prot · G609139 · 1982-12-31 00:00:00 — Men därutöver finns det, fru talman, skäl att undersöka vilka ågärdersom faktiskt kan behöva vidtas för att sjukförsäkringssystemet skall kunna blimindre lättillgängligt för missbruk av människor utan omdöme, människor sominte inser att systemet bygger på hederlighet och solidaritet med dem somverkligen drabbas kännbart av ohälsa. Karensdagar eller någon form av självriskvid sjukförsäkringen hade nog gjort återhållsamheten större i Dagens Nyheterssätteri. Statsrådet svar saknar slutsatser också i denhär delen. Några ändringar behövs inte, hävdar , medan missbruketfortsätter. Vad är det som behövs för att skall reagera ikonkreta former? , fru talman! har redan i dagmöjlighet att begära det läkarintyg som behövs för att i tveksamma fall skapaklarhet om sjukdom verkligen föreligger. Att denna rättighet måste utnyttjas,när kassans resurser missbrukas på det sätt som är fallet, är nästan försjälvklart för att behöva påpekas. Det kunde gott ha kostat påsig att understrvka. Om åtgärder för att undvika utnyttjande av sjukpenningförsäkringenvid fackliga stridsåtgärder Det är ändå så många moderata riksdagsmän somhar pryat som statsråd nere i kanslihuset att de kunnat tala om för Per Unckelatt jag inte har rätt att yttra mig i ett enskilt ärende, och det är just vadPer begär av mig. De hade också kunnat berätta att om jag funnitanledning att gå in i detta, då hade det varit ministerstyre. Vad jag har sagt är att lagen är alldeles klar ochotvetydig; att använda sjukskrivning som stridsåtgärd i en facklig konflikt ärolagligt. Jag har också sagt att de åtgärder som finns tillgängligaför försäkringskassorna för att komma till rätta med missbruk är lika klara.Försäkringskassan skall skaffa in den utredning som behövs i varje särskiltfall för att bedöma rätten till sjukpenning. Det kan ske på olika sätt.Författningen anger följande möjligheter: 1. att infordraförsäkran för sjukpenning, 2. att infordraintyg från behandlande läkare, 3. att göraförfrågan hos den försäkrade, hans arbetsgivare, läkare eller annan samt 4. att besöka denförsäkrade. Om åtgärder för att undvika utnyttjande av sjukpenningförsäkringenvid fackliga stridsåtgärder Detta räcker gott och väl, och man måste vara illaförtjust i krångel och övervakande byråkrati för att vilja bygga ut dettaytterligare. Men jag trodde inte att tillhörde just den kategorin. 22 PER (): Nej, det gör jag inte heller. Men jag tillhörden kategori som tycker att de sjuka i det här samhället har rätt att få sinarättigheter respekterade och få sina sjukförsäkringsavgifter reserverade tillersättning vid sjukdom. Jag vet, , att det finns möjligheter i dagatt beivra missbruk. Likväl pågår missbruket. Konflikten vid ,som inte alls kallas konflikt av de grafiker som uppenbarligen sjukskriversig på löpande band, fortgår. Och säger att allting är bra somdet är. Borde inte dra någon slutsats med anledningav det som inträffar på /? Borde man inte överväga vilkaåtgärder som behöver sättas in för att förhindra det missbruk som just nu gårut över DN/Expressen-läsarnas rätt till information liksom över möjligheternaför dem som är sjuka i vårt samhälle att få sina rättigheter tillgodosedda? Per talar om respekt för de sjuka införa karensdagar för dem. Per är välden enda moderatariksdagsmannen i den här kammaren som vill göra det, för partiet harövergivit denna ståndpunkt. Jag tycker inte att det innebär någon vidarerespekt för de människor som är sjuka att förhindra att de får ersättning,sjukpenning under sin sjukdom. Sedan; PerUnckels inlägg förvånar mig. För det första vet Per att svaret på frågan ärgivet. Det borde vara en elementär kunskap för en riksdagsman - i varje fallför en riksdagsman med det mycket stora intresse för socialförsäkringar som PerUnckel har visat. Lagen är klar och entydig. För det andra är jag förhindrad att gå in i det enskildafall som Per återvänder till. För det tredje är fackföreningsrörelsens ståndpunktalldeles klar och entydig: man fördömer sädana här stridsåtgärder. börjar jag fundera på om dettrots allt inte är något annat som Per är ute efter- att komma åt helafackföreningsrörelsen. Vad var det sade - det unkelt sagda är det unkelttänkta? 