prot · G60921 · 1982-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1982/83:21 1 § Anmälan om kompletteringsval till valberedningen AnL 1 TALMANNEN: Socialdemokratiska riksdagsgruppen har som suppleant ivalberedningen efter anmält . Talmannen förklarade vald till (för återstoden av innevarande valperiod) 2§Justerades protokollen för den 26, 27, 28 och . 3 §Svar på interpellation 1982/83:4 om åtgärder för att förhindra höjdalandstings- och kommunalskatter 2 Ekonomi- och budgetministern : har frågat mig om regeringenavser att vidta några åtgärder för att förhindra höjningar av landstings- ochkommunalskatterna , skatteskärpningar som enligtinterpellanten ter sig särskilt allvarliga med tanke på att redan omläggningenav den statliga inkomstskatten medför en ökning av det totala skattetrycket. De kommunala skatternas höjd för torde i prakfikenredan vara avgjord. Enligt tillgängliga uppgifter kommer de kommunala skatternaatt i genomsnitt stiga från . per skattekrona fill ca 30:15. Dennauppgång beror i allt väsentligt på de skattehöjningar som föreslagits iStockholms kommun och . Kommunernas och landstingens ekonomiska läge kan inte bedömas med någon större säkerhet, men mycket tyder på att det kommeratt försämras. Det beror inte på att man nu förutser någon kraftig expansion Om åtgärder för att förhindra höjda landstings- ochkommunalskatter av dekommunala utgifterna, utan det har sin grund i beslut som fattats under deborgerliga regeringsåren. Den socialdemokratiska regeringen har i samband med sitttillträde för en månad sedan i en krisplan aviserat genomgripande förslag föratt öka investeringar och sysselsättning. Ekonomisk tillväxt är av avgörande betydelse också förkommunernas ekonomi. Vår poHtik är inriktad på att så snabbt som möjligt få igång tillväxten i samhällsekonomin och hålla tillbaka inflationen. Därmedmotverkas behovet av kommunala skattehöjningar. Regeringens uppfattning är att betydande ansträngningarbör göras för att hålla tillbaka en ytterligare stegring av de kommunalaskatterna. Jag har därför inbjudit företrädare för kommuner och landsting tillöverläggningar om den kommunala sektorns reala och finansiellautveckling . AnL 3LENNART (): Jag ber att få tacka för ekonomi- ochbudgetministerns svar på interpellationen. Det kanske, för undvikande av allamissförstånd, skall sägas att det gäller 1983 och 1984. Det är en litenfelskrivning i det utdelade svaret. För att den samhäUsekonomiska balansen skaU kunnaåterställas är det nödvändigt att vi kommer till rätta med den mycket kraftigaexpansionen inom den kommunala sektorn. Därom tror jag att det råder en ganskavidsträckt enighet. Den dominerande andelen av den offentliga konsumtionenfaller på den kommunala sektorn. Kommunalskatterna uppgår fill ungefär100 miljarder och statsbidragen till kommunerna till inemot 50 miljarder.Dessutom har kommunerna andra inkomster. Detta ger ett mått på kommunernastyngd i den samlade ekonomin. har skattesatsen höjtsfrån till . Det är en utomordentligt påtaglig expansion somavspeglas i detta, liksom i att antalet anställda i kommunerna har ökat frånungefär en halv miljon till ca en miljon. Mot denna allmänna bakgrund och rned hänsyn till deförestående fortsatta skattehöjningarna på det kommunala området under 1983framstår det svar som jag har fått från ekonomi- och budgetministern somotillfredsställande och kanske t. o. m. en aning uppgivet. I den mån 1984 över huvud taget diskuteras i svaret,påstås att det då blir sämre på grund av den borgerliga polifiken. Detförefaller som om interpellafionssvaret har utarbetats utan varje kännedom omatt en devalvering har vidtagits som föranleder en mycket kraftig inflation,som ju slår mycket hårt på den kommunala sektorn på grund av konstruktionen attutgifterna kommer med detsamma och inkomsthöjningarna kommer först . De åtgärder som jag har efterlyst är regeringen ochstatsrådet inte villiga att konkretisera här. Beträffande 1983 säger statsrådetFeldt att det är . och jag håller med om att det