prot · G609130 · 1982-12-31 00:00:00 — Det konstateras också i budgetpropositionen att det under de senasteåren har inträffat en tydlig attitydförändring när det gäller bruket av alkoholoch att intresset för missbruksproblemen har breddats och fördjupats. Man harockså kunnat se glädjande tecken på att de intensiva alkoholpolitiska åtgärdersom har vidtagits , och som stötts av en i stort sett enig riksdag,har gett resultat. Alkoholpolitikens övergripande mål är att tränga tillbakaden totala alkoholkonsumtionen för att därigenom minska alkoholskadorna. Undersenare år har alkoholkonsumtionen minskat. Till detta har olika faktorerbidragit, främst höjda alkoholpriser och en omfattande information ochopinionsbildning kring alkoholbruket och alkoholproblemen. Även om man kan se ljuspunkter står inte allt väl till.Vid flera tillfällen, bl. a. på läkarstämmor, har alkoholens skadeverkningarredovisats. Vid läkarstämman 1981 rapporterade alkoholforskaren attungdomar födda , alltså ungdomar , högsta alkoholkonsumtionen en ungdomsgrupp någonsin har haft. Denna ungdomsgruppär mellanölsgenerationen, dvs. de ungdomar som var i tonåren när mellanölettillhandahölls. Mellanölets skadeverkningar märks nu i form av allt fler ungaalkoholister på vårdanstalterna. Alkoholmissbruket och dess skadeverkningar förorsakarallvarliga problem såväl mänskligt som ekonomiskt. dör i vårt landmer än 5 000 personer på grund av skador som direkt eller indirekt orsakats avalkohol. En stor medicinsk undersökning som utförts i visade attalkoholmissbruk är den största enskilda orsaken till dödsfall bland äldre män.Enligt färsk statistik från Spri har den förtidiga död som orsakas av alkoholså gott som fördubblats . Det finns mellan 300 000 och 500 000 alkoholmissbrukare,som skaffar sig allvarliga medicinska skador och som åstadkommer misär ochlidande, både fysiskt och psykiskt, för sig själva och sina anhöriga. Alkoholenutgör en enorm belastning på våra sjukhus och vårdinrättningar. vårdkostnader för alkoholskadorna beräknas uppgå tillmellan 10 och 15 miljarder. Det råder en bred politisk enighet också om detövergripande målet för kampen mot narkotikamissbruket och om att denna kampmåste intensifieras. Den narkotikapolitiska målsättningen formulerades så häri regeringens proposition 1977/78:105: "Grundvalen för kampen mot narkotikamissbruket måstevara att samhället inte kan godta något annat bruk av narkotika än det som ärmedicinskt motiverat. Allt annat bruk är missbruk och måste med kraft bekämpas. I samhällets alkoholpolitiska program är det övergripandemålet att begränsa totalkonsumtionen av alkohol. Kampen mot narkofikamissbruketfår inte begränsas till att enbart minska dess förekomst, utan måste syfta tillatt eliminera missbruket. Narkotikamissbruket kan aldrig accepteras som en delav vår kultur." Enligt uppfattning bildar de mål som riksdagenhar antagit en god grund för det fortsatta arbetet i missbruksfrågorna. Detalkoholpolitiska målet stöds klart av forskningen, som visar på ett sambandmellan den totala alkoholkonsumtionen och alkoholskadornas omfattning. Det ären styrka att vi också är överens om att vi aldrig kan acceptera att narkotikanblir en del av vårt kulturmönster. Därför är det nödvändigt att vi med kraftmotverkar knarkliberala uppfattningar som går ut på att vi skall mjuka uppinställningen fill s. k. lättare narkotika. Erfarenheten visar att t. ex. haschethar skadliga medicinska effekter och lätt blir en inkörsport till missbruk avtyngre narkotika. Men de positiva resultaten av de senaste årens insatser pådrogbekämpningens område innebär inte att samhället får slå sig till ro närdet gäller kampen mot droger. Tvärtom visar de positiva erfarenheterna att manmed medvetna insatser kan förändra inställningen till alkohol och narkotika.Utan en fortsatt kamp på olika fronter skulle landet kunna översvämmas avnarkofika. Det gäller för oss att inte förtröttas i denna kamp. Det är fråga ominformation - inte slentrianmässig och oengagerad