prot · G60988 · 1982-12-31 00:00:00 — börjar begagna det synsättet - hur mänga människor somomfattas av olika program för arbetsmarknadsåtgärder, kommer man upp i 7, 8eller av arbetskraften. Det är tal som inte mycket skiljer sig frånsiffrorna för , eller för den delen för med desssocialistiska regering. Detta är inget att bli förvånad över, för i en ekonomi iobalans kan den ekonomiska politiken inte inriktas på att i varje läge hållafull sysselsättning. Det finns en gräns för hur många jobb som kan inrättas medkonstlade åtgärder. Men framför allt finns det en gräns för hur längearbetslösheten kan hållas nere den vägen. Fler arbetstillfällen skall kommafram som ett resultat av en riktig ekonomisk politik. Detta förutsätteråtgärder, som vi moderater förespråkar, för yttre och inre balans, för lägreinflation och sänkt ränta och för bättre fungerande marknader. Det förslag omlärlingssystem som vi moderaterfört fram är ett sätt att få en mer smidigt fungerande arbetsmarknad. Vi måste nu lära oss att det inte finns någotutbytesförhållande mellan inflation och arbetslöshet. gjordevi erfarenheten att snabb inflation tvärtom undergräver våra möjligheter attundanröja arbetslöshet. En av medhjälpare, somsitter här, har skrivit en bok. Den bistra sanningen. Jag skall citera ur den:"Valet står inte mellan att bekämpa inflationen eller att bekämpaarbetslösheten. I stället måste vi få ner inflationen för att ha en chans attuppnå våra sysselsättningsmål - och detta kräver att vi minskarbudgetunderskottet och dess inflafionsdrivande effekter." Jag tror att detta är sådant som vi alla måste varaöverens om, och vi måste också vara på det klara med att inget parti medvetetvill gå in för att skapa arbetslöshet - tvärtom. Vi moderater vill föra enpolitik som leder till fler jobb, jobb som blir bestående därför att de vilarpå en balanserad grund. Den ekonomiska pol i h ken, m. m. 14NILS ÅSLING (c) replik: talade om brister ifinansutskottets arbete. Jag tycker att det är litet underligt attfinansutskottets ordförande tar upp den frågan. Han om någon har ju möjligheteratt vid utskottets bord inifiera diskussioner, ta upp frågor och främjasamarbetet. Jag skulle också vilja säga att hade alla möjligheter attverka för att socialdemokraterna skulle ansluta sig exempelvis fill vårt raka,konkreta förslag om att ge regeringen i uppdrag att lägga fram förslag om hurutgiftsspiralen skall brytas. Varför anslöt sig inte socialdemokrafin till detförslaget? Varför tog de socialdemokratiska ledamöterna i stället något slagshalvhjärtad ställning i den frågan? Jag vill sedan återvända till huvudanförande.Han sade att frågan om regional balans fick orimliga proportioner. Men jag kanförsäkra att man t. ex. i inland kopplar samman denomständigheten att man plötsligt lyfter bort regional balans som ettövergripande mål med en rad andra åtgärder, t. ex. med att man fryst anslagentill regionalpolitiken, vilket innebär att man reellt försämrar insatserna. Jagkan också nämna en sådan detalj som att man drar ner anslaget fillglesbygdsvägar. Det är ingen tillfällighet att detta har väckt uppseende. ArneGadd sade nu att det inte låg någon avsikt bakom denna ändrade skrivning.Ligger det alltså ingen tanke bakom åtgärden att frän finansplanen plocka utett av de övergripande politiska målen? Varför tog man då bort det? Det bristerverkligen i logiken i det här sammanhanget. Låt mig också beröra vad som sagts här beträffandebudgetsaldots utveckling. Både och för all del också finansministernhar hänvisat till att de sex åren med icke-socialistiska regeringar har orsakatden negafiva utvecklingen. Jag brukar fråga: Vad har man från oppositionenssida bidragit med ? Kan man åberopa några förslag till Nr 88 besparingar? jagvar ansvarig för industripolitiken upplevde Onsdaeen den JS '' socialdemokratin inom den sektorn oavbrutet krävde störreinsatser, 2 mirs1983 mera subventioner till industrin,aktivare insatser när det gällde de statliga företagen, etc., vilket allt innebar ökade kostnader. Denekonomiska ' kammaren och voterade emot den dåvarande regeringensvarvsproposifion, nohhken m m vilket fördröjde förslagensgenomförande. Det innebar några hundra miljoner eller kanske någon miljardi ökade kostnader. Jag vill råda att tänka efter Utet, innan hanriktar beskyllningar mot dentidigare regeringen. 