är senare nu än vidden tidpunkt när Men hade viljan funnits är det givet att det hade gått att göranågonting även . Beträffande 1984 hänvisas till föreståendeöverläggningar med kommunförbunden. Man kanske kan säga att detta står i visskontrast till den glada beslutsamhet med vilken den privata konsumtionen harangripits av regeringen genom redan vidtagna och signalerade åtgärder. Jag skulle i denna debatt vilja föra fram en fråga,eftersom jag inte är säker på regeringens ståndpunkt: Står regeringen kvar viddet som var den dåvarande oppositionens ståndpunkt fram och iövrigt, nämligen att den kommunala expansionen bör kunna tillåtas vara ungefär2 %? Eller är regeringen beredd att acceptera det riksdagsbeslut somfattades här och som innebär en ökning med högst ? Den fråga som jaghar ställt i interpellationen och som inte har besvarats erkänner jag att detkan vara litet svårt att lämna ett svar på, men någon bedömning borde kunnages. Vad får en 2-procentig eller en 1-procentig ökning av den kommunalaexpansionen för konsekvenser för den kommunala skatteutvecklingen? Beträffande 1984 hänvisas till överläggningar. Sådanaöverläggningar har pågått i åtminstone fio år mellan kommunförbundens ledningaroch den tjänstgörande finansministern. Jag ser att är närvarande ikammaren, och han erinrar sig säkert de utomordentligt allvarliga och seriösaöverläggningar som har bedrivits och där priset fill slut i allmänhet blev 50miljoner ytterligare till kommunerna. Sedan gjorde man upp, och så följdekommunerna inte vad man hade kommit överens om. Bakom detta ligger helt enkeltatt kommunförbunden - med all rätt - inte kan etablera sig som några slagsöverkommuner. Skall man vidta åtgärder får man anfingen försöka tvingakommunerna eller också hoppas att vädjandena skall ge effekt. Resultatet blevfakfiskt ganska uselt ur den synpunkten, nämligen att skattesatserna - som ominte annat är ett mått på den kommunala expansionens utveckling - steg frånungefär till . Det kom ett intressant uppslag under vårens behandling avden kommunala ekonomin, såväl i den moderata partimotionen som i detsocialdemokrafiska alternativet om frysning, nämligen att finna en utväg attbestraffa sådana kommuner som inte höU sig inom rimliga gränser. För vår deldiskuterade vi en expansionsavgift, och en till verkningarna motsvarandekonstruktion fanns med i det socialdemokratiska förslaget. Jag skulle gärna seatt ekonomi- och budgetministern gav en anvisning om hur regeringen ställer sigpå den här punkten. Även om budgetbesluten nu kommer att tas i kommunerna ochlandstingen , är det ändå så att ju förr man får redapå vad som gäller , desto lättare är det att hantera den kommunalaekonomin. Jag kan också konstatera att de åtgärder som vidtasnaturligtvis är otillräckliga. De är egentligen icke existerande när det gälleratt komma till rätta med att marginalskattesänkningarna i skatteomläggningen juurgröps genom att man släpper fram betydande kommunalskattehöjningar redan 2 protokoll 1982/83:20-22 Om åtgärder för att förhindra höjda landstings- ochkommunalskatter Om åtgärder för att förhindra höjda landstings- ochkommunalskatter Vihar alltså nu passerat 30-procentsvallen, och då anmäler sig frågan: Ärregeringen verkligen inställd på att göra insatser i syfte att nu avbrytamarschen upp till 40-procentsvallen? Jag har alltså ställt följande frågor: Kan man göra någonbedömning av konsekvenserna för skatteutvecklingen av ett tillåtande av enkommunal skatteexpansion på resp. av en motsvarande expansion på ? Jagär också osäker om var regeringen står i sak i den frågan. Är regeringen bereddatt allvarligt pröva någon form av expansionsavgift, hur den nu skallkonstrueras, för att åtminstone se till att kommunerna kan hålla signågorlunda inom det utrymme som finns tillgängligt? 