prot · G60979 · 1982-12-31 00:00:00 — Devalveringen skapar emellertid också möjligheter betydande vinstuppgång inom den konkurrensutsatta delen av industrin.Nettoeffekten av devalveringen torde för de flesta företag bli en förbättringav såväl lönsamhet som soliditet. a. mot den bakgrunden är det enligt minmening föga förvånande att några särskilda åtgärder i syfte att bemästrautlandsupplåningens negativa effekter på företagen inte vidtogs exempelvis isamband med devalvering. Men jag är medveten om att det finns fall, framför alltbland de mindre och medelstora företagen, där devalveringen innebär en ökadfinansiell belastning som inte kompenseras av ökade inkomster. Dessa problemär dock av sådan karaktär och omfattning att de bör kunna hanteras inombanksystemet och av de banker som förmedlat valutalånen i fråga. Det kan bliaktuellt för bankerna att till vissa speciellt utsatta företag gekompletterande lån. Det ligger ju också i bankernas eget intresse att på olikasätt stötta de företag som hamnat i svårigheter, vare sig detta beror pådevalveringen eller har andra orsaker. Någon form av konvertering av småföretagens utlandsskulderanser jag mot denna bakgrund inte vara aktuell. Det skulle inte heller på någotsätt minska företagens skuldbelastning, eftersom en eventuell konverteringnaturligtvis måste ske till dagskurs. 24 (): Jag ber att få tacka finansministern försvaret på min fråga. Det är en fråga som är aktuell i företagarkretsar. Det är7 000 företag, mest mindre och medelstora, som berörs av de s. k. korglånen.Åtskilliga har hamnat i svårigheter och några i akuta likviditetssituationersom en följd av den brådstörtade och stora devalvering som vi fick bevittna ioktober. Enligt min mening är det inte rimligt att konsekvensernaav devalveringsbesluten sä slumpmässigt skall drabba företag. De har följtsina affärsbanksförbindelsers uppmaningar, som också hade förankring iriksbankens politik. Det borde alltså i sista hand ankomma på regeringen att sevad man kan göra för att lösa de här problemen. Jag kan i och för sig hälla med finansministern om att detprimärt gäller ett förhållande mellan kreditgivaren och kreditköparen. Men detborde vara möjligt att företag som så önskar ges möjlighet att konverterautlandslånen till lån i svenska kronor och att man i samband därmed förlängeramorteringstiden till låt oss säga . Man skulle också kunna få en räntasom anslöt till den som gällde det ursprungliga länet. Dessa lån borde i såfall ges direkt av och tas som en del av de kostnader somvalutapolitiken ändå får anses medföra. Skulle detta inte vara lämpligt ellermöjligt, kan man naturligtvis låta resp. företags ordinarie bankförbindelse taden här typen av lån. Och här vill jag ställa en kompletterande fråga tillfinansministern: det inte möjligt att, om man inför ett arrangemang meddenna typ av konverteringslån, se till att vederbörande banks kassareserv ellerlikviditetskvot inte påverkas av detta speciella arrangemang? Minkompletterande fråga är alltså, om inte finansministern skulle kunna tänka sigatt medverka till sådana arrangemang, så att man fick lätta bördan pä deföretag som hamnat i akuta svårigheter. Om svenska företags upplåning i främmande valuta Om svenska företags upplåning i främmande valuta Först kanske jag får säga att alladevalveringar ändå är brådstörtade, . Den här skiljer sig inte frånandra operationer av samma typ. Men den sammanlagda effekten av devalvering på , som var med om att ta ansvaret för, och den här devalveringen på16 % har för ett visst antal företag blivit en svår belastning. Bakgrunden är enligt min mening att korglånen, i varjefall i vissa banker, erbjöds företag som måhända inte borde ha tagit upp lån iutländsk valuta. Men har det skett, och därmed har företagen hamnat isvårigheter. I någon mån har jag erfarit att bankerna känner ett ansvar för densituation som har uppstått när det gäller en viss kategori företag, och jag trordärför att de kommer att försöka lösa de problem som har uppstått - såvida inteandra faktorer