prot · G609156 · 1982-12-31 00:00:00 — Sedan kan man inte förneka, , att det måstefinnas en motsättning mellan en avverkningsskyldighet som vi beslutar om i dagoch paragrafen om att man har rätt att hålla kvar beståndet i en ålder som med60 % överstiger slutawerkningsåldern. Men det är väl ingen större fråga att tvistaom. Beträffande stöd till byggande av skogsvägar: Förskogsbolag och även domänverket är det mycket lönsamt att bygga skogsvägar. Avde beredskapsmedel som gått till byggande av skogsvägar inom det inrestödområdet har skogsbolagen och domänverket plockat åt sig , och avanslaget för stöd till byggande av skogsvägar har skogsbolagen och domänverketplockat åt sig . Men har man knappa resurser att fördela tycker jagverkligen att man får titta också på detta. 16JAN () replik; reser sig de borgerliga partiernasrepresentanter på rad och bedyrar: Vi försvarar visst inte de passiva ägarna.Visst erkänner ni problemet - det gjorde ni även i regeringsställning. Men erlösning är mer information och rådgivning, och när ni satt i regeringsställninglade ni också på en massa stimulanser, bl. a. fullkomligt bortkastadeskattestimulanser-men vi fick inte fram en enda kubikmeter mer virke för det. Vi har en annan lösning. Jag vill be de borgerligaledamöterna att titta på s. 2 i propositionen och följa med i min pedagogiskautflykt. Ett av de skogspolitiska medlen är att hushålla riktigt med skogen.Det har kommit till uttryck i nuvarande skogsvårdslag och även i den ändring vigör , när vi kopplar avverkningsskyldigheten till ransoneringsreglerna. I denföreslagna 14 § står det: "Skogsmarkens ägare svarar för attslutavverkning bedrivs i lämplig omfattning så att en jämn åldersfördelning avskogen på hans brukningsenhet främjas." Det är där som vi har riktlinjernai lagen; i övrigt skall marknadsekonomin fungera. De flesta skogsägarna följerdessa riktlinjer i lagen. De kommer inte i kontakt med vare sig den maximala gränsen för vad de får awerka eller den minimala gräns vinu kräver för vad de skall awerka. Det är så det fungerar. Menmarknadsekonomins mekanismer biter inte på de passiva skogsägarna. Därför måstefrågan lagregleras. Vi föreslår därför att det skall göras ett tillägg till 14§, där det anges att man måste avverka en viss andel av skogen. Vi föreslårtillägget, därför att marknadsekonomin inte fungerar på de passiva skogsägarna. Jag tycker det är bevis nog för att det bara - om man verkligenvill förstå den här frågan - är de passiva skogsägarna som kommer att drabbas. säger att generaldirektören iskogsstyrelsen är nöjd med skogsvårdslagen. Låt mig påpeka för - han vet det för resten - att generaldirektören var ordförande i denutredning som föreslog den awerkningsskyldighet som vi nu vill införa. Skogspolitiken, m. m. 17Andre vice talman () replik; säger att det är nödvändigt attgöra den här förändringen för att få de avverkningar som man eftersträvar. Jagvill gärna säga att den gallringsskyldigheten kan man både ha och mista. Deninnebär i och för sig inget större ingrepp. Vad vi menar är att omröjningsskyldigheten fullgörs - precis som sade - kan den medskogsvårdsstyrelsens medgivande ersättas av en tidig gallring. Så det här äralltså inget problem, om röjningsskyldigheten, som redan är inskriven i lagen,följs upp. Jag har aldrig sagt att den har följts fill punkt och pricka.Tvärtom råder det framför allt inom storskogsbruket en våldsam eftersläpning ifråga om röjning. Jag törs säga att det är medvetet, därför att man har väntatsig att få använda kemisk besprutning. Ur den synpunkten kan man hälsa medtillfredsställelse att vi åtminstone på den punkten är överens. En röjningkommer förhoppningsvis nu att sättas i gång. När det sedan gäller avverkningsskyldigheten är vifortfarande långt ifrån varandra. Den awerkningsskyldighet som föreslås slår jublint och därmed fel. Den drabbar de aktiva och gynnar de passiva. Det är lättatt ta fram många exempel på detta. Den skogsmarksägare som har lagt upp ettstort förråd drabbas inte särskilt mycket av regeringens nu föreslagna avverkningsskyldighet,medan den som har varit aktiv och har ett litet förråd av avverkningsbar skogdrabbas mera. Det är det här, , som vi vänder oss emot. Vi tyckeratt när man skall införa nya lagar, skall man se till att de drabbar dem somman säger sig vilja komma åt, inte tvärtom. Svårare än så är egentligen inteproblemet. Jag beklagar att socialdemokraterna haruppfattat vår kritik enbart som ett uttryck för att vi politiskt vill