4Ekonomi- och budgetministern : Jag vill först säga till attenligt min mening har även devalveringen sin grund i de borgerligaregeringsåren - den tvingades fram av en ekonomi i djup kris. På de frågor som ställde vill jag svaraföljande. När det gäller den kommunala verksamhetens utveckling åren framöverhar vår bedömning varit att behoven inom det kommunala området i vad gällerökade kommunala insatser och ökad service i fråga om omsorgen om barn ochäldre är så stora att de motiverar en ökning av det som kallas den kommunalakonsumtionen . Det råder heller inget tvivel om att det finns s.k. realekonomiskt utrymme för en sådan ökning av den kommunala konsumtionen,dvs. människor som är redo och villiga att ta de jobb som därmed skapas. Vi haren arbetslöshet, framför allt bland unga och bland kvinnor, som är så hög attdet utan tvivel finns ett utrymme i den meningen att arbetskraft står tillförfogande, att det finns människor som vill ha och behöver de här jobben. Problemet ligger på den finansiella sidan. Kommunerna harunder berövats väsentliga delar av de statliga bidrag som detidigare fått. De har berövats icke oväsentliga delar av sitt skatteunderlaggenom beslut av den borgerliga majoriteten i denna kammare. Kommunerna förfogarinte längre över skatteinkomster från sina kommunmedlemmar på samma sätt somtidigare, utan staten har helt enkelt konfiskerat en del av kommunalskatten.Det gör att den kommunala inkomstutvecklingen blir utomordentligt svag under dekommande åren, om vi inte på ett helt annat sätt kan få tillväxt i den svenskaekonomin, få sysselsättning åt människorna och ökad produktion. Den nyaregeringen står därför inför ett utomordentligt allvarligt problem, somminsann inte är resultatet av våra åtgärder utan av tidigare regeringars,nämligen hur man skall skaffa fram pengar till vad som är både socialt ochekonomiskt ganska förnuftigt: en viss fortsatt utbyggnad av den kommunalaverksamheten, som vi har behov av och som det finns arbetskraft till men somkommunerna råkat i finansiella svårigheter att klara. Dessa frågor skulle jag vilja resonera om tillsammans medföreträdare för landets kommuner och landsfing. Vad det tvivelsutan gäller attåstadkomma som förutsättningar för de förhandlingarna är en insikt om att dettaär ett för staten ochlandets kommuner gemensamt problem. Som jag framhållit i interpellationssvarettror jag att landets kommunalmän är helt på det klara med att det ärsvårt att höja kommunalskatten, att det helst inte bör ske och att det urregeringens synpunkt mot bakgrund av den skattereform som skall genomförasunder är ytterligt väsentligt att inga höjningar avkommunalskatten sker. Att 30-procentsvallen entydigt skulle vara knuten till 1 %ökning av den kommunala konsumtionen, en ökningstakt som borgerligamajoritet fattade beslut om , tror jag däremot inte. Tittar man på dekommunala finanserna finner man att avgörande för det kommunala skatteutfalletinte är huruvida man ökar den kommunala konsumtionen eller omåret, utan skatteutfallet avgörs av bristen på inkomster, sviktandeskatteunderlag och stora utgifter för kommunerna på grund av krisen påarbetsmarknaden och andra sociala problem som man har råkat ut för. Om denborgerliga riksdagsmajoriteten inbillade sig, och när den har bliviten minoritet fortsätter att inbilla sig, att man har löst kommunernas ekonomiskaproblem genom beslutet om något slags ram för den kommunalakonsumtionsökningen, underskattar den därför väldigt kraftigt de problem somfinns. Sedan vill jag till slut säga, herr talman, att LennartBlom ju har ett kommunalt förflutet. Han har alltsedan han blev riksdagsmanondgjort sig över kommunernas skattepolitik och skattehöjningar. Jag tycker attdet ändå inte är alltför ofint att påminna om meritlista somkommunalskattehöjare här i - den är aktningsvärd. År efter årsatt och röstade igenom kommunalskattehöjningar. Men han är somalla andra moderater: han är bra på att sänka skatter i opposition menutomordentligt dålig som skattesänkare när han sitter vid makten. Då höjer hanskatterna i stället. Det gjorde också hans partikamrater när de haderegeringsmakten här i landet. Om åtgärder för att förhindra höjda landstings- ochkommunalskatter AnL 5LENNART (): De frågor jag