prot · G60923 · 1982-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1982/83:23 Förhandlingarna leddes till en början av förste vicetalmannen. 1 § Förste vice talmannen anmälde attBruno Poromaa var förhindrad att tjänstgöra som ersättare för den 15 november-den 31 december och att () skulleinträda som ersättare för . 2 § Upplästes följande inkomnaskrivelser: Undertecknad hemställer om ledighet från riksdagsarbetetunder tiden - för att fullgöra uppdrag somdelegat i den svenska FN-delegationen i . den 3 november 1982Karin H'ärmed anhålles om ledighet den 17 novemberfram tiU juluppehållet 1982 på grund av uppdrag som ombud vid FN:s generalförsamlingi . Kammaren biföll dessa framställningar. Förste vice talmannen anmälde attföljande ersättare skulle tjänstgöra i stället för resp. ledamöter, nämligen CeciliaJensfelt (c) för och () för . Vilande grundlagsändringar, m. m. 3 §Föredrogs och hänvisades 1982/83:43och 44 till justitieutskottet 1982/83:49och 51 till näringsutskottet 1982/83:57till jusfitieutskottet 1982/83:60till socialförsäkringsutskottet 1982/83:62fill lagutskottet 1982/83:63till socialförsäkringsutskottet 4 § Vilande grundlagsändringar, m. m. Föredrogs konstitutionsutskottetsbetänkanden /83:1 om vilande grundlagsändringar, 1982/83:2om ett reformerat kyrkomöte m. m. 1981/82:192), 1982/83:4 om prästval(prop. 1982/83:6) och . 1982/83:5 om ändring i kyrkolagen (prop. 1982/83:7). AnL 1 FÖRSTE VICE TALMANNEN: betänkanden 1, 2, 4 och 5debatteras i ett sammanhang, och yrkanden beträffande samtliga dessabetänkanden får framställas under den gemensamma överläggningen. AnL 2 (): skall enligt 3 kap. 16 §riksdagsordningen till kammaren för slutligt ställningstagande anmäla vilandebeslut i ärende angående grundlag. Så sker i förstabetänkande för /83. Bland de vilande förslagen återfinnsfrågan om formerna för den kyrkliga lagstiftningen m. m. Dessa ändringar berörregeringsformen och tryckfrihetsförordningen. För att göra arbetemera ändamålsenligt har KU arbetat för en samlad behandling av betänkanden sominnehållsmässigt har samband med varandra. Det är orsaken till att vi underdenna punkt på dagordningen också behandlar ytterligare tre betänkanden,nämligen betänkandena om ett reformerat kyrkomöte, om prästval och om vissändring av kyrkolagen. Beträffande grundlagsändringarna yrkar jag på att riksdagenslutgiltigt antar de vilande förslagen. Då det gäller övriga förslag från utskottet yrkar jagbifall fill hemställan på samtliga punkter i de betänkanden som är underbehandling. Beträffande prästval föreligger en reservation frånvänsterpartiet kommunisterna, som på nytt är representerat i utskottet. Frånmajoritetens sida kan vi inte dela de farhågor som uttalas i motion 45 om attden nya ordningen vid tredjegångstillsättningar av kyrkoherdar kan få negativaföljder för de kvinnliga prästerna. Besvärsrätt föreligger mot domkapitletsbeslut om tillsättningar, och det ser vi som en tillräcklig garanti. Däremot har vi i fullständig enighet velat medverka fillatt utplåna den relikt , som ger uttryck för ett förlegat synsätt ochsom har uppfattats som stötande för de handikappade som vill bli präster. Avnågon outgrundlig anledning har den levat kvar i 19 kap. 2 § i kyrkolagen. Detfinns ingen sörjande vid denna paragrafs hädanfärd. Utskottet har ägnat mera tid åt utformningen av detbetänkande som till sin huvuddel handlar om ett reformerat kyrkomöte. Grundlagsändringen, som riksdag och kyrkomöte blivit enigaom, har banat väg för ett omfattande lagstiftningskomplex. Hos vänsterpartietkommunisterna har reformerna på kyrkans område väckt farhågor om att de kan fåfill föjd en permanentning av statskyrkosystemet. Det är en uppfattning som visocialdemokrater inte delar. Jag vill instämma i vad -tidigare vice ordförande i - som ingående arbetat meddessa frågor, yttrade i denna kammare . Han sade att han hade svårtatt se hur man i det långa loppet kan bevara det nuvarande sambandet mellanstat och kyrka i ett så starkt pluralistiskt samhälle som