prot · G60990 · 1982-12-31 00:00:00 — Om vi inte hade fått besked, framför allt frånforskarsamhället, om att man anser att slutförvaringsmetoderna kan lösas, hadevi över huvud taget aldrig sagt att vi ville använda kärnkraften somenergikälla. Vi har dock motsatt oss - ochriktigheten häri bekräftas av Castaingrapporten - att man nu slutligt Om slutförvaringen av radioaktivt avfall Om slutförvaringen av radioaktivt avfall Det är bl. a. av det skälet som vi nu vill gå vidare med enförbättrad lagstiftning. Den slutsats som man kan dra av Castaingrapporten är inteatt de metoder som använts slutligt underkänns, utan att rapportenpekar på precis de problem som också vi har uppmärksammat. Framför alltrekommenderar den just den strategi som vi står för och som vi avser att låtaprägla den kommande lagstiftningen, nämligen fortsatt intensivt arbete för skall få fram bättre metoder. 46PÄR (): får jag väl ge upp - det tycksvara omöjligt att få energiministern att diskutera det som jag har tagit upp imin interpellation och i två anföranden, nämligen problemet med de tillståndsom redan är givna. Låt mig först kommentera antalet. fick alltsåinte tillstånd enligt villkorslagen. För det kärnkraftverket gällerspecialregler. Vi kanske då kan kompromissa om att det är fyra kärnkraftverksom har fått tillstånd enligt villkorslagen. Men det är en detalj isammanhanget. Jag måste först klargöra att villkorslagen inte binder ossvid något alternativ. Jag förstår att man, i alla de svårigheter som man kanuppleva som energiminister, har ett starkt behov av att lägga en tungskuldbörda på sina föregångare. Men faktum är att anledningen till att beslutom upparbetning forcerades fram var kärnkraftsindustrins iver att få dessatillstånd. Att man valde upparbetningsalternativet berodde inte på någrauppmaningar från regeringen. Jag vet att man tvärtom från regeringen fick rådetatt söka enligt bägge alternativen. Det förekom alltså inga uppmaningar frånden dåvarande regeringen att kärnkraftsindustrin skulle inrikta sig enbart påupparbetning. Förklaringen till att man ändå gjorde det är väldigt enkel: detvar den metod som ansågs vara enklast för att uppfyllakraven. Det ställs större krav på säkerhetsåtgärder i slutförvaringen om manicke har upparbetat avfall. Det är där ansvaret ligger. Men detta har vi diskuterat i omgångar tidigare, så varförfortsätta och envisas med att driva den här linjen? Det intressanta är ju vilkaslutsatser vi skall dra . Den frågeställning som jag har tagit upp är: Vilkaslutsatser skall vi dra när det gäller de kärnkraftverk som redan har fåtttillstånd, när Castaingrapporten nu tydligen underkänner grunden för detillstånden? Där kommer vi tillbaka till kärnfrågan: Vilkenutgångspunkt skall man ha? Skall man vidhålla de krav som ligger ivillkorslagen och som jag har förutsatt kommer att ställas också i den nyalagen, att man innan man får börja producera högaktivt avfall skall kunna visaatt det finns en metod som fyller högt ställda säkerhetskrav när det gäller atthantera detta avfall - inte för att binda sig för att sedan använda den metodenmen med möjlighet att göra den bättre framöver? Eller skall man nöja sig meddet som talade om i sitt senaste anförande, nämligen att manskall ha något slags försäkringar om att det kommer att gå att finna en sådanmetod? Det vore ett allvarligt steg tillbaka i säkerhetstänkande. Att säga att"det kommer att gå attfinna" är ju bara en profetisk utsaga, en gissning som kan varakvalificerad men trots allt bara är en gissning. Alla uttalanden om framtidenhar en osäkerhet i sig. Bedömningarna kan slå fel. Det skulle vara intressant att få ett klart besked: Kommerden nya regeringen att gå ifrån grundtanken att man, innan man får startakärnkraftverk, skall