prot · G60996 · 1982-12-31 00:00:00 — Och jag kan omigen upprepa exemplet med den somhar kapital och den som inte har kapital. Den som har kapital och harunderskott i ett småhus kan kvitta, medan den som inte har kapital och har enmarginalskatt på t. ex. måste ha ett dubbelt så stort överskott någonannanstans för att täcka underskottet. Jag vill sluta med en vädjan till finansministern: menar allvar med att verkligen försöka fördelaskattebördorna fördelningspolitiskt rättfärdigt, då finns det all anledningatt se över inte bara inkomstskatteskalans utformning utan också dennaavdragsbegränsning. Om kvinnornas situation på arbetsmarknaden Överläggningen var härmed avslutad. 3§ Svar på interpellation 1982/83:75 om kvinnornas situation på arbetsmarknaden har frågat mig om hur regeringenser på kvinnornas situation på arbetsmarknaden och vilka åtgärder som planerasfrån regeringens sida för att motverka en ökad arbetslöshet för kvinnor. Låt migförst slå fast att kvinnors förvärvsarbete är en förutsättning för Om kvinnornas situation på arbetsmarknaden jämställdhet,eftersom det ger ekonomiskt oberoende. Och kvinnors rätt till arbete ser vi som lika självklar som mäns. har sysselsättningenökat mer bland kvinnor än bland män, men är 300 000 färre kvinnorän män sysselsatta. Kvinnornas inträde på arbetsmarknaden har sammanfallit medden offentiiga sektorns expansion. Vad gäller arbetslösheten visarAKU-siffrorna nästan genomgående att den relativa arbetslösheten är högre blandkvinnorna än bland männen. Dessutom vet vi att den dolda arbetslösheten ärhögre bland kvinnor. Många bryr sig helt enkelt inte om att söka arbete, därföratt de tror att de ändå inte har någon chans att få ett jobb. Det är därförmycket angeläget att kvinnornas situation på arbetsmarknaden förbättras. Unga kvinnor i åldern är den värst utsattagruppen på arbetsmarknaden . Därför är den prioriterad när det gällertilldelningen av beredskapsarbeten. En stor del av de sysselsatta kvinnorna finns inom denoffentliga sektorn i traditionella kvinnoyrken, vilket kan sägas ha bidragittill att förstärka den könsuppdelade arbetsmarknaden. Här finns också mångadeltidsarbetande kvinnor. Dämpningen av ökningstakten inom den offentligasektorn gör att kvinnor måste bredda sitt yrkesval. Skolan har här ett viktigtansvar. Arbetsmarknadsutbildningen är en stor möjlighet för kvinnorna när detgäller att välja otraditionellt. Det handlar ofta om attityder hos såvälkvinnorna själva som hos arbetsgivare. Vi måste alla bekämpa sådana attitydersom i detta avseende bevarar det gamla könsrollstänkandet. Vi står inför stora förändringar på arbetsmarknaden.Datoriseringen påverkar många kvinnojobb. kommer attbevaka och uppmärksamma detta i sitt platsförmedlingsarbete. För att främja kvinnornas sysselsättning inom industrinfinns som villkor för lokaliseringsstöd att av det antalarbetsplatser som tillkommer i företaget skall förbehållas vartdera könet.Detta är särskilt betydelsefullt för kvinnor i glesbygd. För att bevaka och öka förutsättningarna förjämställdheten i samhället har regeringen inrättat ett särskiltjämställdhetssekretariat inom . Sekretariatet haren viktig uppgift i att undanröja de hinder som i olika avseenden kandiskriminera endera könet på arbetsmarknaden. Dessutom finns enjämställdhetsberedning som aktivt tar upp jämställdhetsfrågorna i alltregeringsarbete. har också inrättats som ett samrådsorganknutet till departementet med företrädare för bl. a. riksdagsparfierna,kvinnoorganisationer och arbetsmarknadens parter. Vidare finns delegafionenför jämställdhetsforskning. Slutiigen vill jag framhäva att det är viktigt att deframsteg som gjorts på jämställdhetsområdet fortsätter. Kvinnornas rätt tillarbete får självklart inte behandlas som mindre vikfigt än männens. 