det svenska. Han sågde beslut som fattades och som fullföljs, som vikfigaorganisatoriska reformer för . De kan, sade han, bli väsentligasteg mot större frihet och självständighet, mot ökad demokrati och vidgadlekmannastyrelse, mot mer arbetsduglighet och vitalitet. Det är att hoppas attHilding får rätt i sin förmodan att det inte blir de sista stegenutan att reformviljan hålls levande. Utskottet har i betänkande nr 2 ägnat ett betydande arbeteåt att komrrientera vad som sagts i proposition och av kyrkomöte om det nyakyrkomötets möjligheter att besluta inom det icke lagreglerade området.Utskottet delar föredragande statsrådets uppfattning att kyrkomötet som ettoffentligrättsligt organ inte kan handha andra uppgifter än som anges igrundlag eller annan lag. Men den nya kyrkoministern, , hade rätt,då han i en TV-utfrågning för sedan såg det som något hoppfullt förframtiden - sett från önskemålet om en vänskaplig skilsmässa mellan stat ochkyrka- att kyrkomötets beslut blir förankrade genom en bred folkligrepresentation. har inte att uppträda med pekpinne gentemot kyrkan.Men utskottet har ansett det viktigt att understryka att ledamöterna i kyrkanshögsta beslutande församling får möjlighet att verka som ett samlande ochopinionsbildande organ inom hela kyrkans område. En av kyrkan självvaldutveckling mot ökad verksamhet inom det inomkyrkliga området för kyrkomötet är,som jag ser det, spegelbilden av att detta får en bredd som det hitfillssaknat. En sista synpunkt. Under hela denna långa process avutredningar och debatt om statskyrkan har socialdemokratin i regeringsställningoch opposition hållit fast vid uppfattningen att bakom författningsändringaroch kyrkliga reformer skall stå en mycket bred majoritet. Det innebär för varoch en av oss att vi får finna oss i att många av våra resp. önskemål inte kanblir helt tillgodosedda. Följer utskottet, kan vi vara ganskatillfredsställda med att den gemensamma nämnare som vi nått så stor enighet omär liktydig med ett inte obetydligt kyrkoreformatoriskt resultat. Vilande grundlagsändringar, m. m. Vilande grundlagsändringar, m. m. AnL 3ANDERS (): De ärenden som vi nu behandlar var till sinhuvuddel föremål för riksdagsbehandling , då fattade detförsta beslutet om de grundlagsändringar som vi har att pröva på nytt.Jag skall därför bara kort beröra några aspekter på de kyrkligalagsfiftningsfrågor som behandlas i de betänkanden som vi nu har oss förelagda. Vad gäller den första punkten i konstitutionsutskottetsbetänkande nr 1, dvs. formerna för den kyrkliga lagstiftningen, finns detenligt min mening inte anledning att tillägga något till den debatt som vi hadei våras, utöver en förhoppning om att dessa reformer skall göra det möjligt försvenska kyrkan att arbeta på ett effektivt sätt i en rad avseenden. Däremotvill jag inte -kanske i olikhet med andra debattörer på det här området - göranågra uttalanden åt någotdera hållet om vad detta betyder förkyrka-stat-frågan. Den saken får nog vila ännu ett bra tag. Vi har enligt minmening inte antagit de här reformerna i syfte att vare sig skilja kyrkan frånstaten eller befästa sambandet. Utgångspunkten har varit att vi genom dessareformer skulle ge kyrkan bättre arbetsvillkor- ingenting annat. De andraaspekterna får enligt min mening behandlas i annat sammanhang. Jag har, fru talman, heller ingenting att fillägga när detgäller övriga förslag fill grundlagsändringar. Vad gäller betänkande nr 2 om ettreformerat kyrkomöte m. m. finns det emellertid anledning att säga några ord.Betänkandet bygger på den grundlagsändring som jag just nämnde och gerriktlinjer för det nya kyrkomötets verksamhet. Det är enligt moderatasamlingspartiets uppfattning viktigt att det nya kyrkomötet och den nyakyrkliga centralstyrelsen ges reella möjligheter att bli - för att citerautskottets skrivning - "ett samlande och opinionsbildande organ inomkyrkans hela arbetsområde". Detta låter kanske självklart, eftersom dereformer som vi nu står i begrepp att besluta om just handlar om att