prot · G60996 · 1982-12-31 00:00:00 — Vi skulle från arbetarrörelsen kunna förverkliga etträttviseideal av ekonomiskt stora mått, om vi genomförde den härarbetstidsförkortningen. I interpellationssvaret uttalas klart att kortarearbetstid är angeläget av jämlikhets- och sociala krav. Jag instämmer tillfullo häri. Men detta hänger ju väl samman med arbete och sysselsättning. Hurskall vi kunna förverkliga talet om jämlikhet mellan man och kvinna, om intekvinnan får ett arbete och rätt till ett arbete? Man kan alltså inte skilja på dessa frågor och säga attdet bara handlar om jämlikhet och sociala krav. Sysselsättningsskälet måste tasmed i det hela. Elektronikutvecklingen och datatekniken kommer att slådirekt mot kvinnan, eftersom vi inte har något styrinstrument för attåstadkomma något annat. Då tycker jag det är i stort sett nonsens att tala omåtgärder på andra områden, för de som bestämmer i arbetslivet kommer med storsäkerhet att ställa kvinnan åt sidan. Därför måste man tillgripa kraftåtgärder.Men signalera dem då! Från vpk:s sida säger vi att sysselsättningsaspekten inteär allenarådande. Den är en del av en hel politik. I föregåendeinterpellationsdebatt påpekade jag att en plan för industrialisering, satsningpå socialt viktiga områden och arbetstidsförkortning måste vägas samman, hur viän bedömer de olika länen och som helhet. Om vi tänker på dem som intehar ordinarie arbete, kommer vi fram till att vi får satsa oerhört mycket påindustri och oerhört mycket på offentlig sektor för att skapa arbete åt alla.Vi måste alltså väga in en arbetstidsförkortning. Det måste vara helt i linjemed arbetarrörelsens grundvärderingar att ta ut en del avprodukfionsresultatet via en arbetstidsförkortning. Det kan inte finnas någonmotsättning mellan de här olika motiven. 1 interpellationssvaret och även i direktiven till DELFAsägs att det kan finnas utrymme för en arbetstidsförkortning . Vad menar regeringen med detta? Hur går det ? Det är ju intesäkert Om sex timmars arbetsdag 8 protokoll 1982/83:94-97 Om sex timmars arbetsdag att detblir någon arbetstidsförkortning . Det kanske blir på 1990-talet.Men innan det här utrymmet har skapats, inom den kapitalistiska ekonominsramar, hur går det med jämlikheten och arbetet för kvinnorna ? Hurgår det med de sociala problemen och de sociala behoven som börfillfredsställas ? Hur blir det med utslagningen? Hur blir det meddeltidsarbetet, som framför allt drabbar kvinnan? Och hur kommer det att gå medsysselsättningen totalt, med datateknikens insteg? Här kommer nog de ungatjejerna och kvinnorna att få ta mycket stryk, om inga drastiska ingrepp görs.Därför tycker jag att det verkligen är tvivelaktigt när man i de här direktivenutesluter ett allvarligt alternativ och i stället skjuter upp avgörandettill senare , ja kanske . Det är ju nu detskulle behövas. Det är problemen finns på alla områden. Beträffande övertiden vill jag säga att när enavtalsrörelse pågår på den offentliga sektorn, där vi f. n. har enövertidsblockad som av parterna betraktas som oerhört effektiv, borde man ocksåbegränsa överfidsarbete. I vill metallindustriarbetareförbundetbegränsa övertiden för att få fler arbeten. Varför kan vi inte göra på sammasätt här? Varför skall det vara fritt fram? Det kan också sägas att den nya lagen ger möjligheter tillavsteg som ökar arbetstiden. Det gör att de som är produktiva för kapitalet ochföretagandet, dvs. männen, kommer att arbeta ännu mer och att kvinnorna hänvisastill deltidsarbete. Det är ju effekten av den nya arbetstidslagen, ellerövertidslagen som man kan kalla den. Och i det bud som och Metall har somunderlag sägs ju att överfiden skall vara flexibel. Det är precis vad dethandlar om. Att regeringen i det här läget inte ser allvarligt på saken måsteväl ha att göra med att man följer samma politik som vi diskuterade iföregående interpellationsdebatt - skulle något störa storfinansens ritningarkunde det bli problem på exportmarknaden. Vad är resultatet: Jo, att de sämst ställda i samhälletfår betala denna politik. Jag för min del tycker att det är en politik som inteföljer arbetarrörelsens traditioner på det här området. 