prot · G609157 · 1982-12-31 00:00:00 — En annan fråga är om det dessutom inte är så atten utbyggnad av den privata sjukvården skulle få göras på bekostnad avkvaliteten. Det gäller ju att ge alla människor likvärdiga möjligheter tillvärd när sådan behövs. Det är här den stora skillnaden finns mellan osssocialdemokrater och , och jag tror inte att jag behöver säga mer omdetta. talade om den översyn avhögkostnadsskyddets utformning som vpk har begärt. Men en sådan påskyndar inteärendet. I utskottsbetänkandet hänvisas till de utredningar som pågår. Det ärfråga om att få fram resultat snabbt, och det gör man inte genom att företaytterligare en översyn, utan det blir kaka på kaka. Margö var också inne pä frågan om huruvida vpkbevakat de här frågorna i utskottet, och det är möjligt att man till en del harvarit inne på dem. Men vi måste se på frågorna om familjetillhörighet och annati ett sammanhang, och i det avseendet har det genom Margö inlägginte framkommit något nytt. 33 () replik; säger att det inte finnsnågra undersökningar som visar att det blir billigare med privat vård än medoffentlig vård. Nej, det är riktigt. Men jag tror att det blir billigare, ochLars-Åke säger att man inte kan uttala sig om det. I reservation nr 2har vi föreslagit en utredning av bl. a. detta. Om riksdagsmajoriteten skullebifalla den reservationen får vi en utredning, och då får vi också reda på omdet blir billigare. 34 (); Jag tänker ägna ät min motion1818. Den tar upp ett udda, dolt, men därför inte oväsentligt problem. Problemet drabbar helt och hållet kvinnor. Det är måhändadärför det är dolt. Kvinnors problem och kvinnors sjukdomar hör ju inte till desaker som man i appeller på gator och torg, i slutna sammanträdesrum eller iden här kammaren alltför ofta talar om och talar för. Det är i stället så, attmed den maktstruktur vi har i vårt samhälle tenderar dessa frågor att gömmasundan, nästan förlöjligas och motarbetas. Min motionhandlar om epilering, dvs. borttagande av generande hårväxt. För mångafler än vad man kan ana är detta ett stort problem. blivitvarse sedan jag skrivit den här motionen och många kvinnor från olika 48 delar av landet berättat hur de,för att exempelvis kunna stå ut med att gå till- jobbet,eller för att deras barn skall acceptera att krama dem eller sitta i deras knä,har fått ge ut till privat behandling, utförd avhudterapeuter. Man har nämligen inte fått sjukvårdshuvudmannen, ,att anse det vara ett medicinskt problem utan enbart ett kosmetiskt, som alltsåinte berättigar till ersättning från . I mitt hemlandsting, , har manvarit föregångare på så vis att man jämställer epilering med sjukvårdandebehandling, och kvinnor kan efter remiss fä behandling pä samma villkor som fört. ex. sjukgymnastik, alltså med en egenavgift pä . Det är bra. Men långtifrån alla landsting betraktar, som jag sade, epilering som sjukvårdande behandling.Stockholms läns landsting gör det inte, inte heller exempelvis länslandsting. Man löser problemet - om man över huvud taget gör det - genomfondmedel eller genom socialbidrag. Detta måste man betrakta som mycketmärkligt. Många är de goda råd som läkare gett förtvivlade kvinnorsom söker hjälp för sin hårväxt. Det kan t. ex. låta så här: Men inte skall duvara så förtvivlad för detta - tänk på alla medelhavskvinnor, så vackra de är isina svarta mustascher! Det är ett direkt citat från en läkare. Och det är isanning en klen . tröst i en besvärlig situation. Man snuddar nästan vid tankenatt göra en spegelbild av vårt samhälle och sätta in en man som får ettliknande besked i en liknande situation. Jagskall inte göra det-bara tänka det.Och tanken blir absurd. Men att spegla verkligheten i motbild visar ofta på enabsurd verklighet. För att hjälpa alla de kvinnor som bor i län därlandstinget inte vill ge denna hjälp, vill jag ställa följande fråga tillutskottets talesman: utskottet att epilering skall betraktas somsjukvärdande behandling? Jag tror att det vore bra att få ett klarläggande påden punkten. Det