24PER (): Den vitsen har många misslyckats med före StenAndersson. Men den får väl användas en gång till, för att skallfå nöjet att komma in i samma gäng som dem som prövat tidigare. Nej, jagär inte ute efter fackföreningsrörelsen, . glad åtatt fackföreningsrörelsen fördömer det som händer på . Däremot ärjag upprörd över att socialministern stillatigande kan åse att missbruk avsjukförsäkringen sker, utan att reflektera över vilka åtgärder han borde vidta.När vi moderater vill införa ökad självrisk i sjukförsäkringen-för att nu varaexakt, är det för att de pengar som finns inom systemet skallkunna komma dem till godo som verkligen behöver dem. Men det tänkande som StenAndersson ger uttryck för innebär att pengar dräneras ut ur systemet för sådantsom pengarna aldrig någonsin har varit avsedda för. Dessutom får DN- ochExpressenläsarna inte rätt till en tidning, vilket inte gör saken mindreallvarlig.- Jag fördömer allt missbruk av sjukförsäkringen- det är en självklarhet. Men med det regelverk som existerar finns detalla möjligheter att ingripa mot detta missbruk. Det är vad jag har sagt. Sedan ryms det tydligen i Per en riktig litenbyråkrat, som vill bygga på med nya regler där regler redan finns. 26 PER (): lyssnar tydligen inte på vadjag säger. Vad jag har hävdat är att det borde vara vår gemensamma skyldighetatt utnyttja de möjligheter som den nuvarande lagstiftningen ger för attförhindra missbruk. Det innebär inga nya regler. Men därutöver tror jag att manbehöver se över systemet för att se till att pengarna räcker till vad defaktiskt måste användas för. Ökad självrisk, , är inte ökadbyråkrati - men däremot hänsyn till dem som verkligen är sjuka. har Per gått in på ett annat ämne,och det får vi säkert tillfälle att diskutera . Om åtgärder för att undvika utnyttjande av sjukpenningförsäkringenvid fackliga stridsåtgärder Överläggningenvar härmed avslutad. 12 § Föredrogs och hänvisades Motionerna 1982/83:2415till socialutskottet 1982/83:2416 yrkandena 1, 6 och 7till socialförsäkringsutskottet i övrigt till socialutskottet 13 § Föredrogs men bordlades åter betänkanden /83:29 och 33 betänkande 1982/83:24 2 protokoll 1982/83:139-140 Statens järnvägars verksamhet, m. m. 14 § Statens järnvägars verksamhet, m. m. 1982/83:15om anslag fill Järnvägar m. m. 1982/83:100 delvis) och 1982/83:18 omanslag till (prop. 1982/83:100 delvis). 28 FÖRSTE VICE TALMANNEN: betänkanden 15 och 18 debatteras i ettsammanhang, och yrkanden beträffande båda dessa betänkanden får framställasunder den gemensamma överläggningen. 29ROLF CLARKSON (m): Jag skall i detta anförande tala för demoderata reservationerna 1 och 13 till trafikutskottets betänkande nr 15 omanslag till järnvägar m. m. Min kollega kommer i ett senare anförandeatt presentera den moderata synen på SJ som affärsverk och dess roll i densvenska transportsektorn. Ett av huvudmomenten trafikpolitiska beslut varfrågan om SJ:s verksamhet. Strukturplanen av 1980 var en uppföljning ochsyftade till att ge SJ möjlighet att genom årliga reala investeringsökningar på5 % och andra parallella åtgärder uppnå lönsamhet senast /84. vet vi att detta tidsmål är orealistiskt och att SJ blir en allt tyngrebörda för staten och skattebetalarna och att övriga transportgrenar känner sighotade av att på detta sätt - dvs. genom statens ständiga täckningar av SJ:sårsunderskott på många hundra miljoner - bli utkonkurrerade. visar underskotten ständigt stigande tal.Endast en gång /70 har SJ lyckats uppfylla förräntningskravet, och visade SJ en förlust före bokslutsdispositioner - men inkl.förräntningskravet - på 675 milj. kr. Det orimliga i utvecklingen visas av detfaktum att uppgår SJ:s förluster till ungefär 3 500 milj. kr.Samtidigt med detta har kostnaderna för det ersättningsberättigade