ställde gick, menade ekonomi-och budgetministern, egentligen inte att besvara. Jag ger honom fullkomligträtt i att det inte är alldeles självklart vilket sambandet är mellanskattehöjningar och volymtillväxt. Det går nämUgen både att höja skatten utanatt öka volymen och faktiskt, för vissa kommuner, att öka volymen utan att höjaskatten. Men ett samband finns det naturligtvis under alla omständigheter. Ochså till vida är det självklart, att om man släpper fram en betydandevolymtillväxt, är det troligare att kommunalskattetrycket höjs än om man integör det. Det problem som statsrådet här nämner ärnaturligtvis uppenbart också för oss, nämligen att det finns mycket stora, icketillgodosedda behov på den kommunala sektorn. Men vi har den enkla ståndpunktenatt om pengarna är slut så är de slut, och då får man antingen reda sig med enlägre nivå eller göra omdisponeringar. Och det har man lyckats med. Kommunalmänneni landet har ju redan fill en del lyckats bereda utrymme för ökad äldrevård ochökad barnomsorg genom att minska på annat håll. Om åtgärder mot ökat skattetryck mening går det inte att gå fram någon annan väg. I motsats till den nuvarande regeringen och trots vad somsägs i interpellationssvaret, tar vi kategoriskt avstånd från att ytterligarehöja kommunalskatterna här i landet. Skattekvoten kommer ju - dessa åtgärderförutan - att genom behjärtade insatser från den nyfillträdande regeringenhöjas kraftigt . Mera parentetiskt vill jag säga attskattesatserna och skattekvoten i landet i stort sett låg sfilla under denborgerliga perioden. Det berodde faktiskt inte enbart på åtgärder i detta husutan på att kommunalskatterna steg medan de statliga skatterna sjönk, även omdet inte var så mycket som det borde ha varit. Jag delar i princip skepsisen mot konstruktionen attkommunerna skall vara skatteuppbördsmän åt staten. Det beslut som fattades ivåras betraktades därför uttryckHgen som ett provisorium. Det logiska är ju attbolagsskatten blir en uteslutande statlig skatt och att staten slutar med attutnyttja kommunerna som skatteuppbördsmän i övrigt. Den meningen föreställerjag mig att kommunförbunden i varje fall delvis kommer att företräda, även omde naturligtvis kommer att påpeka att de har blivit av med resurser. Vad sade avslutningsvis var en replik på herrJohn-Olle nivå - detta är ingen komplimang. haranvänt det där i olika sammanhang och även skrivit öppna brev i frågan. Då riktiga nyhetsvärderingen gjorts att nyheten saknat värde, så det har intestått någonfing om detta i pressen. Att jag var med om att höja skatter ilandstinget berodde på de anspråk som vården ställde. Att jag nu hävdar att vimåste sätta stopp är ju en helt annan sak. Summan av det hela blir i alla fall att man måste bedömakommunalskatt och landstingsskatt som en enhet. På kommunalskattesidan hade deti motsvarande mån anvisats besparingar. Det nämnda argumentet har således mycket litet att sägaoss i den debatt som vi för. gäller det alltså att stoppa vid de 30procenten. När höjer skatten med 300 milj. kr., Stockholmsläns landsting med 600 milj. kr. och en del andra kommuner också syndar, är detenligt vår uppfattning faktiskt absolut nödvändigt att vi i den här salen såsmåningom tar i med hårdhandskarna, för så här kan det icke fortsätta. Överläggningen var härmed avslutad. 4§ Svar på interpellation 1982/83:5 om åtgärder mot ökat skattetryck 6Ekonomi- och budgetministern : har frågat mig dels om jag anser det acceptabelt attskattetrycket fortsätter att öka, dels om regeringen är beredd att vidta sådanaförändringar av den statliga inkomstskatten 1983 att skattetrycket inte ökarautomatiskt till följd av den höga inflationstakten, dels om det bör finnas ettautomatiskt verkande inflationsskydd i den statliga inkomstskatteskalan. Budgetunderskottet har under de borgerliga regeringarnastid mer än tiodubblats, från 1976 till närmare 80miljarder kronor . har konkurrenskraften under långa periodervarit otillräcklig, och svensk industris utveckling har varit betydligt