kunna visa att det med nu känd teknik är möjligt atthantera avfallet på ett säkert sätt? Eller kommer man att säga att nu skall manfå starta kärnkraftverk utan att det finns någon teknik framme som fyller högtställda säkerhetskrav när det gäller avfallshanteringen? Det vore i så fallmycket allvarligt och oroväckande. Sedan har vi frågan om statsrådet och regeringen ärberedda att göra en utvärdering av Castaingrapportens bedömningar, med tanke påden metod på basis av vilken man har gett de här kärnkraftverken tillstånd. Omman finner att tillstånden vilar på osäkra grunder blir frågan om man är bereddatt undersöka vilka slutsatser man bör dra för de här kärnkraftverkensvidkommande. Är man det, eller är man det inte? Det vore mycketvärdefullt att få ett besked om detta. Om slutförvaringen av radioaktivt avfall verkar ha skruvat nerhörapparaten, åtminstone mentalt och intellektuellt, och det är inte förstagången jag har anledning att konstatera detta. Först måste jag rätta på en mycket viktigpunkt. Det förvånar mig att han inte känner till vad det här är fråga om.Barsebäck fick ju fortsatt drifttillstånd enligt en specialbestämmelse,inskriven i villkorslagen. Jag kommer inte ihåg om det var 2 § eller 3 §, mendet förhåller sig på det viset. För det andra, , det avgörande steget togs juav de regeringar som gav tillstånd enligt upparbetningsalternativet, trots attdet fanns ett annat alternativ. Ansvaret härför kan man aldrig skylla på någonannan, aldrig. Dessutom gav man ju utförseltillstånd, för att inte tala om har stiftat den här lagen och givit laddningstillstånd utan att ta upp decentrala frågor som vi nu diskuterar och som också berörs i Castaingrapporten. Det var närmast en barmhärtighetsgärning från min sida attinte gå ännu längre in på vilka slutsatser man skall dra av Castaingrapporten.I så fall skulle man finna att det i rapporten riktas en obarmhärtig kritik motjust de metoder för hantering av de här frågorna som de borgerliga regeringarnaanvände . Det är på punkt efter punkt ett instämmande i vårstrategi. Som förstår håller vi på och arbetar. Vi hartagit del av Castaingrapporten och utvärderat den, men vi är inte färdiga meddet arbetet. De slutsatser jag nu för, som jag tror, fjärde gången redovisar äremellertid våra slutsatser. Jag tror inte att man kan komma fram till någraandra. Det finnsen sak som är direkt felaktig i det säger, vilket jag Om slutförvaringen av radioaktivt avfall redantidigare påpekat, nämligen att Castaingrapporten slutgiltigt skulleunderkänna någon metod, framför allt någon metod som är aktuell i . Manhar pekat på vissa problem med slutförvaringen. Det gäller just de problem somvi talatom. Vi har ju sagt att innan man uttalaratt något är heltsäkert - som ni har gjort - måste det här ut. Visst måste man ange ett ansvarsfullt sätt att hanteraavfallet. Detta är själva förutsättningen för att man skall kunna bedrivaverksamhet på det här området, det skall självfallet återspeglas i alllagstiftning. Det här fanns f. ö. också med i atomenergilagen förevillkorslagen. Det är en helt annan sak att på osakliga grunder påstå har funnit en metod som är helt säker, vilket är det ställningstagande somni har gjort och som vi har kritiserat. Vi har alltså för vår del krävtytterligare utvecklingsarbete och långt bättre metoder än dem som ni hargodtagit som helt säkra. Jag vill också säga att Castaingrapporten handlar omslutförvarsmetoder som används i . De barriärer som man där användereller diskuterar för det förglasade avfallet är inte desamma som de som äraktuella i . Dessbättre är det så att vi trots allt - det ärriktigt-fortfarande har möjlighet att gå vidare på detta område och få frambättre metoder än dem som ni har godtagit. Det är hela