prot · G60941 · 1982-12-31 00:00:00 — Den är fortfarande mycket, stor. Deekonomiska prognoserna ser rätt bekymmersamma ut och lovar ingensnar förbättring. Jag tror därför att något överskattar denposifiva förändring i det ekonomiska läget som skulle ha skett.-Däremot medgerjag gärna aft den nu sittande regeringen har en annan attityd till eri radfrågor än de borgerliga regeringarna hade. Det gäller också själva dengrundläggande inställningen till utlandsinvesteringarna, vilket jag påpekade imitt första inlägg. Def som enligt min mening är problemet med regeringens ochKjell-Olof Feldts attityd av vänfan är följande: Def finns etf direkt ochaktuellt samband mellan de snabbt växande utlandsinvesteringarna och deekonomiska problemen hemma i . Utlandsinvesteringarna försvårar ansträngningarnaatt motarbeta krisen, att öka investeringar och produktion inom landet och attminska arbetslösheten. Def sambandet får vi inte tappa bort i debatten. Def obestridliga faktum som föreligger är ju atttillväxten i de stora internationellt verksamma företagen i allt högre gradsker genom utlandsproduktion. Det har skett en fyngdpunktsförskjutning av desvenska företagens produktionsverksamhet. Detta kan komma att beskära denmöjlighet att öka exporten som regeringen hänger upp sin ekonomiska strategipå. Det är därför så mycket mera märkligt aft regeringen nu inte vill vidtanågra åtgärder som riktas mot kapitalexporten och utlandsinvesteringarna. Def finns, om vi skall återvända fill själva detbakomliggande händelseförloppet, 18 stora industrikoncerner som är heltdominerande när def gäller Om åtgärder mot kapitalexport och industriutflyttning utlandsinvesteringarna.De svarar för av antalet utlandssysselsatfa vid fillverkningsbolag. ISverige sysselsätter de av industrianställda.Sysselsättningen minskade med 19 000 i de svenskaföretagsenheterna. ökade antalet anställda i dotterbolag utomlandsmed nära 140 000. Andelen anställda utomlands inom gruppen har ökat från till 60 % 1981. finns de tendenser som jag nämnde i mitt förstaanförande, nämligen en relativt låg svensk export till dotterföretagen och enbetydande import därifrån fill , ökad export från dotterföretagen tilltredje land och tendensen att forsknings- och utvecklingsverksamheten flyttarut alltmer. Den samlade bilden av den här utvecklingen tycker jagtecknas på ett bra sätt i en artikel av och i DagensNyheter ; "En aUt högre andel av produktion och sysselsättningsker utomlands. De svenska enheterna har minskat eller stagnerat, somden utländska produktionen expanderat. Detta har medfört aft det snarare äruflandspro-duktion än export som är det mest betydelsefulla sättet att förse deutländska marknaderna med varor; i synnerhet gäller defta de mestinternafionaliserade företagen." Varför vill inte regeringen dra några slutsatser av dennautveckling? Det kan infe vara riktigt aft avvakta. Regeringen bör enligt minmening handla . Faktum är nämligen aft utlandsinvesteringarna ipraktiken är fria enligt många bedömare. Åtminstone borde man kunna gå fillbakaoch bedöma effekterna på bytesbalansen. Jag kan inte följa ihans argumentering på den punkten. Jag tycker aft def han sade i vår debatt förett år sedan fortfarande står sig gentemot de skäl som han nu åberopar. Och debedömningar som man gör i fortsättningen måste gälla hela koncerner. Jag villfråga: Varför skulle det vara omöjligt eller svårt, som i interpellationssvaret? Det är koncernerna som är de strategiskthandlande i det här sammanhanget, och def är dem man måste granska. 5Ekonomi- och budgetminisfern ; Den debatt som C.