15 () replik: Det är väl bara att konstatera att denutsträckta handen var tom. Jag vill slå fast detta än en gång. ordförande sade om att man ville ta upp den automatiskautgiftsstegringen i budgeten är ju, som jag sade redan i mittinledningsanförande, inte särskilt kraftfullt, om det bara är fråga om attbelysa konsekvenserna. Det har vi gjort . gäller det att komma tillpraktisk handling i den här frågan. - Vi får väl lämna detta för dagen ochbeträffande det här politiska utspelet konstatera att tomma tunnor skramlarmest. Låt mig sedan ta fasta på det som om . Det har blivit en mytbildning om att allt var såväldigt bra 1976. Det finns därför skäl att se på hur finansutskottet bedömdeläget det året, just innan vi fick en regeringsväxling. tog jag migför att läsa finansutskottets betänkande 1975/76:16, och där står bl. a.:"Den utländska upplåningen måste därför bli omfattande även under detkommande året. I propositionen uppskattas, som redan nämnts, det sammanlagdaunderskottet i bytesbalansen för till ca 20 miljarder kr.Detta underskott finansieras i huvudsak genom ökad upplåning i utlandet. Enbarträntorna på denna upplåning beräknas till ca . Det är här alltså fråga om en enig skrivning, somsocialdemokraterna stod bakom. Litetlängre fram står det: "I liksom i andra länder ha prisstegringenaccentuerats upp . höll sig uppgången ikonsumentprisindex i genomsnitt vid . av1970-talet var motsvarande tal . och räknarkonjunkturinstitutet med genomsnittliga prisstegringar på 10 resp. . Dettabetyder att de totala stegringarna av löner och andra inkomster på senare fidöversfigit det samhällsekonomiska utrymme som förelegat. Detta har lett till enstark kostnadsstegring inom bl. a. svensk exporfindustri. Den svenska exportensmarknadsandelar vad gäller färdigvaror beräknas bli väsentligt lägre än1974." Det vore skäl att läsa den text somsocialdemo kratin själv skrev när vi tog över. Då kan det vara litet lättare att förståatt det var enorma problem för att få tillbaka konkurrenskraften i svenskt näringsliv 46 som vi ärvde av densocialdemokratiska regeringen. Det gjorde vi med devalveringaroch borttagande av arbetsgivaravgift, genom att förbättraarbetsmarknadslagstiftningen och kapitalförsörjningen till näringslivet, och nuhåller vi på att vinna marknadsandelar. vann vi i stället för attförlora, som vi gjorde 1976. 16 HANS i (vpk) replik: Jag uppfattade senaste inlägg såatt han faktiskt accepterade min plädering för att vår politik inte var enexpansionspolitik i allmänhet utan en riktad politik som skapar nya jobb, ochdet är jag ju tacksam för. Däremot blev det en liten diskussion om varsocialdemokraternas identitet finns någonstans. Precis som jag i mitt förstaanförande markerade en klar gräns mot , så har ocksåsocialdemokraterna gjort det. Det tycker jag är alldeles utmärkt och nödvändigtom man skall diskutera dagens politik. står mycket ensamma på enextrem position långt ut till höger. Däremot finns det ju ett gäng i mitten, två parfier, somArne Gadd har litet svårare att dra gränsen mot. Det är inviter om samarbete,och det är diskussioner om huruvida man har samma politik eller inte. Manskriver sig samman om vissa punkter, men man tolkar det ändå på olika sätt. Detär ett fasligt tjatter där. Jag tror att det vore välgörande för socialdemokratin omden även kunde göra en klar markering emot all borgerlighet och tala om att denär ett vänsterparfi. Vår identitet finns på den socialisfiska sidan, där vivill sträva efter en planmässig utveckling av ekonomin som gynnar människornas möjUgheteratt få arbete, social välfärd och rättvisa. Enligt den nuvarande finansplanen befinner sigsocialdemokraterna någonstans där