prot · G609139 · 1982-12-31 00:00:00 — Det uttalande som trafikutskottet har gjorti anslutning till detta kommer alltså att ligga till grund för de riktlinjeroch anvisningar som departementet kommer att utarbeta. , fru talman, något om infrastrukturen iSJ-nätet. är det för vissa stora grundläggande projekt nödvändigtatt komplettera SJ:s affärsverksmässiga kalkyler med något vidaresamhällsekonomiska fakta och låta en del av investeringsutrymmet tas i anspråkför sådant som kanske först efter mycket betalar tillbaka sig tillsamhället. Jag tänker då på de stora språngvisa insatser ispårkapacitetsutbyggnader som vi står inför i och påvästkusten, där vi relativt snabbt bör få till stånd dubbelspår. Här gäller detockså att mer än anlita konjunkturmedel vid sidan av det vanligainvesteringsanslaget. Detta kan dock behöva anlitas för erforderligaprojekteringsinsatser. Bodelningen mellan affärsförvaltningen hos SJ ochägarens/statens egna engagemang skall givetvis hållas även . Jag hävdar att genomregeringsförslagen i budgetpropositionen har en reformprocess inletts, därstatsmakterna och SJ samverkar i ett omdaningsarbete som det är hög tid attgenomföra. Det får bli regeringens uppgift att i efterhand ge riksdageninformation härom liksom att väcka de ytterligare åtgärdsförslag som kanbehövas. Den finansiella rekonstruktionen av SJ och de ökadeinvesteringar som SJ föreslås få belöper sig på, som jag sade tidigare,sammanlagt . Det innebär en offensiv satsning påjärnvägen och är ett uttryck för att järnvägsnätet även i fortsättningen skallutgöra stommen i person- och godstrafiken. Dessa förslag har samtliga partierutom ställt sig bakom i utskottet. Med tanke på den massmediedebatt som har försiggått desenaste veckorna finns det all anledning understryka att i det beslut somriksdagen kommer att fatta ingår en massiv satsning på järnvägen. Förförsta gången anvisar vi till förinvesteringar. Vi möjliggör en bättre situation för SJ:s affärsverksamhet genomatt vi skriver ner statskapitalet med 1 miljard. Vi ökar anslaget till ickelönsam trafik från i runt tal 900 milj. kr. till i det närmaste 1,5 miljarderkronor. Det är alltså en offensiv satsning som sker när det gäller de svenskajärnvägarna. Det är vidare glädjande att samtliga partier står bakomförslaget att länshuvudmännen skall överta ansvaret för den lokala och regionalapersontrafiken på järnvägen. Enighet råder om att länshuvudmännen senast före1984 års utgång skall ha beslutat sig för om de vill driva sådan trafik ochbetala för den. Detta förslag innebär inte, såsom har utmålats i massmedia, attjärnvägstrafiken skall läggas ned. Det innebär bara att 1979 årstrafikpolitiska beslut om att länshuvudmännen skall ta över ansvaret för dennatrafik fullföljs. Den oklarhet som har rått har medfört attunderhållet på många banor har eftersatts. Oenighet råder egentligen bara om det bidrag som utgår förbusstrafik om järnvägstrafiken läggs ned. och vpk menar att dettabidrag gynnar bussalternativet och föreslår därför att bidrag även skall utgåför järnvägstrafik. Jag vill hävda att utskottsmajoritetens förslag innebäratt konkurransneu-tralitet garanteras. Vårt förslag innebär nämligen attstatsmakterna skall svara för att banorna håller en tillfredsställande standardsamt att länshuvudmännen inte skall belastas med kapitalkostnader för redangjorda eller kommande investeringar i SJ;s bannät, Med dessa ord, fru talman, ber jag att på alla punkterfå yrka bifall till hemställan i trafikutskottets betänkande nr 15. Statens järnvägars verksamhet, m. m. 48SVEN (vpk) replik: Nej, , vpk var inte överens omden här ordningen med länshuvudmän, baserad på kommuner och landsting. Viföreslog i en särskild motion då denna fråga var aktuell 1978 en helt annanordning för den regionala trafikorganisationen. Den innebar att staten skulle 4 protokoll 1982/83:139-140 Statens järnvägars verksamhet, m. m. ha kostnadsansvaret men att det skulle finnas regionalalekmannastyrelser, som skulle biträda med organisationen av