som har drabbat företagen gör att det inte går attlösa deras ekonomiska problem. Jag tror att det är den vägen vi måste gå. om att har ansvaret för de kostnader som devalveringarutlöser är inte hållbart. Vad skall vi dä göra när kronan skrivs upp? Skall då ta hem vinsterna av en uppskrivning avkronan? Skall tvingas att höja räntor, sänka räntor och åstadkommaförmögenhetsförluster och förmögenhetsvinster? Jag tror alltså inte att mankan säga att ansvaret för konsekvenserna av ekonomisk-politiska åtgärder av detslaget åvilar - det skulle föra orimligt långt. Beträffande fråga huruvida man kan tänka sigatt lätta på kassakvoterna om bankerna ger kompletterande lån osv., är detta juriksbanksfullmäktiges sak att avgöra. vet lika bra som jag, att jaginte kan stå här i och avgöra detta. Om någonting sådant behövergöras måste få bedöma. 26 (): Jag väntade väl inte något annat svar avfinansministern, av rent konstitutionella skäl. Men med tanke på de godakontakter som rimligen finns mellan ochriksbanksfullmäktige utgår jag från att finansministern medverkar till och görvad han kan för att hos riksbanksfullmäktige skapa förståelse för attsituationen för vissa företag är mycket akut och oroande. Om således riksbankenpå något sätt - jag anvisade en väg - kan animera affärsbankerna att ta sig ande här frågorna aktivt vore det ytterligt värdefullt. Sedan vill jag korrigera mig själv. Jag sade visserligenbrådstörtad devalvering, men jag menade brutal devalvering. Det är en vissskillnad. Självfallet kommer alla devalveringar oanmälda för en bred publik -det ligger i sakens natur. Jag kan hälla med finansministern om att vissa låntagareinte borde ha tagit de här lånen. Men i det kreditpolitiska läge vi befann ossi var det ändå en naturlig utväg för många att ta dessa lån. De har då följtbåde och affärsbankernas rekommendation i den vägen. Kanske har dehaft ett alltförbräckligt eget beslutsunderlag. Jag menar inte att generellt skulle ta ansvaretför effekten av valutapolitiska förändringar, men jag anser att det här uppstårextraordinära effekter, som på ett ödesdigert sätt drabbar många företag somuppenbarligen inte har haft det beslutsunderlag de skulle ha haft innan detagit sina korglån. Och det motiverar, anser jag, ett undantag i ett ellerannat avseende - i synnerhet om man kan gå vägen via affärsbankerna och animeradem att reglera de här lånen på ett sådant sätt att företagen inte drabbaskortsiktigt. Om planerad introduktion av PKbanken på börsen, m. m. Jag tror inte att skillnaden i åsikt är såstor mellan och mig. Låt mig bara anmäla att jag tror att det intevore bra - inte heller för bankerna själva och deras kunder - om statligamyndigheter som i ett sådant här läge tog över relationen mellanbanken och lånekunden och gjorde några särskilda operationer. Jag tror nämligen att det för framtiden vore ytterstolyckligt om inte bankerna när de rekommenderar olika låneformer - kanske ocksåför företagen främmande låneformer - känner ansvar för konsekvenserna, om dethela skulle visa sig vara en mindre lyckad rådgivning. Trots allt skall banken- särskilt när det gäller stora banker kontra småföretag - besitta kunskapernaoch kunna bedöma företagets förmåga att hantera en upplåning av det här slaget.Jag tycker alltså att långivarna i det här fallet bär ett ansvar, som jag utgårfrån att de kommer att uppfylla i de fall där det är möjligt och lämpligt attgöra det. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på fråga 1982/83:241 om planerad introduktion avPKbanken på börsen, m. m. . Åsling har, med hänvisning till vissauttalanden i pressen om att regeringen planerar en börsintroduktion av denstatliga affärsbanken, PKbanken, frågat mig när en introduktion av PKbankensaktier pä kan ske, och om det planeras ytterligareutförsäljningar eller börsintroduktioner av statliga företag. Mitt svar på frågan angående en börsintroduktion avPKbankens aktier är att en sådan åtgärd inte har diskuterats inom regeringen. mån det i pressen förekommit uppgifter om att