man säger att man tycker att det nog vore bramed de här socialistiska målsättningarna - i och för sig - men förordar en borgerligpolitik som bygger på en expansion av den amerikanska ekonomin, en uppgång inomOECD, devalveringar som försämrar reallönerna här hemma och skapar ökadkonkurrenskraft. Man skall delta i något slags kapitalistisk exporttävlan föratt klara krisen. Det vore bra för socialdemokraternas identitet om de togett rejält steg åt vänster. Jag menar att det finns utrymme för att enas om enriktig vänsterpolitik i . Våra parfier ingår i en ny majoritet, en nymajoritet som folk ville ha i stället för den borgerliga, och då finns detingen anledning att prassla med borgarna. Vi måste komma överens om satsningarsom ger nya jobb, som skapar social rättvisa - vår politik är sådan, det hävdarjag med full styrka. Jag tycker att de här inviterna till höger borde avslutasnu, . Jag tycker att de har varit ovanligt påfrestande . De harvarit så tydliga och så bedjande. Men de vill ju inte ha handen. Sträck ut denåt vänster i stället! Vi skall inte klippa av fingrarna, men vi kommer att talaom, om vi anser att era förslag är bra eller dåliga, och vi kommer att läggafram våra förslag. Jag tror att det är en fruktsam väg för att lösa landetskris. Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. 17 () replik: Beträffande det här med arvet, arv hade ni 1976? Hur såg landets ekonomi ut? Ja, Sverigesfinansminister fick i internationella sammanhang ett mycket högtbetyg för den ekonomiska politik vi hade fört i det här landet. Att det sedan i finansutskottets betänkande våren 1976klart framgår att socialdemokratin var medveten om att det fanns problem ute ivärlden är ju inte något att skämmas för. Men vilket arv får arbetarrörelsennu, när vi tar över borgerhgt styre? För politiken under dessa århar ju ett ansvar. Var och en kan fundera Utet på det. Jag tror attRolf begår ett misstag när han försöker övertyga människor omatt just han var framgångsrik i regeringen. Om han åtminstone erkände sinamisslyckanden, skulle han vinna sympafi. Det är klart, , att vi samtliga vill att allamänniskor på lång sikt skall få ett arbete. Men vad det nu handlar om är dagensarbetslösa människor. Det råder inget tvivel om att moderata samlingspartiet isin ekonomiska politik och i sitt samarbete med - som den av kallas-den svarta internationalen samt i sin tydligen totala beundran för ochThatcher inte ger intryck av att vilja verka för full sysselsättning. Men nifår förlåta att jag säger det, det finns ett sympatiskt drag hos er när ni frånatt ha haft och som era apostlar, nu bytt till KlasEklund. Jag tror faktiskt, utan att vara helt säker, att det är en utvecklingåt rätt håll. Så fill frågan om samarbetet i finansutskottet, NilsÅsling. Nog försökte vi socialdemokrater få er att diskutera, men det varfaktiskt så att det blev litet grand - för att avslöja något av det som sades ide hemliga rummen - av "koko" i det borgerliga lägret när vi toginitiativ till konstruktiva samtal. Ni var ovana vid den situationen! Vi skall inte slå igen några dörrar, men ni skall när nigår från den här debatten veta en sak, nämligen att vi med samarbete menarnågot alldeles annorlunda än att bara acceptera förslag. Ni fårfaktiskt lov att börja diskutera - att komma med något - ni också. Jag är sedan, i , alldelesövertygad om att den politik som vi nu kommer att föra verkligen blir enpolitik som vi med stolthet kan kalla för vänsterpolifik. Vill vpk vara med ochföra en konstruktiv politik, så är det självklart ett sundhetstecken. Visocialdemokrater betraktar oss som den svenska politikens reella vänster. Talmannen anmälde att och iHallstahammar anhållit att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätttill ytterligare repliker. 18 BOSÖDERSTEN (s): Vid de senaste årens finansdebatter har detfunnits skäl att inta en tämligen pessimistisk attityd. Jag vill inte påstå attvi inför dagens debatt har anledning till någon mer okvalificerad optimism.