nätet stigittill nära 1 000 miljoner. Trots strukturplanen och de goda investeringarna, sompå grund av denna filiförs SJ, fortsätter förlusterna att stiga, och det liggerverkligen fara i dröjsmålet. SJ:s egen prognos talar om förlustsiffror pämellan 541 och 721 miljoner för innevarande budgetår, men externa bedömare troratt underskotten blir än större. I detta läge föreslår regeringen en finansiellrekonstruktion av SJ -startkapitalet föreslås nedskrivet med 1 000 miljoner,vilket får till resultat att förräntningskravet blir 120 miljoner mindre ochatt SJ:s kostnader för avskrivningar reduceras. Vidare skrivs den s. k.uppskrivningsfonden på 1 240 miljoner bort. Vi moderater säger i princip jatill dessa åtgärder, men vi vill vänta med dem tills SJ har visat vilkakraftfulla besparings- och rationaliseringsåtgärder man kommer att genomföra.Utan detta krav på SJ fruktar vi att nedskrivningarna bara blir ett par i radenav flera sådana i framtiden, och det finner vi olämpligt av många skäl. och skattebetalarna får inte genom förstatskassan kosmetiska och illusoriska åtgärder bringas att tro att SJ gårbättre - kostnaderna för statskassan av SJ:s underskott blir ju inte mindre föratt man fräschar upp balansräkningen på detta sätt. Det innebär också attstaten alltid får vara med och täcka förlusterna men aldrig dela på deförhoppningsvis en gång-i framtiden uppkommande vinsterna. Staten somföretagsägare kan väl inte låsas fast i den roll som redan Statsföretag,Svenska Varv och Zenit ger den. Övriga rekonstruktionsförslag biträder vi, dvs.överförandet av och ett antal andra banor till detersättningsberättigade nätet, m. m. Som jag sagt, kommer de föreslagnabokslutsdispositionerna att i realiteten bibehålla de årliga kostnaderna förstaten. SJ:s egen påbörjade omstrukturering inleds på några områden, vilketenligt vår uppfattning är otillräckligt. Vi vill att SJ visar och bevisar attdess eget rekonstruktionsarbete när det gäller att uppfylla villkoren istrukturplanen är framgångsrikt -och med det menas att SJ:s verksamhet visaröverskott eller i varje fall nollresultat. Bara för att visa för SJ hur allvarligt vi i moderatasamlingspartiet ser på förlusterna i SJ i då budgetunderskotten nårsvindlande höjder, anger vi några hårdföra vägar för att uppnå besparingar på150 miljoner. Vi kan naturligtvis inte åta oss att som utomstående preciserahur SJ skall kunna spara 150 miljoner, utan vi överlåter detta åtföretagsledningen. Men innan vi går med på den fullständiga finansiellarekonstruktionen av SJ vill vi se konkreta handlingsprogram för eliminerandetav underskotten, utslagna över en flerårig period. För att undvika en onödig ordväxling om den verkligastorleken på vårt moderata besparingsförslag till anslaget D 2 - dvs.ersättning till för vissa tjänster m. m. - får jag anföraföljande; Regeringen har i årets budgetproposition gett innehållet idetta anslagsyrkande en annorlunda substans - kontot har utökats med ett antalnya delposter, vilka har getts SJ på annat sätt. Regeringensförslag ser ut så här: Statens järnvägars verksamhet, m. m. drift avdet ersättningsberättigade bannätet m, m. drift av föreslagen utvidgning av detersättningsberättigade bannätet olönsamma stationer trafiksäkerhetsåtgärdervid järnvägskorsningar övriga kostnader för järnvägskorsningar fortsattarabattåtgärder i persontrafik 3 , .' Statens järnvägars verksamhet, m. m. De nya beräkningsgrunderna för anslaget D 2 ger en ökningfrån 874 till 1 463 miljoner. Hade vi haft nuvarande beräkningsgrunder skulleanslaget 1983/84 reduceras med 240 miljoner för diverse rabattåtgärder. Vidare har regeringen valt att för utvidgningen av e-nätetanslå ytterligare 240 miljoner vid anslaget D 2. Vi tycker att den gamlametoden att anslå medel för sådana kostnader i efterhand, när man vet denverkliga storleken på dessa, är bättre och vill att vi skall återgå till den. Hur man nu än gör är detta i realiteten enbokföringsteknisk fråga. Emellertid medförde dessa ovanliga budgettekniskaförändringar