prot · G609124 · 1982-12-31 00:00:00 — Domstolarna dömer till fängelse, men i själva verket skallbara fängelse avtjänas. Man frågar sig vad det får för konsekvenser.Hur kommer domstolarna att uppleva det, hur kommer nämndemännen att uppleva detoch hur kommer de som döms att uppleva Anslag till kriminalvården, m. m. Domstolen säger , men jag får bara ett. Dethela framstår till slut som en potemkinkuliss, och det är detta som ärallvarligt. och jag har samma uppfattning: att vi måsteförkorta strafftiderna. Men vår uppfattning är precis den som jag har sagt, attdet skall ske genom att man tar ner straffskalorna. Det tvingar oss som äransvariga för lagstiftningen att angripa och hela specialstraffrättenoch gå igenom dem för att se var strafftiderna kan förändras - och kanskeåstadkomma ungefär samma resultat som åstadkoms på den här, som vi uppleverdet, bakvända vägen. 14 () rephk: Jag delar uppfattning - om jaghar förstått den rätt - att vi också måste diskutera innehållet i denvillkorliga frigivningen och den behandling som kommer därefter. Jag har sagt ialla mina anföranden att det är en väsentlig del. Men det är faktiskt inte riktigt detta som kritiken harriktat sig mot, utan det är samma kritik som tas upp i lagrådets yttrande omatt man för att obligatoriskt halvera strafftiden kanske i stället bordegenomföra en sänkning av straffskalorna, för att få samstämmighet mellan dendom som avkunnas och det straff som de facto avtjänas. Detta skulle vara bättrei linje med allmän rättsuppfattning. Man skulle kunna citera lagrådetsinställning i många och långa stycken, men jag skall inte trötta kammaren meddet. I slutklämmen står dock bl. a. så här: "Mot bakgrund av det anförda framstår det enligtlagrådets uppfattning som tveksamt om frigivningsreglerna går att frikopplafrån straffmätningen i den utsträckning som remissen förutsätter ochom.reformen inte i själva verket får vissa återverkningar på längden av deutmätta fängelsestraffen." Bara detta som en slutledning ger ju vid handen att härfinns skäl att följa vår reservation för att få den samstämmighet som jag trorhela är enig om att vi egentligen vill ha. Ingen av oss pläderar välför långa straff, därför att vi tror att det är rehabiliterande - det tror viinte. Det är samspelet mellan allmänpreventionen och individualpreventionen sommåste stärkas och förbättras. Vi menar att den diskussionen måste föras på ettkonstruktivt sätt. Vi har från sida bidragit till detta genom att göradet som var enig om tidigare, nämligen att inte hindra snabbadellösningar. Men vi vill sätta målen för detta arbete fast och mycket klart. 15 () replik: När vi 1965 ändrade den villkorligafrigivningen från fem sjättedelar till två tredjedelar tror jag inte att manmärkte att domstolarna med ledning av detta gjorde en annan bedömning. Det harsagts ifrån mycket tydligt och klart av den utredning som ligger bakom dettaförslag, att man inte har någon anledning att ta för givet att det skulle blinågon annan bedömning av strafftiderna än den som gällt hitintills. Som jaghar sagt har vi här haft en institution liknande den i , och , och det har såväl domstolar som nämndemänockså accepterat och anpassat sig till. Talmannen anmälde att att till protokollet antecknat att hon inte ägde rätt tillytteriigare replik. Den grundläggande inriktningen att humaniserakriminalvården, att begränsa frihetsberövandenas antal och längd och att sökaverksamma alternativ till frihetsstraff har i stort sett varit gemensam församtliga riksdagspartier. Den proposition som behandlar ingårsom ett led i denna utveckling. Propositionens förslag grundar sig på två delbetänkandenav fängelsestraffkommittén och frivårdskommittén, som tillkallades och ficksina direktiv under det borgerliga regeringsinnehavet. En ledande tanke i dessadirektiv var just att fullfölja den linje i det kriminalpolitiskautvecklingsar-. betet som går ut på att minska användningen avfrihetsberövanden, att avkorta längden av de frihetsberövanden som