låtakyrkomöte och centralstyrelse framträda som auktoritativa organ när det gälleratt i skilda sammanhang föra kyrkans talan. är det emellertid så att reformen i första hand handlarom de offentligrättsliga befogenheter som tillkommer kyrkomötet. Frågan är vadsom därutöver kan anses rimligt att kyrkomötet beslutar om eller vad somcentralstyrelsen kan komma att få ägna sig åt. Det finns här, fru talman, ett besvärligtavvägningsproblem. En strikt formaljuridisk tolkning är inte rimlig. Då skullestora delar av den frivilliga kyrkliga verksamheten falla utanför kyrkomötetsoch centralstyrelsens verksamhet. Det finns emellertid tvärtom ett stortbehov av att.just kyrkomötet och centralstyrelsen tar ett samlat grepp över dekyrkliga frågorna. Det är därför konstitufionsutskottet understryker att någothinder inte möter att överlåta åt de valda ledamöterna i kyrkomötet och isvenska kyrkans centralstyrelse att handha även sådana uppgifter som tillhörden icke lagreglerade verksamheten. Å andra sidan, fru talman, måste naturligtvis gränser drasupp för de kyrkliga centrala organens verksamhet som bl. a. tar hänsyn tillekonomiska realiteter.Det är självfallet inte acceptabelt att dessa organ vidtar åtgärder som fårlångtgående ekonomiska konsekvenser, som går utanför de givna befogenheterna. Men, fru talman, än en gång bör understrykas att någottvivel icke bör råda om att syftet med reformen är att göra kyrkomöte ochcentralstyrelse till just de organ som kan ta ett samlat grepp över denkyrkliga verksamheten i den mån det inte uttryckligen ankommer på andra organ,t. ex. riksdag eller regering. Låt mig också säga några ord om det moderata särskildayttrandet om ärkebiskopsval. Från att ha varit inter pares, den främstebland likar, bland biskoparna får ärkebiskopen nu ett försteg framför sinakolleger så till vida att han blir självskriven ordförande i . Detta blir naturligtvis en mycket maktpåliggande position. Detaktualiserar frågan om det är rimligt att ärkebiskopsval förrättas somhittills, dvs. att bara lekmännen i ärkestiftet plus men exkl.lekmännen i de övriga stiften får vara med och välja. Det finns anledning att titta på hur reformen slår ut ochefter ett tag ta ställning till om det inte vore lämpligt att bredare förankraärkebiskopsvalen än vad som har varit fallet. -Fru talman! Jag ber att få yrka bifall tillkonstitutionsutskottets hemställan i betänkandena 1, 2, 4 och 5. Vilande grundlagsändringar, m. m. AnL 4 (vpk); kommunisterna yrkar avslag påden föreslagna ändringen i tryckfrihetsförordningens 2 kap. 14 §. Offentlighetsprincipen är det kanske viktigaste enskildaelementet i det medborgerliga fri- och rättighetssystemet. Tilloffentlighetsprincipen hör dels förhandlingsoffentlighet, dvs. allmänhetensrätt att bevista förhandlingar inför myndighet, dels handlingsoffentlighet,dvs. allmänhetens rätt att ta del av offentliga handlingar och fritt söka ioffenfiiga diarier. Som en väsentlig del av offentlighetsprincipen räknasockså rätten att vid sökande i och utbekommande av allmänna handlingar varaanonym. Det är sålunda enligt svensk offentlighetsrätt förbjudet att avkräva ensökande medborgare uppgifter om vederbörandes identitet. Det är också förbjudetatt efterforska den sökandes syfte, dvs. vad vederbörande har för motiv tillatt begära offentliga handlingar och vad han avser att använda uppgifternatill. Det är bl. a. därför justitieombudsmannen i olika sammanhang har betonatatt myndigheters offentliga registraturer skall vara så belägna och anordnadeatt allmänheten"skall kunna besöka dem utan att passera någon form avpersonkontroll, där den besökandes identitet eller syfte undersöks. När nu beslutar godta ändringen - eller snararetillägget - i tryckfrihetsförordningen 2:14, banar det väg för en betydandeinskränkning i anonymitetsskyddet. Den nya formuleringen lyder så här; "Myndighet får inte på grund av att någon begär attfå taga del av allmän handling efterforska vem han är eller vilket syfte hanhar med sin begäran i Vilande