komma åtde här förslagen. Så är det inte. Jag betonar det jag började med i den härdebatten , att vi egentligen är överens om de grundläggandemålsättningarna, men det skiljer sig i fråga om de vägar som vi vill beträdaför att nå målen. Skogspolitiken, m. m. 18 () replik: Generaldirektören i sadeoffentligt att han var väldigt nöjd med den skogsvårdslagsfiftning som fannsoch menade att den gav myndigheter möjlighet att attackera de passivaskogsbmkarna. Det som fordras är utbildning och information inomorganisafionen. Man arbetar nu för att åstadkomma detta. Lagen har knapptbörjat verka ute på fältet . sade också att de enskilda skötsammaskogsägarna inte kommer att komma i närheten varken av maximi- ellerminimigränserna. Om jag skall vara ärlig - och det skall man vara - kan jagsäga att ytterst få skogsägare har läst skogsvårdslagen. Och det är ännu färresom begriper skogsvårdslagen - varken den nuvarande eller den som kommer attgälla efter dagens beslut. Och det är tur. Skogsägarna vet inte vadgallringsmallar eller grundytor är. De enskilda skogsbrukarna har mycket svårt atttillämpa lagen, och jag tror att det är tur för svenskt skogsbruk att de vet sålitet om lagsfiftningen. Ett sunt bedrivet skogsbruk är det som har byggt upp detskogskapital vi har , och jag hoppas att skogsbrukarna även ifortsättningen kommer att tillämpa metoder som bygger på sunt förnuft. 19BÖRJE () replik: Jag vill ytterligare understryka vad jag sadetidigare: 1979 antogs en ny skogsvårdslag, och givetvis har ännu inte de fullaeffekterna av den uppnåtts. Detta gäller i ännu högre grad de ändringar somvidtogs 1982. Det torde vara helt klart att det inte behövs någon nyskogspolitik, och det skall slås fast att det största antalet skogsägare skötersig bra, sett ur samhällets synvinkel. De passiva skogsbrukarna utgör en mindregrupp, och de bör påverkas till att sköta sin skog riktigt. Vi i folkpartietmenar att det är där samhället skall sätta in åtgärder - det är inte rimligtatt sätta in generella åtgärder för att få just denna lilla grupp att bättresköta sin skog, och vi tycker att frågan om obligatoriska skogsbruksplaner ärett utmärkt exempel på en generell åtgärd som inte behövs! Tvånget att haskogsbruksplaner behövs bara mot den grupp som inte sköter sin skog. Det har tagits fram exempel på aktiva skogsbrukare som hargjort stora uttag och bara har en viss del av sin skogsareal färdig förslutawerkning men som kan tvingas avverka mer skog än som egentligen ärmöjligt och bra. Däremot kan det bli så att en skogsägare som har varit passivinte kommer att behöva avverka mer än hälften av den skog som äravverkningsbar. - Kan det vara så att de exempel som har tagits fram äralldeles felaktiga? Har de alldeles fel som har studerat lagen, försöktkonstruera tillämpningsföreskrifter och kommit fram till dessa slutsatser? 20 () replik: Jag vill lika väl som betona det som vi är överens om iskogspolitiken, nämhgen de skogspolitiska målen. Men vi har tidigarekonstaterat i debatter här i kammaren att vår uppfattning när det gäller medlenför att nå dessa mål skiljer sig. NärAnders säger att man både kan ha oeh mista gallringsskyldigheten,inger det mig vissa förhoppningar om att vi ändå inte har så olika meningar.Det känns litet genant för mig att säga till en f. d. jordbruksminister att vihade kunnat vara överens om detta i kammaren om han hade satt sig in i fråganlitet bättre. gör sig uppenbarligen skyldig till en missuppfattning vidtolkningen av paragrafen om gallringsskyldighet. Viär också överens om att det finns en kvantitet virke att hämta in hos depassiva skogsägarna och att det är viktigt för landet och sysselsättningen attdet virket avverkas. Jag vill än en gång säga:Studera § 14 med det tillägg som föreslås. Innanjag blir övertygad vill jag först se exempel på att tillämpningen av lagenSkulle bli sådan att tvånget berör också aktiva brukare. Jag vågar stå här ochgå i god för att den skogsägare som avverkar, gallrar oeh slutawerkar i normalomfattning icke kommer i kontakt med vare sig lagens maximikrav eller deminimikrav som vi nu inför. Jag är övertygad om att vi, när lagen har varit itillämpning, kanske återigen har närmat oss en mera samstämmig uppfattning omskogspolitiken än vad som framgått av dagens debatt. Skogspolitiken,m. Skogen är tveklöst en av våra värdefullaste naturtillgångar. Denpräglar vår naturmiljö, med allt vad det betyder för landskapsbilden, för växt-och djurlivet och för människors möjligheter till friluftsliv