trafiken. Vi varalltså inte med på detta. Jag skall gärna medge att en viss förbättring skett närdet gäller villkoren. I och med att vi var emot detta och vårt förslag integick igenom för vi naturligtvis kamp i andra avsnitt nu när man drivit igenomdenna ordning. Jag vill då godta resonemang om att det blivit enviss förbättring när det gäller det delade betalningsansvaret. Men det är juresultatet av en kraftig opinion, som tvingat fram denna reträtt frånmyndigheternas sida. Jag vill ställa en ren och öppen fråga till får länstrafikhuvudmannen detta speciella statsbidrag, om han väljerbuss i stället för tåg? Detta medför att man i regel väljer det som ger denstörsta ekonomiska förmånen. När man kan se fram emot att få kanske fleramiljoner beroende på någon sorts beräkning av särkostnaden för SJ, som man harsparat, väljer man det. Det sker då på bekostnad av ett eventuellt val avtågtrafik. Jag vill ha reda på varför man inrättat detta. Det är ju bara ägnatatt styra mot bussanvändning i ett läge då de kommunala finanserna samtidigtsviktar under många andra bördor i samband med lågkonjunktur,sysselsättningsproblem och annat. 49KURT () replik: Det är riktigt att vpk har motsattsig att länshuvudmännen skulle ha ansvaret för den lokala och regionalapersontrafiken. Men det intressanta är att diskutera vad årets betänkande fråntrafikutskottet innehåller. I detta betänkande kan vi se att representant för kommunisterna inte har reserverat sig motatt utskottet slår fast att de regionala huvudmännen har ansvaret för denlokala och regionala kollektivtrafiken, även om den skerpå järnväg. Det finnsingen reservation från på den punkten. Jag utgår då naturligtvisfrån att står bakom utskottets förslag. harinte heller reserverat sig mot att utskottet ställt sig bakom budgetpropositionensförslag, att man skall ta ställning till de här frågorna. Jag måsteutgå från vad vi har kommit fram till. Då frågar : Varför skall länshuvudmännen fåett bidrag om man inte väljer tågalternativet? Ja, orsakerna är ju ganska enklaatt förklara. Om man inte väljer tågalternativet, slipper statenmångmiljonbe-lopp för investeringar och upprustning av järnvägsnätet. Då tyckervi att det är rimligt att staten ger länshuvudmännen en del av dessa miljoner isamband med att man byter till ett annat trafiksystem. Det är nämligen sä-ochdet bör som är en gammal erfaren trafikman veta - att det ärförenat med en del kostnader i initialskedet, när man övergår från etttrafiksystem till ett annat. Detta är den enkla och rimliga förklaringen. Vitycker att det är rimligt även ur rättvisesynpunkt. Det är förvånande när man ena minuten står här och klagaröver att vi lastar över olika kostnader på kommuner och länshuvudmän och nästaminut säger: Nej, ge dem inga pengar, ifall de inte väljerjärnvägsalternativet. Jag förstår inte det resonemanget. Under detta anförande övertogtalmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 50 (vpk) replik: Jag kan inte hjälpa att inteförstår. Men, , skyll i så fall inte på mig att ni inte förstår.Jag skall försöka en gång fill. Jag gör gällande att detta extra statsbidrag är ägnat attframställa det som så mycket attraktivare att välja bussen. Men dessa kommuneroch deras medborgare kanske tycker att de vill ha kvar sina tåg. De kämpar föratt få ha kvar tågen, därför att det är ett bevis för att man ändåhar en utvecklad service. Då förminskas möjligheterna för dessa kommuner i ochmed att man kommer med någon sorts lockbete i form av en extra dusör. Detreagerar jag emot. Om det skall vara en rättvis analys av förutsättningarna,borde dessa båda trafikmedel få åtnjuta samma förmåner. Statsfinansielltinnebär det ju ingen skillnad. Att vi inte motsatt oss- tog upp detta ibörjan av sin senaste replik - det resonemang som rör länshuvudmännens agerandei samband med de här frågorna är alldeles naturiigt. Om jag föriorar ett slag,skall jag då sätta mig ner och tjura och säga: Jag fick inte igenom mittförslag, och då vill jag inte längre vara med och diskutera och