prot · G609131 · 1982-12-31 00:00:00 — När det vidare gäller frågan om överlåtelse avjordbruksarrende är det här liksom i förköpsrättsfrågan i stort sett baratillkännagivandet till regeringen som skiljer majoriteten från minoriteten. Jag ber att med det anförda få yrka bifalltill lagutskottets hemställan på samtliga punkter. 105SIGVARD (): De motioner vi har att behandla ilagutskottets betänkande 1982/83:27 belyser var och en på sitt sättkomplicerade frågor om ägande och arrendeförhållanden, som har anknytning långttillbaka i tiden. Rent allmänt kan sägas, att de utredningar som gjorts ochde beslut som fattats i dessa frågor genom tiderna har präglats av en strävanatt anpassa lagstiftningen till den fortgående demokratiseringen och under desenaste årtiondena också till en nödvändig strukturrationalisering. En strävan har varit att göra en ur rättssäkerhetssynpunktriktig avvägning mellan å ena sidan jordägarens och å andra sidan arrendatornsrättigheter och skyldigheter. Denna strävan måste också få vara vägledande idet fortsatta lagstiftningsarbetet. Genomgående har arrendatorns ställning stärkts från etträttsligt underläge. Men frågor finns uppenbarligen ännu att lösa innan denkänsla av beroende som ännu delvis finns kvar hos arrendatorer är undanröjd.Detta framgår dels av arrendelagskommitténs betänkande SOU 1981 ;80, dels av desynpunkter som framförts i de motioner vi nu har att behandla. Dessa frågor har dessutom blivit belysta genom företrädeinför och skrivelser till lagutskottet. Från båda parter har redovisatsbeaktansvärda synpunkter. Det kan noteras att arrendatorernas synpunkter därvidframförts av de lokala föreningarna . Jordägarna har däremot företrätts av sinahuvudorganisationer Fideikommissariernas intresseorganisation och . betänkande behandlas frågor om såväl friköpsrätt och förköpsrätt som överlåtelserätt. Beträffande friköpsrätthar utskottet klart uttalat att det inte kan komma i fråga att införa en allmänfriköpsrätt. En sådan rätt skulle enligt utskottets - liksomarrendelagskommitténs - mening innebära ett långt gående ingrepp i jordägarensrätt att disponera sin egendom. Det skulle också enligt utskottets mening kunnabefaras avhålla jordägare från att upplåta mark på arrende, vilket skulle kunnafå betydande negativa konsekvenser för jordbruksnäringen. Det förslag till friköpsrätt för innehavare av s. k.historiska arrenden som framförs i motionerna 316 och 1767 har däremot, somutskottet anfört, en begränsad räckvidd. Utskottet har anfört en rad skäl somtalar för den begärda friköpsrätten men även problem som kan vara förenade meden sådan rätt även om den får denna begränsade räckvidd. Sett mot bakgrund av det begränsade utrymme somarrendelagskommittén i sitt ställningstagande gett behandlingen avfriköpsfrågan samt det i övrigt otillräckliga beslutsunderlaget anser jag detangeläget - som utskottet också anför- att denna fråga blir föremål för enförutsättningslös utredning. Jag vill särskilt peka på gränsdragningsproblemenmellan olika kategorier historiska arrenden med hänsyn till främst skiftandehistorisk bakgrund och de olika ägarkategoriernas skiftande engagemang när detgäller t. ex. investering i jordbruksfastigheten. Jag vill också understryka vikten av att regeringensaviserade proposition, grundad på arrendelagskommitténs betänkande, inte blirförsenad utan kan läggas fram som aviserats . Vid sittföreträde inför utskottet påpekade företrädarna för också detta. De framhöll samfidigt - det har utskottetockså anfört - att om friköpsfrågan inte hinns med under propositionsarbetet,kan frågan prövas i en särskild utredning. Jag tror att en sådan särskildutredning bäst skulle tillgodose båda parters önskemål och därmed ocksårättssäkerheten. Beträffande förköpsrätt för jordbruksarrendatorer harremissinstanserna, som tidigare anförts, i princip ställt sig posifiva, menbeträffande formerna för en sådan rätt råder det mycket delade meningar. Det ärdärför synnerligen angeläget att regeringen noga överväger olika