ändå måstegöras av allmänpreventiva skäl och att finna alternativ till frihetsstraff somi möjligaste mån innebär en effektivisering i förhållande till de nuvarandeformerna av kriminalvård i frihet. De nu aktuella förslagen utgör ett betydelsefullt steg närdet gäller att förverkliga den kriminalpolitiska inriktning som kom tilluttryck i direktiven. Men det är väsentligt att framhålla att det bara är frågaom en delreform. Båda kommittéerna fortsätter sitt arbete, och de har härvidsådana viktiga uppgifter som att pröva alternativ till frihetsstraff, som t.ex. kontraktsvård och samhällstjänst, och att göra en allmän översyn avgällande straffskalor. Självfallet kan det inte uteslutas att kommittéernasframtida förslag kan medföra vissa ändringar också i fall som omfattas av de nuaktuella förslagen, men reformens inriktning står fast. Reformen berör inte den särskilt grova brottsligheten. Denberör inte heller sådan brottslighet som bedöms förskylla kortare straff . För de intagna som omfattas av reformen innebär den enbetydelsefull om än inte dramatisk mildring i jämförelse med nuvarande ordning.I normalfallet minskar den faktiska anstaltstiden med en sjättedel i förhållandetill det utdömda straffet, även om minskningen blir mindre i åtskilliga fall. Ändringarna i fråga om den villkorliga frigivningen gällerinte bara anstaltstiderna. Genom att regleringen i princip görs obligatoriskblir systemet också mer enhetligt, förutsägbart och rättssäkert. Anstaltstidenblir beroende av domstolens dom och inte av senare beslut av verkställighetsmyndigheten.Förutom det värde som ligger i detta kommer den nya. a. attmedföra att de viktiga frigivningsförberedelsérna underlättas genom attresurser frigörs och planeringen kan påbörjas på ett tidigare stadium. Anslag till kriminalvården, m. m. Anslag till kriminalvården, m. m. De moderata ledamöterna ijustitieutskottet har inte ställt sig bakom förslagen om ändringar i denvillkorliga frigivningen. Jag hyser sympati för den synpunkten att denvillkorliga frigivningen borde ha behandlats i ett större sammanhang, men jagär förvånad över att kritiken kommer från moderat håll. Att den villkorligafrigivningen nu har kommit upp till särbehandling är nämligen en följd avuttryckliga tilläggsdirektiv till fängelsestraffkommittén som har signerats avden moderate justitieministern . Den sakliga invändning gör är främst attreformen innebär att skillnaden mellan vad en dom enligt sin lydelse går ut påoch de faktiska rättsverkningarna skulle bli alltför stor. Jag har ipropositionen uttryckt förståelse också för sådana synpunkter. Men som jagredan har sagt rör det sig här om förändringar av de enskildafrihetsberövandenas omfattning som i ett vidare perspektiv framstår som rättblygsamma. Tanken att dessa förändringar skulle på något sätt inverka påallmänhetens tilltro till rättsväsendet är för mig svår att ta riktigt påallvar. Det gäller särskilt som skillnaden mellan den formella domens innehålloch det faktiska frihetsberövandet i åtskilliga andra länder regelmässigt ärväsentligt större än vad som blir följden av förslaget. Jag vill också, med anledning av vad som har sagts avBjörn Körlof och , framhålla att det inte är så att statsfinansiellaöverväganden har spelat någon roll vid tillkomsten av detta förslag. Detpåståendet är felaktigt, och det har ingen täckning i vad som sägs ipropositionen. var jag själv med om att ijustitiedepartementet ta upp dessa tankar om halvtidsfrigivning. Det är som dessa tankar kom fram i det kriminalpolitiska arbetet. För är det tillfredsställande att konstatera att jag nu kan få lägga fram ettförslag med detta innehåll. Det förhållandet att dessa ändringar görs vid entidpunkt då vi har ett stort tryck på våra kriminalvårdsanstalter får intebetraktas som någon olägenhet utan är självfallet en fördel. Jag tvingas att gå in litet grand just påmoderaternas syn på denna kriminalpolifiska fråga. Där åberopas mot reformen,såvitt jag kan förstå, främst att den faktiska