prot · G60926 · 1982-12-31 00:00:00 — Jag ber att få tacka arbetsmarknadsministern för svaret påmin interpellation. Det är bra aft dubbelspåret äntligen blirav efter långrotningen med detta ärende under de borgerliga regeringarna.Detsamma gäUer fortsättning. Det är också bra medtidigareläggning av statliga arbeten för 42 milj. kr. och att ytterligareberedskapsarbeten kan sättas i gång för 100 milj. kr. I förhållande till denaktuella situationen i torde dock dessa åtgärder vara klartotillräckliga för att radikalt ändra def allt allvarligare arbetsmarknadsläget.Här torde jag liksom arbetsmarknadsministernfå sätta hoppet mera till de andra åtgärder regeringen vidtagit för aftförbättra läget i landet i dess helhet. Jag tänker här på devalveringen, dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna för landet i dess helhet och det särskildakrisprogrammef. Men även sedan dessa åtgärder vidtagits känner jag en stororo för arbetsmarknadssituationen i , särskilt om den sättsin i ett längre tidsperspektiv. Arbetslösheten i länet är i jämförelse medsituationen numera mycket hög. Vårt lands storstadsområden, inkl.Stockholmsregionen, är i absoluta tal våra största arbefslöshetsområ-den. Ochallvarligast av allt är att dessa siffror ökat stadigt . FörStockholmsregionen tillkommer att arbetslösheten är ojämnt fördelad mellanregionens olika delar och särskilt hårt slår mot de mera svaga kommunerna isöder - , och också . Men även i de ekonomisktvanligen starkare kommunerna redovisas numera höga arbetslöshetstal. var det 000registrerade arbetslösa. Detta var fler än motsvarande periodföregående år och fler än 1980. De arbefsmarknadspolitiska åtgärdernaomfattade 14 000 personer, ett i stort sett oförändrat antali förhållande till de föregående åren. minskade efterfråganpå arbetskraft mycket starkt. Genomsnittligt kvarstod för perioden 3 300 ledigaplatser, dvs. 42 resp. färre än 1981 och 1980. Det går därmed femarbetslösa på varje ledig plats mot mindre än en arbetslös på varje ledig plats1980. Samma bild erhåller man om man plockar in siffrorna för oktober . Dåvar det 16 060 arbetslösa, varav 6 060 ungdomar. Förhållandena i övrigt var istort sett likartade. Såvitt jag kan förstå är dessa siffror ett tecken på denstagnation och i vissa fall tillbakagång som drabbat Stockholmsregionensnäringsliv. 1 detta avseende påminner utvecklingen om situationen inom andrastorstadsområden i värt land men också i andra västländer. En strid ström av rapporter redovisar för storstäderna iväst försämrade ekonomier, stigande arbetslöshetssiffror, ökande socialaproblem, hårdare social utslagning och en snabbare nedslitning av denoffentliga miljön. Bakom denna utveckling ligger en djupgående och mycket snabbförändring av storstädernas tillväxfmönster. Sorn påpekas i en - nr13, 1982 - ligger bakom detta djupgående förändringar inom den industriellaprodukfionen. Dessa påverkar vissa delar av industrin hårdare än andra. I ettinternationellt perspekfiv har dock hitfills fack vare vårindustris sammansättning och storlek påverkats i mera begränsad utsträckningän andra storsfäder i väst. Bakom denna utveckling ligger ett förändrat mönster förprodukfionens förläggning, som dels koncentrerats, dels också geografisktdecentraliserats. Den nya internationella arbetsfördelningen börjar underminerade utvecklade industriländerna. I första hand drabbas då storstadsområdena.Samtidigt förskjuts tyngdpunkten beträffande den kvarvarandeindustrisysselsättningen alltmer mot vissa specialist- ochadministrationsfunkfioner. Om arbetsmarknadssituationen i Stockholms-regiofien leder kraffig överrepresentation av tjänstepersonal inom storsfadsin-dustrin. För har detta inneburit att trots en relativtgynnsam branschstruktur uppvisar vår industri sedan 1960-falef en starkarefillbakagång än vad som gäller för landet i dess helhet. Inom den närmasteframtiden har vi att emotse snabba rationaliseringsinsafser även när det gällerden privata och den offentliga tjänstesektorn, vilka insatser