och rekreation.Den spelar en tung roll i vårt lands ekonomi. Ca 300 000 människor får sinsysselsättning i skogen och skogsindustrin. Drygt en femtedel av landetsexportinkomster kommer från skogsnäringen. Men eftersom importandelen inäringens produkter är låg spelar den en ännu tyngre roll i vår handelsbalans.Skogsnäringen är av stor regionalpolifisk betydelse eftersom den ger utkomstoch sysselsättningsmöjligheter i områden och på orter med svårigheter att fåandra arbetstillfällen. Skogenär en förnyelsebar resurs. Internationella prognoser pekar på ett fortsatt ökatbehov av skogsindustriprodukter på både pappers- och träsidan. Genom forskningoch teknisk utveckling finns goda möjligheter till vidareförädling som kanskapa trygga arbetstillfällen. En välskött skogsnäring är en av de hävstängerhelt enkelt som vi måste lita oss till om vi skall lösa de ekonomiska problemsom vårt land nu har. Hur vi vårdar oss om skogen och hur vi hushållar medskogsråvaran kah mot denna bakgrund inte vara en angelägenhet enbart förskogsägaren. Det är en angelägenhet för hela folket. Den inställningen komtidigt till uttryck i vår skogsvårdslag. Den ålägger skogsägaren att skötaskogen så att den varaktigt ger en hög oeh värdefull virkesavkastning, underhänsyn tagen till naturvårdens och andra allmänna intressen. Skogspolitiken,m. Ett av de kännbara bakslagen som drabbat svenskekonomi är tveklöst att svensk skogsindustri trots godakonjunkturer inte kunde utnyttja sin produktionskapacitet på gmnd av för lågavkastning i skogsbruket. Av samma skäl har de miljardsatsningar som gjorts avstaten för att rekonstruera konkurshotade skogsägarindustriföretag och räddaangelägna arbetsfillfällen avsevärt försvårats. proposition om industripolitikens inriktning som den borgerliga regeringenlevererade till redovisade man att problemen medvirkesförsörjningen kvarstod, trots skattelättnader oeh olika former av bidragsom genomförts för skogsägarna och trots högre virkespriser. Enhgt beräkningarsom hade gjorts inom industridepartementet - då under . Åslings ledning -gick miste om exportinkomster på totalt under åren1979 och 1980, till följd av virkesbrist. Tilldetta kom att den svenska skogsindustrin tvingades till kraftigt ökadvirkesimport som innebar en ytterligare belastning på vår bytesbalans och somförsämrade lönsamheten oeh överlevnadsmöjligheten för många företag.Råvarubristen medförde nedläggning av företag, med ökad arbetslöshet somföljd, ofta på orter utan alternativ sysselsättning. Det här i den svåraekonomiska situation som landet befann sig i. Långtidsutredningenkonstaterade att någon förbättring inte var att vänta med den politik somfördes. . Åsling slog i propositionen fast "att statsmakterna måstevara beredda fill kraftfulla ingripanden för att i ett längre perspektivmaximera de samhällsekonomiska intäkterna från skogssektorn". Man villeemellerfid avvakta förslag från den virkesförsörjnings-utredning som denborgerliga regeringen tillsatt innan mera genomgripande åtgärder skulle vidtas.Förslagen kom men genomfördes icke. Socialdemokraternaoch löntagarorganisationerna fömtsåg de här problemen. Vi arbetade sedanmitten för att få fram ett samlat handlingsprogram för helaskogsnäringen, för såväl skogsbruk som skogsindustri. Vi såg framför oss atten latent virkesbrist skulle komma att innebära risker för en planlösutslagning av skogsindustriföretag, på tvärs bl. a. mot våra regionalpolitiskaoch sysselsättningspolitiska mål. Vi krävde att regeringen skulle ta sittansvar för att i samverkan mellan staten och skogsägarna ochskogsindustriföretagen och de fackliga organisationerna fullfölja arbetet påett sådant handlingsprogram. De borgerliga regeringarna avvisade våra krav. Dethär var frågor, sade man, som branschen skulle sköta. Vi socialdemokrater är avden uppfattningen att mycket av de kaofiska förhållanden som vi har fåttuppleva inom skogsnäringen kunde ha undvikits om man hadeföljt vårt råd. Densocialdemokratiska regeringen ser det av naturliga skäl som en angelägenuppgift att försöka förhindra att vi får en fortsättning på dessa förhållanden.Jag vill slå fast - och det har jag gjort - att många skogsägaresköter sin skog väl och avverkar i rimlig omfattning. Utvecklingen inomskogsbruket tenderar emellertid att gå i riktning mot att skogen i allt högregrad kommer att ägas av människor som inte är beroende av skogen för De kan se skogen mera som enkapitalplacering utan att bedriva vad man kan betrakta som ett aktivtskogsbruk. Det