konkreta problem som jag redovisat i min motionhandlar om att man inte kan erhålla behandling mer än en, i undantagsfall två,gånger per dag. Med de reseavstånd som finns i ett glesbygdslän blir detorimligt, allra helst som man t. ex. för att ta bort hår pä överläppen måstebehandla läppen vid fyra till sex behandlingstillfällen för att varje härsträskall vara behandlat en gäng. Sedan mäste varje hårstrå gås över ytterligare5-15 gånger för att definitivt försvinna. Detta drar ut och blir ettorimligt lidande för patienten, ett lidande som skulle kunna undvikas elleråtminstone minime-ras, om det hade varit möjligt att göra flera behandlingarvarje dag. Det skulle dessutom minska kostnaderna både för samhället och förden enskilde. Man kan då ställa sig frågan: Varför har det blivit såhär? Varför har man utecklat en praxis i som är till men förpatienten och står i strid med intentionerna hos oss lagstiftare? Jag vill inte klandra i . Manbygger sitt handlande på vad sagt. Man har skickat pappertill mig, bl. a. ett yttrande från en konferens som riksförsäkringsverkethållit. Där står det klart och tydligt: "Ersättning för mer än enbehandling under måste tillhöra undantagen." Bidrag tdl den psykiatriska vården, m. m. 4 protokoll 1982/83:157 Bidrag tdl den psykiatriska vården, m. m. Att ett centralt verk inte förmås skapa en praxis somgagnar patienterna tycker jag är märkligt. Det står ju i strid medlagstiftarnas intentioner. Jag gläds därför ät att utskottet skriver som det gör ochsom vi hörde redogöra för i sitt anförande. Man konstateraratt det inte föreligger några formella hinder för att erhålla flerabehandlingar per dag. Man konstaterar att de hinder som exempelvisförsäkringskassan i reser inte har stöd i någon författning elleranvisning. Man konstaterar slutligen - och det känns mycket bra - attekonomiska konstruktioner inte får styra vårdens innehåll och uppläggning, ensanning som det kommer att ta att få gehör för men som är mycketviktig. I och med dessa konstateranden är jag nöjd med behandlingen av minmotion och yrkar bifall till utskottets hemställan pä denna punkt. Jag hoppas avslutningsvis, herr talman, att det somLars-Åke och jag nu har sagt hörs ända in i riksförsäkringsverketssammanträdesrum, sä att man kan ändra praxis till gagn för patienterna - intesom nu till förfång för patienterna. Anf.35 () replik: Jag har under den här utskottsbehandlingenfått lära mig ett nytt ord - epilering. Jag hade inte uppmärksammat dettidigare. Det är en viktig fråga. Jag vill hänvisa till att utskottet behandlade dettaärende. Enligt gällande bestämmelser utgår ersättning för medicinskkosmetologisk behandling i de fall denna är ett led i behandlingen av en visssjukdom och behandlingen utförs inom den offentliga värden eller avprivatpraktiserande läkare som är ansluten till sjukförsäkringen. Det är alltsådessa regler som gäller. Det kan naturligtvis finnas tveksamma fall. Det är intemeningen att denna form av vård skall vara rent kosmetologisk utan man skallkunna konstatera att en sjukdom föreligger, t. ex. en psykisk sjukdom, som lättkan vållas av sådana besvär som det här är fråga om. Vid behandlingen av ärendet 1979 inkom yttranden frånLandstingsförbundet och om hur man ser på detta, och jag troratt vi kan klara det på ett ganska enkelt sätt. Men jag anser att det ärolyckligt att man bedömer på olika sätt i olika delar av landstingsområdena.Jag menar att detta inte bara får vara skönhetsvärd; man måste också bygga påsjukdomsbegreppet. Det är vår mening om möjligheten att få epilering, och jagtror att den möjligheten kommer att föreligga. 