Ändock kan vissahoppfulla tecken börja inregistreras. Om den polifik som inleddes med höstensdevalvering kan fullföljas med kraft och logik , borde endefinitiv vändning fill det bättre kunna ske. Föratt sätta in dagens socialdemokratiska polifik i dess rätta perspektiv är detnödvändigt att säga ett par ord om de gångna sex årens politik. Det ärnödvändigt, inte enbart för att förstå ingredienserna i den socialdemokratiskastrategin, utan också för att visa felakfigheterna i den mytbildning som manfrån borgerligt håll nu som bäst är i färd med att sprida. Medfacit i hand är det nu ofrånkomligt att konstatera att de borgerliga sex åreninnebar en utomordentligt dålig utveckling för svensk ekonomi. Det börjadeegentUgen med den första trepartiregeringens två första år, 1977 och1978. Då fick vi en total stagnafion i svensk ekonomi.Samtidigt påbörjades undermineringen av statsfinanserna genom att regeringen påen och samma gång förde en åtstramningspolitik när det gällde privat konsumfionoch hemmamarknad och en expansionspolitik när det gällde de offentligautgifterna. Det gjorde att statens inkomster låg konstanta ,trots en betydande inflation - jag talar nu om löpande priser - samfidigt somde offentliga utgifterna steg i höjden. hade man också lyckatsåstadkomma ett budgetunderskott på 33 miljarder, som sedan fortsatte att växamed 10-15 miljarder . Låtmig för exakthetens skull ange utvecklingen när det gäller budgetunderskottenper kalenderår: Redan1978 hade vi ett budgetunderskott på , 1979 44 miljarder,1980 54 miljarder, 1981 66 miljarder och 1982 - alltså - 82 miljarder.Socialdemokraterna, som hade regeringsansvaret detåret, kan knappast lastas för detta. Dessasiffror visar helt entydigt att de borgerliga alls inte hadebudgetut-veeklingen under kontroll, utan att underskotten växte med ett slagssinister inneboende automatik, som de borgerliga regeringarna inte förmåddegöra något som helst åt. Enväsentlig orsak fill denna utveckling var den dåliga reala tillväxten i densvenska ekonomin. var som sagt två förlorade år. Efter enhygglig uppgång 1979 blev det sedan på nytt stagnafion. Både och år1982 hade vi sjunkande inkomster. Tillsammantagethar detta gjort att utvecklingen i varit betydligt sämre än den varit igenomsnittet av och andra industriländer . Deborgerliga regeringarna älskade på sin fid att skylla ifrån sig på omvärlden.Faktum är dock att den genomsnittliga utvecklingen var mycket bättre iOECD-länderna än i vårt land. Där kunde man under de sex aktuella åren trotsallt konstatera en ökning av nafionalprodukten och inkomsterna på i genomsnitt2,, under det att vi, som sagt, hade så gott som total stagnation.Om vi hade haft samma utveckling som andra industriländer, skulle vi hahaft 60 miljarder mer i resurser att röra oss med än vad vi i själva verkethade. Omman så vill, kan man säga att det är ett mått på vad borgerliga regeringarkostat oss i utebliven produktion. Det här är en väsentlig Denekonomiska politiken, m. m. 4 protokoU 1982/83:88 Den ekonomiska politiken, m. m. förklaring fill budgetunderskotten. Hälften av den summanskulle ha tillfallit det offentliga i form av ökade skatteintäkter. En tillväxtsom hade skett i takt med utvecklingen i genomsnittet av skulleha gjort det mycket lättare att sanera statens affärer. Därtill kommer den mestödesdigra balansbristen i den svenska ekonomin: våra underskott iutlandsaffärerna. Trots det utomordentligt dåliga kapacitetsutnyttjandet i vårekonomi tvingades vi under de sex nämnda åren att låna 100 miljarderutomlands. Sådant var läget för den svenska ekonomin då densocialdemokratiska regeringen tog över efter valet. Det var en i högsta gradsårbar ekonomi som den nya regeringen fick överta. Den sårbarheten blev uppenbar. Redan i mittenav augusti, månaden före valet, kunde vi konstatera en tendens till kraffigutströmning av valutor från vårt land. Kapitalutströmningen fortsatte, och denkulminerade före och efter valet. Det ärinte svårt att förstå varför så blev fallet. Ett land med så svag