12MAJ (vpk): Jag vill först tacka arbetsmarknadsministernför hennes svar. Skälet till min fråga är den svåra situation som vårnuvarande arbetsmarknadssituation ger upphov till för kvinnornas del.Arbetsmarknadsministern konstaterade helt riktigt i sitt anförande att kvinnorsförvärvsarbete är en förutsättning för jämställdhet, eftersom det gerekononomiskt oberoende. Ja visst, det är precis på det sättet, och detta faktumtycker jag måste vara utgångspunkten för all diskussion om kvinnorna och derasroll och plats på vår arbetsmarknad. Just det faktum att kvinnorsförvärvsarbete är en förutsättning för jämställdhet gör att man frånregeringens sida måste ta sitt ansvar för jämställdheten även i svåra tider.Det är också ett faktum som gör att man ser med oro på den fortsattautvecklingen i vad det gäller jämställdhetsfrågor, och det måste man göra närall fillgänglig statistik som vi nu har talar sitt tydliga språk om hurarbetslösheten fortsätter att stiga och att kvinnorna utgör över hälften av dettotala antalet arbetslösa. Arbetsmarknadsministern ger i sitt anförande en radexempel på åtgärder som vidtagits till skydd för kvinnorna på arbetsmarknaden.Det är gott och väl, det är bra åtgärder som säkert'gör nytta. Men ändå visarverkligheten att dessa åtgärder förmodligen är otillräckliga. Ett exempel från vår verklighet är attKommunalarbetareförbundet redovisade kraftigt ökadearbetslöshetssiffror, och här är det i allra högsta grad kvinnor det handlarom. Av förbundets medlemmar var 747 arbetslösa. Det innebär enökning med över 4 000 . Av dessa 23 747 arbetslösa är nära 21000 kvinnor. Det är siffror som förskräcker. Detta är kvinnor som företrädesvishar arbetat som sjukvårdsbiträden, barnskötare, hemsamariter, köksbiträden ochdagbarnvårdare. De här sifforna säger oss två saker: dels ger de besked omatt den sociala nedrustningen fortsätter, trots regeringsskiftet ,vilket är beklagligt att behöva konstatera, dels ger de besked om vad den fördapolitiken leder till för kvinnornas del. Därför beklagar jag attarbetsmarknadsministern i sitt anförande här - något oklart - talar om endämpning av ökningstakten inom den offentliga sektorn. Jag vill gärna ta tillfället i akt och fråga om man skallförstå det på ett sådant sätt att den här dämpningen skall fortsätta under dennuvarande socialdemokratiska regeringen. Faktum är att frågan om hur mycketkommuner och landsting skall få expandera, alternativt dra ner på sinverksamhet, i högsta grad är en kvinnofråga. Det är ju här, precis somarbetsmarknadsministern sade i sitt anförande, inom den offentliga sektorn, somdet stora flertalet kvinnor arbetar. Mer än några andra är dessutom kvinnornadirekt beroende av den sociala service som samhället kan erbjuda. Rustas den kommunala barnomsorgen ner, dras vårdplatserin, ja, då blir det ändå kvinnorna som får bära konsekvenserna, men i formav oavlönat vårdarbete. En sådan utveckling är ju direkt förödande för allajämlikhetssträvanden. Här handlar det om att regeringen skall stå förjämställdhetspolitiken även i svåra tider. Dämpningar av ökningstakten inomden offentliga sektorn innebär bara att fler kvinnor kommer att tvingas ut iarbetslöshet. Det ärklart att man kan säga att det är bra att bredda yrkesvalet för Om kvinnornas situation på arbetsmarknaden Om kvinnornas situation på arbetsmarknaden kvinnornaoch att vi får ut kvinnor i många fler yrken. Men jag vet inte om tiderna ärsådana just nu att man kan tänka sig att möjligheterna är så stora för detta.Det är kanske tvärtom så att det är oerhört svårt att tänka sig att få inkvinnorna på manligt dominerade yrkesområden. Arbetsmarknadsministern nämner också i sitt anförande devillkor som är knutna till lokaliseringsstödet inom industrin och som är fillför att främja kvinnors sysselsättning. De är bra. Och de har säkert sinbetydelse, särskilt för kvinnor i glesbygd. Men då funderar man överen mängd saker. Om man nu ger pengar till ett lokaliseringsstöd drar mansamtidigt bort arbeten för kvinnor inom tekoindustrin. Tekoindustrin hartillåtits minska år . I får kvinnor nu slåss och stridaför att behålla sina arbeten. Den tekoproposition som den socialdemokratiskaregeringen framlagt innebär ingen förnyelse av tekoindustrin - den innebär enåtergång till den gamla politiken. Det innebär att det totala stödet minskar,och i förlängningen blir det en fortsatt utslagning. Äldrestödet minskar,vilket innebär att man forcerar avgången. Människor- i det här fallet kvinnor,för det är ju i stort sett kvinnor det handlar om - tvingas ut ur produktionen.Någon ny målsättning för tekopolitiken finns inte i propositionen. Det står ibjärt kontrast till vad som sades från socialdemokratisk sida före valet. Från samhällsekonomisk synpunkt anser vi inom vpk att ensatsning på tekoindustrin är vettig. Tekojobben kostar litet och ger mycket.Redan i dag skulle landets 30 000 beklädnadsarbetare kunna producera störredelen av de kläder, skor och textilier som behövs för att försörja landetsbefolkning. Med en ytterligare ökning av självförsörjningsgraden skulletusentals nya jobb skapas. I stället har vi en importandel - den är förmodligenen av de största i världen - på på tekoområdet. En fortsatt satsningpå den offentliga sektorn och en utveckling av den svenska tekoindustrin skullevara två inte oviktiga saker för att utveckla antalet arbetstillfällen förkvinnors del. 13IRIS (); Vi måste ha klart för oss att det kommer attdröja innan de djupgående skadorna i den svenska ekonomin reparerats, dånedgången av produktion och sysselsättning i näringslivet under de borgerligaregeringsåren har varit stark och det tar tid innan utvecklingen kan vändas. Utvecklingenutomlands ger oss heller ingen hjälp. Rätten till arbete och rätten fill trygg standard måstesättas före anspråk på allmänt höjd levnadsstandard. Sådana anspråk kantillgodoses först när vi genom vårt arbete och vår produktion förmår försörjaoss själva. Att finnas med i en arbetsgemenskap och försörja sig självär grundläggande för kvinnors jämställdhet. Därför måste vi slå vakt omkvinnornas rätt till arbete, inte minst nu när det är kärva fider. Om kvinnornatvingas dra sig tillbaka från arbetsmarknaden innebär detta flera steg bakåt ijämställdhetsarbetet. Arbetsmarknadsministern tar i interpellationssvaret uppden offentliga sektorn och dess dämpade ökningstakt. Det drabbar kvinnornadubbelt. är intebara antalet sysselsättningstillfällen för kvinnor som minskar utan även denservice som är nödvändig för dem för att kunna ta ett förvärsarbete. I förstahand tänker jag då på barnomsorgen. Två tredjedelar av alla offentliganställda är kvinnor, ochnedskärningar gör att uppgifter som av tradition utförts av kvinnor riskeraratt återföras till hemmen. Inom den offentliga sektorn bör och kansysselsättningeaöka , anser jag. Den solidariska lönepolitiken, somLO-grupperna har drivit och som socialdemokratin alltid har värnat om, anserjag vara den viktigaste jämställdhetsreformen i modern tid. Genom den kunde delägst avlönade successivt förbättra sina löner. De lägst avlönade har alltidvarit kvinnorna. Vi vet att trots den solidariska lönepolitiken är detfortfarande betydande skillnader mellan kvinno- och manslöner. Vi hälsar därförLO;s fasthet i avtalsrörelsen för att värna löneutvecklingsgarantin med stortillfredsställelse. Med hjälp av detta hoppas vi att klyftorna mellan kvinnorsoch mäns löner snabbt kan elimineras. Kvinnors självklara rätt till arbete måste kompletterasmed kravet på ekonomisk självständighet och egen försörjarmöjlighet. Det ärförst då vi kan tala om jämställdhet på arbetsmarknaden. Krisen påminner mycket om krisen . Detär en kuslig likhet - man ser nativiteten sjunka och anta samma oroande siffrorsom och angrep i sin trettiotalsbok : Då som kommer kvinnors rädsla för att föda barn till envärld som hotas av krig, ett samhälle som präglas av arbetslöshet, att ta siguttryck i att de föder inga eller färre barn. Då som tenderar krisen attleda till en ökad passivitet, inte minst bland kvinnorna. Det är en farligutveckling, som måste angripas med alla medel. Det är inte genom att avstå från sitt eget arbete som manskapar nya jobb. Det är inte genom att återvända till spisen som kvinnor bidrartill att klara