-H. och jag hademed min företrädare om regeringens åtgärd att slopabytesbalanskravet gällde faktiskt inte om det skulle återinföras utan varförman ville avskaffa det. kanske erinrar sig att den debattenblev något förvirrad. Def visade sig att den dåvarande ekonomi- ochbudgetminisfern levde i den föresfällningen aft kravet inte skulle betydanågonting för kontrollen av ufiandsinvesteringarna. Han ansåg att den skulleske med samma skärpa eller brist på skärpa som . Det gjorde att manefter den debatten kanske inte var riktigt klar över varför bytesbalanskravetavskaffades, om kravet inte ansågs ha någon betydelse för valutasfyrelsensgranskning av utlandsinvesteringarna. Jag är fortfarande oklar över vilkenbetydelse det egenfiigen har. Jag vill också anknyta till vad jag har sagt fidigare,nämligen aft större delen av uppgången av de svenska företagensutlandsinvesteringar under 1970-falet har skett när bytesbalanskriterieffaktiskt ingått i prövningen. Det är detta förhållande som gör att jag frågarmig vad C.-H. egenfiigen vill att vi skall göra. Vi har alltså haft en prövning av ufiandsinvesteringarnadär vi har ställt krav på att dé får ske bara om de har gynnsamma verkningar påexporten från och om de sfimulerar produkfion och sysselsättning iSverige. Frågan är om den prövning vi har inte alls tar sikte påatt uppnå de resultaten eller om man inte kan nå dem med den här typen avprövning. Vi kanske måste göra mer grundläggande förändringar i prövningen avutlandsinvesteringar. Regeringen har alltså infe ansett att vi har underlag föraft göra någon mer grundläggande förändring av denna prövning. Det är ingenatfityd av typen vänta och se, def är att så snart det går skaffa underlag förbeslut. Jag noterar att inte ens C.-H. är beredd att gå längreoch kräva en ändring av grunderna för prövningen av utlandsinvesteringar. Här kommer vi kanske till en punkt som borde redas ut. Defär själva attityden till internationaliseringen av de svenska företagen. Jaghar hört C.-H. tala om defta. Han är mycket vältalignär def gäller att beskriva de negafiva konsekvenserna av att svenska företagär internationella och multinationella. Men jag har aldrig Hört honom drakonsekvenserna av sin klagan. Det han i grunden klagar över är att ären öppen ekonomi, att vi i hög grad är beroende av export och import. Läget harju blivit aft många svenska företag till är beroende avutlandsmarknaden och att ca 500 000 anställda inom industrin är direkt beroendeav vår export för sin sysselsättning och sina inkomster. Vi har haft ett problem aft brottas med. Jag har ansettatt det är väldigt svårt att bara vifta det problemet åt sidan med någraklagomål över att företagen är internationella. är etf litet land meden liten hemmamarknad. Hur skall vi kunna kräva att företagen skallspecialisera sig, att de skall ligga i den teknologiska fronten, som defkallas, och att de skall konkurrera med världskoncerner med enorma resurser?Hur skall vi kunna kräva av de svenska företagen att de skall ha hela sinverksamhet förlagd enbart till ? Hur skall vi kunna säga att svenskaföretag skall vara likvärdiga med de internationella och mulfinationellaföretagen i alla avseenden utom i ett enda; de skall ha all sin verksamhetförlagd till ? Det är möjligt att det finns förutsättningar för sådanakrav, men så länge vi inte har klargjort detta - utan får konstatera att viinfe kan kräva av de svenska företagen att de skall vara internafionella i allaavseenden och ändå i vad det gäller sin verksamhet enbart ha denna förlagd fillSverige - får vi nog acceptera att de också är internationella i sinverksamhet, dvs. har sammansättningsföretag, försäljningsbolag och i vissa fallockså produktionsföretag utomlands. Vad vi skall förhindra, genom olikaåtgärder, är aft de flyttar ut den väsentliga delen, nämligen kunnandet,forskningen och den teknologiska utvecklingen från det här landet. Det kan vibara göra, C.-H. Om åtgärder mot kapitalexport och industriutflyttning Om åtgärder mot kapitalexport och industriutflyttning ,genom aft se till aft def finns goda betingelser för detta i och att viför en ekonomisk politik som kan göra att företagen i dessa avseenden vill varasvenska och fortsätta att lägga tyngdpunkten av sin verksamhet i . Jagtror inte att C.