46GUSTAV (): Arbetstidsförkortningen är en viktig socialfråga inom hela arbetarrörelsen. Såväl fackföreningsrörelsen som detsocialdemokratiska partiet har klart uttalat att målsättningen är en allmänarbetstidsförkortning till sex timmars arbetsdag. Alla genomfördaarbetstidsförkortningar har utgått från sociala motiv, dvs. att minska en långoch pressande arbetstid och att skapa lika arbetstider mellan olika grupper påarbetsmarknaden. Arbetstidsförkortningen är också en viktig reform för attskapa jämställdhet mellan kvinnor och män. har dock från flera håll hävdats attarbetstidsförkortningen i form av arbetsdelning skulle lösasysselsättningsfrågorna. Detta har LO och socialdemokratiska partiet avvisat.Endast genom en bra ekonomisk pohtik förenad med industripolitiska ocharbetsmarknadspolitiska insatser kan sysselsättningsfrågorna lösas. antyder dock i sin interpellation attarbetstidsförkortningen är en del i en offensiv sysselsättningspolitik. a. fill . Jag citerar ur interpellationen: "Utifrån det allvarliga sysselsättningsläget ochdatateknikens effekter har löntagarfondernas initiativtagare - -pläderat för en kortare arbetstid. Fler har följt i hans spår. Det är en någotyrvaken debatt, eftersom vpk pekat på dessa problem ända sedan mitten på1970-talet." Vad här skriver om är heltfel. Han har aldrig pläderat för en arbetstidsförkortning för att klarasysselsättningen. Vad han har förordat är ökade forskningsinsatser omarbetsfidsförkortning-ens effekter på sysselsättningen. Det är något heltannat. Här gäller det att öka kunskaperna på detta område av arbetsmarknaden,inte att blint använda arbetsförkortningen för att lösasysselsättningsfrågorna. Jag hoppas att inte delar denuppfattningen, som ofta framskymtar hos dem som ivrar för arbetsdelning, attdet bara finns ett visst antal arbetsfillfällen och att man därför måste delapå dem. Det är naturligtvis inte så att den totala mängden arbete är given ochinte kan ökas. Med en sådan filosofi hade hela arbetarrörelsens kamp för fullsysselsättning varit omöjlig att genomföra. Det finns fortfarande mångaarbetsuppgifter som återstår att utföra, inte minst inom den offentligasektorn. Det är de sociala motiven och jämställdheten mellankvinnor och män som fortfarande skall vara grunden för arbetstidsförkortningaroch sex timmars arbetsdag. DELFA:s uppgift är att bedöma effekterna påproduktionen och sysselsättningen, på familjeförhållanden, barnomsorg,fritidsvanor, serviceförhållanden m. m. vid en arbetstidsförkortning.Kunskaper om detta är viktigt när vi skall bestämma hur och i vilken taktarbetstidsförkortningen skall ske. Det måste som ankomma på arbetsmarknadens parteratt bedöma i vilken takt vi skall genomföra arbetstidsförkortningar. Härvidmåste naturligtvis andra standardförbättringar, insatser för att upprätthållafull sysselsättning etc, vägas mot arbetstidsförkortningar. delar fackföreningsrörelsens uppfattningatt en arbetstidsförkortning måste utgå från att inkomsterna inte minskar.Genomförande av sex timmars arbetsdag betyder i detta sammanhang en33-procentig reallönehöjning för de heltidsarbetande. Om man ser det mot dagensaktuella situation, förstår man att genomförande nu av en sådan reform inte harmed realism att göra och inte kan utgöra något alternativ i dagens läge för attklara sysselsättningsfrågorna. tar också upp övertiden och begär attregeringen skall begränsa den. Ett mycket stort övertidsuttag innebärnaturligtvis att det kan minska möjligheterna för personer utanförarbetsmarknaden att få arbete. har varit fullt medveten omdetta, som man drivit frågan om att minimera övertiden utifrån rentsociala motiv. Ett alltför stort övertidsuttag drabbar många anställda myckethårt. Om sex timmars arbetsdag Om sex timmars arbetsdag En jämförelse som Europafacketgjort visar emellertid att vårt land har det minsta övertidsuttaget av