sämreän omvärldens. För att vända denna utveckling krävs framför allt att konkurrenskraftenförbättras, investeringarna tar fart igen och en ny framtidstro skapas. Det harvarit ledstjärnan för den krisplan som regeringen lagt fram. Genom en snabbaretillväxt i ekonomin ökar skatteunderlaget, och statens inkomster stiger. Statsfinansernamåste emellertid också förbättras genom hårda krav på rafionalisering ocheffekfivisering av statlig och statsunderstödd verksamhet. De utgifter som anses möjliga att undvara kommer attavvecklas. Vissa skatter och avgifter kommer också att höjas, dels för attstatens inkomster behöver förstärkas, dels för att en rättvis fördelning avbördorna skall möjliggöras. Värnandet om vårt välfärdssamhälle kommer att krävainsatser från alla grupper i samhället. Det är också viktigt att utvecklingenmot ökad skatteflykt och ekonomisk brottslighet bryts. En avgörande förutsättning för att den genomfördadevalveringen skall bli framgångsrik är att inga grupper försöker kompenserasig för den engångshöjning av prisnivån som devalveringen medför. Vi har därförinte ansett det som rimligt att skattevägen ge full kompensafion fördevalveringen. I en situation där priserna ökar snabbare än inkomsterna ochreallönerna alltså sjunker, innebär en fullständig indexering i själva verketatt skatteuttaget, som en andel av inkomsten, minskar. Att på det sättetytterligare förvärra budgetsituationen är mot bakgrund av dagensstatsfinansiella problem oförsvarligt. Att i ett läge med fallande reallöner justera skatteskalanfullt ut med avseende på inflationen är dessutom fördelningspolitisktoacceptabelt. Höginkomstgrupper skulle då, via sänkt skatteuttag, fåkompensation för den reallönesänkning som devalveringen innebär i en helt annanutsträckning än låginkomsttagare. Huvudsyftet med skattereformen var att genomföra enbetydande marginalskattesänkning för breda löntagargrupper. Den justering avskatteskalorna som regeringen ämnar föreslå innebär en viss ytterligaremarginalskattesänkning 1983 utöver vad fidigare har beslutat. Vibedömer det fortfarande vara ett realistiskt mål att av inkomsttagarna1985 skall ha en marginalskatt på högst , vid en utdebitering på30 kr. För att arbetet med att sänka marginalskatterna skall bliframgångsrikt krävs att löneökningsprofilen i kommande avtalsrörelse anpassastill de inkomstförändringar efter skatt som marginalskattesänkningen medför.Följaktligen måste det begränsade löneutrymme som finns under de Om åtgärder mot ökat skattetryck Om åtgärder mot ökat skattetryck närmaste åren huvudsakligen komma låg- ochmellaninkomstgrupperna fill del. Den konstruktion för automatiskt verkande inflationsskyddsom har gällt är förknippad med betydande brister. Genom attskatteskalorna justeras med inflationstakten året innan byggs, iperioder av hög inflafionstakt, inflationsförväntningar in i systemet. Detproblemet bör beaktas vid framtida korrigeringar av skatteskalorna för atthänsyn skall kunna tas till pris- och löneökningarnas effekter på progressioneni vårt skattesystem. AnL 7 BO (): Låt mig först tacka ekonomi- ochbudgetministern för svaret. presenterades det förslag fillskatteomläggning som var resultatet av den åtminstone för natten . Omläggningen skulle innebära en sänkning avmarginalskatterna, en begränsning av underskottsavdragens värde, ettinflafionsskydd av skatteskalan inflation och enfinansiering som för första året skulle ske genom höjning avarbetsgivaravgifterna eller rättare sagt införande av en ny arbetsgivaravgift,en allmän löneavgift. Vi moderater kritiserade den omläggningen på flerapunkter. Den i och för sig nödvändiga marginalskattesänkningen - det var braatt en sådan över huvud taget kunde diskuteras - hade försenats och omgetts medförslag som urholkade dess värde. Avdragsbegränsningen har, som vi har sagt vidflera tillfällen, effekter som slår mot nyföretagandet. Den bryter söndersymme-trin i skattesystemet och påverkar också villamarknaden i avsevärd grad.Reformen eller omläggningen snarare