framfördasynpunkter, så att ett enkelt och från rättssynpunkt väl fungerande system kankomma till stånd. Det är mycket angeläget för alla arrendatorer att få enlösning av denna fråga i samband med att regeringen framlägger sin aviseradeproposition. Att en jordbruksfastighet, som ofta är förhållandet, skallkunna säljas utan att arrendatorn vet om det, är ett mycket otillfredsställandeförhållande. Jag vill i detta sammanhang också understrykavikten av att frågan om jordbruksarrendatorernas investeringar i fastighetenfår en ur arrendatorns synpunkt mer tillfredsställande lösning. Det måste blimöjligt att göra samma grad av investeringar på arrendegårdarna som på andragårdar för att kunna få till stånd en effektiv och lönsam jordbruksdrift medhjälp av lantbruksnämnderna. Vad så angår jordbruksarrendatorns överiåtelserätt tillnära anhörig vill jag framhålla betydelsen av att en sådan rätt blir lagfäst ienlighet med vad Friköpsrätt för arrendator, m. m. Friköpsrätt för arrendator, m. m. reservanten i arrendelagskommittén, (),föreslagit och som utskottet anser kan ligga till grund för regeringensprövning. Låt mig, herr talman, härutöver bara göra några kortakommentarer till de moderata reservationerna, speciellt reservation 1.1 densägs att ett införande av en friköpsrätt måste kunna motiveras med mycket tungtvägande skäl. Därefter konstaterar reservanterna att några sådanaomständigheter eller andra tungt vägande skäl för en friköpsrätt enligt derasmening inte finns. Utskottet å sin sida har anfört en rad skäl för enfriköpsrätt för historiska arrenden. har man klart uttalat att detenligt utskottets mening inte är möjligt att på föreliggande utredningsmaterialta ställning till om den av motionärerna föreslagna friköpsrätten kan införas.Utskottet föreslår därför en förutsättningslös utredning. Det måste väl ändå ur rättssäkerhetssynpunkt varavärdefullt att ordentligt utreda komplicerade och kontroversiella frågor ochinte mer eller mindre sopa dem under mattan. Därför vill ocksåutskottsmajoriteten ge regeringen ett ord på vägen i form av etttillkännagivande. Med dessa synpunkter yrkar jag bifall tillutskottets hemställan på samtliga punkter. 106JÖRN (vpk): Det skrivs historia i kammaren - fastdet kommer massmedia som vanligt inte att bry sig om eller ens förstå. Det har inte varit vanligt att myndigheter här i landethar ställt sig på de jordlösas sida i landsbygdsamhällets sociala motsättningaroch konflikter. Till skillnad från flertalet jämförbara europeiska länderhar aldrig genomgått någon jordreform eller fullödig bondefrigörelse.Frälsets makt har förblivit obruten, och de stora jordägarna har inkorporeratsi den kommersiella och industriella högborgerligheten. Under skiftesprocessen trängdes många små jordbrukare ochlandbor åt sidan, och med delvis tvivelaktiga metoder tillskansade sig de storajordägarna landområden och fördelar. Allt detta bidrog till att så mångamänniskor ur jordbrukets underklass under det stora emigrationsskedet sökte sigtill en bättre bärgning i , eller Förenta Stater. Det var för att sent om sider mildra deras rättslöshet somregeringen tog initiativ till den begränsade friköpsrättsom sedermera kallats ensittarlagen. Men när koncentration av jordbruksenheteroch befolkning under strukturomvandlingen efter 1950 blev till högsta mode ävenbland ledarna i den socialdemokratiska arbetarrörelsen, då offradesensittarlagen och arrendatorernas friköpsfråga begravdes. En ny tid med mer kritiska värderingar av frågan och av1950-talets strukturomvandling samt koncentration har emellertid börjat infinnasig. Kravet på möjlighet till friköp för dem som brukat och lagt ned resurserpå sitt arrendeställe under ett yrkesverksamt liv, och som ibland i fleragenerafioner brukat samma jord, har alltmer vunnit i styrka. friköpsrätten har börjat genombrytas. Vad lagutskottet nu gör är att med betonande av skälen förfriköp beträffande historiska arrenden hos regeringen beställa enförutsättningslös utredning av frågan. Det får närmast