verkställighetstiden vid en dompå fängelse kommer att skilja sig något mer än vad som är fallet från vaddomen innehåller. Anser man att detta är en nackdel - och det har jag ocksåförståelse för- måste den vägas mot fördelarna av förslaget. För egen del serjag det som uppenbart att fördelarna väger över. Menar man verkligen, som detsägs i de båda kommittéernas direktiv att det är väsentligt att avkorta längdenpå frihetsberövandena inom kriminalvården, är det inte försvarligt attunderlåta detta när det föreligger ett väl genomarbetat förslag, som i sinahuvuddrag har godtagits av en majoritet av remissinstanserna. Frihetsberövande är det mest ingripande repressiva tvångsom samhället tillgriper mot enskilda. Förutom den integritetskränkning och detlidande det medför är det ofta förenat med betydande skadeverkningar i andrahänseenden. Det ärinte rimligt att enskilda genom längre frihetsberövanden än man anseroundgängligen nödvändiga skall behöva betala en strävan efter någon Nr 124teoretisk eller estetisk fulländning av ett straffsystem. Än mindre kan det den accepterasatt enskilda på detta sätt skall behöva betala för attnågon kanske i 20 aoril 1983 efterhandfinner att en annan utredningsordning än den man valt hade varit lämpligare.Den aktuella reformfrågan har ju handlagts litet fram och Anslås tillkrimi- tillbaka under de borgerliga regeringarna. Frågan kommer naturligtvis i ett annat läge om man intedelar uppfattningen att frihetsberövandena bör avkortas. har juofficiellt ställt sig bakom denna strävan att avkorta frihetsberövanden. Mendet är svårt att undvika misstanken att det är det egentliga skälet tillmoderaternas avvisande hållning. Det finns åtskilliga enskilda moderater somhar framfört förslag som skulle innebära en drastisk ökning avfrihetsberövandenas längd. I reservationen till justitieutskottets betänkande 26, somjag har studerat, rör man sig på ett rätt oklart sätt kring denna fråga. Manförefaller avvisa varje form av generell förkortning av frihetsstraffen, då denskulle gå ut över allmänpreventionen och samhällsskyddet. Som skäl åberopar manspeciellt behovet att ingripa mot den särskilt allvarliga brottsligheten. Menden allvarliga brottsligheten berörs ju över huvud taget inte av det härförslaget. I reservationen hänvisas till fängelsestraffkommitténs pågåendestrafföversyn, och man säger sig kunna ta ställning till frågan först närresultatet av den föreligger. Om nu har övergett tanken på att minskaomfattningen av de frihetsberövanden som sker inom kriminalvården, bör de sägadet rent ut och också tala om varför de gjort det. Det kan inte bero på att enminskning redan har skett, för någon sådan har inte skett sedan fängelsestraffkommitténtillsattes. Tvärtom har frihetsberövandena ökat drastiskt sedan år 1976.Ingenting tyder heller på att frihetsberövandena skulle vara mindre skadliga änman förut har antagit, och det är obekant åtminstone för mig att några nya rönframkommit som skulle tala för att frihetsberövandenas längd skulle ha störrebetydelse för allmänprevention och samhällsskydd än det fanns anledning attanta , när de båda aktuella kommittéerna fick sina direktiv. Jag har talat om den del avförslaget som avser villkorlig frigivning och halvering av strafftiden. I denallmänna debatt som har föranletts av regeringens proposition har intressetuppenbarligen koncentrerat sig till just till den frågan. Jag vill framhållaatt proposifionen också innehåller förslag av väsentlig betydelse förfrivården. Förslagen innebär att tillämpningsområdet för villkorligdom och skydds tillsyn vidgas. Kriminalvården i frihet, både efter villkorlig frigivning ochvid skyddstillsyn, intensifieras. Insatserna koncentreras av prövotiden, då återfallsrisken är störst. Förutsättningar skapas för att påbörja frivårdsinsatserna än . Biträdande övervakare skall kunna förordnas i de fall när speciella insatser behöver göras. Möjligheterna till tillfälligt omhändertagande vidgas, om reaktions systemet vid misskötsamhet