ekonomin. För det behövs helt andra saker. För att ta landet ur den kris som det efter sex årsborgerligt styre befinner sig i är det nödvändigt att vi alla - kvinnor som män- är aktiva och kräver vår rätt fill arbete. Det krävs att vi inte tiger tyst,utan aktivt verkar för att minska arbetslösheten och värnar öm den fullasysselsättningen. När det gäller kvinnornas snäva yrkesval håller jag medarbetsmarknadsministern om att det är ett stort problem. Det är nödvändigt attvi får en ändring på detta, för att kvinnorna skall kunna behålla sin positionpå arbetsmarknaden och för att motverka en politik som låser fast kvinnor ochmän i traditionella roller. För alla kvinnor som varit borta från arbetsmarknaden pågrund av barnomsorg och hemarbete har arbetsförmedlingen och dess möjlighetertill åtgärder av olika slag stor betydelse. För kvinnor som saknar arbetslivserfarenhet,och kanske också yrkesutbildning, krävs särskilda ansträngningar frånarbetsförmedlingens sida. Ettförmedlingsarbete som utgår från den sökandes förmåga i stället för Om kvinnornas situation på arbetsmarknaden Om kvinnornas situation på arbetsmarknaden kön ochsom är inriktat på att påverka såväl arbetsgivarna som kvinnorna själva tillicke-traditionella yrkesval bör ha stora möjligheter att åstadkommaförändringar. Det inrättade jämställdhetssekretariatet inomarbetsmarknadsdepartementet anser jag vara ett steg i rätt riktning, likasåregeringens beslut att inrätta en delegation förjämställdhetsforskning. Något om utbildningen: Arbetsmarknadsutbildningensbetydelse som arbetsmarknadspolitiskt instrument innebär att den ökar denenskildes möjligheter till arbete efter genomgången yrkesutbildning. Den harockså en väsentiig roll i den pågående strukturomvandlingen genom attunderlätta den yrkesmässiga rörligheten på arbetsmarknaden. Regeringens besluti att låta AMS utöka sin planeringsram till totalt 125 000personer bör komma många kvinnor till del - men frågan är om inte denna siffraborde dubbleras /84. Min fråga till arbetsmarknadsministern lyder: På vilketsätt verkar regeringen för att akfivera kvinnorna i kampen mot arbetslöshet ochfå dem att själva hjälpa till att hitta nya möjligheter till ökadsysselsättning? 14GERD (): Jag vill instämma i föregående talares oroöver arbetsmarknadsläget för kvinnorna. I av ekonomisk kris är det lättså att det blir kvinnorna som blir de stora förlorarna. Vår ekonomiskasituation, ett resultat av borgerligt styre, gör intearbetsmarknadssituationen lättare för kvinnorna. Alarmerande rapporter strömmar in, att kommuner ochlandsting tvingas avskeda fim- och delfidsanställd personal. Även här är detkvinnorna som drabbas. Därför är det glädjande att regeringen nu aviserat ettförslag som innebär att beredskapsjobb omvandlas till fasta tjänster i barn-och åldringsvården. Men det är inte bara inom vårdsektorn man har anledningatt vara orolig. Inom andra sektorer, som handel och kontor och vissa delar avtillverkningsindustrin, finns också hotet mot kvinnorna. Detta ger oss anledning att med alla krafter bryta denkönsuppdelade arbetmarknaden. Vi måste undersöka alla möjligheter som finns föratt öppna vägarna till den s. k. manliga arbetsmarknaden. Vi måste granskahindren, både de praktiska och de ännu mera svåråtkomliga i form av attityderoch snäva utbildningsval. Vi får inte stirra oss blinda på de traditionellakvinnojobben, eftersom det är de som är så sårbara. Vi skall naturligtvis slåvakt om vår gemensamma sektor, men vi måste också ha beredskap för att brytaoss in på andra områden. I motsats till tror jag att det är nu vi bordeha chansen. Just nu kommer de stora ungdomskullarna ut på arbetsmarknaden. Detgäller nu att med all kraft försöka få de unga flickorna att i sitt yrkesval gåifrån det traditionella valet, att ge sig in på nya arbetsmarknadsfält. Men även de vuxna kvinnorna som återvänder tillarbetsmarknaden måste ges möjlighet att bryta sig in på männens arbetsmarknad. var var tionde verkstadsanställd en kvinna. 