resonerautifrån de premisser som majoriteten har fastlagt. Så tror jag inte heller KurtHugosson handlar i det verkliga livet. Vi måste utgå från att det är beslutat att vi skall haregionala styrelser. Då får vi göra det bästa av situationen och se till attvillkoren för deras handlande så långt möjligt blir så gynnsamma som möjligtmed tanke på de politiska grundsatser som man arbetar utifrån. Statens järnvägars verksamhet, m. m. 51KURT () replik: Jag tycker att senastereplik var utomordentligt bra. Han konstaterar att han har samma uppfattningsom utskottsmajoriteten, att länshuvudmännen har ansvaret för den lokala ochregionala persontrafiken även om den går på järnväg. Det är bra. Den ersättning som kan komma länshuvudmännen till del,därest man inte väljer järnvägsalternativet, är inget lockbete. Det är enersättning för de kostnader som man har i initialskedet, bl. a. när man övergårtill ett nytt trafiksystem. Jag tror inte att de kommunala representanterna ochlänshuvudmännen är så kortsiktiga i sina bedömningar att de binder enlångsiktig trafiklösning vid en ersättning som de får under mycket begränsadtid. Jag har den alldeles bestämda åsikten att det är kloka och förståndigamänniskor som ute i länen skall bedöma vilken trafiklösning som ursamhällsekonomiska och service- Statens järnvägars verksamhet, m. m. mässigasynvinklar är den bästa trafiklösningen för de människor som de har att försökalösa trafikproblemen för. Talmannen anmälde att SvenHenricsson anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare replik. 52 (): Man kan inte underlåta att notera vilkenskillnad det är på tongångarna när man diskuterar järnvägspolitik här iriksdagen och när man träffar dem som så omtalat skall ha hand om ansvaretför den lokala och regionala trafikpolitiken, nämligen representanterna förlänshuvudmännen och kommunerna. Jag erinrar mig alla besök som jag gjort i kommunerna, ochjag erinrar mig alla uppvaktningar som jag deltagit i, där representanter föralla partier -kloka och förståndiga människor som står mitt uppe i verksamheten-framlagt synpunkter som i många stycken går precis stick i stäv mot vad somsagts av flera här . Det är klart att man kan göra det lätt för sig och sägaatt var och en vill ha sitt, och här har vi det övergripande ansvaret för hurdet hela skall utvecklas och se ut. Det ligger, för allt i världen, en del idet. Men att så till den milda grad på gränsen till att förringa dessamänniskors kompetens när det gäller att bedöma vad som är bäst för derasbygder, det får man akta sig för. sade i sitt huvudanförande att det är enreformprocess som har inletts när det gäller trafikpolitiken ochjärnvägspolitiken här i landet, i första hand naturligtvis beträffande de banorsom är föremål för nedläggningsprövning. Jag håller helt med honom om det. Detär en process som har inletts, en process som kommer att låta höra tala om sigallteftersom beslutsdatum för olika nedläggningar närmar sig. Vi har också märkt av den allmänna debatten att intressetför järnvägspolitik har ökat . Partierna har tagit ställning -regeringen i sin proposition och oppositionspartierna i sina motioner. Och jagnoterar att propositionen har fått stöd inte minst ifrån moderat håll. Men jagskall inte kritisera vare sig den ena eller andra för att man lägger fram sinaförslag; jag utgår ifrån att de förslagen visar hur intresseinriktningarna är,vad man prioriterar, vad man vill slå vakt om. Att det sedan på väsentligapunkter finns skiljaktligheter jämfört med den meningsriktning som jagföreträder, det är en annan historia. Det råder ingen tvekan om att det blåser nygamla vindarkring en del av de banor som diskuteras . Många tycker sig känna igen ,med den nedläggningspolitik som detta årtionde kännetecknades av. Det är begripligt att en viss orosprider sig. Om utskottsmajoriteten får som den vill här - och alla oddspekar i den riktningen - så kommer, som RuneTorwald har påpekat tidigare här idebatten, ett par järnväg att med ganska stor säkerhet vara urtrafik