stramas upp. Sammantagna bör ändringarna 25 Anslag till kriminalvården, m. m. kunna medföra väsentligt bättre förutsättningar för enändamålsenlig och effektiv frivård. Förslaget innebär också organisatoriska förändringar.Frivården ställs direkt under kriminalvårdsverkets regionala ledning.Skyddskonsulentorganisationen tar över vissa mer rutinmässiga uppgifter frånövervakningsnämnderna. Genom att dessa befrias från prövningen av frågor omvillkorlig frigivning kan man minska antalet, övervakningsnämnder. I det sammanhangetvill jag, till skillnad från vad som anförs i en reservation av decenterpartistiska ledamöterna i utskottet, framhålla att detta är en naturligoch riktig konsekvens av förslagen i övrigt. För att tillgodose intresset av att öka det medborgerligainflytandet över kriminalvårdens verksamhet föreslås också att landstingen ochkommunfullmäktige skall utse lekmannaledamöter i övervakningsnämnderna. Sammantaget rör det sig här om betydelsefullaförändringar på kriminalvårdspolitikens område, både när det gälleranstaltsvården och när det gäller frivården. Det är därför tillfredsställandeatt det - bortsett från de reservationer som jag har berört - föreliggerenighet inom justitieutskottet i de aktuella frågorna. 17BJÖRN KÖRLOF (m) replik: Låt mig först kommentera det somjustitieministern sade om att inte så många var berörda av reformen. Enligtuppgifter från kommer det i vart fall iinledningsskedet att bli så att över 400 interner lämnar landets fängelser, närreformen träder i kraft . Det är ändå en ganska stor siffra.Självfallet kominer det inte att blir så, men detta blir i varje fallingångseffekten. Justitieministern sade att han hade förståelse för två avde argument som vi moderater för fram. Det ena har att göra med huruvida manskall ta en helhetslösning något senare eller en dellösning nu.Justitieministerns bedömning är att det trots allt är bättre att ta endellösning nu än att vänta på en helhetslösning. Det kan diskuteras vilken vägman skall gå. Justitieministern stöder sig på tilläggsdirektiven som gavs avHåkan till fängelsestraffkommittén. Men de innebar ju inte att manskulle lägga fram ett sådant förslag som ligger på bord, utan deinnebar faktiskt att man skulle pröva former för villkorlig frigivning ikombination med förändringar i straffskalorna. Till det förslag som såsmåningom kom från fångelsestraffkommittén i detta avseende fanns ju också enmoderat reservation. På den punkten tycker jag därför inte attjustitieministerns argument riktigt håller. Justitieministern säger att statsfinansiella skäl inte harspelat in vid hans bedömning av detta. Då vill jag hänvisa till vadjustitieministern säger på s. 30 i propositionen: "För mig står det klartatt det även från samhällsekonomiska synpunkter måste vara ett önskemål attdenna utveckling bryts." Därvid hänvisar man till frihetsstraffetsanvändning och dess längd. Nog finns det alltså ett samhällsekonomiskt motivmed i bilden förutom det att man av humanitära skäl skall skära nedfängelsestraffet. Sedan förde justitieministern ocksåfram någon sorts kritik mot det moderata sättet att resonera. Det skulle gå utpå en, som justitieministern uttryckte det, "estetisk" fulländning avdet straffrättsliga systemet. Någon sådan fulländning tror vi inte på och haraldrig trott på. Jag inledde mitt anförande här i kammaren med att säga att densom har en övertro på att det kriminalrättsliga ingripandet allenarådandeskulle få ner brottsligheten tror fel. Detta vidhåller jag - jag står för denuppfattningen. Vi tror inte på det kriminalrättsliga ingripandet somallenarådande, utan vi tror att det tvärtom fordras ett ständigt arbete och enmängd andra åtgärder för att få ner brottsligheten. Något teoretiskt ellerestetiskt fulländat system existerar inte och går säkert aldrig att få fram. Justitieministern anförde också en misstanke om att viinte menar vad vi säger om att vi vill minska fängelsestrafftiderna. Dåhänvisar jag till den moderata partimotionen om