sannolikt iförsta hand drabbar sysselsättningen inom storstadsområdena. Detta utgör ettallvarligt hot mot storstädernas samlade arbetsmarknadsutveckling. Def gällerinte minst . Denna förändrade situation för våra storstäder kräver enannan syn pä inriktningen av vår regionalpolifik och näringspolifik, inte minstnär det gäller aft bekämpa den nuvarande ekonomiska krisen. Det går infe längreaft lösa regionala obalansproblem i andra delar av landet genom att flyttaarbetstillfällen. Detta leder bara fill en totalt sett ökande arbetslöshet. Vimåste därför få en regionalpolifik som beaktar hela landefs behov avutveckling. Jag är väl medveten om att dessa frågor infe faller inomarbetsmarknadsministerns ansvarsområde. Men jag upplever att den nyasituationen kräver ett ökat samband mellan arbetsmarknads-, närings- ochregionalpolifiken, inte bara därför aft arbetsmarknadspolitiken fårta konsekvenserna av uteblivna åtgärder inom närings- och regionalpolitiken.Det måste också vara rimligt att man strävar efter att de mer kortsiktigaarbefsmarknadspolitiska åtgärderna i större utsträckning inriktas på sådanaområden där en god utveckling av näringspolifiken kan främjas. Def är mot denbakgrunden jag vill ställa några kompletterande frågor fill arbetsmarknadsministern: Delar arbetsmarknadsministern de farhågor förstorstädernas och framför allt utveckling som jag här gjortmig till talesman för? . Om så är fallet, vill jag fråga: I vilka avseenden ärarbetsmarknadsministern beredd att medverka fill att de arbefsmarknadspolitiskaåtgärderna inriktas på en mera långsiktig förändring av näringsstrukturen ivåra storstadsområden? Den offentliga sektorns, kvinnornas och ungdomarnasarbetsmarknadssituation kommer i den efterföljande debatten att beröras avnågra kolleger till mig. Avslufningvis begränsar jag mig därför till att ta uppett problemområde som jag upplever får allt större tyngd när det gäller behovetav arbefsmarknadspolitiska åtgärder i . fanns def i 3 605arbetssökande med arbetshinder av olika slag. Def gällde bjärt-, lung- ochkärlsjuka, hörselskadade, synskadade, rörelsehindrade och personer med andrahandikapp. Vid månadens slut kvarstod 2 569 arbetssökande med någotarbetshinder av nämnda slag. Det är ett allvarligt problem att dessa människorär så många och att antalet handikappade ständigt ökar. Ufslagningsmekanismernaär hårda, hårdare i storstadsområden än i andra delar av landet. Ur samhälletssynpunkt måste def även i etf kärvare arbetsmarknadsläge vara synnerligenangeläget att dessa människor ges ett rikare liv genom aft arbete kan erbjudas.Skall detta lyckas, fordras en omfattandesatsning när det gäller att skaffa lämpliga arbeten och att komma fill rättamed de arbetshinder som kan föreligga. Inte minst kräver detta omfattandeinsatser från.arbetsförmedlingens sida - insatser som , med de problem somfinns och med hänsyn till den relativt sett svagaarbefsförmedlingsorganisafionen i , knappast kan göras. Mot denna bakgrund vill jag fill sist ställa en fråga somavser läget på det här området: Vilka åtgärder kan arbetsmarknadsministerntänka sig att vidta för att motverka nämnda situafion? AnL 19ANITA (): Aft vara arbetslös är nog bland det värstasom kan drabba en människa som vill arbeta. Jag lyssnade ganska noga filidenallmänpolitiska debatten här i kammaren för någon vecka sedan. Under dendebatten framkom def hur svårt det är rhed sysselsättningen runt om i vårtland. Vi socialdemokrater.från deltog infe inämnda debatt på grund av att vi hade framställt denna interpellation till vårarbetsmarknadsminister. Men även vår region är svårt drabbad av arbetslöshet.Jag har fidigare sagt här i kammaren att jag tror aft de som blir arbetslösa istorsfäderna har en svårare situation. Framför allt gäller det väl våraungdomar. Alla måste vi ställa oss frågan: Vad händer dina och mina barn närdet inte finns vare sig arbete eller utbildning? Jag tänkernu tala om arbetslösheten inom den gemensamma sektorn. Efterfrågan på arbetskraft inom den gemensamma