bytesbalanssom ligger öppet för spekulativa kapitalrörelser i dagensinternafionella värld. Med bytesbalansunderskott som kumulativt fortsätter attöka med 1,5 miljarder kommer förväntningarna till slut bara att gå åtett håll: hela världen tror att kronans värde snart kommer att skrivas ned pånytt. I exakt samma situation hade trepartiregeringen befunnitsig , då vi också hade ett kraftigt utflöde av valuta. Vad man dåtvangs till var en chockhöjning av räntan för att försöka få bukt med och stopppå valutautflödet. Den nya socialdemokratiska regeringen hade därföregentligen enbart två alternativ att välja mellan. Man var pressad mot väggen.Man kunde välja antingen, som var fallet under den borgerliga regeringen, enkraftig räntehöjning med allt negativt som en sådan skulle medföra eller ennedskrivning av kronans värde, dvs. Med tanke på det läge somsvensk ekonomi befann sig i var det naturligt att regeringen valde att genomföraen devalvering. Tanken att man i stället skulle ha prövat en renåtstramningspolitik var nödvändigtvis förfelad. En sådan politik hade nämligenlett till en kraftig stegring i arbetslösheten och en ytterligare försvagningav en redan svag ekonomi. Det var i grunden det moderata, konservativaalternativet. Det andra, motsatta alternativet om en expansion var uteslutet pågrund av underskotten i bytesbalansen och storfinanserna. Mot denna bakgrund blev den tredje vägen det naturligaalternativet. Vi måste nämligen komma ihåg att som vi levde över vårafillgångar - i den meningen att vi hade dessa underskott i våra affärer medutlandet - levde vi också under våra tillgångar, för vi använde inte deresurser som fanns i landet, framför allt inte den arbetskraft som stod tillvårt förfogande. I detta läge blev devalveringen den logiska politiken. Endevalvering gör att svenska produkter blir mer konkurrenskraftiga. Påhemmamarknaden kan nu våra egna importkonkurrerande företag ta över en störredel av vår egen svenska marknad. kan en större andel av den utländska efterfrågan vridas över mot de svenska produkterna.Tillsammans gör detta att efterfrågan på svenska produkter och tjänster ökar,även om kanske efterfrågan totalt inom landet sjunker. Det är själva vitsen meddevalveringen som det gäller att förstå. Och devalveringen blir därför ocksåkärnpunkten i den tredje vägens strategi. Det är litet egendomligt att nu se de borgerliga partiernasreaktion på denna den tredje vägens politik. försöker att tala omannat.Å ena sidan hävdar att vi måste expandera denkonkurrensutsatta sektorns del av vår ekonomi. Men å andra sidan säger de attden här devalveringsstrategin är felaktig - den är någon felakfig ochgammaldags "tillväxtstrategi". Detta går naturligtvis inte ihop.Sanningen är den att det inte finns någon enskild åtgärd som med sådan kraftbefrämjar just den konkurrensutsatta sektorns expansion som devalveringen. I likhet med vad som varit fallet när vi haftborgerliga regeringar försöker nu att springa undan från ansvaretför de verkliga realiteterna, som de talar om någon annan värld därutanför, något slags inbillad värld, och uppträder som någon sorts sturskakarlar, skärande pipor i propagandans vass. Mittenpartierna har - som man kunde vänta sig - en mertveeggad inställning till devalveringen. De kan inte riktigt förneka att endevalvering framstod som mer eller mindre nödvändig , men de anser attden inte hade bort bli så stor - hade kanske räckt. Vidare beklagar sigmitten över att en devalvering har ett moment av internationellt konkurrensmedelöver sig. Mot detta kan sägas att i det läge som vi befann oss i hade vi inget annat val: vi måste helt enkelt stärka vårtinternationella konkurrensläge om vi skulle kunna återvinna marknadsandelar -och det är det som det rör sig om. Vi måste återvinna marknadsandelar för attpå nytt nå balans i vår ekonomi. Sedan ägnar sig mittenpartierna åt en helt felaktig - jagskulle nästan vilja säga grotesk - historieskrivning, då man försöker påstå attsocialdemokraternas fyra vallöften skulle