allamedlemsländerna. Jag tror att detta är viktigt att ha i minnet när man kräveratt vi genom lagstiftning ytterligare skall minska arbetstiden. Just att vi i låtit arbetsmarknadens parter haansvaret för dessa frågor har säkerligen betytt mer än lagstiftningen för attbegränsa övertidsuttaget. Vid en rigorös lagstiftning utan dispositiva inslagskulle vi snarare tvingas höja gränsen för övertidsuttaget än sänka den för attarbetsmarknaden skulle kunna fungera i alla delar. En stark och enigfackföreningsrörelse är med andra ord en stark garanti för att vi kan minimeraövertidsuttaget, men också anpassa det till de skiftande förhållanden som råderpå arbetsmarknaden. Jag delar därför arbetsmarknadsministerns uppfattning attvi inte nu bör ändra arbetstidslagen. Först när de fackliga organisationerna såbegär kan det bli aktuellt. Och som sagt, fru talman: har ett mycketlågt övertidsuttag vid en internationell jämförelse. 47LARS-OVE (vpk) replik: har gått in som LO:sförsvarare. Jag skall gärna säga honom med en gång att det här var väl att slåin väldiga svängdörrar och springa igenom dem. Jag pläderar inte för någonarbetsdelning. Eftersom har suttit här i kammaren helaeftermiddagen, så har han iakttagit vad jag har pläderat för - ettindustrialiseringsprogram, utnyttjande av den offentliga sektorn ochtillgodoseende av de sociala behoven, och arbetstidsförkortning. Det är viktigtatt dessa åtgärder kopplas ihop och inte är några separata delar var för sig. Däremot tycker jag också att det är en riktig groda,politiskt sett, att inte se på de sociala behoven och kraven. Jämlikheten harmycket, mycket att göra med arbetet och arbetstidens längd. Ser man inte det,då gör man sig ju blind i den här debatten. Det är faktiskt så, attjämställdheten mellan man och kvinna till stor del förutsätter kortarearbetstid. Skall vi vänta på detta hur länge som helst? Det kan vi väl integöra. Det är ju en gigantisk social och ekonomisk omfördelning i landet somkrävs, och den tycker jag att skulle gå i spetsen för. pläderar för att vi skall ha övertiden kvarenligt de nuvarande bestämmelserna. Men är det riktigt socialt och solidarisktsett? Jag arbetar själv inom industrin, och jag träffar många kamrater inomövriga delar av industrin. Efter varje avtalsrörelse, när det har visat sigvilka effekter avtalet får, säger man: "Vi har en minimibemanning inomindustrin, vi tvingas till mer övertid undan för undan, det finns ingareserver." Är det då vettigt med en överfidslag som ger dessa möjligheter? Jag vet att man får ta och ge i förhandlingar. Eftersomarbetsgivarparten sitter med trumf på hand genom ägande - uttryckt i 32 §- kommer den att pressa LO-kollekfivet bakåt. Ett exempel är uppgörelsen mellanMetall och . 48 () replik: Jag har lyssnat på vad harsagt i debatten . Han har framställt det så att vi skall ha ett stortindustrialiseringsprogram, en snabb utbyggnad av den sociala sektorn ocharbetsfidsförkortning-ar. Allt detta skall vi ha på en gång. Jag brukar sägaatt all prakfisk politik är prioritering. När man är i ett pressat läge måsteman prioritera olika saker. Då är sysselsättningen det vikfigaste. Jag trorinte att vi genom arbetstidsförkortning kan klara de delarna, utan det måstevi göra med en aktiv sysselsättningspolifik, en aktiv näringspolitik och en braekonomisk polifik. Arbetsfidsförkortningen är, som säger, ensocial insats för att skapa ett bättre arbetsliv, större möjligheter förmänniskor att delta i olika samhällsinsatser och inte minst enjämställdhetsfråga. Men sysselsättningen är en ännu större jämställdhetsfrågamellan män och kvinnor, . Övertidsuttaget var 1980 i svensk industri. Vad betyder i övertidsuttag i svensk industri? Jo, om man bortserfrån sjukledigheten rör det sig om ett övertidsuttag på omåret. Jämfört med övriga stater är det ett mycket litet övertidsuttag. Om sex timmars arbetsdag 49 (vpk) replik: Vi är helt överens om att vi skall satsa påsysselsättningen. Men är det fråga om att försöka lägga sig till med enhelhetspolitik. Arbetslösheten