sektornfortsätter aft minska i förhållande till vad som varit fallet under de tvåsenaste åren. juni-augusfi nyanmäldes i genomsnitt 3 000platser , vilket betyder färre platser än och färre än . Störst är nedgången inom hälso- och sjukvården,där def varit en minskning med 40 resp. .' Bland de kvarstående platsernaär minskningen betydligt större, och här är det efterfrågan inomadministrationen som redovisar största nedgången. Rekryteringsläget inom vårdenhar successivt förbättrats. Detta innebär att ett överskott på sökande nu föreligger.Många av dessa har adekvat utbildning. Personalomsättningen har minskatbetydligt. Även frånvaron på grund av studier och sjukdom har minskat.Efterfrågan på sjukskötare är liten, och överskottet på gmndutbil-dadesjukskötare har medfört att många av sjukskötarna återfinns påundersköterskefjänsfer. De ca 350 elever som avslutar sin grundutbildning kommer att få svårigheter när det gäller att finna en adekvatanställning . De flesta kommer aft placeras på vikariat. Andrakommer att få vänta till framemot sommaren innan de över huvud taget kan få ettarbete. Behovet av sjukvårdsbiträden har minskat, främst beroendepå minskad personalomsättning och på def faktum att vikariat nu inte tillsättsi samma omfattning som . Andelen som saknar utbildning har ocksåminskat betydligt, bl. a. beroende på att omsättningen av tillfälligtanställda, enligt uppgift,har minskat. Det nu rådande överskottet på läkare och tandläkare kommer ocksåatt bestå. Även inom kommunerna är efterfrågan på arbetskraft mycketlägre . Mänga kommuner tillämpar anställningsstopp och är ävenrestriktiva vid ersättningsrekrytering. prioriteras emellertidbarnomsorg och äldreservice, vilket kommer att föra med sig en efterfrågan påbl. a. barnskötare - i första hand tills vikariatanställningar blir aktuella. Efterfrågan på lärare har minskat. I förhållande fillförra året har antalet kvarstående lediga platser minskat med en tredjedel, ochi förhållande till 1980 har antalet halverats. De ca 150 lärare som varsladesom uppsägning har alla enligt uppgift återansfällts. I slutet avaugusti fanns det emellertid drygt 500 arbetslösa lärare av alla kategorier, iregionen - en ökning i förhällande till 1981. Av de arbetslösa ärungefär en tredjedel ämneslärare. En lika stor andel är klasslärare. I badagrupperna saknar tre av fyra behörighet. Den nedskärning som pågår vid vissa statliga myndigheteroch förvaltningar, i kombination med ökande datorisering, leder till attnyrekryteringen har begränsats betydligt. Den arbetskraft som efterfrågas ärfrämst datatekniker, ekonomer och mera kvalificerad kontorspersonal. Bara inom min fackliga avdelning i regionen,avdelning 10, som organiserar sjukvårdsbiträden och sjukskötare har vi 600personer som går arbetslösa, och inom den primärkommunala avdelningen är detdrygt 800 personer. sjönk antalet ledigaplatser inom sjukvården . Att det finns ett stort behov av framför alltåldringsomsorg och barnomsorg är vi socialdemokrater helt medvetna om. Det stårdrygt 3 000 patienter i kö för en långvårdsplats i vår region. Jag vet att länsarbetsnämnden och den nya majoriteten ilandstinget kommer att arbeta mycket hårt för aft starta byggnadsobjekt inomden offentliga sektorn, som pä sikt ger oss fler.arbetstillfällen. Jag är övertygad om attarbetsmarknadsministern och hela regeringen kommer aft göra allt som gär föratt minska arbetslösheten. Det är tyvärr inte sä många ledamöter här i kammareni dag, men man kan ju hoppas på att några blir medvetna om attarbetsmarknadssituationen är svår i . AnL 20 (): Under de senaste årfiondena har kvinnornas förvärvssituationförändrats snabbt, och andelen kvinnor som förvärvsarbetar har ökat markant.