poängen. Jag tror inte att det lönar sig att jag flera gångersvarar på frågor av , förrän han behagar skruva upp hörapparatenoch lyssna och tänka på vad han hör. 48PÄR (): väljer nu att gå til! någotslags personangrepp och ifrågasätta mitt mentala tillstånd. Jag tycker alltidatt det är väldigt tråkigt när en debatt i en så viktig fråga urartar på detsättet. Jag skall försöka avstå från att själv delta i den typen av ordväxlingoch i stället återgå till sakfrågorna. Det är möjligt att denna regel, enligt vilken 2startades, rent redaktionellt var inskriven i villkorslagen. Jag böjer mig härnaturligtvis för energiministerns sakkunskap. Poängen var att det inte var deregler som kännetecknar villkorslagen som tillämpades, utan det var enspecialreglering som gällde just det verket, och det är det som är detväsentliga. Hur man sedan redaktionellt har placerat in denna paragraf ärkanske av mindre intresse. Jag vill också påpeka att jag aldrig har påstått attCastaingrapporten slutgiltigt underkänner denna metod. Vad jag har sagt är först och främst bör undersöka vilka konsekvenserna är för den metod somlåg bakom godkännandet av dessa verk och att mycket tyder på att den innebäratt man inte kan säga att det är fråga om en säker förvaring eller attden fyller högt ställda säkerhetskrav. Vad jag förgäves har försökt få en diskussion om är vilkakonsekvenser man bör dra bl. a. för de kärnkraftverk som har fått tillståndenligt villkorslagen, om man nu drar slutsatsen att Castaingrapporten visar attvi i dag intekan hävda att detta är säkra metoder som fyller högt ställda säkerhetskrav. Jaghar försökt hävda att denna grundsyn, att man innan man får startakärnkraftverk skall ha visat att det finns teknik för en säker förvaring i någonvettig mening, kommer att fortsätta. Jag kan konstatera att under hela den långa debatten harBirgitta inte velat gå in på denna kärnfråga, dvs. vadvi gör med de verk som redan har startats. Det är när jag konstaterar det somjag alltså blir beskylld för att höra dåligt fysiskt och psykiskt. Men jag troratt en noggrann granskning av protokoll kommer att visa att BirgittaDahl inte vid ett enda tillfälle under denna debatt och inte heller i självainterpellationssvaret har gått in på denna fråga om vad vi gör med dem somredan har fått tillstånd. Jag beklagar det, för det var det som jag ville fåbelyst med min interpellation. Jag konstaterar ändå att det verkar som om inställningen att man också i fortsättningen skall behöva visa att detfinns en i någon rimlig mening säker förvaringsmetod innan man börjar produceraavfall. Jag har också upprepat ett antal gånger att det gäller både förvillkorslagen och - får man förmoda - för en framtida lagstiftning att detfaktum att man har visat hur en helt säker förvaring kan ske inte innebär binder sig för att den också skall gå till på det sättet. Detta innebär attpåståendet att Castaingrapporten är en svidande kritik mot den politik som harförts tidigare inte är riktig. Även villkorslagen gav frihet att vidareutvecklade förvaringsmetoder som man hade redovisat för att få tillstånd. Det är alltsåinget nytt. Det är ingenting som socialdemokraterna har hittat på. Det är naturligtvis alltid jobbigt när man framställer eninterpellation för att få en viktig och vital fråga belyst och sedan inte fårnågot svar på den, utan blir utsatt för ett antal personliga beskyllningar, ochdet är tråkigt. Det sättet att hantera viktiga frågor strider kanske litet grandmot den strävan efter enhet och samstämmighet som statsrådet har uttalattidigare när det gäller att hantera dessa frågor. Jag hoppas i alla fall att regeringen tar sig en allvarligfunderare på hur man skall hantera kärnkraftverk som har fått drifttillstånd,har fått tillstånd att börja producera högaktivt avfall, om nya vetenskapligarön visar att de metoder man har litat på inte är så tillförlitligasom man har antagit. Vi befinner oss i den situationen. Jag tycker att det ären allvarlig situation, som är värd att diskuteras. Om slutförvaringen av radioaktivt avfall Överläggningenvar härmed avslutad. 