36 () replik: Jag är helt överens med omatt detta skall vara medicinskt motiverat. F. ö. vill jag tacka för svaret -jag är mycket nöjd med det. 37GÖTE (): Jag vill börja med att yrka bifall till demoderata reservationer som är fogade till socialutskottets betänkande 40.Orsaken till dessa reservationer är det faktum att vi från moderat sida intekan acceptera den uppgörelse som regeringen har gjort med sjukvårdshuvudmännen.Vi anser att man pä nytt skall ta upp förhandlingar på denna punkt. Vi vill också ha en besparing på närdet gäller anslaget till den psykiatriska värden - det bidrag som staten skallge sjukvårdshuvudmännen för /84. Detta statsbidrag är enligtvår uppfattning att betrakta som ett generellt, allmänt bidrag, och det är inteknutet till speciella prestationer frän sjukvårdshuvudmännens sida när detgäller just den psykiatriska värden. Jag vill slå fast att en minskning avbidraget inte får någon direkt konsekvens speciellt för den psykiatriskavården, utan skall ses som en minskning av sjukvårdshuvudmännens inkomstertotalt sett. Orsaken till att vi lägger fram detta förslag är detsamhällsekonomiska och statsfinansiella läget. Vi har också i partimotionenföreslagit att kommuner och landsting skall ha nolltillväxt under kommande år.Om man följer detta förslag kommer inte kommunernas finansiella situation attförsämras i förhållande till vad som blir fallet om man förutsätter den höjningsom har gjorts i propositionen och i uppgörelser i övrigt. Landsting som har enspeciellt svår situation kommer att fä ett riktat stöd enligt förslaget ipropositionen. I denna fråga anser vi moderater att det speciellt riktadestödet skall ökas med ytterligare 100 milj, kr., under förutsättning att denbesparing som vi föreslår på vinner bifall här i kammaren.Det kanske kan förefalla ganska drastiskt att sänka det speciella stödet, menvi mäste ändå karakterisera det som ett generellt statsbidrag till landstingen.Orsaken till detta, herr talman, är ju helt enkelt det budgetekonomiska lägetoch de budgetunderskott som vi har beträffande statens finanser. Vi moderaterser mycket allvarligt på detta. Först och främst gäller det budgetunderskottet.Under 1982/83 beräknas det av regeringen till . Detinnebär att underskottet blir ca 16 miljarder större än vad förra regeringenhade beräknat. Det är således en inycket kraftig ökning av budgetunderskottetpä ett enda år. Detta innebär i sin tur att vi snart är uppe i ettbudgetunderskott på . Om vi ser i långtidsbudgeten, som presenteras ikompletteringspropositionen, finner vi en kartläggning av konsekvenserna förbudgetutvecklingen /88. Dessa konsekvenser baseras på redanfattade beslut och gjorda åtaganden. Trots underskattningar när det gällerutgiftstillväxten ökar underskottet i långtidsbudgeten till 120 miljarderkronor /88. Andelen av BNP skulle då motsvara , och statsskuldenskulle växa till mot i dag.Detta är en oacceptabel utveckling. Ändå har man i långtidsbudgeten utgått frånväldigt positiva grundförutsättningar, så positiva förutsättningar att vi inteanser dem vara realistiska. En annanfaktor är den offentliga sektorns ökning. Bidrag tdl den psykiatriska vården, m. m. Nr 157 innebär regeringens politik framförallt en mycket kraftig ökning av de Fredaeenden offentliga utgifterna . Dereala offentliga utgifterna förväntas nu öka 27 mai1983 ' °' ' snabbare än vad regeringenräknade med eller jämfört med tidigare . Den offentliga utgiftsandelen stiger därigenom Bidrag tid den '" BNP. Detta är också en oacceptabel ökning. nsykiatriska vår- ' P kommuner och landsting finner vi att dessa ökade den m m nyanställningarna under 1970-taletmed ca 41 000 personer netto . dag utgörandelen kommunalanställda en fjärdedel av hela arbetskraften. Detta är litet avbakgrunden till att vi anser att vi nu måste bryta denna utveckling. Som jagsade inledningsvis, herr talman, innebär detta inte att vi anser att man skallminska speciellt på ambitionen beträffande den psykiatriska värden. Detta måsteses som ett generellt statsbidrag till landstingen. Utifrån detstatsfinansiella läget anser vi moderater att vi inte har råd med en så generösstatsbidragsgivning till kommuner och landsting som f. n. Jag vill också understryka att besparingar egentligen inteär så allvarliga gentemot kommuners och landstings ekonomi som den ekonomiskapolitiken i stort. Här har faktiskt regeringens ekonomiska politik mycketnegativt påverkat kommunerna och landstingen. Låt mig bara nämna exemplet attför varje procentenhet lägre pris- och lönekostnadsökning förbättras dekommunala finanserna med 1983. När vi nu ser deytterligare kostnader som landsting och kommuner får till följd av regeringenspolitik, anser vi moderater att det i första hand är genom den övergripandepolitiken man måste komma till rätta med de problem som finns - också påkommunal och landstingskommunal nivå. Jag ber med dessa ord att än en gång få yrkabifall till de moderata reservationerna. 