-H. , så mycket kommunist han än är, skullevara beredd att gå ut och kräva att vi rent av förbjuder alla svenska företagsutlandsinvesteringar, all internationell verksamhet från svenska företags sidai utlandet. Om han är beredd aft göra detta, är det litet konsekvens i vad hansäger. Men då får han också vara beredd att säga att vi stänger Sverigesekonomi, ställer om den så att vi blir självförsörjande och oberoende av exportoch import. Då förordar han etf helt annat ekonomiskt system och då tar hanverkligen i för att uppnå de resultat som han i övrigt vill uppnå i fråga omsysselsättning och produktion. AnL 6CARL-HENRIK (vpk): Först vill jag säga att jag blev litetöverraskad när sade att den debatt som vi tillsammans hade medförre ekonomi- och budgetministern .förra året inte gällde omdet här bytesbalanskravef som den borgerliga regeringen hade avskaffat skulleåterinföras. Hur kunde göra dessa skarpa attacker mot herrWirtén om han inte ville ha någon ändring? Och hur förklarar man densocialdemokrafiska motion som samtliga socialdemokrater i finansufskoftetfillsfyrkte och röstade för här i , där def iittryckligenkrävdes att bytesbalanskravef skulle återinföras, om inte hadeden inställningen? Här har det alltså skett en påtaglig ändring i attityden.Vad man skriver i motioner då man befinner sig i oppositionsställning vill maninfe genomföra då man kommer i regeringsställning. Detta är ju ett obestridligtfaktum, . frågade: Vad skall vi då göra, finns detöver huvud taget någonting som vi kan göra? Jag måste säga att jag är förvånadöver att en regering som snabbt vill rätta till allt vad som hargjorts dåligt i def här landet är så fullständigt renons på idéer när defgäller det här området och visar denna hjälplösa atfityd. Men det finns några saker som man kan göra. Först vill jagpeka på de tvä som nämndes i den socialdemokrafiska motionen 1173.1 mofionenframhölls att man borde återinföra bytesbalanskravef, som ju innebär att vi ivalufasfyrelsen får en verklig granskning av utlandsinvesteringarna. Bland demsom debatterar den här frågan i pressen är det allmänna omdömet att det nu intesker någon verklig prövning. I den socialdemokratiska motionen nämndes också en annansak som man kan göra, nämligen att ta upp diskussioner med de storamultinationella koncernerna och försöka övertyga dem om nödvändigheten av attförlägga en större del av investeringarna och produktionen inom , dvs.inte flytta ut produktionen i samma takt som f. n. Det är svårt att säga om defgår att komma någon vart i det här avseendet, men det var i varje fall en socialdemokrafiskinställning så sent som aft vi borde förfara på detta sätt. En tredje sak som jag tycker man skall göra är att ta uten avgift eller skatt på utlandsinvesteringarna. Formellt får man då läggadefta på de fillstånd som valutastyrelsen lämnar, eftersom det är def enda somkan kontrolleras. Då invänder någon att utlandsinvesteringarna minskar, så attdef inte blir några pengar kvar. Jag tror emellertid att det är viktigt att åstadkommadubbel effekt: aft göra utlandsinvesteringarna dyrbarare och därmed förmå desvenska storföretagen aft förlägga mer av investeringarna i , och sedankan det ju också ramla in några sekiner till statskassan, och det är ju f. n. ihög grad önskvärt. Sedan fog upp en allmän diskussion omhuruvida skall ha någon export och import eller inte, dvs. om vi överhuvud taget skall ha någon utrikeshandel. Han menar att det egentligen finnsbara två ståndpunkter. Den ena attityden är att vara för att vi harutrikeshandel, och dä måste man också låta dessa stora multinationella företagbete sig hur som helst, härja hur som helst och flytta ut så mycket som helstur . Den andra attityden är aft förbjuda all utrikeshandel. Han menaratt däremellan måste man välja. Det är ju, fru talman, ett helt orimligt sätt att ställafrågan. Det är väl rätt självklart att etf land som , med dessförutsättningar och produktionsinriktning, måste ha en utrikeshandel. Mendiskussionen gäller ju vilken grad av exportberoende som bör ha. Dengäller också möjligheterna att ingripa mot den tendens som är så stark ochsom innebär en fyngdpunktsförskjutning till utlandet av de svenskastorföretagens