tolkas som enbeställning av regeringsförslag i saken. Man får nämligen se beslutet mot bakgrundav att arrendelagskommittén har varit emot friköp och att regeringen inte haftför avsikt att ta med förslag om friköp i den proposition som inan aviserattill . beslut är alltså en meningsyttring, somregeringen inte kan förbigå. Från vpk ser vi detta som ett betydande framsteg och enviktig attitydförändring. Vi ställer oss bakom utskottsförslaget, därför attdet är viktigt att det får så stark majoritet som möjligt. Det hindrar inte attvi hade önskat ett mer otvetydigt förpliktande beslut. Om beslutet hade kommitredan i fjol eller tidigare, hade man också fått en garanti för att regeringenmåst ta upp det . är detta något osäkert. Ett tidigare beslut hadevarit fullt möjligt med tanke på att arrendelagskommittén redan för flera årsedan offentliggjorde sin negativa inställning i friköpsfrågan och man därförinte alls hade behövt invänta dess arbete i övrigt för att ta upp justfriköpet. Låt mig också kort kommentera det moderata partietsegenartade ståndpunkter. Här har vi hört talas om ägandets betydelse.Vi har fått höra moderata profeter lägga ut texten om vilken betydelse det harnär människor får arbeta åt sig själva, arbeta på saker de själva äger, på egnahus och hem, på egen jord eller med eget företag. Här har vi nu Sverigesjordbruksarrendatorer. Här har vi de historiska arrendena. Här har vi exempelpå hur människor har arbetat och strävat för att öka andras egendom, arbetatför att förbättra och förkovra jord och byggnader, som inte var deras utan som isista hand alltid kunde tas ifrån dem. När nu dessa arrendatorer vill kunna friköpa den fastighetsom de har brukat, närde vill bli sina egna, närde vill sitta tryggatill hus och hem, då hade man ju väntat sig att de moderata profeterna skulle hjälpadem att få en chans att arbeta åt sig själva, att också äga det hem och denjord som de ägnat sina krafter. Men där är det stopp. Där blir det plötsligtuppenbart vad moderater menar med ägandets välsignelser och med vad de kallarden personliga friheten. Det var godsägarnas frihet man menade, godsägarnasfrihet att inskränka arrendatorernas frihet. Det var godsägarnas ägande sommedförde välsignelse. Arrendatorernas ägande däremot ville man inte ha. Närfriheten och ägandet av den jord som man arbetade på kom i strid med det kallaklassintresset, då segrade klassintresset och den vackra frihetsprincipen varplötsligt ingenting värd. Bakom den moderata frihets- och självägarförkunnelsenfanns bara tomhet och cynism. Till yttermera visso reserverar sig t. o. m.mot gamla pensionerade arrendatorers möjligheter att friköpa de hus som deuppfört på ofri grund på sina arrenden. Inte ens när de blir gamla skall dessaarrendatorer bli fria. Inte ens när de blir pensionerade skall de få äga det ynkligastycke mark på vilket deras mångåriga hem står. Inte ens med hustomt får man enligt lov att inkräkta på Friköpsrätt för arrendator, m. m. Friköpsrätt för arrendator, m. m. Borta är allt tal om egna hem ochvillaboende, vilket så gärna annars framhäver i ord. Här, där detgäller den konkreta rätten till det egna hemmet, vill man inte vara med. Jag har i en annan motion till årets riksdag visat vilkaobilliga och orimliga bestämmelser som de stora jordägarna påtvingararrendatorerna, hur arrendatorn inte ens får sälja sitt hus utan att försthembjuda det till jordägaren, hur arrendatorn enligt kontraktet tvingas avståfrån möjligheten till prövning av tvister inför domstol och måste underkastasig ett av jordägaren påbjudet skiljemannaförfarande. Allt detta försvararmoderaterna. Det som kallar rättssäkerhet är privilegier.Det som de slår vakt om är de smås rättsosäkerhet gentemot de stora.Moderaterna må så göra. De må försvara allt detta, men de skall sedan intekomma och säga att det är människornas frihet som de försvarar. Det moderatabeteendet är nog för att varje ledamot som har någon känsla för den personligarättssäkerhetens problematik och betydelse skall känna sig övertygad ochförpliktad att rösta med utskottet i den följande voteringen. 