kriminalpolitiken till åretsriksmöte. Där finns en särskild hemställan om just detta. Anslag fill kriminalvården, tn. 18KARIN SÖDER (c) rephk: Jag vill gärna understryka vadjustitieministern sade öm de delar av propositionen som inte har blivit såmycket diskuterade och som gäller den positiva förändring som frivården kommeratt undergå. Det kan aldrig nog betonas att den delen är den absolut viktigasteför tilltron till vårt rättssamhälle. Det gäller alltså den rehabilitering somjag tidigare tog upp i mitt huvudanförande. Sedan vill jag begränsa mig till ett par kommentarer omövervakningsnämndernas organisation. Det är rätt att övervakningsnämndernademokratiseras genom det nya valsystemet, och det tillstyrker vi från centernssida. Men vi anser att det var fel att i det här läget låta det bli något manskulle kunna kalla halvmesyr, dvs. att inte låta den decentraliseradeorganisationen vara kvar med också nya uppgifter av mindre rutinmässig karaktärän de tidigare och ta vara på de erfarenheter som de facto finns i nämnderna,även om de till dels får nya ledamöter. Jag tror att just den typen avorganisation är mycket värdefull och viktig för att vi skall kunna få det somvi är eniga om: ett bra samspel mellan , utbildningsväsendet ocharbetsmarknaden. Det är ju ett bättre samarbete man "skriker" efterlandet över för att man skall kunna klara av de här svåra problemen. Ett bättresamarbete åstadkommer man inte genom att centralisera, utan genom att bibehållaen decentraliserad organisation. vill jag rikta en fråga till justitieministern.Får jag fatta justitieministern så att han efter det att delreformen blivitgenomförd inte kommer att motsätta sig ett fortsatt arbete med den inriktningsom vi föreslår i vår reservation? Justitieministern sade ju att straffskalornakommer att ses över i enlighet med direktiven. Om jag förstod detta rätt kandet innebära att man kommer att närma sig det som vi åsyftar, nämligen enbättre samstämmighet mellan det utmätta straffet och det som de facto verkställs. Anslag till kriminalvården, m. m. Två synpunkter till vad sade. När det gäller tilläggsdirektiv går detliksom inte riktigt ihop att han gett tilläggsdirektiv och ändå varit inställdpå att man skulle samordna den översyn av straffskalorna som pågår. Han var välmedveten om att man inte skulle hinna med den översynen. Att det var skillnadmellan de motiv hade för att ge tilläggsdirektiv och de motiv somjag skulle ha haft för att ge tilläggsdirektiv har väl kanske framgått. Jag vetatt motiv för tilläggsdirektiven var att han ville avskaffaövervakningsnämnderna. När det sedan gäller frågan om den samhällsekonomiskasynpunkten har jag litet svårt att förstå att man just från moderat håll skullekritisera ett förslag som beaktar även samhällsekonomiska aspekter. Jag tyckeratt det är naturligt att göra det. Till vill jag säga att om vi skulle ha haftkvar alla övervakningsnämnder efter den här reformens genomförande, skulle -har vi räknat ut - många övervakningsnämnder inte ha'haft mer än tio ärendenatt handlägga . Vi har alltså gjort den bedömningen att man utanvidare kan göra den här besparingen utan att det får några som helst olägenheter. Sedan är det klart att förslag i de frågor som vidiskuterar kommer att läggas fram av de här två kommittéerna. Jag gör denbedömningen att vi när vi i regering och riksdag skall samordna de förslag somkommer fram skall kunna nå lösningar som det blir en bred enighet om. 20BJÖRN KÖRLOF (m) replik: Vilka outtalade motiv som olikajustitieministrar kan ha för att lägga fram olika tilläggsdirektiv tror jag attdet blir svårt att diskutera. Det handlar om tankar och känslor som äroåtkomliga för debatt. Däremot har man att hållasigtill vad som faktiskt står idirektiven. Dessa direktiv innebär att de utredningar som vi talat om här skallpröva olika frågeställningar: villkorlig frigivning, olika typer avfängelsestrafförändringar och annat sådant. Av utredningens förslag framgår attdetta var en mycket svår fråga