört tidigare i debatten, kunnaflytta ut från sjukhusen om boendefrågan fick en tillfredsställande lösning.Det går att slussa ut patienter som bott 10,20 eller på sjukhus om manvill. Men det kräver gemensamma, planerade insatser från flera huvudmän.Kommunerna borde därför också få enchans att bedriva en försöksverksamhet t. ex. när det gäller boendet. Enligtvårt förslag i den motion som skall behandlas längre fram , skall ocksåkommunerna få möjlighet att söka statsbidrag till den här typen av insatser.Dessutom föreslår vi att de landsting som har stor andel traditionellavårdplatser skall få särskilt stöd för sin förändringsprocess. Detär tyvärr snart för sent att påverka förhandlingarna om statsbidragetskonstruktion. Utskottet hade haft ett utmärkt fillfälle om man hadeföreslagit att vi borde ha ett statsbidragssystem med inslag avriktade bidrag, som skulle kunna stimulera en utveckling i den riktningutskottet självt föreslår. Så är tyvärr icke fallet. Menjag hoppas ändå att förhandlarna tar intryck av den debatt som förts i fråganunder , att de tar intryck av den uppvaktning som ägt rum hosregeringen och det konkreta förslag som då överlämnades och att de tar intryckav det förslag som har lagt fram. Statsbidragetär det enda verkliga styrinstrument vi har f. n. Vi har varit överens här iriksdagen om att införa ramlagar både på och sjukvårdensområde. Alternativet är ju en återgång till detaljreglerade lagar ellerspeciallagstiftning, vilket också krävts från en del håll. Enändrad statsbidragskonstruktion löser givetvis inte alla problem. Men den kundemedverka. 78 (): beklagade att utskottet inte var intresserat av att få ettstatsbidragssystem som stimulerade till öppna och halvöppna vårdformer. Såsomjag och andra har sagt här är utskottet intresserat av att få en sådanutveckling till stånd, och när det gäller statsbidrag konstaterar vi att denändrade bidragskonstruktionen är avsedd att kunna underlätta en utbyggnad avöppna och halvöppna vårdformer inom psykiatrin. Vidareredogörs i betänkandet för vad föredragande statsrådet sade näröverenskommelsen mellan och staten redovisades, nämligenatt den nya konstruktionen skulle komma att bidra till att den psykiatriskavården utvecklas mot en utbyggnad av öppna och halvöppna vårdformer. Vi ärvisst intresserade av att bidraget ger detta resultat, men frågan om hurdetaljstyrande bidraget behöver vara har naturligtvis att göra med vilketförtroende man har för sjukvårdshuvudmännen. Jag tycker att det finns allanledning att statsmakterna från sin sida visar sjukvårdshuvudmännen dettaförtroende och går i den riktning vi önskar, utan att vi detaljstyr dem medstatsbidragssystemet. De har vid överläggningar med både den dåvaranderegeringen och - det utgår jag ifrån - den nuvarande verifierat att de harsamma inställning. Då behöver inte vi agera förmyndare och magistrar åt dem,utan de klarar den inriktningen alldeles på egen hand. Vi har ju sammavärderingar och samma önskan om hur utvecklingen skall vara. 5Riksdagens protokoll 1982/83:93 79 (): När det gäller förtroendet försjukvårdshuvudmännen var det inte bara dem det gällde. Den här debatten har ihög grad även handlat om andra huvudmäns insatser. Vårt förslag när det gällerändringar i statsbi-dragskonstrukfionen innebar att man skulle göra det möjligtäven för kommunerna att söka särskilt statsbidrag till försöksverksamhet ochannat för att kommunerna skulle kunna utveckla sina insatser för dessa grupper.Det handlar inte bara om sjukvårdshuvudmännen. Det är många som ifrågasatt just statsbidragetskonstruktion, och jag pekade på som ett exempel där manföreslår att den allra största delen av statsbidraget givetvis skall varagenerellt, vilket det är inom många andra områden, men att man avsätter en delsom skulle kunna användas till att utveckla just nya vårdformer av olika slag.Vi föreslår att den delen skulle kunna utgå även till kommunerna och att manskulle kunna göra särskilda insatser i de län där det finns en väldigt storandel