107MONA SAINT (): Jag hade givetvis inte väntat mig någon somhelst förståelse från vpk och i det här ärendet, men det ärintressant att notera att vpk har blivit så intresserat av äganderätt. Vi hadeför ett ärende uppe som handlade om ströängarna norröver,och det var vpk som hade motionen. Ni vill slå vakt om ägandet där, och villni slå vakt om ägandet när det gäller pensionärer med bostadshus på arrenderadmark. Det är bra att ni har kommit åt det hållet, för då förväntar jag mig attni kommer att stödja oss när vi vill få fram ägarlägenheter i det här landet.Det har jag aldrig någonsin märkt att ni har ställt upp bakom. Det är alltså inte fråga om något egenartat sätt att se påägandet. Den dag då de personer som talar för äger den mark devill ha tycker jag att de skall få göra det. Vi talar för det enskilda ägandet.Det är bara fråga om hur man kommer över ägandet, om man så att säga köper påöppna marknåden i ett avtal mellan två parter så som det går till inäringslivet i övrigt i landet; det kan ju gälla också på jordbrukets område.Men när de sedan har fått detta ägande, , hur kan de då varagaranterade att få behålla det, om vpk får råda? Ni är ju inte för enskiltägande. Ni är inte för att de som har bostadsrätter skall få sälja dem hur devill. Ni är inte heller för att man skall få upplåta allmännyttans bostädertill enskilt ägande. Varför gör ni skillnad på detta? Det skulle varaintressant att få en förklaring här. Vi talar om rättstryggheten. Oavsett hur mycket eller hurlitet mark man äger så äger man den, och den skall inte tas ifrån enkonfiskatoriskt. Det är det vi talar för. Det innebär alltså att människorna ivårt land, oavsett vilket parti de hör till, hur mycket pengar de har eller hurmycket mark de äger, skall ha likhet inför lagen. Det vill vi slåss för. Det äralltså inte fråga om en minoritet eller en majoritet, utan minoriteten har samma rätt som det är lika viktigt att hålla på Drabbas en eller tio eller tusen-rättstryggheten i vårt land. 108 (vpk): Det här är en mycket intressant diskussion.Jag tror att det var oklokt av att ge sig in i den, men det fårstå för hennes räkning. Den avslöjar nämligen ytterligare vad moderaternaegentligen menar med friheten och ägandet. Frihet och ägande är ju icke någraenhetliga begrepp, som försöker framställa dem som, utaninnebörden av personlig frihet och personligt ägande växlar med hänsyn till densociala situationen. Frihet och ägande måste alltid ses ur en maktpolitiskaspekt. Det är därför som man som vi kan vara motståndare till en typ av ägandesom medför att enstaka personer får en kolossal makt över andra människor, kanstyra deras liv och inskränka deras personliga frihet - så som sker med deobilliga arrendebestämmelserna, som ni försvarar därför att ni försvarar hela arrendesystemetoch godsägarväldet. Det är skillnad mellan personligt ägande som missbrukas ochanvänds för maktpolitiska syften och personligt ägande som går ut på att jagskall äga den torva jag brukar, äga de produktionsmedel som jag har användningför i mitt eget arbete. Det är också en väldig skillnad mellan sådantpersonligt ägande som jag har huvudsakligen för att missbruka det förspekulation och göra mig en arbetsfri inkomst på någon annan stackaresbekostnad och sådant personligt ägande som jag har för att kunna sitta trygg imitt hem. Det är två helt olika typer av personligt ägande som över huvud tagetinte är jämförbara med varand- Friköpsrätt för arrendator, m. m. har inte förståttdetta. Hon har inte gjort den analysen, och det är därför hon hamnar där honhamnar. Det är i vissa sociala situationer helt enkelt så, att man måsteinskränka ägandet och förfogandet för ett fåtal för att flertalets frihet,välfärd och trygghet till hus och hem skall kunna garanteras. Det förstår jag att förstår, för det har aldrig varit konservativ politik. Konservativpolitik har varit att slå vakt om det ägande som medför sociala privilegier,och ert ställningstagande är från den ståndpunkten fullständigt logiskt. 