38 INGA (vpk): I proposition 174 kan man spåra positivatendenser från regeringens sida när det gäller att förändra den psykiatriskavården. Det verkar som om regeringen nu är beredd att medverka till attförändra boende och levnadsvillkor för de människor som vistas inom denpsykiatriska vården. Övergången till öppnare värdformer inom psykiatrin hargått mycket långsamt, trots att det talades om vikten aven decentralisering, en förändring. En av orsakerna till svårigheterna att förändra psykiatrinhar varit statsbidragsreglerna. föreslås i den aktuella propositionen vissaförändringar av statsbidragen i rätt riktning. Man kan dock ifrågasätta ominte det 5-procentiga tak som sätts för mentalvårdsbidragets utveckling kommeratt hämma de förbättringar som så väl behövs inom psykiatrin. Framför allt kanman förvänta att utbyggnaden av den sektoriserade psykiatrin kommer att mötasvårigheter genom detta. som föreslås skall utgå för varje person i ettlandsting utgör en principiellt viktig form för att stimulera till öppnare vårdformer. Men detta 52 bidrag borde inte bara utgå under1984 utan permanentas som statsbidrags- När jag läste proposition 174 var jag osäker pä om dessa24 kr. verkligen Nr 157 skulle betyda något reellt och storleksmässigt. Demänniskor som jag talade Fredaeen den med för att få reda på om bidrageträckte - det var förstås sådana som var 9 1003 verksammainom vården - talade om för mig att det blir ett bra tillskott. de sadeockså att det var mycket dåligt att bidraget skall utgå bara . Ridrag till den Det försvårar nämligen planeringen och gör det hela ryckigt ochosäkert. Det psykiatriska vår-riktiga vore, menade man, att för en tidframåt permanenta detta bidrag, så . att kommunerna och landstingen hannkomina någon vart i decentraliseringen eller i förändringen av denpsykiatriska vården. sade - visserligen i en replik till MargöIngvardsson - att vi behöver veta mer om förändringen av den psykiatriskavården för att kunna göra en sådan permanentning. Men jag skulle vilja påståatt vi inte behöver veta mer om den psykiatriska vården för att våga fatta ettsådant beslut. Vi har talat om detta och vet att det är bl. a. sådanahär riktade bidrag som behövs. Psykiatrin måste samarbeta med både socialtjänst,primärvård och sjukhus för att möjliggöra en utslussning av människor från destora mentalsjukhusen till ett boende på andra villkor och i andra former. Medden nya socialtjänstlagen har kommunerna det yttersta ansvaret för människorsvälbefinnande. Det ligger med andra ord ett stort ansvar pä kommunerna attförverkliga den förhoppning som ställs pä en förbättrad och annorlundapsykiatri. Kommunerna bör därför tillförsäkras ekonomiska resurser för attförverkliga detta reformarbete, som i hög grad blir beroende av hur bl. a.hemtjänsten är utbyggd och organiserad ute i kommunerna. Utskottet säger beträffande vpk-kraven att man häller medom att det kommer att ställas stora krav på kommunerna vid omvandlingen avpsykiatrin. Men man drar inga slutsatser av detta konstaterande, som görs på s.8, utan man nöjer sig med att luta sig på socialberedningen, somsocialutskottet sä ofta gör. Jag menar att det finns all anledning att bifallavpk-kravet att tillförsäkra kommunerna ekonomiska resurser för att de skall fåen chans att förverkliga omvandlingen av psykiatrin. Vi menar också i vpk attkommunerna via måste beredas möjlighet att arbeta i den nyahälso- och sjukvårdsberedningen. Likaså borde RSMH beredas möjlighet