tradifionella vårdplatser. Det är mycket besvärligt just för de länen -det har själv sagt. återkom till att man skall underlätta ochinte hindra en utveckling, men vad jag efterlyste var att man skulle kunnaanvända statsbidraget just för att stimulera. Det är litet skillnad på att intehindra och att aktivt stimulera. Jag saknar viljan från socialutskottets sidaatt mera aktivt stimulera. Det handlar bara om en del av statsbidraget. I stortsett har jag förtroende för sjukvårdshuvudmännen, och jag är själv anställd hosen av dem. Men alla är inte , alla har inte rikfigt samma ambition, ochdet vore bra om en liten del av statsbidraget kunde användas för litet merstyrande insatser. Överläggningen var härmed avslutad. 80 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Kammaren övergår nu till att debattera socialutskottetsbetänkande 16 om vissa socialtjänstfrågor. 81 (): Vi från moderatasamlingspartiet har väckt en partimotion som behandlar frågan om samarbetetmellan polisen och när det gäller viktiga frågor. Vi anför i denpartimotionen att det är angeläget att man mera klart också i socialtjänstlagenpå något sätt skriver in den här samarbetsskyldigheten. Vi menar att det ärutomordentligt viktigt att samhällets gemensamma resurser verkligen samverkarnär det gäller vissa sociala åtgärder. Det vi i första hand tänker på i det härsammanhanget är kampen mot narkotikamissbruk. Voteringenredovisas efter debatten om SoU 17. Polisensoch roll är egentligen väldigt likartade på många områden. Denpolisiära verksamheten är ju till mycket stor del helt socialt inriktad. Detfinns verkligen anledning att understryka detta i de här sammanhangen. Vitycker att man genom en bättre samordning skulle kunna uppnå en effektivarebevakning och ett effektivare bekämpande av bl. a. narkotikabrottsligheten. Detråder inget tvivel om att samarbetet mellan och polisen på mångahåll fungerar bra. Man har funnit fina samarbetsformer, men på andra lokalaområden fungerar det mindre tillfredsställande. Vi tycker att det skulle varavärdefullt om riksdag och regering klart uttalade att det här behövs en sådanform av samarbete. Egentligen har ju alla samma mål. Det får ju inte vara såatt den ena myndigheten får ta till hartassen under det att den andra ständigtkan springa omkring och visa lejonklon. Här gäller det att samordna samhälletsrent sociala målsättningar. Detär alldeles uppenbart att det kan uppstå en del problem i samarbetet mellanmyndigheter. Jag tänker på sekretesslagen som också har berörts i betänkandet.Men det är ändå problem som måste lösas. Samarbetsskyldigheten finns intagen ipolisinstruktionen, och även polisen arbetar under sekretess. Polisberedningenhar, som utskottet framhållit i betänkandet, haft den här frågan uppe. Därvidhar det konstaterats att det finns behov av en starkare markering av ettsamarbete mellan och polisen. Det har emellertid inte varitpolisberedningens uppgift att gå in och tala om behov av förändringar i andralagar än i gällande polisinstruktion och polislag. Jagvill, fru talman, med anledning av detta yrka bifall fill den moderatareservation som är fogad till socialutskottets betänkande nr 16 och som går utpå ett tillkännagivande till regeringen om behovet av att man även isocialtjänstlagen klarare ger uttryck för att det behövs ett vidgat samarbetemellan och polisen. 82 (vpk): I reservation 1 av krävs ett samlat åtgärdsprogram för attförbättra ungdomens situation. Underlaget är en motion från föregåenderiksmöte, nämligen motion 1981/82:964. Imotionen utgår vi ifrån att det kapitalistiska samhället - med den långvarigaborgerliga politiken och dess frihet för de kommersiella krafterna - har skapaten situation som slår mycket hårt mot barn och ungdomar inom arbetarklassen ochde lägre tjänstemannaskikten. I motionen framhålls att det är en huvuduppgiftför arbetarklassen att gå till motoffensiv, att trots stor ungdomsarbetslöshet,bostadsbrist och kulturell utarmning ingjuta framtidstro och kampvilja hos deunga. Dagens falska