att vår besparingsmotion, som vi menade - vilket f. ö. framgår avtextinnehållet -skulle avse besparingar på 150 miljoner, kunnat tolkas så, attden ger ett budgetutslag på drygt 600 miljoner, vilket av ogina tolkas så attvi föreslår indragning av större delen av det ersättningsberättigade nätet. Jagförklarar nu att detta ingalunda varit vår avsikt, och i reservation nr 13preciserar vi vårt yrkande om besparing under anslaget D 2. Vi föreslår attanslaget utgår med , vilket alltså är 150 miljoner mindre än de1 . som regeringen anbefaller. Att vi från moderat håll visar en ianslagsrekonstruktionsfrågan mera restriktiv hållning än övriga partier berorhelt och hållet på de företagsekonomiska synsätt som jag angivit i mittanförande. Vi är medvetna om att företaget i flera avseenden oförskylltdignar under bördor som omständigheter utanför dess egen kontroll pålagtföretaget. Vi har under en lång efterkrigsperiod - och med"vi" menar jag regering och riksdag - låtit SJ förfalla genom atthålla tillbaka medel för en successiv förnyelse av anläggningstillgångar avskilda slag och genom att pålägga det en verksamhet av sådan omfattning och artatt den i långa loppet blivit alltför betungande. Till detta kommer också lågkonjunkturen, som särskiltdrabbat de näringar där SJ haft ett betydande transportarbete att utföra. Ävenandra svårigheter har hopat sig - ett generationsskifte håller på att ske inomden stora personalstyrkan, och t. o. m. ovanligt bistraklimatförhållanden har påverkat SJ:s drift och allmänhetens tilltro till dessförmåga att snabbt, säkert och tidtabellsenligt utföra sin trafik. Allt detta sammantaget blir en dyster bild att måla uppoch måste därför efterföljas av en försäkran att vi ser hoppingivande teckenför framtiden. SJ omorganiserar sig, marknadsorienterar sig, nya idéerentusiasmerar både äldre anställda och nyanställda - allt visar på en "go"i företaget som ger framtidstro. Det är därför det är så viktigt att stateninte hjälper till på ett sätt som avtrubbar alla de tiotusentals SJ-anställdaskrav på sig själva och företaget. SJ har många konkurrenter som bara har egnaben att stå på, och dem kan man bara klara om man har motsvarande fightingspirit. Vi moderater ser gärna ett blomstrande , så attsvenska folket kan känna stolthet över sin egen järnväg. Jag yrkar , fru talman, bifall till reservationerna 1och 13 i utskottets betänkande i denna fråga. 30RUNE (): För att ge en bild av hur snabbt efterfråganpå persontransporter har förändrats skulle jag - liksom jag gjorde vid dentrafikpolitiska debatten - vilja återge sista versen i PalleNävers dikt : "Mennu är tid förbi och hennesstuga riven . I skyn ettflygplans ilskna skri skär inden nya given för oss,som välfärdsarvet fått av gråa,glömda fäder, som försin enda långfärd blott behövde fyra bräder" Detta var alltsåvardagsmänniskans situation för bara en dryg mansålder sedan. Alla vet vilkenenorm förändring som skett på dessa . Men står vi faktiskt infören annan lika radikal förändring av trafikservicen i många glesbygder:persontrafiken kommer att vara nedlagd på mer än glesbygdsjärnvägar , om utskottsmajoriteten skulle vinna kammarens gehör här . Varför tror jag detta? Jo, den som granskarutskottsmajoritetens förslag beträffande länshuvudmännens villkor för etteventuellt övertagande av det ekonomiska ansvaret för persontrafiken på dejärnvägar som inte ingår i riksnätet kan inte undgå att konstatera, att statenär mycket generös mot länshuvudmännen, om dessa väljer att flytta övernuvarande persontrafik till buss. Däremot ger staten knappast något reellt stödtill de huvudmän som skulle önska välja fortsatt persontrafik på järnväg,därför att detta alternativ skulle ha betydande fördelar ur såväl service- sommiljösynpunkt. Det är också klart att regeringen står bakomutskottsmajoritetens uppenbara önskan att lägga ned de järnvägar som inte ingåri riksnätet. Jag har en gång betecknat generaldirektörNorrbom såsom en järnvägens begravningsentreprenör. tyckstransportrådets