att deltai denna delegations arbete när psykiatrifrågorna står på dagordningen. Till detta säger utskottet att man tycker det ärsjälvklart att beredningen i förekommande fall inhämtar synpunkter päorganisationerna, eftersom dessa organisationer har en specialkunskap i dessafrågor. Jag har låtit mig nöja med den skrivningen när det gäller representationför och i den nya hälso- och sjukvårdsberedningensarbete. Men jag har reserverat mig när det gäller värdebeständigheten för detsärskilda bidraget, och när det gäller kommunernas behov av att få ekonomiskagarantier för att förändra psykiatrin. Jag yrkar bifall till dessa reservationer. Nr 157 Anf. 39 (); Fredaeen den Herr talman! Reservationerna i socialutskottets betänkande nr 40 är 27 mai1983 varandras motpoler. I moderaternasreservationer vill man minska det statliga ekonomiska stödet till vården av psykiskt sjuka, och i vpk;s Bidragtill den reservationer syftar man till attöka den statliga bidragsgivningen. nsykiatriskavår- '''" g'"""'**ör förslagen som rör den psykiatriska vården ligger, vilket har den m m påpekats här, en överenskommelseom bidrag till denna vård för år 1982-1984,som statens förhandlingsnämnd har ingått med företrädare förLandstingsförbundet . efter det att överenskommelsenträffades rekommenderade sjukvårdshuvudmännen att godkännaöverenskommelsen. Vad som återstår är alltså ett godkännande frän riksdagenssida. Bidragsbeloppen i överenskommelsen för åren 1982-1984måste anses skäliga, och bör därför godkänna överenskommelsen. Jagyrkar bifall till utskottets hemställan. Mot detta vänder sig både m och vpk. inte någon liten marginell del, utan två tredjedelar av hela anslaget.Att ha den åsikten bör naturligtvis innebära att man yrkar på nya förhandlingarmed , och det gör också i den första reservationen.Att ta det andra steget, nämligen att föreslå att skall tabort två tredjedelar av anslaget är däremot helt orimligt, även om man tyckeratt överenskommelsen är för frikostig. Samspelet mellan staten och landstingensom sjukvårdshuvudmän kan naturligtvis inte gä till på det viset. Det böranmärkas att redan har fattat beslut om att anslå ett belopp som mednära nog samma summa, 2,5 miljarder, överskrider det vill anslå.Men det beslutet vill man alltså nu riva upp. Viktigare än den invändningen är naturligtvis de effektersom ett sådant förfarande skulle få på värden. Även om det är ett anslag somgår in i landstingens allmänna ekonomi är det naturligtvis orealistiskt att troatt inte ett bortfall med två tredjedelar skulle få effekter på derasmöjligheter att bedriva vården i den omfattning som man nu gör. Om man vill tabort anslaget, borde man förhandla fram en ny överenskommelse, där man tarhänsyn till denna vårdform i skatteutjämningsbidraget. Det är ingen orimligståndpunkt, men enligt min mening är det orimligt att yrka på att riksdagenskall ta bort, som sagts, större delen av anslaget utan en sådan omförhandling.Även vid en dylik förhandling skulle det naturligtvis vara orealistiskt atttänka sig att man i ett slag kunde bli av med så mycket pengar utan att detfick effekter på värden över huvud taget och i första hand den psykiatriskavården. Den psykiatriska vården är stadd i snabb förändring. Vihar diskuterat det häri kammaren redan under detta riksmöte.Förändringen går mot öppnare värdformer. har instämt i att vi bör haen sådan förändring och t. o. m. velat driva på den. Men attta bort två tredjedelar av anslaget för den här vården är naturligtvisinte att omvandla värden utan att avveckla den! 54 förändring som skulle drabba en avde i alla avseenden svagaste grupperna i samhället- och det är ett sätt att spara som inte kan biträda och inteheller utskottsmajoriteten. Jag yrkar därför, herr talman, avslag påreservationerna 1 och 2. Vpk vill gä i den andra riktningen och indexerakostnaderna för de aktuella åren. Överenskommelse har träffats efter enförhandling. Sjukvårdshuvudmännen är alltså medvetna om vilka villkoröverenskommelsen baseras på och har av den. Det