regeringen planerar enbörsintroduktion är de alltså felaktiga. Regeringen har inte heller några planerpå att sälja ut eller börsintroducera något annat statligt bolag. Om planerad introduktion av PKbanken på börsen, m. m. 29NILS ÅSLING (c): Jag ber att få tacka finansministern försvaret också på den här frågan. Dess värre är det här svaret mindreaffärsmässigt och mera doktrinärt än svaret på den förra frågan. Jag beklagarden attityd till statligt företagande som avspeglar sig i finansministernssvar. I den personaltidning som PKbanken utger och varsfebruarinurnmer kom noterar jag att PKbankens styrelseordförandesluter upp på verkställande direktörens sida i den här frågan. Tidningen frågarstyrelseordföranden om han anser att PKbankens aktier till någondel borde börsnoteras, och han svarar då att han delar verkställande direktörenBertil uppfattning i den frågan. Han säger ordagrant: "Närbanken behöver tillskott i form av aktiekapital är tidpunktenlämplig för börsintroduktion. Det är praktisk politik. Men då ska man ha klartför sig att staten ska ha huvudägarskapet kvar." När det gäller andelensäger han att man skulle kUnna tänka sig att vore privat. Han säger också: "Och jag ser fram emotbörsintroduktionen. Den är till fördel för banken och bör stimulera deanställda utan att banken uppger sin ideologiska grund." iintervjun säger han också att andra statliga företag borde följa efter på denhär vägen. Därför kommer finansministerns besked här som enbesvikelse. Jag trodde att regeringen hade släppt sina gamla ideologiskahämningar och såg detta strikt affärsmässigt och praktiskt. Det skulle, somLars säger, vara praktisk politik att nu vidga ägarbasen för en radstatliga företag. Med tanke på sitt rörelseresultat vore PKbanken en i hög gradintressant partner för kapitalplacerare på fondbörsen. Jag skulle vilja rekommendera finansministern att lyssnapå - det är ju en förnuftig man; ni har lyssnat på honom i andrasammanhang. Jag tycker att det vore skäl att ta sig en allvarlig funderare påvad betraktar som praktisk politik. Jag är litet överraskad över den härutläggningen av . Jag svarade helt enkelt på hans fråga, som gälldeom regeringen planerar en börsintroduktion av och när den skulle ske.Svaret är alltså att någon sådan fråga inte har anhängiggjorts i regeringen ochinte diskuterats i regeringen och att det därför inte finns några planer på attbörsintroducera PKbanken. Däremot innebar svaret inte utvecklandet av någondoktrin om att börsintroduktion av eller av andra statliga företaginte kan ske. I den frågan har jag över huvud taget inte uttalat mig, NilsÅsling. Jag har bara sagt att någon börsintroduktion inte är aktuell iregeringen och att regeringen alltså inte har några planer på att introduceraPKbanken på aktiebörsen. Det är möjligt, för att inte säga troligt, att man iPKbanken har sådana planer, men de har inte förelagts regeringen, och jag hardärför ingen möjlighet att uttala mig om regeringens inställning till dessaplaner. Är det så att vill tala med mig om hur man i framtidenskall hantera PKbankensaktier och kapitalanskaffning är han hjärtligt välkommen att resonera om det. 31 (): När finansministern nu lämnar det skrivnasvaret känner jag bättre igen honom. har finansministern blivit denpragmatiske polifiker som jag känner honom som . Det är intressant att finansministern gör en klardistinktion mellan det faktum att det inte finns några planer och regeringensprincipiella inställning till frågan om privatisering av statliga företag.Slutsatsen av det senaste inlägg finansministern gjorde är alltså att man ännuinte bestämt sig för hur man rent principiellt skall se på frågan omprivafisering, börsintroduktion, av statliga företag. Man har bara inte någraplaner. Men om diskussionen kommer upp är man beredd att ta ställning tillprincipfrågan. Det var därför jag i mitt förra inlägg tillät mig attrekommendera den praktiska polifik som gjort sig tillförespråkare för, nämligen att gå ut och privafisera så stora delar av detstatliga företagsinnehavet som möjligt. Det skulle lätta trycket ifinansdepartementet. Jag har en bestämd känsla av att läget är fillräckligtansträngt som det är. Om den framtida sysselsättningen för anställda vidsulfatfabriken i Överläggningenvar härmed avslutad. 