produk-fionsverksamhef - någonfing som självkonstaterar i sitt svar på min interpellation, och som ju är etf faktum. Det ärdet man måste komma åt. Vi skall inte tvingas välja mellan extremer som bägge ärorimliga. Här handlar def om en ekonomisk-politisk strategi som är nyttig förlandet som helhet. Och det kan infe vara nytfigt för landet som helhet att destora svenska företagen fortsätter aft fiytta ut allt större delar av sinprodukfion, sina investeringar och' sin forsknings- och utvecklingsverksamhetfrån fill ufiandet. Det är i det sammanhanget som vi vill attregeringen skall ingripa. Om åtgärder mot kapitalexport och industriutflyttning AnL 7Ekonomi- och budgetministern : Fru talman! Det tycks vara påmodet bland kommunisterna i riksdag aft blåsa upp sig ordenfiigt f. n.Här fann C.-H. det vara passande att hävda aft den svenskaregeringen i stort sett intar en attityd av total hjälplöshet, passivitet ochuppgivenhet. Men var hamnar C.-H. själv efter alla sinastöddiga påhopp? Det är kanske inte så enkelt att vara kommunist. Vad hankräver gäller alltså två förslag i en socialdemokratisk motion. Det ena är attvi skall återinföra en teknisk förutsättning för valutastyrelsens prövning avutlandsinvesteringar. Det andra är att regeringen - den av honom så djuptföraktade regeringen - Om åtgärder mot kapitalexport och industriutflyttning skallövertyga de internafionella koncernerna om att de skall investera i . Ioch för sig kan jag försäkra C.-H. , i den mån def intresserar honom,att vi är livligt sysselsatta med detta. Men nog är det bra klent, om nu landet skall ha ettkommunistiskt parti, att ni infe är beredda att ta i någonsfans mot deninternationella kapitalismen. Vad blir det av alla de stolta parollerna? Är defallt, def här - aft en socialdemokrafisk regering är ert hopp, att vi skallsamarbeta med storfinansen? Vore det infe passande att stämma ner tonen, C.-H.Hermansson? Däremot är C.-H. en typisk svensk kommunist pådet viset att hans avstånd fill verkligheten är betydande. Internationellaavtal, förhållandet på marknaderna, svårigheterna för ett litet land att klarasig i världkonkurrensen - till defta har han ett enormt avstånd. Det är klarfatt det är bekvämt att kunna ösa sin vrede infe bara över kapitalismen utanockså över socialdemokratin. Men det är inte särskilt hjältemodigt att efterallt detta komma med de krav på insatser som C.-H. Till slut; När def gäller vad vi har sagt tidigare omprövningen av utlandsinvesteringar och möjligheten att på nytt fä upp frågan omen skärpning av våra regler med , så vill jag säga aft jag är fullt bereddatt göra det det finns ett underlag för detta. Men det är inte allssäkert att det är bytesbalanskravef som är det enda och det avgörande. har vi ju faktiskt gått igenom den här frågan i tväutredningar som snart är färdiga, och det är inte så mycket ett besked fillC.-H. som till svensk industri aft när de utredningarna är färdigakommer regeringen att ta upp denna fråga och allvarligt pröva vad som kan görasför att få en inriktning av utlandsinvesteringarna som stämmer med svenskaintressen. Vi kan alltså inte förbjuda dem. Det vore fel att rent ut förbjudadem, men det är nödvändigt att inrikta dem så att de stärker svensk indusfrioch inte försvagar den. Det är en långt mer komplicerad fråga än den C.-H.Hermansson har kunnat belysa i sina statistiska övningar här . AnL 8CARL-HENRIK (vpk): Jag överlåter åt de fåtaliga närvarandekammarledamöterna och övriga intresserade att avgöra vem som blåser upp sig.Jag tycker att med det här inlägget har nått en nivå där jagför tillfället infe är så intresserad av att fortsätta att delta idiskussionen. Det är riktigt att det är beskedliga krav vi har ställt:Men inte ens dem vill ju gå med på. Med anledning av denpressdiskussion som har förekommit vill jag emellertiduttrycka förhoppningen att regeringen sitter kvar och i varje fall vidtar endel beskedliga åtgärder på det här området. Överläggningen var härmed avslutad. 