sådan, utan informationintensivt inriktad på och anpassad till de grupper, främst unga människor, sombefinner sig i riskzonen. Det gäller också vaktslåendet vid tullstationer ochgränsövergångar och kampen vid domstolarna. På alla dessa områden måstesamhället visa största medvetenhet om att det är fråga om ett krig mot enganska hänsynslös och skoningslös fiende. Jag tänker då inte bara pånarkotikans skadegörelse i människors kropp och själ, utan också på dem somsamvetslöst distribuerar knarket. Samhällets beslutsamhet i denna kamp stärks helt naturligtdå man besinnar vilka som annars blir offren - i första hand unga människor,för vilka det på ett eller annat sätt har gått snett. Det må gälla bristandestöd hemifrån, motgångar i studierna i skolan eller arbetslöshet. Samhälletsbeslutsamhet stärks rimligen också av insikten om att de krafter som det här ärfråga om inte är speciellt blödiga och flata eller på något sätt läggerfingrarna emellan. Förebyggande insatser ärnaturligtvis det bästa försvaret. Här, liksom på andra områden, är det bättreatt stämma i bäcken än i ån. Skolor, folkrörelser, frivilliga organisationeroch ungdomsorganisationer är givetvis kanaler för den i detta sammanhangbokstavligt talat livsnödvändiga informationen. Hemmens ansvar kan inte nog betonas. grundläggsju barnens utveckling. En trygg uppväxt skapar förutsättningar för att ett barnskall växa upp till en harmonisk vuxen. Föräldrarna måste känna att de har stödi sin fostrargärning. De måste ges möjlighet att ägna tillräckligt med tid åtbarnen. Det personliga ansvarstagandet måste vi alla ålägga oss.Vi får inte tro att kampen mot missbruket kan skötas enbart av sjukvården ochsocialvården. Ansvaret måste vidare delas av arbetsliv, fackföreningar,föreningsliv i övrigt och, naturligtvis, skolan. Vi måste som medmänniskor visaansvar och ställa upp för personer i vår omgivning som börjar fåmissbruksproblem, vare sig de är släktingar, grannar eller arbetskamrater. Närmyndigheter får kontakt med en missbrukare har missbruket ofta gått så långtatt en rehabilitering blir svår att genomföra. I motion 1309 av och , sombehandlas i socialutskottets betänkande 26, tas frågan om information pådrogområdet upp. När det gäller denna information finns det stora möjligheteratt med konkreta bilder ur en verklighet som är både skräckinjagande ochavskräckande åstadkomma en pedagogisk effekt som bygger upp en inre beredskaphos individer som annars i många fall kan överrumplas av den förförelse sommöter dem i en smygande gatuförsäljning som nått praktiskt taget hela landet. Det som nämns på s. 158 i bil. 7 till åretsbudgetproposition är i all sin korthet en beskrivning av den dåvarandeFälldinregeringens åtgärder på informationsområdet som vidtogs mellan 1980 och1981. "Under ledning genomfördes underåren 1980-1981 den s. k. Aktionen mot alkoholfaran - Stoppa langningen. Våren1981 avlöstes denna informationskampanj av Aktion mot droger, som vidgades tillatt omfatta även missbruk av narkotika. En rad myndigheter och organ, somberörs av alkohol-och narkotikafrågan, har samarbetat i de båda aktionerna.Aktionerna har syftat till att fördjupa och bredda informationsarbetet. Enhuvudprincip i aktionernas arbete har varit att stimulera lokala aktiviteteroch samarbete mellan förvaltningar och föreningar. harockså det lokala arbetet mot droger intensifierats i kommuner, skolor ochungdomsorganisationer." Att informationen har varit verksam framgår av de resultatsom man har fått fram genom olika undersökningar. Dessa visar att alkoholkonsumtionenbland ungdomar har minskat klart . De ungdomar som drickeralkohol gör det i mindre kvantiteter och mer sällan, och alkoholdebuten skersenare. Undersökningarna visar också att föräldrarna har blivit meråterhållsamma när det gäller att skaffa alkohol till sina ungdomar. Slutsatsenmåste bli att rätt information, medryckande och engagerande. som väcker och medvetandegör, är en nödvändig ochofrånkomlig del i kampen mot alkohol och