krismedvetande med passivitet och upplösning tjänar bara deborgerliga intressena. I motionen krävs ett program för framtiden. Utskottetföreslår att motionskraven inte skall föranleda några åtgärder ochhänvisar till kommunens lagstadgade uppgifter, till att ungdomens förhållandenuppmärksammas av statliga myndigheter och till att regeringen har tillsatt en barn- och ungdomsdelegation. Mofionskraven är egentligen mer aktuella nu än när deframfördes . Vi har haft ett val som gett en arbetarseger, ochförutsättningen för en avgörande förändring är ju en kraftig ideologisk ochpolitisk offensiv från arbetarrörelsens sida. Härigenom skulle man kunnagenomdriva förändringar och vända utvecklingen, så att vi får framtidstro ochoptimism. Det är ju helt klart att människor måste väckas till insikt om attdet är det kapitalistiska samhället som skapar ungdomens problem. Vimåste ständigt visa fram arbetarrörelsens positiva alternativ och söka skapa enopinion mot denna negativa utveckling. Genom politiska beslut kan avgörande områden förändras, t.ex. skolan. Innehållet i undervisningen kan klart ges en helt demokratiskinriktning. Arbetssättet kan formas mot ökad solidaritet och ökatansvarstagande. Alla måste delta i processen. Det måste ske en kraftfull ideologisk offensiv mot detkommersiella budskap som pressas fram på ohka sätt. Folkrörelserna,idrottsrörelsen och föräldrarna måste mobiliseras enigt. Ungdomen måste fostraspå ett helt annat sätt på solidaritetens och rättvisans grund. Över huvud tagetmåste ungdomarna tro och ha något att kämpa för. Man måste ta påallvar deras oro för krigsrisker, miljöförstöring, arbete och bostad. Enbartarbetarrörelsen förmår skapa ett samhälle utifrån dessa utgångspunkter. Manmåste alltså se till att ungdomen inte ramlar ned i dyn. Hur förhåller sig nu regeringen till detta? Denhittillsvarande politiken, som jag och vpk ser den, har varit förödande förungdomens framtid. Den barn- och ungdomsdelegation som leds av statsministernär i hög grad styrd av vad den övriga politiken är inriktad på. Den utgår i dagfrån ett samförstånd med storfinansen och satsar på storfinansen såsomdrivkraft för samhällsutvecklingen. Det betyder i klartext utifrånarbetarrörelsens värderingaren fortsatt människofientlighet och därmed ocksåen ungdomsfientlig politik. Dagens regeringspolitik är alltså ingen framtidspolitik.Vi kan bara se på några av de huvudområden som denna motion tar upp. Ta t. ex.rätten till arbete. är närmare 100 000 ungdomar utan ordinarie arbete.Bristen på arbete är det stora problemet för ungdomen. Ungdomarna utbildar sigtill något som de inte blir. Något "arbete åt alla" finns inte. Vikan bara se på arbetsmarknadspoHtiken och industripolitiken för att förstå attungdomen har en väldigt dyster tid framför sig. Bostadspolitiken utvecklas mot att en bostad åter skallbli en marknadsvara och i än större utsträckning . Det betyder attungdomarna får ännu svårare att erhålla en vettig bostad på sina egna villkor.Ungdomarna trängs i hemmen, där det redan är trångt. Ungdomarna frånarbetarklassen och de lägre tjänstemannaskikten drabbas. Dessutom driverregeringen en lönenedsättningspolitik beträffande ungdomen, vilken också bidrartill att försämra situationen. Det som kan vara något positivt i regeringens politik ärkampen för fred, men där brister den internationella soHdariteten i högstbetänklig grad. kommer att skapa stor oro hos ungdomen . Ett av de mest oroande momenten för ungdomen i dagenspolitik är naturligtvis miljön. Marknadsekonomin får helt trampa miljön underfötterna. De ekonomiska drivkrafterna i samhället får bestämma miljöutvecklingen.Inga hänsyn tas till de grundläggande ekologiska krav som ungdomen ser och somman överlämnar till dess framtid. Från dessa utgångspunkter anser jag att de insatser somgörs på ett övergripande politiskt plan inte svarar mot de krav som motionenhar ställt. Därför är det nödvändigt, anser vi i vår reservafion, att överlämnamotionen och dess innehåll till regeringen.