1980hade det ökat till att var femte var kvinna. Denna förändring tillskrivsarbetsmarknadsutbildningen. Där fick kvinnorna möjlighet att bryta in i industrin.Det är då oroande att i tider då kvinnornas andel av arbetslösheten ökar såsjunker deras andel i arbetsmarknadsutbildningen. Som jag sade tidigare, måste vi bryta fördomar ochattityder om kvinnligt och manligt inom arbetsmarknadsområdet, men det handlarfaktiskt mer om att skapa de praktiska förutsättningarna för en förändring. Vimåste undanröja alla de hinder som står i vägen. Bristen på barnomsorg är ettsådant hinder, dåliga kommunikationer ett annat. Ytterligare ett hinder är attpå männens arbetsmarknad är ofta heltidsarbete ett måste, och att detförekommer massor av övertidsarbete dessutom, är vi smärtsamt påminda om idessa dagar. Jag litar på att arbetsmarknadsministern gör allt för attse till att det inte blir kvinnorna som blir den ekonomiska krisens storaförlorare. Jag förutsätter att det sker ett intimt samarbete mellan de olikadepartementen när det gäller åtgärder för att förändra yrkesvalet, men ocksåför att undanröja alla de hinder jag nämnt tidigare. Och jag litar på att man inom arbetsmarknadsdepartementettotalt ignorerar den motion som inkommit till årets riksdag från moderatenAllan , där han bl. a. säger: "I ett ekonomiskt läge där vi måste söka alla utvägarför att spara så ter det sig som rena dårskapen att kasta ut pengar på'jämställdhet'. Det måste vara tvärtom. I ett läge när vi alla borde kämpa föratt undvika en katastrof när det gäller den stadiga ekonomin så har vi inte rådatt hålla oss med någon form av onödig lyxkonsumtion till vilket'jämställdhetsarbetet' kan räknas." Detta visar att attityder är svåra att förändra, det är deverkliga hindren vi måste åtgärda. Mer än någonsin behöver vi ett ordentligtjämställdhetsarbete. Mer än någonsin behöver vi värna om allas rätt till arbete- och med alla inbegriper jag kvinnorna. Då behövs ett jämställdhetstänkande,då behövs kraftåtgärder inom arbetsmarknadspolitiken. Om kvinnornas situation på arbetsmarknaden 15Arbetsmarknadsminister : Herr talman! Får jag först säga någotom Maj Kempes inlägg i frågor av vilka en del kanske inte i första hand direktmen väl indirekt - det vill jag hålla med om - berörde interpellationen. Det är inte så, , att den sociala nedrustningenfortsätter med den socialdemokratiska regeringen. Vi hade i valrörelsen fyralöften som rörde viktiga sociala frågor, bl. a. om pensionernas värdesäkring,om arbetslöshetsförsäkringen, om statsbidrag till barnomsorg. De vallöftenainfriade vi . Det fjärde vallöftet gällde sjukförsäkringen - borttagandetav karensdagar - och vi infriade även detta. Jag skulle vilja påstå att dessaåtgärder visar att har fel när hon påstår att den sociala nedrustningeni det här landet fortsätter. Om kvinnornas situation på arbetsmarknaden tog också upp frågan om tekoindustrin och dessframtida utveckling, och där kan vi konstatera att det äldrestöd som vi haftunder inom tekoindustrin från början var avsett som ett myckettemporärt stöd. Alla här i har väl varit överens om att äldrestödetskall avlösas av ett annat stöd som innebär bättre möjligheter förtekoindustrin att utvecklas . Jag tror inte att någon industrigreneller några människor som jobbar i en industri är betjänta av ett stöd som inteskapar framtida möjligheter för god sysselsättning, och jag anser att i längdengör inte äldrestödet det. Men vi är självfallet medvetna om att äldrestödet betyder väldigt mycket för industrin, och därför är det fråga om en långsamneddragning i det förslag som vi har lagt på bord. Den offentliga sektorns roll för kvinnorna har ju kraftigtbetonats av alla de tre kvinnor som varit uppe i debatten, och jag vill i storutsträckning hålla med om vad ni alla har sagt. Att vi är i en situation där endämpning av ökningstakten för sysselsättningen inom den offentliga sektorn ärofrånkomlig, tror jag också att alla de tre som här yttrat sig är medvetna om.Jag jämför då med den tidigare kraftiga ökning