narkotika. I den ekonomiska situation som vi befinner oss tycker viatt det är oförnuftigt att skapa den byråkratiska instans på länsstyrelsernasom man gör när man inrättar nya tjänster för att handlägga LVM-ärenden. Det äregentligen inte heller en ordning att föredra ur vårdsynpunkt. Detta fick vi isocialutskottet faktiskt bekräftat i går i av socialarbetare som viträffade på en studieresa. De underströk med all önskvärd tydlighet att dettabara var något som ökade byråkratin. Utredningsansvaret för vård av vuxna missbrukare börenligt vår uppfattning ligga hos socialnämnderna. På det sättet gör vi eninbesparing på 3 miljoner. För del vill vi använda dessa 3 miljonerfrämst till ökad information på alkohol- och narkotikaområdet enligt följandefördelning. Vi vill satsa ytterligare 1 milj. kr. som stöd tillungdomsorganisationernas upplysning om alkohol och narkotika. Vi vill anvisaytterligare 1 miljon till en ny riktad informafionssatsning mot främst haschför att öka kunskaperna bland ungdomarna om haschets medicinska och socialaskadeverkningar. Informationen bör riktas till samfiiga elever vid grundskolanshögstadium och i gymnasieskolan, till ungdomar i beredskapsarbete ellermotsvarande och till samtliga värnpliktiga vid landets regementen. 500 000 böranvisas till för att utveckla material och metoder för alkohol-och narkotikaförebyggande arbete inom vårdcentraler och andra delar avprimärvården. Slutligen bör ytterligare 500 000 anvisas för inköp av flernarkotikahundar för tullens och polisens verksamhet. Detta är aktivt riktade insatser i förebyggande syfte somvi i prioriterar före den utbyggnad av byråkratin somsocialdemokraterna står för. Jag yrkar med detta bifall till reservationnr 3 i socialutskottets betänkande nr 26. 31INGEMAR (); Missbruksfrågorna diskuteras oftast utifrånsociala utgångspunkter, och det är självfallet den viktigaste aspekten. Hurkan man skydda individen och samhället från den sociala utslagning och denmisär som missbruk av alkohol och narkotika innebär? Det måste naturligtvisvara den bärande frågan i dessa sammanhang. Men missbruk av alkohol och narkotika har också enekonomisk sida, för individen och dennes familj. Tusentals människors och familjersekonomi har slagits i spillror till följd av missbruk av alkohol och narkotika. Missbruket har också en betydelsefull ekonomisk sida frånsamhällets utgångspunkter. Kostnaden för vård, rehabilitering och bortfall avarbetsinsatser summeras sammantaget till mångmiljardbelopp. Det finns alltså en krass ekonomisk sida avmissbruksfrågorna. Om inte de mänskliga och sociala problemen är tillräckligafinns dessa argument att tillgå. Och när inget annat biter brukar ju ekonomiskaargument ge effekt. Oavsett vilken bevekelsegrund vi har, borde slutsatsen blidensamma. nämligen att insatserna mot missbruket måste ges högprioritet. I det betänkande från socialutskottet som behandlasberörs en del av de insatser som är aktuella från samhällets sida och somkräver politiska beslut. Jag skall här bara ta upp några av dem. har tidigare uttalat sig för att målet förnarkotikapolitiken skall vara ett narkotikafritt samhälle. Det är en högambition, men på den finns ingen prutmån. Det finns inget utrymme för attacceptera bruk av narkotika som del av vår kultur. Det finns inget umgänge mednarkotika som är oförargligt. Det är därför viktigt att våra åtgärder baseraspå en kompromisslös målsättning härvidlag. Det är också av särskilt värde attdenna syn på knarket är gemensam tvärsöver partigränserna. Tillsammans kan vibygga en opinionsmur av kompakt motstånd mot varje förslappning i synen påknarket i vårt samhälle. Det är mot denna bakgrund också viktigt att lagstiftningenutgår från en sådan övergripande syn. I partimotion har vi blandmånga andra uppslag tagit upp frågan om hur registreringen av narkotiskapreparat bör gå till. Vi är ute efter att försöka få till stånd en snabbarehandläggning för att stoppa nya preparat som kan vara narkotiska. kanregeringen besluta att