grundlagsändringar, m. m. större utsträckning än som behövs för att myndighetenskall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut." Man inskränker alltså ett tidigare generelltanonymitetsskydd- det måste vara innebörden, såvitt jag förstår. Det är ju engrundlag, och den skall tolkas efter bokstaven. Medan skyddet för anonymitetenhittills varit ovillkorligt, blir det nu plötsligt möjligt för en myndighet attgenomtränga det, nämligen om myndigheten själv påstår sig behöva detta för sinprövning av fallet. Vi menar att den nya formuleringen är felaktig, och ävenförvirrad, av främst två skäl. För det första behöver man inte alls röra vid denpersonliga anonymiteten för att kunna pröva om en viss handling skall lämnas uteller ej. Av betydelse för en sådan bedömning är enbart handlingens karaktär,inte alls den sökande medborgarens namn eller identitet i övrigt. För det andra bör en bestämmelse som rör anonymitet inteplaceras i den paragraf där den nu placerats, eftersom denna paragraf behandlarproceduren vid bedömning av handlingars offentlighet och tillvägagångssättetnär man begär att få ut handlingar. Frågan om anonymiteten behandlas på annatställe i tryckfrihetsförordningen - f. ö. i ett annat kapitel. Det är heltologiskt att i en paragraf delvis ta fillbaka vad som står på ett helt annatställe i samma lag, när man inte har någon hänvisning som förbinder de bådaställena i lagen. Den föreslagna förändringen är alltså enligt vår meningbåde en inskränkning i medborgarnas rättigheter och ett exempel på dåliglagformulering. Vpk vill inte godta sådana exempel på grundlagssystemetsupplösning. Det är bakgrunden till vårt avslagsyrkande. Man kan ju som bekantinte yrka några ändringar när ett vilande grundlagsförslag behandlas för andraoch slutgiltiga gången, utan man har att välja mellan att anta eller förkastadet. AnL 5 () replik: När förslaget om den aktuellagrundlagsändringen behandlades i en första omgång fördes ju en ingående debattom de här frågorna. Jag vill bara understryka vad jag då sade, att vinaturligtvis står bakom de ändringar i tryckfrihetsförordningen rörandeoffentlighetsprincipens till-lämpningar på ADB-upptagningar som beslutades åren1973-1974. Det gäller också kravet på att samma regler skall gälla förADB-upptagningar som för handlingar av traditionell typ. Jag underströk vid dettillfället att man bör se till att man förhindrar svårigheter vidtillämpningen av denna princip. Jag ser alltså inte det härgrundlagsförslaget som någon urholkning av offentlighetsprincipen. AnL 6 JÖRNSVENSSON (vpk) replik: Jag skulle vilja ställa en fråga tillkonstitutionsutskottets huvudtalesman här. Vi undantar fall där det är fråga omatt efterforska brott o. d. Detfinns ju särskilda föreskrifter om sådana undantag, så dem kan vi lämna därhän.Men om vi har haft en ovillkorlig anonymitetsrätt och vi nu inför etttillägg i en paragraf i tryckfrihetsförordningen, som under vissaomständigheter sänker anonymitetsskyddet och alltså gör det möjligt attefterforska den sökandes identitet, kan man fråga sig: Vad är detta annat än ensänkning av anonymitetsskyddet och en försämring av en av de klassiskagrundlagsenliga rättigheterna? Jag kan inte fatta innebörden av detta på någotannat sätt. Min fråga blir då: När ni nu har infört den här paragrafenoch när påstår att det inte är någon inskränkning ianonymitetsskyddet, varför har ni då över huvud taget infört den? Vad syftarden till? Varför står den i detta egendomliga sammanhang? Det har vi funderatöver, och vi är tacksamma för ett svar. Vilande grundlagsändringar, m. m. AnL 7 () replik: Förändringen har inte tillkommit av en slumpeller av en sinkadus. Den förbereddes mycket noga av en parlamentariskutredning. Avsikten med denna är att underlätta tillämpningen avoffentlighetsprincipen - även sedan vi har fått en teknisk utveckling, somJörn här ofta framhållit har lett till faktiska svårigheter när detgäller tillämpningen. Jag anser alltså att denna lag omändring i tryckfrihetsförordningen av den som