i vårt land är nu av en sådan omfattning att vimåste ta till alla tänkbara instrument för att komma till rätta med den. Vi är helt överens om att vi skall satsa på den offentligasektorn. Men hur är det på industrisidan? Hur kommer elektroniken att slå? Jo,den kommer att slå väldigt hårt om den nuvarande utvecklingen får fortsätta.Därför tror jag att vi snabbt kommer att tvingas vidta åtgärder för att undvikaden här negativa effekten. Som många har påvisat finns det i samhället resurser fören omfördelning som inte utnyttjas. Dem skulle vi kunna ta i anspråk om vi togtill de maktmedel som vi behöver. Beträffande övertiden tog GustavPersson till ett gammalt trick som jag trodde att han inte behövde använda motmig. Den gamla övertidslagen byggde på helt andra förutsättningar förövertidsberäkningen. kommer vi att räkna rikfigare än tidigare, och desiffror som vi får nästa gång kommer säkerligen att vara betydligt högre ochåterspegla den verkliga övertiden och de verkliga behoven. Eftersom jag harjobbat i en industri med kontinuerlig drift vet jag hur mycket övertid som intehar räknats som övertid i statistiken. Den kanske kommer fram i fortsättningen.Gustav vet att det förhåller sig så. 50GUSTAV () replik: Arbetstidsförkortningen är den mest generellainsats man kan göra för att skapa sysselsättning. 9 protokoll 1982/83:94-97 Om sex timmars arbetsdag rörelsenhar vi alltid hävdat att det är de selektiva insatserna som är de viktiga, omman i botten har en bra ekonomisk politik. Men om man skulle införa enarbetstidsförkortning som en rent generell åtgärd för att få fart på arbetsmarknaden,kommer det förmodligen att betyda - och det är det otäcka - att expansionensker i de mest expansiva delarna av landet och kontraktionen, dvs.neddragningen, drabbar just de områden som är mest utsattasysselsättningspolitiskt. Det är effekten av om man använderarbetstidsförkortningen som en generell åtgärd. När vi skall få en framtidaarbetstidsförkortning måste vi arbeta med selektiva medel för att motverka justde generella åtgärder som en arbetstidsförkortning kan ge upphov till. 51MAJ-LIS LÖÖW (s): Det kanske är bäst att jag börjar med att sägaatt jag inte lägger några ord i mun när jag vill konstateraatt jag tycker att debatten om arbetstiden har fått en slagsidamot begreppet arbetsdelning. Det är på sätt och vis förståeligt eftersomarbetsmarknadssituationen har blivit så allvarlig. Det är också - åtminstoneför den överblickbara framtiden - svårt att se hur någon sektor avarbetsmarknaden skulle kunna ge några stora tillskott av arbetstillfällen. Det är heller inte så konstigt att denna debatt uppstodlångt tidigare och att den har varit intensivare ute i därarbetslöshetssituationen är verkligt desperat. I Sverige harfackföreningsrörelsen värjt sig mot denna lösning. Jag tror att det är riktigt,för det är en defensiv lösning - det är att ge efter för en påtvingadutveckling. Arbetsdelning ger inga som helst garantier för att det verkligenkan bli fråga om generella arbetstidsförkortningar, och det är det vieftersträvar. Risken är i stället stor för att det blir vissa grupper somutsätts för trycket att dela på både arbetstid och lön för att rädda jobben åtsina kamrater, och det kommer säkert inte att röra sig om de grupper som kanskeskulle ha råd att dela på lönen. Men - detta tror jag är viktigt - när vi avfärdararbetsdelning som en metod att förkorta arbetstiden får det inte betyda att vivärjer oss så till den milda grad att vi bortser från det samband som trotsallt finns mellan arbetstidens längd och antalet sysselsatta människor. Att detfinns ett sådant samband är uppenbart. Återigen kan vi göra en internationelljämförelse. Vi har i ofta anledning att konstatera att vi trotsoacceptabelt höga arbetslöshetssiffror har jämförelsevis många grupper med iarbetskraften. Ett bra exempel är vår, internationellt sett, högaförvärvsfrekvens för kvinnor. Självfallet har detta samband med att vi redanhar en jämförelsevis kort arbetstid och ett utbrett