klassa ett ämne som narkotika. somprövning och beredning av ett sådant ärende pågår kan ämnet säljas fritt. Vimenar att det borde förhindras. Vi föreslår därför att man borde pröva ett slags omvändbevisföring. Om det kan misstänkas- men inte bevisas- att ett ämneär narkotika, borde det registreras som narkotika till dess motsatsen ärpåvisad. När uppsåtet med tillverkning och försäljning kan antas vara att fåfram nya ämnen med narkotiska effekter, borde ett sådant tillsvidarebeslut varahögst befogat och ägnat att på ytterligare en punkt ta något mer jämna steg medde kriminella element som opererar på denna marknad. Jag yrkar därför, herr talman, bifall fill reservation nr2 i betänkande nr 26. Även om denna reservation inte skulle vinna riksdagensbifall, hoppas jag att man inom ändå är klok nog att prövadetta uppslag. Den bärande tanken i vår partimotion om både narkotika-och alkoholmissbruk är att få till stånd en bred mobilisering mot missbruket.Om det skall lyckas måste insatser ske på ett brett plan. Stödet tillfolkrörelserna är i det sammanhanget viktigt. Vi har i vår motion om narkotika föreslagit att man bordeskapa lokala aktionsgrupper i kommunerna, ibland baserade på kommun, kommundeleller stadsdel eller på annat område som har visat sig vara tillhåll förnarkotikaförsäljning, langning och missbruk. Vi tror att det är viktigt attsådana lokala grupper skapas och att man har en flexibel organisation som gördet möjligt att komma åt just den typ av uppbyggnad av langning, missbruk ochförsäljning som man stöter på i det lokala sammanhanget. I de härolika frågorna som har att göra med samordnade insatser spelar detnaturligtvis för utskottets vidkommande och för allas vårt vidkommande ' en storroll att nu har tillsatts. Den har ju som uppgiftatt på alla nivåer intensifiera kampen mot narkotikamissbruket. Kommissionen skall enligt direktiven nyttja deerfarenheter som vunnits hos olika myndigheter, inom forskningen och defrivilliga organisationerna på området. Kommissionen skall också verka församordning av insatserna genom skolan, , hälso- och sjukvården,kriminalvården, polisen och tullen. Det är en ambitiös målsättning, och det ärbara att hoppas att kommissionen lyckas under det år den fått på sig.Misstanken finns emellertid att det är en uppgift som är för stort tilltagen.Men kommissionen bör få sin chans. I avvaktan på de resultat som kan komma harvi för vidkommande inte fört fram några särmeningar iutskottsbetänkandet i de här styckena. Det är emellertid viktigt att inte de olika uppslag somkan finnas när det gäller kampen mot missbruket stannar upp i avvaktan på attkommissionen skall komma med alla förslag och uppslag. Jag vill varna förtanken att allt skulle kunna samordnas och ingå i någon enhetlig aktionsmodell.Det är tvärtom viktigt att fortlöpande ta fasta på de initiativ och denentusiasm som finns och inte begrava den i långhalning och i administrativarutiner. Jag säger detta med anspelning på detrehabiliteringsarbete som pågår i olika ideella sammanslutningar. Utskottet harhaft anledning att uttala sig om det arbete som sker inom Länkrörelsen och inomLP-stiftelsen. Vi skulle ha kunnat lägga till det arbete som pågår inom des. k.RI A-byråerna, som de kristna samfundens nykterhetsorganisation bedriver, ochFrälsningsarméns arbete på samma område. Det är ett enastående arbete, och dethar också uppvisat enastående resultat. När de reguljära samhälleligainsatserna slagit slint lyckas ofta dessa organisationer hjälpa stackarsutslagna människor. Den helt övervägande delen av det arbetet baseras påfrivilliga insatser och på ideellt hopsamlade medel. Det måste göras alldelesklart att vi från politiskt håll uppskattar och vill uppmuntra det arbetet. Viskall inte i pröva enskilda ansökningar om statligt stöd för detarbetet, men den här principiella inställningen till det ideella arbetet måstesätta sin prägel på de anslagsbeviljande myndigheternas behandling av enskildaärenden. Till slut vill jag beröra ett