9 § Svar på fråga 1982/83:233 om den framtidasysselsättningen för anställda vid sulfatfabriken i har frågat industriministern omregeringen är beredd att medverka till att skapa sysselsättning för deanställda vid sulfatfabriken i och därmed ge dem trygghet ochframtidstro. Frågan haröverlämnats till mig. Sulfatfabriken i , som ägs av , tillverkar oblekt sulfatmassa. Verksamheten sysselsätter 310 personer. Enligt har efterfrågan påoblekt sulfatmassa varit låg och bolaget bedömer att efterfrågan inte kommeratt öka . Därför har bolaget beslutat inleda MBL-förhandlingar om eneventuell nedläggning av sulfatfabriken i . Eftersom förhandlingarnainte är avslutade och inga varsel om uppsägningar har anmälts kan jag f. n.inte uttala mig närmare i frågan. Jag utgår ifrån att företaget vid en eventuell nedläggningav verksamheten så långt möjligt vidtar åtgärder för attsysselsättningstillfällena skall bevaras i området. Om resultatet avMBL-förhandlingarna blir att verksamheten vid Sulfatfabriken skall upphöra,kommer givetvis samhällets tillgängliga syssel-sättningspolifiska medel att ståtill förfogande för att rriildra effekten av nedläggningen. Om den framtida sysselsättningen för anställda vidsulfatfabriken i 33GUNNEL JONÄNG (c): Jag ber att få tacka för svaret på min fråga. Uppenbarligen är det numera svårt för en riksdagsledamotatt komma till tals med det statsråd man önskar. Jag hade ställt frågan tillindustriministern, eftersom jag framför allt ville diskutera denindustripolitiska situationen i . Det är alltsåarbetsmarknadsministern som svarar. Och allt hon säger är att samhälletstillgängliga sysselsättningspolitiska medel skall stå till förfogande för attmildra effekten av nedläggningen. Det är ett cyniskt svar. "Mildraeffekten" - det är inte mycket till aktiv sysselsättningspolitik! Detvisar att vi har helt olika syn på situationen i och hursvårigheterna skall bemästras. Regeringen anser uppenbarligen att den svåraarbetslösheten där kan lindras genom AMS-medel och arbetsmarknadspo-litiskaåtgärder av olika slag. Men det är fel, . Vad som behövs ärindustripolitiska åtgärder och satsningar. Arbetsmarknadsministern känner väl tillsysselsättningssituationen i . Hon vet att länet hör till dehårdast drabbade länen och att har drabbats särskilt hårt.Sedan beskedet om en eventuell nedläggning av sulfatfabriken i kom harytterligare jobsposter drabbat kommunen. har gjort en storförlust 1982 och beräknar därför att 95 man måste bort. Nedläggningen av fabriken i är inte definitivtbeslutad. MBL-förhandlingarna är inte genomförda . Sandarnefabrikens framtidär emellertid avgörande för ca 300 anställda och deras familjer. Många drabbasoerhört hårt om nedläggningen kommer till stånd. Tusentals människor hamnar iotrygghet, och deras framtid är osäker. Vad jag önskar med denna debatt är att få framfört tillindustriministern att det är nödvändigt att han går in i den situation som ärför handen i , att han påtar sig ansvaret för de många anställda ochtillsammans med kommunledningen tar upp en diskussion med . Det jagvill att industriministern skall göra är två saker: Det första är att' industriministern skall tala medledningen för om det ansvar man har för de anställda iSandarne och om nödvändigheten av en alternativ produkfion, om fabriken läggsner. Driften vid sulfatfabriken måste upprätthållas tills annan sysselsättninghar skaffats fram. Det andra är att industriministern skall medverka till ensamordning på massaområdet, så att åtminstone en enhet blir kvar i Söderhamn.Jag tror faktiskt att industriministern genom ett initiativ i den härriktningen skulle kunna åstadkomma något till gagn för sysselsättningen iSöderhamn. Om arbetsmarknadsministern vill framföra det här tillindustriministern, så är kanske inte frågan och debatten helt meningslösa. 