Ökningen har varit särskilt stark bland kvinnor med barn i förskoleåldern.Tidigare lämnade kvinnorna i stor utsträckning arbetsmarknaden när de fickbarn. återvänder de i flertalet fall relativt snart, även om de är borta entid efter föräldraledighetens slut. Den åtstramningspolitik som fördes av den borgerligaregeringen har utan tvivel bidragit till en ökad arbetslöshet. De svaga ochutsatta grupperna på arbetsmarknaden - dit hör många kvinnor - har drabbatshårt bl. a. fill följd avnedskärningarna inom den offenfiiga sektorn. Som exempel kan nämnas att avdem som får ersättning genom de offentliganställdas arbetslöshetskassor ärkvinnor. utgör kvinnorna av de arbetslösa.Yrkesgrupper som dagbarnvårdare, hemsamariter, outbildade sjukvårdsbiträden ochstäderskor har drabbats hårdast av besparingsåtgärderna inom kommuner ochlandsfing. Den ökade arbetslösheten är en inledning fill en långsiktig försämringav kvinnornas situation på arbetsmarknaden - om ingenting görs. Ända fram fill har vi haft en ökning av den kvinnligaförvärvsfrekvensen. Den utvecklingen har brutits. Def är ett allvarligttecken på att arbetsmarknaden är i olag. vet vi att många kvinnor somarbetar deltid gör detta av arbetsmarknadsskäl - allt fler kvinnor uppger sigvara tvungna att arbeta deltid, därför att de inte får någon annan sysselsättning. Med förfärande konsekvens börjar också massmediadebaftenanpassa sig fill den nya situationen. Kvinnornas speciella egenskaperuppvärderas, modersbilden glorifieras. Barnafödandet görs i aborfdiskussionentill en moralisk plikt, daghemmens värde ifrågasätts. Därför behövs kraftfullainsatser mot arbetslösheten. Både kvinnor och män skall ha rätt till arbete. Urjämställdhefssynpunkt är därför sysselsättningen allra viktigast. De åtgärdersom regeringen har satt in och föreslagit är steg i rätt riktning. De stora skillnaderna i sysselsättningsgrad mellan kvinnori olika delar av landet består eller har förstärkts. Skillnaden ärstörst mellan storstadsområdena och skogslänen. Kvinnornas högstasysselsättningsnivå finns i och i åldersgrupperna . Iåldersgruppen är sysselsättningsgraden mot i övrigalandet. På mindre orter finns inte ens var fjärde kvinna i denna åldergrupp påarbetsmarknaden.De regionala olikheterna speglas inte enbart i antalet kvinnorsom har arbete, utan också i antalet timmar de kan få arbete. På orter medbättre tillgång på arbete arbetar fler kvinnor heltid, medan situationen är denomvända på orter med få arbetstillfällen. Där är några fimmars arbete per dagmycket vanligt. Relativt sett är således sysselsättningen för kvinnor iStockholmsregionen högre än i övriga landet. Men konstaterar vi attsysselsättningen i regionen är ojämnt fördelad. Det finns många mindre orter,det finns glesbygdsområden även här, där det är svårt för kvinnor att få ettjobb, och där brist på allmänna kommunikationer och barnomsorg gör def omöjligtför dem att pendla fill andra orter. Tillgänglig arbetsmarknadsstatistik visar att de nyanmäldaplatserna i länet minskade i förhållande till antalet såväl 1981 som 1980. Deyrkesområden som vidkänts de största relativa minskningarna i förhållande fill1980 är administrativt arbete samt kontors-, fillverknings- och vårdarbete -således typiskt kvinnliga sysselsättningsområden. Vidare har andelen platser med utbildnings- ocherfarenhetskrav ökat och likaså andelen vikariat, vilket har negativ inverkanpå kvinnornas sysselsättning. Så här är situationen inom etf par typiskt kvinnligaområden. Inom varuhandeln uppges antalet sysselsatta vara lägre än för etf årsedan. Mycket få företag uppger brist på arbetskraft. Det eventueUapersonalbehov som kan föreligga vid arbetstoppar täcks genomdeltidsanställningar. Många av de .större varuhusen tillämpar fortfarandeanställningsstopp. förutses fortsatt minskning avantalet anställda. Inom näringsgrenen samfärdsel har behovet av arbetskraftminskat kraffigt. F. n. finns många sökande på varje ledig plats. Behovet avbussförare är så gott som täckt,, liksom behovet av spärrvakter ochtunnelfågförare. Det här drabbar naturligtvis både kvinnor och män, men det ärett område där kvinnor har kommit in i allt störreutsträckning. Inom hotellr och restaurangbranschen efterfrågas alltjämtvälutbildade kockor och kallskänkspersonal. Vad beträffar annan mindrekvalificerad personal har