8 § Föredrogs och hänvisades 1982/83:18till finansutskottet 1982/83:19till utbildningsutskottet 1982/83:20till finansutskottet Nr 90 9 § Föredrogs och hänvisades 4 mars1983 1982/83:2217 och 2218 tillskatteutskottet 10 § Anmäldes och bordlades betänkanden1982/83:21 Vissa anslag för /84 inom verksamhetsområde (prop. 1982/83:100 delvis) 1982/83:22Beskattningen av alternativa drivmedel (prop. delvis) 1982/83:24 Rätt till avdrag för inköp avmusikinstrument 1982/83:18Lagstiftningen rörande onykterhet till sjöss 1982/83:19Partssammansatta domstolar 1982/83:26Ändring i utsökningsbalken (prop. 1982/83:86) 1982/83:14Vissa anslag m. m. inom område (prop. 1982/83:100 delvis) 1982/83:15 Ändring i lagen om förbudmot utförsel av krigsmateriel (prop. 1982/83:78) 1982/83:16 Erkännande av PLO, m. m. 1982/83:5 Tilläggsbudget II för försvarsdepartementetsverksamhetsområde 1982/83:101 delvis) 1982/83:6 Beredskapsbudget förtotalförsvaret (prop. 1982/83:100 delvis) 1982/83:7 Översyn av vapenfrilagen betänkanden /83:14 Vissaläkemedelsfrågor 1982/83:15 Psykiatrisk vård 1982/83:16 Vissasocialtjänstfrågor 1982/83:17 Vård av invandrarbarn m. m. 1982/83:14Anslag på tilläggsbudget II (prop. 1982/83:101 delvis) 1982/83:15 m. m. 1982/ 83:79 och prop.1982/83:100 delvis) 1982/83:7Tilläggsbudget II (prop. 1982/83:101 delvis) 1982/83:8 Anslag till kommunikationsdepartementetm. 1982/ 83:100 delvis) 1982/83:14 Besparingar m. m. inomkommunikationsdepartementets verksamhetsområde 1982/83:21Bidrag till (prop. 1982/83:101 delvis) 1982/83:22 Stöd tillanordningar för att minska utsläppen av svavel vid förbränning av kol (prop.1982/83:100 delvis) 11 § Meddelande om interpellationer Meddelades att följande interpellationer framställts 1982/83:87av (vpk) till statsrådet om en omorganisation : har skolans inrearbete noga diskuterats, och en ny läroplan har också börjat gälla, där skolanssociala funktion får mer framträdande plats. Skolans innehåll uppmärksammasbåde utifrån ett socialt perspektiv och utifrån skolans uppgift som kunskapsförmedlare.Allt detta är bra. Men skolans, framför allt högstadiets, problem har intelösts vare sig av dessa diskussioner eller av den nya läroplanen. Det måste vara något grundläggande fel i den svenskaskolan när var tioende elev lämnar och var tionde elevslutar utan att ha betyg i alla ämnen. Det är ett mycket dåligt betyg åt vårtskolsystem. Att bortåt en femtedel av lärarna i Storstocksholmsområdet lämnarläraryrket för att söka sig andra arbeten är också bevis på att skolan brottas medstora problem. tvingas ofta eleverna att bryta upp frånen invand och trygg skolmiljö till större skolor med många nya lärare, nyaklasskamrater och nya ämnen på schemat. Detta uppbrott sker someleverna - barnen -befinner sig i sin egen brytningsålder med frigörelse frånföräldrar, könsmognad och sökande efter en egen identitet. Med den organisationsom finns på högstadiet är det inte konstigt att skolan fungerar dåligt förmånga elever. Vilken vuxen människa skulle t. ex. acceptera att ha 15arbetsledare ? Att flytta från rum till rum ? Att inta sinlunch i en bullrig och hetsig matsalsmiljö? Att tillbringa raster antingen i enstökig skåphall eller ute på en ödslig skolgård med risk att bli utsatt för narkotikaförsäljning? Det är inte ovanligt att lärarna undervisar 200-300 eleveri veckan. högstadium måste organiseras om, så att den fungerar förelever och lärare vad gäller möjlighet både att ge trygghet och att gestimulans i skolarbetet. Motbakgrund av det anförda vill jag fråga statsrådet : Vilka åtgärder ochorganisatoriska förändringar avser regeringen att vidta för att få grundskolanshögstadium att fungera för alla elever? 