för utredningen att hantera. Det fanns de somansåg att man skulle avskaffa den villkorliga frigivningen helt för att manskulle få ett proportionellt och avvägt system, och sedan angripafängelsestraffsidan genom att ta ned straffskalorna. Det framgår fullt klartatt det var en besvärlig fråga att hantera. Moderater vill alltid spara pengar, sägerjustitieministern. Ja, det finns naturligtvis ofta skäl till det. Men just idet här fallet finns inte ett sådant skäl. Straffrätten och kriminalpolitikenmåste styras av de grundläggande principer som vi kan ställa oss bakom. Att detsedan får vissa samhällsekonomiska effekter beroende på vilken modell manväljer är jag fullt medveten om. I det avseendet konstaterar jag attjustitieministerns förslag innebär en besparing. Men det kan inte vara någotmotiv, i synnerhet inte om man vänder på resonemanget. En god samhällsekonomikan rimligen inte vara ett argumentför långa fängelsestraff. Argumenten har inte med varandra att Nr 124 Fårdet en positiv samhällsekonomisk effekt är det bra i och för sig, men den det kaninte vara något motiv för hur man skall utforma kriminalpoliti- 20 aoril1983 21KARIN SÖDER (c) replik: nalvården. m. m. Jag vill tacka justitieministern för svaretpå frågan om det fortsatta utredningsarbetet. Jag hoppas att justitieministernspositiva förhoppning, att man skall kunna nå fram till lösningar varom detråder enighet skall besannas. Jag utgår då ifrån att det i detta låg etterkännande av att lösningen ligger någonstans i närheten av det vi föreslagit ivår reservation. När det sedan gäller övervakningsnämnderna är det ju ettfaktum, som jag inte vill bestrida, att om man tar bort de rutinmässigaärendena blir det ganska få kvar. Vad vi från vill framhålla och somjag har framhållit är att här har man en unik chans att låtaövervakningsnämnderna bli ett verksamt instrument för att åstadkomma samordningoch medverka till ingripande insatser, som det står i betänkandet, till frommaför den som övervakas och som sedan skall kunna leva ett normalt samhällsliv. Den unika chansen bör man ta, och det gör man bättre omman bibehåller den nuvarande organisationen. 22 (): I justitieutskottets betänkande nr 25behandlas bl. a. motion nr715 av , och migangående kriminalvård i familj. Detta är en motion i ett mycket angelägetärende. Tyvärr avstyrker utskottet bifall till mofionen. som man yrkar avslag ger emellertid utskottettill känna sin i princip positiva inställning till en ökad användning avfamiljevård utom anstalt. Man understryker också starkt vikten av att så långtdet är möjligt minska användningen av fängelsestraff och att, i de fallfrihetsstraff ändå inte kan undvikas, de skadliga verkningarna därav motverkas. "I strävandena att lindra ett fängelstraffs negativaeffekter har", skriver utskottet, "möjligheten att medge vistelseutanför anstalt en betydelsefull uppgift att fylla." Ja, det är det som viförsöker säga i vår motion. Vi motionärer menar också att inga ökade resursereller nya pengar krävs för att utvidga verksamheten med kriminalvård i familj.I stället är det så att man med detta sparar pengar. I motionen har vi pekat på skillnaden i kostnader per dagför kriminalvård i familj och i fängelse. Vidare har kriminalvårdsstyrelsenberäknat att med en ökning av antalet 34 §-placeringar med 200 platser - enökning som man bedömer vara fullt möjlig - skulle en nettobesparing av 5 milj.kr. för budgetår kunna åstadkommas. I utskottsbetänkandet hänvisas till en rad pågåendeutredningar som man menar arbetar med också de frågor som aktualiseras i vår motion, nämligen frivårdskommittén, och socialberedningen. Anslag till kriminalvården, m. m. hänvisar också till det interdepartementala samarbete sombedrivs mellan social- och justitiedepartementen och företrädare förkriminalvården. Vi har förstått - även om vi varit i -att det inte är lätt att få gehör för något annat än det som ett enigt utskotthar kommit fram till och också att det är kutym att avvakta pågåendeutredningar.