problem som vitagit upp i vår motion om arbetsmarknaden, en motion som emellertid hamnat idetta sammanhang. Det gäller alkoholproblemen på arbetsplatserna. Det rör sighär om svåra avvägningar mellan att å ena sidan beivra bruk av alkohol iarbetet och att å andra sidan stödja den missbrukare som riskerar att förlorasitt arbete på grund av missbruk. I de fall som uppsägning aktualiseras måstedet ställas mot behovet att få behålla arbetet som ett sätt att motverka entotal social utslagning. När läkare bedömer att missbruket gått så långt att det ärfråga om en sjukdom, föreligger i allmänhet inte s. k. saklig grund föruppsägning. Vederbörande missbrukare får alltså behålla sitt arbete. På de småarbetsplatserna kan det skapa stora problem. Frånvaro och låg prestationsförmågaleder i sådana fall till att arbetsstyrkan måste utökas. Det tillkommer alltsåen kostnad som kan vara svår att bära för ett litet företag. Ett stort företaghar i allmänhet möjligheter att omplacera, men de möjligheterna finns avnaturliga skäl inte i utsträckning i små företag. Vi har därför föreslagit att man borde pröva ett särskiltekonomiskt stöd till småföretagarna i det fallet. Det handlar om få fall, ochdet handlar om litet pengar. Men för det enskilda företaget är detta ändåmycket väsentligt. Vi anser alltså att det är nödvändigt att hjälpa småföretagarenatt i detta fall klara sina sociala åtaganden. Jag är litet besviken över attutskottsmajoriteten inte har velat pröva denna fråga i ett särskiltutredningssammanhang. Jag yrkar bifall till reservationerna 2 och6 i utskottets betänkande 26 och i övrigt till utskottets hemställan. 32INGA (vpk); Jag tänker inte uppehålla mig vid att tala omhur stort problem alkohol- och narkotikamissbruket är. Vi vet att det är ettstort folkhälsoproblem. Vi känner till siffrorna, och vi vet hur stora resursersom tas från sjukvården och socialvården. Vi vet vad missbruket för med sig förden enskilde, för föräldrar och för anhöriga. Och alla partier är eniga om attdrogmissbruket är ett stort problem. Vi är också eniga om behovet av att minskatotalkonsumtionen av alkohol och att få bort narkotikan. Jag tänkte i ställettala om vad som kan och vad som i vissa fall måste göras för att om möjligtkomma en liten bit framåt i letandet efter tänkbara lösningar för att hindramissbruk. Alkohol och narkotika måste förstås bekämpas på mångaolika plan -genom en fungerande lagstiftning, med tullens och polisensarbetsinsatser, genom sociala nämnders arbete, i skolorna och påfritidsgårdarna och genom att vanliga människor engageras i denna kamp. Detsista är det allra vikfigaste. Folkrörelserna måste ta initiativ till enfolkfront mot drogmissbruket i alla former. Därför är det viktigt attregeringen tar upp överläggningar med just folkrörelserna för att få i gångdenna kamp. I varje kommun och helst i varje kommundel måste detfinnas en lokal åtgärdsplan mot missbruk. bör tillsammans medskolan och fritidsgårdarna ha ansvar för att göra en sådan här plan. Och föratt förverkliga planen måste folkrörelserna bidra tillsammans med de människorsom bor i området-föräldrar, barn, ungdomar, skolpersonal, fritidspersonal ochmånga fler. Socialtjänstlagen är en ramlag som säger att kommunernassociala myndigheter skall förebygga missbruk och att vid missbruk vidtaåtgärder till stöd och hjälp för missbrukaren. Många kommuner har en svår ekonomisk situation, ochdet är tvivelaktigt om de resurser som behövs för bekämpandet och förebyggandetav missbruk verkligen finns. Vpk anser att kommunerna borde garanteras statligamedel, så att de kan bedriva ett verkningsfullt arbete i denna fråga. Men även om kommunerna fick obegränsade resurser så trorjag ändå att utan folkrörelsernas och utan de vanliga människornas insatser idetta arbete så går det inte. Det går inte att professionalisera detta arbete.Kampen mot missbruk måste bygga på människors medvetenhet och kampvilja. Yrkesmänniskorskunskap skall i stället användas för att organisera, entusiasmera