inom tre . Det är en sjättedel av det totala järnvägsnätet. Det talasemellanåt om att SJ är hela svenska folkets järnväg, och man ställersig naturligtvis frågan om det egentligen är så. SJ:s nya organisation, med ettregionalt resultatansvar, finns det anledning att ställa förhoppningar till.Jag tror att det är ett riktigt grepp. Det minskar förhoppningsvis byråkratin,och det stimulerar i takt med att ansvarstagandet ökar ute i regionerna. Jag vill också gärna ge SJ en eloge för den satsning somgörs för att öka resandefrekvensen på de större stråken. Det är närmastCityexpressen jag åsyftar. Det är ett bra grepp - det äringet tvivel om det. Jag hoppas att det kan fortsätta, och även användas påandra håll. Frågan är hur mycket kraft och engagemang som finns överför de mindre banorna - utan att jag för den skull syftar på de allra minsta. Detär klart att kommunalmän och befolkning ute i många av våra mindre kommunerkänner sig både irriterade och förbigångna, när de nu åter måste ägna tid åtatt argumentera mot de starka nedläggningskrafter som känner att de har fåttluft under vingarna. Förvisso är nu statsmakternas bud till länshuvudmännenannorlunda än 1979 när det gäller banstandard etc., om huvudmännen väljer attha trafiken kvar på järnväg. Men jag tycker ändå att detta inte är så mycketatt yvas över. Fattas bara att huvudmännen mer eller mindre skulle rusta uppjärnvägen först! Och ingen i utskottsmajoriteten - eller någon annan - kräverju att länshuvudmännen skall stå i tacksamhetsskuld till staten för att man fårvägar att köra på, om man väljer att flytta över trafiken till buss. Den s. k.infrastrukturen är det aldrig någon diskussion om när det gäller vägarna. Vi har gått med på att beslut om de aktuella banornasframtid bör kunna fattas före utgången av 1984. Men man måste också komma ihågatt länshuvudmannaorganisationen ju nätt och jämnt är kvar och att det handlarom beslut med utomordentligt stor räckvidd. En nedlagd bana är något som föralltid försvinner. Beslutet här i uppfattas på sina håll som litetödesmättat, särskilt som majoritetens förslag inte enligt vår mening gerhuvudmännen någon valmöjlighet. Detta vitsordas också av dem som ärförhandlingspart från kommunernas sida. Man känner det som om man inte harnågon valmöjlighet. Ekonomin pekar bara i en riktning. får man höra - och det är vi också vana vid - att föratt man anser att det av flera skäl är klokt att gå försiktigt fram mednedläggningarna så är man romantiker. Det har inte sagts här såvitt jaghar hört - jag har inte haft möjlighet att följa alla detaljer. Men det sades iett radioprogram vid upprepade tillfällen. Det var inomparentes sagt ett radioprogram där det parti som har ett alternativ tillmajoritetens förslag inte ansågs böra vara med. En romantiker är någon som bortser från ekonomiskarealiteter, som inte förstår vad som är bäst för människorna i de bygder som ärberörda. Det är klart att det finns romantiker på det här området lika väl sompå alla andra områden. Men jag tror inte att alla de kommunalmän och allt detorganisationsfolk som strider för sina banor skulle känna sig särskilt hedradeav att i de här sammanhangen bli betraktade som romantiker. Det är folk somvarenda dag står upp till knäna i vardagens realiteter. Jag tror inte att de Statens järnvägars verksamhet, m. m. Statens järnvägars verksamhet, m. m. känner sig som romantiker. De ser i varje fall inte ut somsådana. Varje gång har försvarat och med alternativaförslag kämpat för de glesare befolkade bygderna och deras intressen har vifått höra att vi bortser från ekonomiska fakta. Så var det , då viensamma slogs mot stordriftstanken på olika områden. Det gällde jordbruketsrationalisering, det var de stora kommunbildningarna och det gälldesmåföretagens möjligheter att hävda sig. På alla de områdena har vi fått rätt.En mängd åtgärder har måst vidtas - efter beslut både i det här huset och påandra håll -för att motverka de negativa effekter som följt i dessastordriftens spår. Jag nämner detta, eftersom det som föreslås avutskottsmajoriteten får till följd att nedläggningen av banor sätter fart igen- till stor nackdel för de delar av landet som alltid har fått ta törnar därföratt de är tillräckligt små för att alla skall våga sig på dem. Det är ju sant! kommer att visa att vi också på det häravsnittet får rätt. Flera av de banor som majoriteten nu inte ger en rejälchans att hävda sig kommer då att saknas.