som vi hade och1970-talet. Det finns inte förutsättningar för oss att upprepa den - av mångaolika skäl. Vi kan naturligtvis inte bortse från de stora ekonomiskasvårigheter som föreligger för både staten och kommunerna. Dessutom är det nupå det sättet att många av de deltidsarbetande kvinnor som finns inom denoffentliga sektorn, såvitt vi kan bedöma, vill öka sitt eget arbetskraftsutbud.Av olika skäl- kanske därför att tiderna har blivit kärvare och familjensekonomiska situation har blivit svårare - vill många av de här kvinnorna ha enlängre deltid eller kanske heltid. Jag tycker inte att vi skall förmena kvinnorna den rätten.Samtidigt är det naturligtvis också så att detta påverkar utrymmet för denytillträdande på arbetsmarknaden som vill söka sig till den offentligasektorn. Jag tror att det är mycket viktigt att vi är varsamma omden offentliga sektorn - för sysselsättningens skull, såväl när det gällerkvinnorna som när det gäller männen, och därför att den offentliga sektorn iSverige varit ett av de verksammaste medlen för oss att skapa både störrejämställdhet och större jämlikhet i samhället totalt. Det är socialdemokratinsmening att den offentliga sektorn även i fortsättningen måste utnyttjas pådetta sätt. Frågan om kvinnornas inträde på för dem otraditionellaarbetsområden har varit uppe i diskussionen. Jag sade i mitt första inlägg attjag betraktar det som viktigt att kvinnorna breddar sitt yrkesval. Jag är gladöver att både och tog upp den tanketråden såpositivt. Maj Kempes tveksamhet inför det här förstår jag interiktigt. Jag håller med om att om vi i en lågkonjunktur, i ett besvärligt lägepå arbetsmarknaden, skulle ge avkall på kravet att det måste bli en jämnarefördelning av män och kvinnor på olika yrkesområden, så vore vi ganska illa utei jämställdhetsarbetet. Det är ju så, att det ser mycket olika ut på arbetsmarknadeni olika delar av landet och på olika orter. Jag tror att det alltid kommer attfinnas vissa orter som har en ensidig sammansättning av näringslivet ocharbetsmarknaden. Förutsättningen för att både män och kvinnor på sådana orterskall kunna få ett arbete är att man breddar yrkesvalet. Den andra vägen att komma ifrån detta problem, som finns ialla konjunkturer, i alla ekonomiska lägen, skulle naturligtvis vara att koncentreraarbetsmarknaderna till några få i varje region. Jag tror att ingen egentligenvill det. Vi vet vad det skulle betyda i form av långa dagliga pendlingsresorsom skulle vara svåra, inte minst för kvinnorna, att klara av. Jag tror alltså att arbetet på att bredda kvinnornasyrkesval är minst lika viktigt i de tider vi nu har som i goda ekonomiskatider, då man ropar efter arbetskraft. Jag håller helt med när detgäller hennes syn på den frågan. Någon sade - jag tror att det var - attden solidariska lönepolitiken har betytt väldigt mycket för jämställdheten häri landet, och jag vill kraffigt stryka under det. Jag tror att den har varitett av de viktigaste bidragen till jämställdhetssträvandena. Flera av dem som talat i den här debatten har uttryckt enoro för att situationen nu liknar den situation som rådde i början på1930-talet. Jag har, även om det var , läst ganska mycket istatliga utredningar och annat material om kvinnornas situation på arbetsmarknadenpå . Det är en ruskig läsning. Det förekom i , liksom i andraländer, en formlig klappjakt på kvinnor som var ute på arbetsmarknaden, kvinnorsom dristade sig till att vilja ha ett eget arbete trots att en del av demkanske hade en man som också jobbade. Men många av de kvinnor som var ute påarbetsmarknaden och sökte efter jobb hade ju inte den här manneni bakgrunden, och detsamma gäller de kvinnor som är ute påarbetsmarknaden och söker efter jobb. Många av dem har, precis som männen,andra människor nära sig som är beroende av deras förvärvsarbete. Och de som idagens samhälle, liksom , ifrågasätter kvinnornas rätt tillförvärvsarbete tycker jag åtminstone borde känna för alla de barn som skulle faraväldigt illa i en sådan situation.