läser förarbetena måste betraktasinte som en urholkning av offentlighetsskyddet utan som ett stöd för detta. AnL 8 JÖRNSVENSSON (vpk) replik: Jag tror inte heller att det här tillägget hartillkommit av en sinkadus. Jag är helt övertygad om att någon har haft enavsikt med det. Det är just den saken som jag vill ha belyst. Vad är det föravsikt man har? Man har alltså i ett stycke i tryckfrihetsförordningen,som behandlar proceduren när det gäller att få ut allmänna handlingar,plötsligt infört ett tillägg som under vissa omständigheter, om det ärnödvändigt för att bedöma om en handling skall lämnas ut, medger efterforskningbeträffande den sökandes identitet. Varför har man gjort det? Vad fyller detför praktisk funktion? I vilka situationer blir det över huvud taget aktuelltatt genombryta ett anonymitetsskydd - när en medborgare utnyttjar sinrättighet, uppträder fullt lagligt, begär att få ut en handling, varsutlämnande kan bedömas helt utan att man efterforskar vederbörandes personnamn,bostad eller något sådant? Det kan t. ex. vara fråga om en journalist som inte harlust att uppge sitt namn därför att han är ute efter att avslöjamissförhållanden och inte vill att detta syfte skall framgå, och han harförfattningsenlig rätt att insistera på sin anonymitet. Varför skall man då gemyndigheten möjlighet att i samband med prövningen av huruvida en handling fårlämnas ut eller inte efterforska vederbörandes identitet? Vad tjänar det försyfte? Kan man inte avgöra frågan om handlingens offentlighet och möjlighetenatt lämna ut den precis Vilande grundlagsändringar, m. m. som man gjort , utan att efterforska identiteten?Jag förstår inte syftet med det hela. ' Problemet kan inte heller vara annorlunda om det är enpappershandling som den sökande efterfrågar eller om det gäller uppgifter somtas fram på en dataskärm. Det är i princip samma sak. Vad myndighetennaturligtvis kan ha ett intresse av är att försäkra sig om att den sökande harkompetens att sköta dataterminalen, eftersom han när det är fråga omdatabaserat material måste kunna detta. Den synpunkten kan jag förstå, mendetta kan myndigheten försäkra sig om utan att efterfråga vederbörandes namnoch syfte. Jag förstår inte i vilka praktiska situationer den härinskränkningen i anonymitetsskyddet är ämnad att fungera. AnL 9 (): Jag skall endast beröra de kyrkliga frågorna idet ärendeblock som vi behandlar. Låt mig inledningsvis erinra om att vi redan vid förrariksmötet inledde en serie viktiga beslut som rör . Då fick bl.a. frågan om kvinnliga präster en mer definitiv lösning. Dagens beslutsärenden, som omfattar "den andraläsningen" av grundlagsändringen beträffande formerna för den kyrkligalagstiftningen samt lag om och lag om ett reformerat kyrkomöte,innebär nya och betydelsefulla steg på det kyrkliga reformområdet. Längre frami höst kommer vi att ta beslut om en ny lag om kyrkliga församlingar ochkyrkliga samfälligheter. Egentligen borde alla dessa beslut ha kunnat kommabetydligt tidigare. Behoven har förelegat . Men som bekant harreformarbetet hindrats av personer och krafter som hävdat att en friare kyrkamed en mer demokratisk beslutsordning inte skulle vara möjlig att skapa utanatt banden mellan kyrka och stat klipptes av. Från sida har vi hävdat att det var fullt möjligtatt inom nuvarande relationsram stat-kyrka ge ett bättresvängrum och en mer demokratisk uppbyggnad och beslutsordning.Motsvarande uppfattning kom klart till synes vid kyrkomöte. Däravvisade man som bekant tankarna på ett skiljande mellan stat och kyrka ochansåg att man ändå kunde få till stånd reformer inom ramen. Från sida ser vi alltså med tillfredsställelse påde resultat som uppnåtts, särskilt som besluten fattats i så stor enighet. Jagnoterar visserligen brasklapp. Han såg ju framför sig att detnågon gång skulle bli en vänskaplig skilsmässa mellan stat ochkyrka. För min del vill jag säga att banden mellan kyrka och stat består. Deblir varken lösare eller fastare med de nu aktuella besluten. Och så mycket kanväl ändå sägas att besluten innebär att man inte inom överblickbar framfidbehöver räkna med några uppslitande riksdagsdebatter när det gäller principförhållandetmellan stat och kyrka. har förvisso svårare och i tiden angelägnarefrågor att syssla med än frågan om skiljandet av kyrkan från staten. 