deltidsarbete. I den tidigare debatten om kvinnornas arbetsmarknadpekades på hur den förlängning av arbetstiden för kvinnor som sker ocksåinnebär att nytillträdande får mindre utrymme på arbetsmarknaden. Slutsatsenmåste alltså bli att vi inte bara ser till de gamla goda skälen - om jag fårkalla dem så - nämligen de sociala skälen och jämställdhetsaspekterna när vi diskuterar arbetstidsförkortningen. , när vi i det socialdemokratiska kvinnoförbundet som första politiskaorganisation reste kravet på sex timmars arbetsdag och jag kom ut på möten ochdiskuterade detta, väcktes ofta frågan: Räcker arbetskraften till för en sådrastisk nedskärning av arbetstiden? Den frågan hör man aldrig . I ställetär det nog så att allt fler människor ser sexfimmarsdagen som enmöjlighet till en jämnare fördelning av både arbetstiden och arbetstillfällena.Därför måste det vara riktigt att ta med arbetstidsförkortningen som en del -tillsammansmed alla åtgärder, vare sig de nu är selektiva eller generella - av enlångsiktig strategi för att möta de strukturproblem som vi kan överblicka påarbetsmarknaden framöver; Men det är naturligtvis viktigt att det sker på rättsätt. säger att vi socialdemokratiska kvinnorinte har fått gehör i den debatt vi har försökt att driva. Men om vi är överensom att arbetstidsförkortningen måste ske med bibehållen lön kan man inte, somvpk gör, stå här i kammaren och kräva beslut. Vi vet ju att den tillväxt iekonomin som vi skulle ta arbetstidsförkortningen ur i stället, under denborgerliga regeringstiden, har förbytts i reallöneminskningar. Vi tycker alltsåatt vi har fått gehör i och med att DELFA har fått dessa tilläggsdirektiv. Oavsettfrån vilken utgångspunkt man närmar sig arbetstidsfrågorna tycker jag att vihar anledning att se fram mot resultatet av det uppdrag DELFA har fått attgenomföra. Jag är litet förvånad över den negativa och pessimistiskatonen i interpellation i fråga om vad DELFA kan tänkasåstadkomma. Han hakar upp sig på att tilläggsdirekfiven till stor del går ut påatt belysa' olika aspekter i stället för att lägga fram förslag. Men det ärjust precis en sådan belysning av sextimmarsdagens konsekvenser - både dessmöjligheter och dess problem - som vi behöver. Jag bedömer det åtminstone somom vi i det socialdemokratiska kvinnoförbundet såväl som inom partiet - och detgäller säkert även för LO och den övriga delen av fackföreningsrörelsen - är fulltkapabla att dra våra egna slutsatser av vad vi får fram genom en sådanbelysning. Men jag vet förstås inte hur det står till med slutledningsförmågani vpk. Om sex timmars arbetsdag Får jag till att börja med, apropå det somLars-Ove sade om , instämma i kommentarpå den punkten. Jag har haft möjlighet att diskutera de här frågorna med RudolfMeidner vid ett flertal tillfällen. Han har inte ändrat grunduppfattning. Det var på ett seminarium som arbetsmarknadsdepartementetanordnade som tog upp frågorna om behovet av att följa deneuropeiska debatten om arbetsdelning och noga studera de här frågorna. Men viddet seminariet anförde också att ingentinghar fått honom att ändra den grundläggande uppfattning som han haftfidigare, nämligen att en arbetsdelning inte löser några arbetslöshetsproblem. På denpunkten har alltså precis samma uppfattning som Om sex timmars arbetsdag han har haft tidigare. Jag vet att ärganska bedrövad över att han har blivit tillvitad åsikter och synpunkter somhan inte står för. Jag hoppas att bl. a. vill respekteraRudolf Meidners egen inställning. Sedan kritiserar direktiven till DELFAför att där inte finns särskilt mycket sagt om datautvecklingen och problemenframöver på arbetsmarknaden till följd av ökad datorisering och risk för färrejobb med anledning därav. Men på dataområdet finns redan ett flertal offentligautredningar. a. finns inom den s. k.dataeffektutredningen med uppgift att just belysa och ta fram material omdatateknikens effekter på sysselsättningen. Jag anser att det inte finns skäl att låta statligautredningar och delegationer