109MONA SAINT (): Skulle det vara oklokt av mig att ge mig in ien diskussion med ? Det är en betygsättning som jag inte förstårmig på. talar om maktkoncentration och stark makt.Jag vet var den finns här i världen. Jag vill inte ha en sådan stark makt somvpk förordar. Jag vill tro på de enskilda människornas möjligheter att i ettdemokratiskt land hävda sina rättigheter och hålla på lag och rätt. Det är vadjag talar för. har inte förstått det. Men jag kan ju ställa frågan om det som jag antydde i mitthuvudanförande, hur ni ser på om man skulle dela ut domänverkets marker tillmänniskorna. Det finns många där också. Det är sannerligen också en stor 9 protokoll 1982/83:130-131 Friköpsrättför arrendator, m. m. ägareav mark - mer än tror jag det har, som man skulle kunnaskifta ut fill enskilt ägande - som ni ju delvis, ibland, när det passar er,ställer upp för. Men det är inte ideologi, det vet jag ju sedangammalt. Jaghar här tidningen , som förut kom bort i mitt inlägg. Vad jag tror på i detsammanhanget, i den diskussion vi nu för, är överenskommelser mellan två friaparter. Jag kunde ha citerat - och jag skulle ha gjort det -ordföranden iSkånes arrendatorsförening, som just uttalade på deras årsstämma att de flestaarrendatorer inte kan arrendelagen. "Vi förlorar mycket på det," sadehan. "Även med nuvarande lagstiftning skulle många arrendatorer kunna fåsina problem lösta om de kände till sina rättigheter. Vi har gett demrättigheterna, men skall de kunna utnyttja dem krävs information." Deär enskilda människor som bör kunna få genomföra sina rättigheter, men detskall inte gå till på ett expropriationsliknande, konfiskatoriskt sätt, som vpkförordar. 110 (vpk); börjar känna sig trängd, och därför tar hon tillgrova sakliga felaktigheter. Det har icke i någon av de vpk-mofioner som harframförts i den här frågan sagts att detta skulle ske genom ettexpropriationsförfarande. Vi har talat om inlösensrätt. Den sidankan vi alltså avföra. Det var bara ett försök av att pådyvla ossnågonting som vi inte står för och avvända sin svaghet i diskussionen om frihet. Sedanhar jag heller aldrig sagt att det var oklokt av att diskuteramed mig. Jag har sagt att det var oklokt av henne att ge sig in i en diskussionom det här temat. Så fort man diskuterar detta tema framgår skillnaden mellangodsägarens frihet och arrendatorns frihet. Det är icke så att det råder socialharmoni mellan dessa båda parter. Det är icke så att den lilles frihet och denstores frihet gäller lika. Den stores frihet är, just därför att han är stor,lika med privilegium, och den lilles frihet är ofta ingenting annat än frihetenatt få vara fullständigt utsatt för den stores godtycke. Därförmåste den stores frihet i vissa sociala situationer och politiska frågorbegränsas, för att den lilles frihet skall kunna öka. Det är detta ni inteförstår. Ni ser inte skillnaden. Ni tror att det inte råder några konflikter isamhället - eller ni vill i varje fall inte låtsas om att sådana konflikterråder. Därförhamnar ni också fel. När ni talar om frihet och rättssäkerhet i allmänhet, såhamnar ni på godsägarsidan. När vi socialister talar om frihet och rätt iallmänhet, hamnar vi på de smås sida. Somsvar på den fråga ställde vill jag också hänvisa till att vi varde första här i efter 1967 att motionera om arrendatorernas friköpoch rätt till ägande av den jord de brukar. har också i etttidigare skede arbetat för kronoarrendatorernas förbättradevillkor och för friköpsrätt också för deras räkning. någon större skillnad mellan ett domänverk - åtminstone omdet är företrätt av personer som och liknande - och grevars ochbaroners fideikommiss. Vi vet att när människor kommer i sådana maktpositioner,beter de sig mot de små och svaga i samhället på ett och samma sätt. Detbeteendet skall vi begränsa på allt sätt. Det är att arbeta för frihet ochdemokrati. 