-Vilken länshuvudman kan välja att hatrafiken kvar på järnväg och betala miljonbelopp, när vederbörande får allakostnader betalda under fem arom man går över till busstrafik? Det är ju vaddet handlar om. Det må sägas vad som helst om upprustningen av banorna - denkommer ändå alltid att betyda stora underskott. Men längs dessa banor kommeralltid att bo människor som har rätt att resa krav. Och de kraven är iallmänhet av mycket ringa omfattning jämfört med alla de krav som reses påandra håll här i landet. förslag ger länshuvudmännen ett reelltalternativ. Vill man ha trafiken kvar på järnväg får man i statsbidrag 20kr./tågkilometer om trafiken har en viss omfattning. I många trakter, därvägnätet inte är så väl utbyggt, kan man vilja ha trafiken kvar på banan föratt slippa ta ut trafiken i trängseln på vägarna. Från energisynpunkt är detockså en fördel att få använda järnvägen. Vårt förslag belastar inte heller statsbudgeten mer änregeringens och utskottsmajoritetens förslag gör. Jag förstår uppriktigt sagtinte varför majoriteten är så rädd för att ge länshuvudmännen två någorlundalikvärdiga alternativ. Det luktar litet förmynderi. Med majoritetens förslagfinns i realiteten inget val för huvudmännen. Med vårt förslag finns envalmöjlighet. Man undrar om majoriteten är rädd för att en del skulle föredraatt ha kvar trafiken på järnväg och i så fall varför. Saken har förvisso inte kommit i bättre läge efter det atttransportrådets generaldirektör har uttalat sig i pressen och i stort sett sagtatt ett antal banor skall tas ur drift vad gäller persontrafiken. Varför går enmyndighetschef ut på det viset, särskilt som utskottsmajoriteten i detbetänkande vi nu behandlar säger, att transportrådets uppgift skall vara avkaraktären att medla och förmedla mellan SJ och länshuvudmännen. Detta är ett egendomligt sätt att medla! Verkschefen gårut en månad innan utskottet behandlar budgetpropositionen och talar om att ettvisst antal banor skall avvecklas. Det är, herr talman, snudd på skandal - intebara mot , som har att ta ställning till det hela innan berörtämbetsverk över huvud taget skall lägga sig i det. Det mest upprörande ärden nonchalans som härigenom visas alla dem - kommunalmän och andra runt om ilandet - som är engagerade i lösandet av trafikfrågorna på sina orter. De gördet självfallet under tryck från de människor som är berörda, människor vilkasvardag är tämligen okänd för många i centralbyråkratin. är en samhällstillgång, och det gäller attfundera mer än en gång innan man avvecklar den. Det är då ytterst angeläget attdet finns alternafiva lösningar för dem som skall ha det framtida ansvaret förtrafiken. Gå över till buss, så betalar vi, säger utskottsmajoriteten. Hållerni fast vid järnvägen får ni betala själva! Detta kallar man valmöjlighet! Det är, herr talman, mot den bakgrunden inte konstigt attfrågan väcker debatt ute i bygderna och även på andra håll i landet. Det är motden bakgrunden som agerande i den här frågan skall ses. Statens järnvägars verksamhet, m. m. 53KURT () replik; säger att det råder oro ute ilandet. Det ligger nog en del sanning i det. Det är med förvåning man tar delav vilken information som har gått ut. Jag vill hävda att iutomordentligt hög grad har lyckats förvirra debatten. gör detäven här när han talar om att vi nu skall fatta beslut om att lägga ned200 mil järnväg, en sjättedel av samtliga järnvägar. Det är inte vad dethandlar om. lade i sitt trafikpolitiska beslut fast enhandläggningsordning. Det förslag vi nu har att behandla innebär en förbättringjämfört med trafikpolitiska beslut. Vi