arbeta med samma uppgifter. På det här områdetkommer vi under detta år att få ett material från dataeffektutredningen. Detfanns således inte skäl att ge delegationen för arbetstidsfrågor något särskiltuppdrag på den punkten. Jag vill också något påminna om DELFA:s historia.Delegationen för arbetstidsfrågor kom till , och det skedde efteröverläggningar som den dåvarande arbetsmarknadsministern ochjag hade med arbetsmarknadens parter. Vi var överens med dem om att det fannsstarka skäl att göra en samordnad översyn av arbetstidsfrågorna. Redan då fannsi och för sig många utredningar som sysslade med dessa frågor, men vi behövdeså att säga få ett paraply över dem. Det behövdes också en specielluppmärksamhet kring just frågan om sex timmars arbetsdag. Som om fördes det då en intensiv diskussion om sex timmars arbetsdag, ochden socialdemokratiska partikongressen beslutade att sex timmars arbetsdagskall vara ett eftersträvansvärt mål - målet för arbetstidsförkortningen. När direktiven för delegationen för arbetstidsfrågor gavsvar alltså den dåvarande socialdemokratiska regeringen och LO-ledningen heltöverens om att 30 timmars arbetsvecka, uppnådd genom en förkortning av dendagliga arbetstiden, var det som vi skulle sträva efter. I dessa direktiv sadesdet också: "Det råder vidare full enighet om att det är parterna påarbetsmarknaden som måste avgöra i vilken takt detta långsiktiga mål kan nåsoch hur generella arbetstidsförkortningar skall vägas mot andraarbetstidsreformer och mot andra standarduttag. För att möjliggöra förarbetsmarknadens parter att överblicka och kontinuerligt följa pågående arbeterörande arbetskyddsfrågorna samt ta de initiativ som är nödvändiga för att fåfram ytterligare utredningsmaterial som erfordras bör DELFA tillsättas." Dessa gamla direktiv gäller fortfarande. Vad vi nu hargjort är att vi har gett tilläggsdirektiv. Delegationen har, som jag nämnde i det tidigare svaret,gjort en del utredningar om vad en arbetstidsförkortning skulle leda till. påpekade ställdes i den tidigare debatten ofta frågan omarbetskraften skulle räcka vid en arbetstidsförkortning. Just detförsökte DELFA att belysa i ett utredningsarbete. I denna debatt - speciellt efter de många ord som Lars-OveHagberg har sagt om rättvisa och solidaritet i samhället-skall vi kanske ocksåkomma ihåg att det finns risk för att en arbetstidsförkortning kan förstärka deregionala obalanserna, främst mellan storstadslän och övriga län, men ocksåmellan större och mindre orter. Det utredningsmaterial som DELFA hartagit fram visar att det föreligger en klar sådan risk. Det bör man ha i minnetnär man diskuterar dessa saker. Även om, precis som framhöll,läget på arbetsmarknaden är ett heh annat, finns det risk för att enarbetstidsförkortning genomförd skulle kräva en inflyttningtill storstäderna för att man där skulle kunna tillgodose det ökade behov avarbetskraft som en förkortning skulle medföra. Jag vill instämma i det sade om den debattsom förs om arbetsdelning som ett sätt att lösa sysselsättningsproblemen. Detargumentet skall vi ta avstånd frän. Det finns inga sakliga grunder för att troatt arbetsdelning är en bra väg att lösa sysselsättningsproblemen, att klaraarbetslösheten. Det får naturligtvis inte leda till att vi bortser från att enförkortning av arbetstiden, precis som sade, också får effekter påsysselsättningen. När människor diskuterar arbetstidsförkortning fäster desig ofta bara vid en förkortning av den dagliga arbetstiden. Jag tror att detär ett alltför snävt synsätt. Därför innehåller de filläggsdirektiv som hargetts till delegationen för arbetstidsfrågor flera olika saker. Förutom detgamla och kvarstående uppdraget att jobba vidare med utredningar om sextimmars arbetsdag har delegationen fått i uppdrag att belysa debatten omarbetsdelning, ute i och här hemma. Delegationen har också fått iuppdrag att kartlägga deltidsarbetets utveckling. Vidare har delegationen fåtti uppdrag att titta på förtidspensionering av arbetsmarknadspolitiska skäl.