överfinansierades. Man band upp sig för enfinansiering genom skatt på produktionen i form av arbetsgivaravgifter ellernågon form av produkfionsfaktorsskatt. Inflationsskyddet urholkades alltså på ett sådant sätt attom inflafionen skulle överstiga , skulle det reala skattetrycket skärpasoch därmed marginalskattesänkningarna i sig urholkas. Det vidimerades f. ö.också av nuvarande statssekreteraren i en artikel i . Han sade så här: "I stället ges en tydlig signal till alla ekonomiskabeslutsfattare; Statsmakterna anpassar skattepolitiken till en inflation på5,. Någon kompensation därutöver ges icke. Pris- och kostnadsökningar som överstiger denna nivåkommer att straffa sig genom att de leder till skattehöjningar." Det var också en sak som bestyrktes av de remissvar somlämnades med anledning av det förslag till skatteomläggning som presenterades.Tjänstemännens centralorganisation skrev således i sitt remissvar följande: "Indexeringen av skatteskalorna föreslås bli modifieradunder omläggningsperioden, dvs. 1983-1985 så att den motsvarar en årliguppräkning på . TCO betraktar detta som ett uttryck för statsmaktenssträvan att hålla inflationen nere på denna nivå. Om inte dessa ambitionerförverkligas skärps marginalskatterna och reformen urholkas." Den krifik som vi moderater riktade mot skatteomläggningenavvisades av de tre parfier som stod bakom förslaget, och den avvisades också iskatteutskottets betänkande som behandlade skatteomläggningen. Där sadeskatteutskottets majoritet: "Med hänsyn till marginalskattesänkningen ochde effekter den kan väntas få för löneutvecklingen kan en inflationstakt av igenomsnitt inte anses orealistisk." Det var alltså sent ivåras som man sade detta från skatteutskottets sida. Även ekonomi- och budgetministern själv förutsåg enrelativt låg inflafionstakt i en valskrift, kallad Ett handfast och konkretprogram. Han skrev bl. a. följande: "Det är inflationsutvecklingen underde närmaste åren som avgör om vi kan framgångsrikt jämföra övriga delar avpolitiken." När han' senare skulle göra en bedömning av vilkeninflationstakt som skulle vara aktuell säger han: "", dvs. 1982,"kan inflationen på länge komma under10-procentstrecket, men vi borde 1983 komma väsentligt lägre. Vi bör inriktaoss på att komma ner till en inflation på högst ." Det framgår alltså helt klart att det för attskatteomläggningen verkligen skulle få de effekter som var avsedda krävdes attstatsmakterna skulle kunna begränsa inflationsutvecklingen till istorleksordningen . I annat fall skulle det bli reala skärpningar avskattetrycket. Den devalvering på som har genomförts liksom den avregeringen föreslagna momshöjningen och andra skattehöjningar spär på eninflation som redan tidigare kunde bedömas bli högre än . Enligt vissabedömningar skulle den kunna bli näst intill större än vad sorriförutsattes i skatteuppgörelsen. Om man utgår från en inflationstakt 1983 på , blirinkomstskatten ca 3 miljarder högre än om inflationen begränsas till 5-6 %.Skatteökningen orsakas av att marginalskattesänkningen, som beräknadesomfatta - närmare bestämt 3,3 miljarder - så gott somhelt urholkas. Därigenom sjunker också brytpunkten, dvs. den inkomstnivå däravdragsbegränsningen sätter in, räknat i fast penningvärde. Fler riskerardärmed att drabbas av avdragsbegränsningar. Regeringen kommer visserligenenligt uppgift att sannolikt föreslå en viss kompensation förden kraftigt ökade inflationen. För sammanlagt 700 milj. kr. skall man vidtaförändringar i inkomstskatteskalan - om man nu har räknat rätt i det sista exemplet.Till detta skall emellertid också läggas de kommunala skattehöjningarna 1983.Sammantaget urholkas marginalskattesänkningens omfattning så gottsom helt genom dessa åtgärder. Sannolikheten för att inflafionen skall kunna begränsasfill är tyvärr också liten. Naturligtvis kommer ettsnabbt ökande budgetunderskott - och det förefaller tyvärr troligt att ettsådant blir följden -att leda till ökad inflation. Då urholkas den tänktamarginalskattesänkningen ytterligare.