chef, av . gjorda uttalanden i massmedia att döma, medtillfredsställelse fungera som dödgrävare även gentemot de järnvägslinjer sominte ingår i riksnätet. I budgetpropositionen säger kommunikationsministern:"Huvudman som överväger fortsatt trafik på järnväg skall förhandla med SJom villkoren. Därefter får SJ redovisa resultatet av förhandlingarna tilltransportrådet som vidarebehandlar ärendet och överlämnar det till regeringen." På annat ställe anges att huvudmännens ställningstagandebör föreligga före utgången av . Men vad gör transportrådet? Jo, man göregna klart tendensiösa utredningar och kräver relativt snabbaställningstaganden av huvudmännen. Att jag inte är ensam om att kritiseratransportrådets agerande visar ett inlägg i gårdagens avdocenten i nationalekonomi vid . har alltså varken avvaktat riksdagensbeslut om eventuella nya riktlinjer för huvudmännens ersättning till SJ vid fortsatt spårbunden persontrafik eller gett dessa en rimlig chans att ta upp förhandlingar med SJ 21 Statens järnvägars verksamhet, m. m. om tidtabeller, ersättningar etc. Vi i finnerdetta förfaringssätt olämpligt och stridande mot citerade uttalande av kommunikationsmi nistern. ' Ä andra sidan röjer antagligen en formulering på s. 18 itrafikutskottets betänkande nr 15 såväl statsrådets som utskottsmajoritetensverkliga avsikter: "För att underlätta överflyttning till buss av trafik ilokala och Några reella åtgärder för att bibehålla spårbunden trafik föreslåsdäremot inte, trots att vid ett flertal tillfällen uttalat dels attspårbunden trafik skall prioriteras, dels att någon kostnadsöverflyttning tilllänshuvudmännen inte får ske. Ja, men - kanske någon invänder - nog har välkommunikationsministern visat sin goda vilja, genom att lova att staten skallstå för en upprustning till godtagbar standard, om huvudmännen vill behållapersontrafiken på en nedläggningshotad bandel? Ja, detta är ju bra, men mansmiter dock undan från det löpande banunderhållet. Men vilka reella möjligheter har huvudmännen att väljabibehållen spårbunden trafik? De får ju då - utan något som helst statligt stöd- betala SJ full ersättning för det underskott som uppkommer. Väljerhuvudmannen att i stället flytta över persontrafiken till buss, får han däremotårliga bussbidrag med ca . per busskilometer ingående i basutbudet, dvs.ca . per vägkilometer och år. Men dessutom får han enersättning av staten motsvarande den beräknade årliga förlusten vid fortsattpersontrafik på järnväg. Detta innebär att ingen huvudman har ekonomiskmöjlighet att välja fortsatt spårbunden persontrafik. Därmed slipper ocksåregeringen att infria sitt löfte om upprustning. Jag skulle vilja likna dettalöfte vid att erbjuda en törstande ökenvandrare en tom skopa. Så länge han intesamtidigt får något vatten i skopan, har han inte heller någon nytta av den- omden än vore förgylld! Jag hävdar alltså, att kommunikationsministerns - tillsynes generösa -löfte om en upprustning av banan på statens bekostnad är avnoll och intet värde, så länge som staten inte ger något stöd till driften avpersontrafik på järnväg. Vad vill då göra åt detta? Vi har noterat attsamtliga e-nätsbanor under /84 kommer att gå med ettgenomsnittligt underskott på . Men förfulldriftsbanorna utanför riksnätet uppgår underskottet genomsnittligt baratill ca ; per bankilometer, varav ungefär två tredjedelar torde avsepersontrafiken. kräver mot denna bakgrund ett statligt bidrag på20 kr. För basutbudet, som är tre dubbelturer måndag-fredagoch två dubbelturer , innebär detta ett årligt statsbidrag på nära40 . Detta motsvarar alltså ungefär hälften av det genomsnittligaårliga underskottet för persontrafiken på dessa banor. Bidraget är visserligenbetydligt generösare än bussbidraget, men detta anser vi vara ett naturligtuttryck för samhällets prioritering av spårbunden, miljövänlig och energisnålkollektiv persontrafik. Bilden påkammarens bildskärm visar ett par detaljer som jag vill ingår i e-nätet. Enligtbudgeten är den