3 §Svar på interpellation 1982/83:32 om arrendepolitiken AnL 9 Justitieministern : 1. om regeringenunder innevarande valperiod ämnar lägga fram förslag om friköpsrätt förarrendatorer, 2. om regeringenunder innevarande valperiod ämnar tillskapa friköpsrätt för tomtmark, så attäldre arrendatorer som äger bostadshus på ofri grund kan friköpa marken, 3. vilken den nyaregeringens arrendepolifik är i övrigt. Arbetet inom regeringen är så fördelat aft def är jag somskall svara på interpellafionen. Någon allmän rätt till friköp av arrendegårdar har aldrigförekommit i . Men personer med eget hem på annans mark kunde fidigare,med stöd av ensittarlag, i viss omfattning lösa till sig marken.Ensittarlagen är upphävd. Jordabalken, som trädde i kraft ,innebar en genomgripande arrendereform. I princip skapades en enhetliglagstiftning för hela arrendeområdet. Enligt jordabalken har jordägare ocharrendatorer en betydande avtalsfrihet i ekonomiska angelägenheter. Samtidigtskyddas arrendatorerna genom vissa tvingande regler, t. ex. när det gällerbesittningsskydd. Arrendelagskommiftén har i sitt slutbetänkande (SOU1981:80) Arrenderätt 2 tagit upp många arrenderättsliga frågor av varierandesvårighetsgrad och betydelse. Beredningen av betänkandet inom regeringskanslietpågår f. n. med inriktning på en proposition . När det gäller frågan om friköpsrätt för arrendatorer harkommittén stannat för att infe föreslå någon sådan rätt. Kommitténs bedömninghar godtagits av så gott som samtliga remissinstanser. förslag innebär i övrigt en inteoväsentlig förändring av den allmänna inriktning som arrendelagstiftningen ficki och med jordabalkens ikraftträdande. a. föreslås en ökad användning avtvingande regler på arrendeområdet. Kommitténs förslag har i dessa delar fåttett blandat mottagande hos remissinstanserna. För egen del anser jag aft den allmänna inriktning somarrendelagstiftningen fick genom jordabalken fortfarande i huvudsak har godaskäl för sig. Jag har emellertid inte tagit slutlig ställning tillhuvudfrågorna i arrendelagskommitténs slutbetänkande och är därför infe bereddatt närmare ange vilka förändringar av arrendelagstiftningen som kan bliaktuella. AnL 10JÖRN (vpk); Seden bjuder att man tackar statsrådet för etfinterpellationssvar. Men jag kan - innan jag går in på själva sakfrågan - inteunderlåta att kommentera svarefs utformning. Jag gör det inte för att försökavara kitslig, utan mer som reflexioner till interpellationsinstitutetsanvändning i . Som de flesta svar är även defta mycket formellt, formelltnästan infill utslätning. Jag frågar mig hur pass meningsfullt def är aft svarainterpellanter med sådana här kortfattade redogörelser, som egentligen inte gernågonting nytt utan mest upprepar kända fakta. Med anledning av historieskrivningen kan jag notera attensittarlagen eller varianter av den har funnits ända och att det ioch för sig har en intressant historisk bakgrund då den fillkom och att detinfe var någonting nytt som kom till 1925. Men jag tror att def vore bra omstatsråden i den nya regeringen fill vilken ju ändå knyts vissa förhoppningaräven från vårt håll inte skulle vara så förtvivlat bundna av tomma former, utankunde mera gå in på att framföra verkliga synpunkter, värderingar ochresonemang om de problem som berörs. Jag är också en aning missnöjd med aft svaret begränsarsig till den vad jag vill kalla rent legalistiska sidan av saken. Jag ställdeursprungligen min interpellation till jordbruksministern. Def vare mig fjärranatt blanda mig i regeringens ärendefördelning, men arrendeproblemet är ju ändåvida mer än bara ett rättsligt problem. Det är också ett socialt ochjordbmkspolifiskt problem. Jag tycker att man kunde ha väntat sig att ocksådessa sidor - och rent av primärt dessa sidor - skulle ha berörts i svaret. Mintredje fråga i interpellationen syftade ju dit: Vilken är den nya regeringensarrendepolifik? vill jag inte att detta skall tas som någon ovilja motstatsrådet . Vi kommer att göra det bästa möjliga av saken sådan denligger. Def finns väl möjligheter för oss aft