och driva på vanliga människor att arbeta mot missbruk -det må gälla alkohol eller narkotika. Vad kan man då göra? Jag har frågatskolmänniskor och socialarbetare vad man som vanlig människa, vanlig förälder,kan göra. Och alla gånger har jag fått svaret: Störa verksamheten - genom attfinnas i centrum och på skolgården, promenera där, fråga, bry sig om och läggasig i. För att som vanlig människa kunna - och, som det är.nu åtminstone påvissa ställen, våga - göra det, måste man vara flera. Jag är övertygad om attviljan att göra något, att hjälpa till, finns hos så många människor att detverkligen skulle räcka till för att just störa verksamheten. finns det ett ämne som heterättikssyraanhydrid, förkortat A A, i en mängd av hundratusentals ton. Detanvänds för framställning av plastprodukter. Av detta speciella ämne kan man ocksåframställa heroin. Detta ämne finns inte i , men det finns iÖsterrike och i . En mycket liten bråkdel av en procent av dennamängd AA räcker till att framställa heroin. Det är alltså ett stortantal kilo man kan få fram av en mycket begränsad del av detta ämne. Det finns också ett framställt ämne som är 40 000 gångerstarkare än heroin. Detta ämne finns inte heller ännu i men välutomlands. Tar man en strösockergrynsstor kristall av detta ämne och blandar utden i en hink med vatten, räcker detta för minst ett halvårs förbrukning för ennarkoman som använder narkotika. Denna strösockergrynsstora kristallkan t. ex. fästas bakom ett frimärke på ett brev och skickas vart som helst ivärlden. En tolvåring kan framställa amfetamin i badkaret. Deninhemska illegala produktionen av amfetamin har länge utgjort ett betydandetillskott av narkotika i vårt land. Den kemisk-tekniska utvecklingen har gjortatt det går att enkelt framställa stora mängder syntetiska narkotika urvanliga handelskemikalier, som vi kan köpa i vår färghandel och på andraställen. Om man vet detta och känner till de stora ekonomiskaintressen som ligger bakom all narkotikahantering, så förstår man också atttull och polis varken i vårt land eller i något annat land kan göra mer änmarginella insatser i bekämpandet av narkotikan, även om de enskilda beslagenkan vara både många och stora. Det läser vi ju om ganska ofta i tidningarna nuför tiden. De stora insatserna måste göras för att förebygga drogmissbruk ochför att hjälpa de människor som råkat in i det. Antalet vård- och behandlingsplatser är helt otillräckligti förhållande till vad som skulle behövas, både på alkohol- och pånarkotikasidan. Men även om antalet platser vid olika typer av vård- ochbehandlingshem och familjehem ökade till att täcka det verkliga behovet, kandenna del av vården ändå bara få vissa effekter. Det storarehabiliteringsarbetet måste ligga utanför institutionerna. Den långsiktigaomvårdnaden måste kommunerna ansvara för, och den måste ske i öppna former. Bland missbrukare är kvinnorna de hårdast utsatta. Detfinns 60 000 kvinnliga alkoholister i vårt land. Kvinnor blir snabbare beroende avalkohol, av fysiska och medicinska skäl. Kvinnor döljer sitt beroende länge, såatt det ofta upptäcks sent. Ofta diagnostiseras inte kvinnligt missbruk för vaddet är. Ändå finns hos nästan hälften av de kvinnor som vårdas på psykiatriskakliniker ett samband med alkohol. Synen på och attityderna till kvinnliga missbrukare ärockså annorlunda. De är mer fördömande än till män i samma situation, och densociala rehabiliteringen är svårare för kvinnor än för män. Desärskilda kvinnomottagningar som kommit till menar jag fyller enviktig funktion, och de måste bli många fler. Det har talats - även om det inte är ettsent fenomen - om fosterskador på grund av alkoholmissbruk. Antalet sådana falluppgår till ungefär 300 och skadorna till följd av narkotikamissbruktill 100 stycken . Man räknar med att mellan 20 000 och 30 000 kvinnor ibarnafödande ålder är alkoholister. Man anser att det är av engraviditet som är de mest kritiska, men missbrukande kvinnor kommer ofta senttill mödravårdscentralerna.