34Arbetsmarknadsminister : Herr talman! Det förvånar migfaktiskt att tycker att det är meningslöst att diskutera med mig.Jag tror att både och Gävleborgslän i övrigt skulle vara väldigt illa ute, om de arbetsmarknadspolitiskainsatserna inte gjordes i det här länet. Till skillnad frän den regering somsatt förut och som stod närmare politiskt har vi ju valt attutnyttja de arbetsmarknadspolitiska instrumenten till fullo. Det betyder att vit. ex. för det här budgetåret har anvisat beredskapsmedel till länpå 249 miljoner i stället för de 150 miljoner som den tidigare regeringen ansågatt det var nödvändigt att anvisa till det här länet . Därutöver harvi, kan man säga, lagt mycket pengar på tidigareläggning av statligainvesteringar. Jag tycker det är beklagligt att förringar de härinsatserna. Dessutom är det faktiskt sa, som vet, att detpågår MBL-förhandlingar, som alltså inte är avslutade. Det är också så som jagframhåller i svaret, att om det skulle bli en eventuell nedläggning, utgår vi iregeringen naturligtvis från att företaget - som det står i svaret - vidtaråtgärder för att också medverka till att klara sysselsättningen i området. Jag kan försäkra att industriministern harläst igenom svaret och naturligtvis följer utvecklingen i , iSöderhamns kommun och beträffande det här företaget. Sedan vill jag stryka under att länet och kommunen har ettmycket allvarligt arbetsmarknadsläge, och försämringarna i hargått väldigt snabbt. Det är tyvärr på det sättet att om vi skall lyckas attnågorlunda hindra en mycket stor ökning av arbetslösheten finns det inte såmånga andra åtgärder än de som vi har inom arbetsmarknadsdepartmentets område.De industripolitiska satsningarna ger effekt först . Om den framtida sysselsättningen för anställda vidsulfatfabriken i 35GUNNEL JONÄNG (c): Det är naturligtvis nödvändigt och bra medarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Men det räcker faktiskt inte med det,. Det är andra åtgärder - industripolitiska åtgärder - sombehövs. måste ta sitt ansvar för de anställda. StoraKopparberg köpte det solida och Ala, tog ut pengarna ur kraft och skogmen lägger ner industrierna. Det började med , och sedan skivindustrini . Administrationen flyttades till ; Ljusneboarden försvinner. Nusenast ärdet fråga om . Här har människor årtionde efter årtionde gettsin kraft och sitt kunnande åt ett företag-faktiskt byggt hela sitt liv på det.Dessa människors insats har varit avgörande för att företaget skulle fungera,och det har varit betydelsefullt för hela koncernen, dess framtid ochstabilitet. Dä får det bara inte ske att ett företag sedan ställer sinaanställda på bar backe. Det finns saker i industriföretagandet som man måsteacceptera, t. ex. att avsättningsmöjligheterna för en vara försvinner. Så ärdet ju när det gäller den oblekta massan, men det får inte innebära att ettföretag inte tar sitt ansvar för de anställda. rnåste skapa enalternativ produktion, och man måste kräva av koncernen att driften vidSandarne sulfatfabrik uppehålls till dess annan produktion kommer i gång, omdet nu Om lönebidraget ull anställda i föreningar blir såatt fabriken kommer att läggas ner. Det är ett krav som de anställda har rättatt .ställa och få uppfyllt. Tyvärr upplever vi på plats efter plats densituationen att arbetare och tjänstemän som praktiskt taget vigt sitt liv, somGunnel säger, åt enskilda företag ställs utan arbete. Det ärvardagsupplevelser för väldigt många människor och har varit det iSverige precis som på mänga andra ställen. Det finns ingen fråga som för den socialdemokratiskaregeringen är viktigare än att vända utvecklingen, att skapa andraförhållanden, bl. a. för den svenska industrin. Med det syftet har vi ocksåvidtagit åtgärder. Vi har genomfört devalveringen. Vi fick med på attstödja ett omfattande investeringsprogram som antogs . Som framgåttav den förteckning som lagts på bord förbereder industriministern enproposition om industriverkets organisation för att göra det bättre rustat attstödja den svenska industrin. Problemet är bara att många av de här åtgärderna för attskapa en bättre grundval för den svenska industrin inte ger iresultat ett ökat behov av anställda människor. Det är där dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna kommer in och är helt nödvändiga, och vi kanju glädja oss åt att även det parti som företräder numera tycksställa upp på en generösare inställning. 