ha utlöst sensommarens och höstensvalutautflöde. Detta är helt nonsens. Bankirerna pä Wall Street och gnomerna iZurich håller inte reda på alla sådana detaljer. En helt finansierad, mindreomläggning i transfereringssystemet - som det rörde sig om här - påverkar intedem och inte någon internationell valutaspekulation. Den internationellavalutaspekulationen bestäms helt och hållet av de kumulativa, grundläggandebytesbalansunderskott som fanns och som hade blivit kroniska, som ökade förvarje månad, under de borgerliga åren. En annan felaktig tankegång som föreligger hos bådemoderaterna och mittenpartierna är att den devalvering som regeringengenomförde kan lyckas enbart om vi får en internafionell konjunkturuppgång. Jagskulle vilja säga att det är precis det motsatta som är fallet. Med en internationellkonjunkturuppgång hade vi möjligen chans att klara oss även utan endevalvering. Men utan en sådan uppgång framstår devalveringen som den endaförsäkran som vi kan ha mot fortsatta bytesbalansunderskott. Det är självklartatt en devalvering också har vissa nackdelar. Vi kommer att få en Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. momentan uppgång i inflafionstakten. Reallönerna pressastillbaka, och det är obehagliga biverkningar. Men dem har vi frånsocialdemokratiskt håll, från regeringshåll, heller aldrig försökt att dölja.Även om avtalsrörelsen har en viss tröghet, tyder dock mycket på att defackliga organisationerna och en bred allmänhet också inser och accepterardessa biverkningar. Man förstår att av obehag kan vara nödvändigför att på nå balans i den svenska ekonomin. Oppositionens attityd är minst sagt falsk. Det går inteatt på en och samma gång önska sig den expansion av den konkurrensutsattasektorn som man vill ha och tro att man kan få den utan någon som helst form avnedpressning av inhemsk efterfrågan och absorption. Det går helt enkelt inteihop. Vill man ha de goda, önskvärda följderna tvingas man också acceptera detsom inte är fullt så trevligt under en förhoppningsvis relativt korttidsperiod. Det är givetvis också av största vikt attdevalveringsstrategin följs upp med en återhållsam löneutveckling. På denpunkten tror jag att det finns anledning till en relativ hoppfullhet. Ettbärande inslag i den socialdemokratiska politiken har just varit att strävaefter rättvisa i fördelningen, så att den relativa återhållsamhet som måstetill kan accepteras av alla. I detta perspektiv blir också höstens fyravallöften åtgärder som på litet stimulerar produktiviteten ochleder till att den nödvändiga anpassning som måste till underlättas. Men vi socialdemokrater är också på det klara med att vi iarbetet på att sanera statens affärer efter de borgerliga olycksåren måsteförsöka banta budgetens utgiftssida. Automatiken måste ses över, och kraftigarepolitiska prioriteringar måste med all sannolikhet till. Jag är litet förvånad över den diskussion som vi har hafti dag. Om man ser till fakta skall man finna att mittenpartiernas budgetförslagbara skiljer sig ytterst marginellt från regeringens. När man har skalat bortall luft och alla trick med fonder och annat kan det röra sig om en besparing istorleksordningen . I samband med ett underskott på 90miljarder är det växelpengar det rör sig om. Jag anklagar intemittenpartierna för detta. Det är ohyggligt svårt att på kort sikt åstadkommaväldigt kraffiga nedskärningar, om man vill behålla någorlunda social rättvisaoch försöka bekämpa arbetslösheten. Allt jag vill säga är att vi i den meningensitter i samma båt, och att det gäller att gemensamt försöka lösa det problemsom vi har framför oss. är litet käckare, den erkänslan måste man gedem. De vill skära ned, inte med vad de själva påstår, stora siffror, utan medi netto kanske 9-10 miljarder - det är möjligt. Det beror litet på hur de olikavariablerna i ekonomin faller ut. Men vad leder det till? Jo, det lederovedersägligen till att vi under kommande budgetår får en ökning av den öppnaarbetslösheten med 40 000-50 000 människor.