återkomma i många sammanhang. vill jag emellertid också i sakfrågan säga aft jag ärnågot besviken. Jag är besviken på själva grundtonen i svaret. Vad def härhandlar om är inte i första hand hur frågan har beretts, hur olikaremissinstanser har uttalat sig osv. Frågan är social och politisk. Det gäller fören regering att ha en politisk inställning, en inställning som man lägger ibotten när man ser på arrendefrågan och på de olika detaljer som genomutredningen har aktualiserats. Det är här som jag gärna skulle ha velat se något mera avprogramförklaring från den nya regeringen. Ser man inom regeringenarrendeproblemet som den kontroversieUa samhällsfråga det är? Ser man det somen konflikt mellan ägandets makt och brukarens krav? Grundfrågan är ändå: På vems sida sfär man? Står man pågodsägarnas, kronans och kyrkans sida - eller står man på arrendatorernas? Iinterpellafionssvaret framhålls att arrendelagskommitténs betänkande som juinfe innehåller något förslag om friköpsrätt har godtagits av sä gott somsamfiiga remissinstanser. Vad säger def? Det säger bara att etablissemanget isamhället, de härskande intressena och jordägarna har godtagit det. Vi vetnämligen - och det vet säkert statsrådet - att arrendatorerna inte hargodtagit def. En av de mest livaktiga arrendatorföreningarna i landet, , har överlämnat en utförlig skrift som är en helprogramförklaring i frågan , som den är. en intressant historiskexposé. Skriften är fillfinnandes i departementets hyllor. Arrendeproblemet är väsentligen en del av helasmåbruksproblemef. Det är därför självklart ett politiskt problem förregeringen och för def socialdemokratiska parfiet, pä samma sätt som viuppfattar det för värt parti. Defta är nämligen sä att småbrukare ocharrendatorer i vissa delar av landet -och inte bara i de sydsvenskastorbruksbygderna utan också i mycket hög grad i norra och i de norralänen - utgör etf betydande tillskott fill bl. a. den socialdemokratiskaväljarkåren. De är till stor del besvikna på sina intresseorganisationer inomlantbruket liksom pä den borgerliga regeringens politik, och man förväntar signågonting av den nya regeringen. Det är då frågan uppstår om denna regeringsallmänna inställning. Den förra socialdemokratiska regeringen avskaffadeensittarlagen. Detta avskaffande var ju ett led i den koncentrationsprocessinom jordpolitiken som man drev..Avskaffandet, som skedde genom beslut iriksdagen 1967, kom till under krifik från en rätt stor skara socialdemokrafiskariksdagsledamöter, liksom från kommunisterna här i . Def var ju så påden tiden aft jordbrukspolitiken och andra delar av samhällspolitiken varfärgad av en urskillningslös syn på koncentrationens fördelar utan att man haderätt beaktat de både sociala och ekonomiska följder som kom vid ett onyanseratfillämpande av denna koncentrafionsprincip. De kritiska rösterna mot koncentrafionspolitiken har sedandess blivit starkare, inte minst i det socialdemokrafiska partiet om jag ärrätt underrättad. Därför återkommer frågan , mot bakgrund av den fidigareattityden från tidigare socialdemokrafiska regeringar: Hur tar ni ställningfill dessa frågor? Ligger det helt utanför den socialdemokratiska åskådningenatt kunna tänka sig att införa friköpsrätt för arrendatorer? Eller,om vi sänker snöret ytterligare, kan man diskutera någon form av brukningsrättför en arrendator som inte kan påfordra köp? Def är inte allfid en arrendatorhar anledning att påfordra köp. Def är dyrt att köpa, rrian sätter sig i skuldoch det kan bli problem. Men någon form av brukningsrätt kan ge en helt annankvalitet ät den säkerhet som en brukare av jorden måste kunna känna i det härlandet. Hur ser man på def faktum att det är mycket svårt förarrendatorerna aft hävda sina intressen, på grund av arrendenämndernassammansättning men också på grund av den ofta omständliga proceduren och desubjektiva värderingar som ligger fill grund när man skall värdera och bedömaett ärende. Vi har exempel frän min hembygd, där tydligen godsägarna kan kännasig lugna.