1982 årsriksdagsbeslut, både de som fattades och de som vi kommer att fatta och , att å sin sida får, om intearbetsro - en aktiv folkkyrka skall inte leva i lugn och ro - så i varje fallklarare riktlinjer för sitt framtida arbete. kan nu arbeta medstörre framförhållning. Den kan gripa sig an med sina stora inre uppgifter medstörre kraft. Den får chans att visa att den inte bara har existensberättigande,utan fastmera är en levande kraft inom det moderna svenska samhället. I detta arbete kommer förvisso det reformerade kyrkomötetatt spela en stor roll. Med dess demokratiska uppbyggnad kommer folkkyrkotankenbättre till sin rätt. Vi får därmed på det kyrkliga området - så långt det nugår -en parallell fill det svenska parlamentariskt-demokratiska systemet iövrigt. Ett demokratiskt uppbyggt kyrkomöte är ju f. ö. ett villkor för att manskall kunna ge det en normgivningskompetens. Åtskilliga inom kyrkan tycker måhända att svängrummet förkyrkornötet borde vara ännu större. Propåer i den vägen har framförts. Dessakrav kan förefalla berättigade, men å andra sidan talar ännu tyngre skäl föratt man först skall låta den nya organisationen och den nya maktfördelningen fåfinna sin form. Det är fullt möjligt att längre fram släppa mera på tömmarna,om det visar sig behövas. Det vore däremot olyckligt om kyrkomötetsbefogenheter redan i inledningsskedet bleve så vidsträckta, att man efter någraår måste besluta om inskränkningar. En sådan händelseutveckling måste undvikas. Jag står alltså bakom den skrivning somkonstitutionsutskottet har gjort i frågan, och jag ber att få yrka bifall tillutskottets hemställan på samtliga punkter. AnL 10 MAJ (vpk): Också jag vill något beröra de kyrkliga frågorna. Olika förändringar på det kyrkliga området kan medverkatill att nuvarande förhållande stat-kyrka permanentas. En sådan utvecklingstrider mot strävandena att skilja kyrkan från staten. Detta har påtalats i ettsärskilt yttrande från vpk till ett av dagens ärenden. Vi återkommer i annatsammanhang till frågan. Därefter vill jag gärna gå över till att tala om varförvänsterpartiet kommunisterna yrkar avslag på utskottets hemställan medanledning av proposition 1982/83:6 när det gäller den del av propositionen ivilken föreslås att de s. k. tredjegångstillsättningarna av kyrkoherdetjänsterflyttas över från regeringen till . De motiv som främst anförs för en sådan förändring är"en allmän strävan att från regeringen flytta sådana grupper av ärendensom utan olägenhet kan handläggas av underlydande myndighet". Vår utgångspunkt är att den här förändringen inte kangenomföras utan olägenhet, och detta kommer i första hand att gälla för dekvinnliga prästernas del. Ingen av oss här i kammaren är väl okunnig om de svårighetersom mött flera av de kvinnor som valt att utbilda sig till präster, hur de har Vilande grundlagsändringar, m. m. Vilande grundlagsändringar, m. m. motarbetatsoch vid prästvigning bojkottats av manliga kolleger, allt i syfte att hindradem i deras rätt att utöva det yrke som de faktiskt har utbildat sig för. Sålänge den inrymmer sådana uppfattningar - och det finnsingenting som tyder på att så inte fortfarande skulle vara fallet - kan vi, somär motståndare till alla former av diskriminering, i detta fall av kvinnor,inte stödja förslaget att överföra dessa tjänstetillsättningar från regeringentill . Dessutom anser vi, att så länge som statskyrkosystemetfinns kvar är det fullt logiskt att regeringen har den här uppgiften. Vi äralltså rädda för att en förflyttning av tjänstefillsättningen kommer attmedföra en diskriminering för de kvinnliga prästernas del. Jag vill därför yrka bifall till till konstitufionsutskottets betänkande 4. Överläggningenvar härmed avslutad.