föreslår nu ett delat kostnadsansvar mellanlänshuvudmännen och staten. Skulle vi ha följt trafikpolitiska beslut- som inte ändrade på när han var kommunikationsminister - hadeförutsättningarna för länshuvudmännen varit betydligt sämre. är vi bereddaatt säga att vi skall rusta upp de här banorna - man skall slippakapitalkostnader för redan nedlagt kapital och framtida investeringar. Jagförstår alltså inte det resonemanget. säger att man får pengar om manbeslutar sig för att gå över till buss. Det utgår medel i båda fallen! Väljerman tågalternativet tar staten på sig kapitalkostnaderna och ansvaret för attrusta upp banorna. Väljer man inte det alternativet får man underövergångsskedet en viss ersättning från staten. I båda fallen erbjuds bättrevillkor till länshuvudmännen än vad som gällde när varkommunikationsminister. Jag har inte talat om romantiker. Jag vet att det finns ettstort intresse ute i landet för och järnvägsfrågorna. Jagtycker detta är en utomordentligt bra utgångspunkt när länshuvudmännen ochkommunalmännen skall ta ställning till vilken typ av transportlösning de skallvälja för att tillgodose önskemålen från de människor, vilkas uppdrag de haratt välja den bästa trafiklösningen. Statens järnvägars verksamhet, m. m. 54 () replik: Jag hade väntat att skullefråga varför förhållandena inte ändrades då jag hade ansvaret idepartementet. Det är rätt lätt att svara, . För det förstautarbetade vi efter kontakter med berörda parter ett ordentligt underlag. Detgällde främst att SJ och länstrafikhuvudmännen skulle komma överens om tjänstersom länshuvudmännen ville utnyttja hos SJ. Det var det första steget. För det andra vet lika bra som någon annan -jag antydde det också i mitt huvudanförande - att länshuvudmannaorganisationenännu inte har ens kommit i gång överallt. Det var litet väl tidigt att börjadenna process. Men den hade säkert kommit i gång, om vi hade varit kvar idepartementet. Jag tror att utgångsläget för dessa överläggningar då hade varitett annat. Lika litet som någon annan från det parti som jagföreträder har jag förnekat att vi måste se över de banor som det nu är tal om.Därför har vi ställt upp på att beslut bör fattas före utgången av 1984. Det är inte vi som sprider oro i landet. Vi tar emotinformation från dem som är berörda, och vi försöker göra det bästa möjliga avdetta. Vi tilltror dessa människor, som står mitt uppe i verksamheten, enförmåga att begripa vad det handlar om bättre än transportrådet och mångaandra, som ser detta från ovan eller mera på distans. Det är skälet till vårtagerande och inget annat. Jag tillbakavisar på det bestämdaste påståendet att vimedvetet skulle vilseleda. Det är en oförsynthet att säga något sådant. Dethandlar om att gå försiktigt fram. Därmed är inte sagt att man inte kanacceptera nedläggningar i vissa fall. Vi har aldrig förnekat detta. Menlänshuvudmännen, som har ansvaret - vilket så har sagts här i dag- skall inför detta beslut ha reella alternativ så att de vet vad de gör ochinte ställs inför fullbordat faktum. säger också att man nu rustar upp banor ochatt detta är bättre än beslut. Det har också jag sagt tidigare. Menjag begriper inte varför infrastrukturen är så värdefull, om man väljerjärnvägsalternativet. Varför skall den inte värderas lika högt, om man väljerlandsvägsalternativet? Ingen begär ju att man skall bygga nya vägar för att viskall få komma ut och köra på dem. 55KURT () replik; Ingen, vare sig kommuner eller statens organ,har på förhand klassat någon bana som vi nu talar om. Alla banor skall prövasförutsättningslöst. Man skall se till att med utgångspunkt i de ekonomiskaförutsättningar som nu skapar reella förhandlingar kommer till ståndmellan huvudmännen och . Jag har inte sagt att medvetet försökervilseleda. Men jag pekade på att , när han befann sig italarstolen, sade att vi skall fatta beslut om att lägga ned järnvägar. Det ärfel att uttrycka sig så. medverkar man till att ge en felaktig information om vaddet handlar om. Så något om transportrådet.