efterfrågan minskat, främst beroende, på attpersonalomsättningen sjunkit. Till detta kommer också situafionen inom denoffentliga sektorn, men det området ämnar jag infe beröra eftersom tidigaretalare har tagit upp det. AnL 21MONA (): har medvetandet ökat ihela samhället om att def kanske största problemet vi har i ärungdomsarbetslösheten. Den har drabbat fiotusentals ungdomar vars förstakontakt med arbetslivet har blivit beskedet att just de inte behövs, aft detinte finns någon plats för dem, att de är onödiga. I var detta länge ett ganska okäntproblem, men det är det inte längre. har vi i statistiken inte ettspeciellt stort problem, men vad vi nu måste börja göra är aft titta bakorristafistiken och se antalet. För det är unga människor som var och en av dessasiffror handlar om. var i 6 057 arbetslösaungdomar anmälda fill arbetsförmedlingen. 2 020 delfar i arbetsmarknadspolitiskaåtgärder. Men def kanske allvarligaste är att den största gruppenarbetslösa ungdomar är den , alltså de som redan har skaffatsig en utbildning, de som har gjort allt det samhället kräver av dem för aft deskall få en plats i arbetslivet men som trots det får allt svårare att hittavägen in-i arbetslivet. Utvecklingen av antalet lediga arbeten visar också attkraven på arbetslivserfarenhet och ren yrkesutbildning ökar. Def är krav somungdomarna får allt svårare att motsvara. De kan alltså inte konkurrera om defå lediga platser som finns. Totalt kvarstod 2 470 arbeten i . 84 %av dem krävde utbildning eller erfarenhet. Def här märks också på attityden hos allt fler ungdomarsom man möter i . De litar i allt mindre utsträckning på demyndigheter som skall hjälpa dem till rätta. Tilltron fill samhället har alltsåminskat. vill jaginte säga någonfing ont om det fina arbete som görs ute på arbetsförmedlingar,i kommuner, osv. Jag vill bara peka på den oro som växer fram i justungdomsgruppen. Till detta kan man också lägga det faktum att det varnära 11 000 som sökte men infe kom in på gymnasieskolan här i Stockholm.Ungdomen vet således att def krävs utbildning, men ännu räcker omfattningen avden inte fill för att täcka def stora behov vi har. Många undersökningar här i regionen visar också att deungdomar som här hamnar utanför arbetsmarknaden får allt värre sociala problem.Långtidsarbetslösheten och utförsäkringarna har ökat mycket de senaste åren.Att detta sker på landefs kanske rikaste ort gör vare sig situationen bättreeller problemen mindre svårlösta. Def som gör situafionen här så speciell är dén miljö somfinns runt om ungdomarna: dels alltmer utarmade förorter med ett mindrefrifidsutbud och färre arbetsplatser, dels en större koncentration tillStockholms centrum. Där finns kommersialismen ständigt närvarande med sina kravpå att ha pengar. Missbruket av alkohol och framför allt häsch blir ett alltstörre problem bland arbetslösa ungdomar. Det här är också ett faktum som de som sysslar med sådanaaffärer är skrämmande medvetna om och infe drar sig för ätt utnyttja. Def ärotäckt enkelt att i en storstad bli helt anonym och försvinna in i vimlet medsina problem utan att någon egentligen märker det. Allt detta gör att detkanske är svårare att ung och arbetslös i en storstad än påandra håU. Trots aft situafionen när det gäller både arbete ochbostad är så svår här flyttar fortfarande många förhoppningsfulla ungdomar hit.Förra året kom det en ung människa från flyttandes till Stockholmvarje dag, med förhoppningar och förväntningar. De mötte en mycket svår socialsituation. Som framför allt Äke Wictorsson tidigare framhållituppvisar också en mycket allvarlig utveckling när def gällerindustriarbetena. Jag ser med stor oro på den sociala situation som kanuppkomma i en storstad när ungdomen känner sig utanför både arbetsmarknad ochbostadsmarknad. Jag är övertygad om aftarbetsmarknadsministern fill fullo delar min uppfattning om det allvarliga iungdomsarbetslösheten. Jag vet också att det har hållits många anföranden här ikammaren om den. Därför skall det här inlägget ses