37 (): Vi upplever att arbetslösheten växer trotsatt vi har en socialdemokratisk regering. Det finns väl ändå skäl för mig somcenterpartist att erinra om att för oss i har det varit och kommeralltid att förbli en av våra viktigaste uppgifter att skapa sysselsättning åtmänniskor, inte minst i de norrländska regionerna. Vad regeringen här kommeratt bidra med, när man tar bort den regionalpolitiska målsättningen osv.,återstår ännu att se. Jag vill upprepa att det är viktigt med de arbetsmarknadspolitiskainsatserna, men det är också nödvändigt att det tas andra initiativ. Jag villbe att ta kontakt med industriministern, ställa de frågortill honom som jag har framfört här och uppmana honom att ta initiafiv för att stärkaindustrin i . Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på fråga 1982/83:234 om lönebidraget tillanställda i föreningar har frågat mig om regeringenhar för avsikt att seöver lönebidragssystemet, när det gäller dem som är anställda i föreningar. skall enligt sina direktiv (Dir.1982:40) med förtur se över hela lönebidragssystemet. I avvaktan pä förslagfrån kommittén och remissbehandlingen av förslagen torde det inte bli aktuelltatt föreslå mer genomgripande förändringar av lönebidragen. När det gäller riksdagsbeslutet om attlönebidragen till allmännyttiga organisationer skall lämnas avlönekostnaden för de anställda har jag deklarerat min mening, bl. a. i åretsbudgetproposition. Jag anser att beslutet skall ligga fast. Det innebär attbidragsnivån skall gälla inte bara nyrekryteringen utan fr. o. /84 också dem som arbetade hos organisationerna före den 1 juli1980. Skälen till detta redovisade jag här i kammaren , närjag besvarade en fråga av om arbetsmarknaden i länför handikappade m. fl. Om lönebidraget till anställda i föreningar 39 (): Jag ber att få tacka arbetsmarknadsministern för svaret. Bakgrunden till den fråga jag ställt är att allt fler människori s. k. lönebidragstjänster har hört av sig till mig och till andra ledamöterav kammaren. Skälet är att många föreningar i vårt land inte räknar med att iframtiden kunna klara den 10-procentiga andelen av den totala lönekostnaden.Den 1 juli sker sådana förändringar, och därför har man uttryckt sin oro. Detär mänga människor hos föreningarna som är anställda i sådana tjänster. Vissa kommuner har gått in och täckt 10-procentsdelen avlönekostnaderna och på så sätt kunnat upprätthålla dessa tjänster. Det är jubra. Jag förstår att man av statsfinansiella skäl kanske intejust nu har utrymme att göra genomgripande förändringar och ta över helalönekostnaden. Man får kanske söka kombinationer av lösningar på detta område -att kommunerna går in eller att man väljer andra möjligheter. Jag skulle vilja ställa enföljdfråga, även om utredning nu pågår. Har regeringen för avsikt att sökahitta möjligheter för föreningar, som har en kärv ekonomi, att täcka ocksådessa , t. ex. i form av uppmaningar till kommuner och andra berörda? I budgetpropositionen finns ett mindre anslagför sådana föreningar som vi bedömt ha de största svårigheterna att klara dennasituation. De föreningar vi tänkt på är framför allt handikapporganisationeroch invandrarföreningar. känner också till att det föreligger ettantal motioner i denna fråga, och att den kommer att bli föremål för riksdagensbehandling . Men för de föreningar som vi kan befara får svårigheter harvi alltså avsatt en mindre summa pengar. Emellertidär nedgången från 100-procentigt bidrag till 90-procentigt för Om importen av textilprodukter dem som varit anställda i dessa organisationer före den 1juli 1980 inte orsakad av det statsfinansiella läget just .