genomsnittliga föriusten på persontrafiken i runt tal 120 000kr. De banor som inte ingår i riksnätet utgör ungefär 300mil. Där är förlusten på persontrafiken ca . förslag för ett basutbud ger ca . Jag tycker att det är väsentligt att man har dessagenomsnittssiffror i minnet. förslag motverkar markant även denkostnadsövervältring från stat till k'bmmun som regeringens ochutskottsmajoritetens förslag innebär , trots att detta strider mot målenför trafikpolitiska beslut. Den som verkligen vill slå vakt omglesbygdsjärnvägarna måste därför stödja reservation nr 5. Skulle vi förlora dagens votering, kan jag försäkra att viåterkommer möjligt och senast under allmänna motionstiden !Länshuvudmännen har ju faktiskt till förfogande för sitt valmellan spårbunden trafik eller ej. Ett bifall till vårt krav av nästa årsriksdag skulle ge dem en reell valmöjlighet, som de med regeringens nuvarandeförslag helt saknar. Jag måste nu få vända mig till ledamot av separatredovisningssakkunniga och transportrådet samttill hans partiledare såsom kommunikationsminister åren 1979-1981.Ni är alltså bägge i besittning av speciell sakkunskap inom det område som vinu diskuterar. Det är därför mycket förvånande att ni bägge vid upprepadetillfällen har hävdat, att ni stöder en nedläggning av de bandelar som inteingår i riksnätet, därför att detta skulle ge möjligheter till ökade insatser påvägnätet. Detta är en uppenbar moderat bluff! Sanningen är ju attpåkänningen på den statliga budgeten blir större , när ninu stöder regeringens SJ-förslag, i jämförelse med vad som skulle bli fallet omcenterns förslag till statligt stöd till spårbunden kollektivtrafik vinnerkammarens bifall. Det framgår av de siffror som jag har redovisat. I detta sammanhang är det också angeläget framhålla, attdet inte bara är banorutanför riksnätet som är hotade. Nej, tvärtom är det så,att även för de tåg som huvudsakligen svarar för lokal och regionalpersontrafik på riksnätet måste länshuvudmännen ta överdet ekonomiska ansvaret. Det finns alltså ytterligare järnväg, därhuvudmännen av ekonomiska skäl kan tvingas acceptera en överflyttning av persontrafiken till landsväg, därför att regeringen och utskottsmajoriteten inte på något sätt stöder spårbunden kollektivtrafik utan i stället "underlättaröverflyttning till buss av trafik i lokala och regionala tåg "! Sammanfattningsvis är det alltså så att spårbundenkollektivtrafik hotas järnvägar , om intecenterns förslag accepteras av eller ! intar enligt - och uppenbarligenäven kommunika-fionsministerns- uppfattning en särställning bland de olönsammabanorna. På initiativ av har alltsedan budgetåret 1976/77anvisat Statens järnvägars verksamhet, m. m. Statens järnvägars verksamhet, m. m. särskilda medel till upprustning av . Undersenare år har anslagen ökat så att de det senaste budgetåret har uppgått till28 milj. kr. Dessutom har medel anslagits till upprustning avForsmo-Hoting-banan med anledning av flottningens nedläggning på Ångermanälven.Lokaliseringen av . ett militärförband till har naturligtvisytterligare accentuerat berörda bandelars betydelse. I ett läge där det blir allt angelägnare att reduceraoljeimporten genom användning av inhemska bränslen såsom ved och torv, är detuppenbart att betydelse tilltar, då den har en sträckning justgenom några av landets största tillgångar på skog resp. torv. Även när detgäller turismen är det självklart att får en allt störrebetydelse. Men som går utan att något beslut tas om helainlandsbanans definifiva införlivande med riksnätet blir banstandarden på ännuej riksnätshänförda bandelar allt sämre. Detta är naturligtvis ur allasynpunkter olyckligt. Det är uppenbart att och dess tre norrabibanor har huvudsakligen interregional betydelse, och enligt dettrafikpolitiska beslutet skall staten f. ö. svara för den interregionalatrafiken. Med hänsyn till vad jag här anfört finner vi det därförangeläget att hela samt bibanorna ,och Hofing-Forsmo hänförs till riksnätet fr. o. m. budgetåret1983/84.