som en uppmaning aft trotsdet svåra läge som landets ekonomi befinner sig i inte glömma bort de tusentalsarbetslösa ungdomar som finns här i , att inte glömma bort den svårasociala miljö som finns här i storstaden. Förväntningarna på, förhoppningarna om och förvissningarnaom att den här regeringen skall klara detta bättre än den förra är stora.Ministerns svar visar också att filltron fill framtiden är stor. Med gemensammaansträngningar i kommuner, landsting och från regeringen tror jag vi kanlyckas återskapa ungdomens tro . AnL 22TOMMY (vpk): Def är många talare i den här debatten. Detkanske visar vilken vikt man har anledning att tillmätasysselsättningsproblemen här i regionen. 1 lördags sade arbetsmarknadsministern på ettrepresentantskapsmöte inom HTF, att man räknade med att arbetslösheten skullevarit om,man infe hade satt in de arbefsmarknadspolitiskaåtgärderna, som skulle täcka . Jag tror att det är för lågt räknat.Man bör rimligen också räkna in mängden av förtidspensionerade som på ett ellerannat sätt ställts utanför den ordinarie arbetsmarknaden. Gör man det kommerman säkert att finna att den egenfiiga arbetslösheten här i landet är och därutöver. Det gäller aft på olika sätt skapa förutsättningar för attfå fram jobb, och def gäller att fä fram i första hand fasta jobb. Självfalletmåste man vidta drasfiska åtgärder i form av beredskapsjobb m. m. Menjag tror ändå aft man måste ha siktet inställt på att samhället skall lösasysselsättningsproblemen via fasta jobb och inte med hjälp av tillfälligaberedskapsjobb, och jag skall utveckla def litet grand. Det har av borgerliga statsråd under en rad år anförts aftStockholm inte varit särskilt drabbat av arbetsmarknadsproblem om man jämförmed övriga landet. Något liknande andas också slutklämmen i arbetsmarknadsministernssvar. Jag tror aft man får vara litet försikfig med sådana slutsatser. Demänniskor som ställs utanför arbetsmarknaden har i storstaden helt andraproblem att dras med än vad man har på andra håll i landet. kommunisterna har under de år som varitaktuella inte accepterat uppfattningen att skulle varaspeciellt lyckligt lottad. talar dock både myndigheter och andra om aftsituationen är en annan och att svårigheterna är större också i . Det finns självfallet många olika orsaker till def. Vi haren besvärlig och ojämn näringsstruktur här i länet. Ungefär var tredje är anställdinom den offentliga verksamheten, var sjätte är anställd inomtillverkningsindustrin. 40 000 industrijobb har lagts ned . Vihar här i regionen fått en struktur som mera är baserad på service och allmännatjänster än på tillverkning. Jag tror att det är en allvarlig obalans, som man måsterätta fill. Och jag tror infe aft man kan göra def genom att ställaförhoppningar till def privata näringslivet. Sådana förhoppningar avspeglar sigsåväl i svaret som i def anförande som arbetsmarknadsministern höll ilördags och i den s. k. minibudgefen. Det omfattande investeringsprogram man pratar om ärnaturligtvis bra. Def innebär satsningar på områden inom regionen som det ärnödvändigt aft satsa på: energi, kommunikation och byggnadsverksamhet. Men vadsom är mindre bra är de konsekvenser man drar av devalveringen m. m. Man sägeraft man måste sänka kostnaderna för företagen för aft få till ståndökad produktion och investeringar i dessa företag. Jag tror aft det är uttryckför en övertro på marknadskrafterna från socialdemokraternas sida. bordeockså de ha givit klart belägg för. Det går inte att kommendera fram jobb, sadearbetsmarknadsministern vidare . Nej, det tror infe jag heller. Mendef går definitivt aft skapa industrialiseringsplaner och utvecklingsprogramför att den vägen kommendera fram, eller i varje fall skapa, nya jobb. Man kaninom ramen för etf utvecklingsprogram för exempelvis framtidssyftandebehovsnäringar satsa på samhällsägda och kooperafiva företag inom dessabranscher. När det gäller frågan om beredskapsjobb och andraarbetsmarknadspolifiska satsningar på kort sikt finns det utan tvivel storaproblem.