111 (): Då kan jag slufligen konstatera att JörnSvensson inte har angett hur det här friköpet skall gå till, hur värderingenskall ske och hur man skall prissätta och betala den egendom det är fråga om.Men vad som är mera intressant att konstatera är att är för enöverenskommelse mellan två fria parter på marknaden och att ocksåuttalar sig för enskilt ägande. 112 (vpk): Det är alldeles riktigt konstaterat, men MonaSaint Cyr borde, om hon hade förstått mig rätt, ha tillagt att vi är för överenskommelsermellan fria människor som sker på någorlunda jämlik basis. Vi är inte för sådana "fria" överenskommelsersom består däri att under åberopande av en formell marknadsfrihet den storetrycker ner den lille och påtvingar honom orimliga villkor och inskränkningar ihans personliga frihet, som godsägarna nu kan göra med arrendatorerna, enligtde arrendebestämmelser som jag här har citerat och som finns i min motion somkommer att behandlas i lagutskottet i annat sammanhang. Den sortens"fria" överenskommelser är vi inte för. De är inte fria, för i ensådan överenskommelse är det bara den ena parten som är fri. Vi är också för den personliga äganderätten, när den intetar sig sådana former att den blir förbunden med sociala privilegier och medmakt som inskränker andra människors frihet. Men den personliga frihet ochäganderätt som ni förespråkar är ni beredda att driva så långt att storagrupper människor kan få finna sig i att deras frihet bhr inkräktad ochbegränsad. Det problemet vågar ni liksom inte diskutera, men däriligger ju den oupplösliga motsättningen mellan de två frihetsbegreppen. 113 (): Jag kan väl då bygga på det konstaterande jaggjorde med att säga att jag förväntar mig att kommunisternai kommer att stödja vår motion om ägarlägenheter. Motionen gäller attenskilda människor skall äga sina lägenheter. Det ligger ingen makt i detta. Friköpsrätt för arrendator, m. m. 114JÖRN (vpk): Jag kan ge besked med en gång. Vi tänker intestödja ett sådant förslag. Med dagens bostadsmarknad kommer ett bifall fill den Viss ändring i bokföringslagen motionen att medföra ökad spekulation i lägenheter. Det ärvi emot, men det är ju det ni är för. Överläggningen var härmed avslutad. 115 TREDJE VICE TALMANNEN; Kammaren övergår nu till att debattera lagutskottetsbetänkande 34 om anslag till bokföringsnämnden. Viss ändring i bokföringslagen 116 (): har motionerat om attbokföringslagen skall ändras så att företagen skall åläggas att i bokslutetskilja mellan kortfristiga skulder som är förfallna till betalning ochkortfristiga skulder som inte är förfallna till betalning. Att BengtSilfverstrand skrivit en sådan motion är väl knappast märkligt elleruppseendeväckande, men att den socialdemokratiska gruppen i lagutskottetansett denna motion värd ett tillkännagivande till regeringen är faktiskt iviss mån anmärkningsvärt. För det första är det märkligt därför attbokföringsnämnden vid den hearing lagutskottet hade i denna fråga reste starkainvändningar mot motionens yrkanden. representanter vidhearingen -med undantag av TCO-representanten - hade starka invändningar motmotionens krav. De framhöll med skärpa att en sådan här ny regel kommer attskapa många svåra bedömningsproblem. Det är faktiskt inte helt enkelt att ipraktiken avgöra vad som är förfallen och icke förfallen skuld. Till detta kommer - vilket bokföringsnämndensrepresentanter, med undantag för TCO-representanten framhöll - att denföreslagna regeln lätt kan kringgås. Inte skall vi väl införa nyalagbestämmelser som vi redan från början vet kan kringgås? Det leder bara sak, nämligen till att kan skriva ännu fler motioner omännu strängare och trassligare regler som företagen måste följa. I bokföringsnämnden finns den bästaexpertisen när det gäller redovisning. Ledamöterna, särskilt de somrepresenterar Föreningen , , och de godkändagranskningsmännen, har omfattande erfarenhet från redovisning i praktiken. Oftaär redovisningsfrågor betydligt mera komplicerade när man möter dem iverkligheten än när man läser om dem i läroböcker eller rent generelltpenetrerar dem i lagstiftningssammanhang.