1982/83:88av (vpk) till arbetsmarknadsministern omarbetsmarknadsläget i : Antalet öppet arbeslösa iVästernorrlands län pendlar nu omkring 7 000, vilket är en kraftig ökning sedanmotsvarande tid . Arbetslösheten skulle ha varit ännu större ominsatserna från arbetsmarknadsmyndigheterna inte förstärkts rätt kraftigt densenaste tiden. Genom beredskapsarbeten och arbetsmarknadsutbildning har antaletöppet arbetslösa kunnat hållas nere med 5 000 personer. har gjortprognoser som visar att befolknings- och sysselsättningsutvecklingen t. o. m. ijämförelse med i övriga skogslän är ytterst negativ. Man beräknar att redanunder den första hälften av detta decennium ca 8 000 arbetstillfällen kommeratt försvinna i länet. Till de välkända krisorterna i länet - dit hör ,och Ange - får man nu också räkna , som genom SCA:srationaliseringar drabbats av ett bortfall på ca 400 arbetstillfällen.Kommunens andra industriort, , som har industri baserad på byggsektornsbehov, har kraftigt minskat arbetsstyrkan. Genom dessa minskningar på dentyngre industrisidan drabbas som vanligt service och byggande.Länsmyndigheterna räknar med att kommer att förlora netto omkring 1 000arbetstillfällen första hälft. Det motsvarar avkommunens totalsysselsättning och innebär något av en katastrofal utveckling. Men även områden som och brottasmed svåra problem på arbetsmarknaden - främst drabbas ungdom och kvinnor. Såvälkommuner som landsting måste av ekonomiska skäl draga ner nyrekryteringen ochnöja sig med att ersätta en del tjänster, men det är då i allmänhet fråga omtjänster där det fordras utbildning och vana. Framtiden är alltså dyster då det gäller arbetsmarknaden ilänet, och särskilt svårt drabbas de unga. Mer och mer blir det ungdomarna somär föremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder. De får ofta nöja sig med kortavikariat eller beredskapsjobb. Det finns tecken som tyder på att ungdomsarbetslöshetenförvärras ytterligare om inga särskilda åtgärdervidtages. Jag villdärför fråga arbetsmarknadsministern: Är regeringen medveten om attarbetslösheten växer i och då drabbar nya regioner, t. ex.Timrå? Vilka åtgärder anser regeringenvara erforderliga för att vända den negativa utvecklingen i länet? 12 § Meddelande om frågor Meddelades att följande frågor framställts 1982/83:313 av () tillarbetsmarknadsministern om arbetslöshetsersättning till deltidsarbetande: En arbetslös byggnadsarbetare iSollefteå har nekats arbetslöshetsersättning på grund av att han ärdeltidsbrandman vid kommunens brandkår. Anser statsrådet att en deltidsarbetande skall fåersättning från arbetslöshetskassa? 1982/83:314 av () till statsrådet om sjukreseersättning till gotlänningar: De problem med sjukreseersättningensom uppstår för patienter som från remitteras till regionsjukvård påKarolinska sjukhuset har uppmärksammats . Senast underhösten 1982 uttalade socialförsäkringsutskottet att det är angeläget att fråganlöses . Ännu har dock ingenting hänt. Mot dennabakgrund vill jag fråga sjukvårdsministern: När tänker regeringen åtgärda frågan om sjukreseersättningen för gotlänningarna? 1982/83:315 av () till justitieministernom åtgärder av mot vissa HSB-föreningar: Enligt uppgift till TT tänker intekonsumentverket ingripa mot HSB-föreningar som tillämpar det olagligahembudsförfarandet. Skälet sägs vara att regeringen avser ändra lagen. Medanledning av det anförda vill jag fråga statsrådet: åtgärder tänkerregeringen vidta för att skall följa gällande lagstiftning? 13 § Kammaren åtskildes .