betyder att man kan planera utifrån kända förhållanden. Detbetyder vidare att man måste spara och rationalisera, men man vet vad man haratt rätta sig efter. I ett läge när vi av statsfinansiella skäl försökeravveckla så mycket som möjligt av automatiken i utgifterna, är det rimligt attta bort automatisk följsamhet också vad gäller detta anslag - men pä ett sådantsätt att sjukvårdshuvudmännen kan planera för framtiden och så att det inte gårut över kvaliteten i vården. När det slutligen gäller frågan vilka ökade krav somkommer att ställas på primärkommunerna i takt med att den psykiatriska vårdenblir mer och mer öppen har, som utskottet påpekar, socialberedningen i uppgiftatt klarlägga detta. Vidare kommer det att finnas ett särskilt bidragsom stimulerar utvecklingen i riktning mot öppnare värdformer. Några nya överläggningar är inte påkallade i det häravsnittet. Jag yrkar därför avslag också på reservationerna 3 och 4 och bifalltill utskottets hemställan. Bidrag tid den psykiatriska vården, m. m. 40GÖTE (): ordförande säger att det ärorimligt att besluta om en sådan här besparing när det gäller statsbidragettill landstingen i ett enda sammanhang. Man kan i och för sig ifrågasätta vadsom är orimligt resp. rimligt. Jag sade frän talarstolen att höjning avarbetsgivaravgiften innebär ungefär 1,4 miljarder i ökade kostnader förkommuner och landsting. Såvitt jag kommer ihåg har bl. a. ochdet parti han företräder, för inte så länge sedan varit med om att höjaarbetsgivaravgiften, vilket således har kostat kommuner och landsting ganskamycket pengar. Också ett sådant beslut skulle väl vara orimligt. Jag tror att vi snarare mäste se de'speciella förslag sompartierna lägger fram i ett sammanhang, med utgångspunkt i partiernas totalapolitik. Och i det sammanhanget är inte vårt förslag orimligt. Sedan är inte detta, som jag sade frän talarstolen, någotspecialdestinerat statsbidrag, utan det är att se som ett generellt bidrag. Detinnebär att kommunernas och landstingens ekonomiska utrymme minskar, men dettaär också syftet, eftersom vi av samhällsekonomiska skäl inte har råd ochförutsättning att fortsätta den expansion som hitintills har skett. Det mest orimliga, enligt uppfattning, är detfaktum att vi har ett budgetunderskott som skenar i höjden. Det kommer attinnebära oerhörda konsekvenser för landstingens ekonomi, för de enskilda medborgarnastrygghet och inte minst för landsting och kommuner - om vi inte nuär beredda att lägga fram förslag som kan synas orimliga sedda Nr 157 enbart ur en viss synvinkel men somi ett samlat perspektiv måste vara helt Fredaeenden rimliga, om vi skall klara våraekonomiska problem och komma till rätta med 27 maj1983 budgetunderskottet. Bidrag tid den "f' '' NGA (vpk); psvkiatriskavår- " talman! Jag håller med när han säger att den m m reservationerna i det härbetänkandet är varandras motpoler. villbromsa utvecklingen, medan vpk vill påskynda utvecklingen, förändringen avpsykiatrin. Kommunerna kommer att behöva ekonomisk hjälp för att förverkligaintentionerna om den nya psykiatrin, framför allt i dagens läge, när de flestakommuner befinner sig i en svår ekonomisk situation. Slopandet av indexklausulen i överenskommelsen innebärminst två saker - dels att standarden äventyras, dels att reformeringen ocksåäventyras. Det är märkligt att man slopar den här indexklausulen, somstatsmakterna talar om hur viktigt det är att reformera psykiatrin i riktningmot öppnare former. Om man vore beredd - som ju för sin delsäger sig vara - att stödja utvecklingen mot öppnare vårdformer, bordeutskottet också vara med om att inte ta bort den här indexklausulen, för detförsvårar både upprätthållandet av standarden och reformeringen, som vihoppas skall gå mycket snabbare framöver än . Jag tycker det är inkonsekvent om man talar/ör enpsykiatri med öppnare vårdformer och inte ger vare sig kommunernaeller landstingen möjlighet att förverkliga detta. 42 (): drar en parallell till höjdaarbetsgivaravgifter. Ja, låt oss göra det.