är enligt min mening djupt orättvist att de skogsägare som måsteawerka för sin försörjning skall behöva bära hela ansvaret för att virketkommer fram, medan andra skall kunna ha skogen som sparbanksbok. Om vi inte serupp kommer problemet med de passiva skogsägarna att växa oss överhuvudet. Vi löper ökade risker för att vi vid varje högkonjunktur förskogsindustrin får en upprepning av den situation vi upplevt under senare delenav : brist på virke genom låga avverkningar, förlorade marknadsandelaroch därmed förlorade exportinkomster och förlorade viktiga arbetstillfällen iskogsbruk och skogsindustri. Det ger oss inte bara akuta problem utan ocksånegativa återverkningar på den långsiktiga utveckhngen inom hela skogsnäringenför såväl skogsbruk som skogsindustri. Målet för skogspolitiken måste vara atti ett långsiktigt uthålligt skogsbruk under hänsyn tagen till natur oeh miljötrygga de många värdefulla arbetsfillfällen i svensk skogsindustri som ettaktivt utnyttjande av våra skogsresurser ger möjlighet till. De åtgärder regeringen föreslagit har syftat till att fåde passiva skogsägarna att medverka till att vi får en sådan utveckling. Men deborgerliga partierna fortsätter liksom under de gångna sex åren med borgerligtregerande att hålla de passiva skogsägarna om ryggen. Man säger nej till varjeåtgärd som regeringen föreslår för att få de passiva skogsägarna att medverka iskogsvård och i virkesförsörjning. Man säger nej till de förslag som regeringennu lagt på bord och som endast innefattar sådana åtgärder som detrått bred enighet om i den virkesförsörjningsutredning som den borgerligaregeringen fann det angeläget att tillsätta. Man säger nej till förslaget omobligatoriska skogsbmksplaner, gallringsskyldighet och en minimiawerkningsskyldighetinförd i skogsvårdslagen. Man hänvisar till att det bör vara möjligt att lösaproblemen med de passiva skogsägarna genom en strikt tillämpning av dennuvarande skogsvårdslagen, men man vägrar att ge skogsvårdslagen en sådanutformning att den blir verkningsfull. Och man säger nej till att geskogsvårdsstyrelserna de resurser som de behöver för att kunna sköta sitt jobbså som de borgerliga partierna säger sig önska att skogsvårdsstyrelserna skallgöra. Man säger nej med argument som fick att konstatera attuppenbarligen vill man föra tillbaka synen på skogsbruket i tiden. Mangör i sin argumentering frågan om hur vi hushållar med skogen ochskogsresurserna till en privatekonomisk angelägenhet för de passiva skogsägarnautan hänsyn tagen till vilka konsekvenser detta får för alla de många som utanatt äga skog är beroende av skogsnäringen för sin försörjning. När jag i förarbetet för den här propositionen har haftöverläggningar med LRF och skogsägarrörelsen har man från dessa organisationerssida sagt sig vara ense med mig om att landet inte har råd med passivaskogsägare och att skogsbruket måste stå för sina egna kostnader. Man har haftförståelse för kravet på obligatoriska skogsbmksplaner och på någon form av minimiav-verkningsskyldighet. Skogspolitiken, m. m. 3 protokoll 1982/83:156 Skogspolitiken, m. m. Självklart inser den som tänker sigför att vi inte kan riskera en upprepning av det som skedde i den förrahögkonjunkturen, när vi i stället för de drygt 70 miljonerna skogskubikmetersom vi har möjlighet att uthålligt avverka i det här landet - och dettycks vi ju vara överens om - fick en avverkning , med alla de negativa konsekvenser som jag harskildrat. Det här insåg ledningen för och för skogsägarrörelsenvid den tidpunkten. I den kampanj man drog i gång för att försöka förmå depassiva skogsägarna att medverka i virkesförsörjningen vid det tillfälletuttalade såväl LRF:s dåvarande ordförande som förskogsägarrörelsen att ingen regering, oavsett pohtisk färg, kan tillåta attlandet tillfogas svåra ekonomiska förluster och att vi förlorararbetstillfällen i en högkonjunktur på grund av att virket inte kommer fram. Men i de borgerliga reservationerna till det härutskottsbetänkandet resonerar man uteslutande om den frihet som den enskildeskogsägaren måste ha att med hänsyn tagen till sina egna privatekonomiskaspekulafioner avgöra när awerkning skall ske. Självklart är lönsamheten en viktig fråga. Det är vi allaklara över. Jag kan respektera att man argumenterar mot inskränkningar i denprivata äganderätten när man kan påvisa att den fungerar väl, att den främjaren gynnsam utveckling både för den enskilde och för samhället, men deborgerliga partierna argumenterar på skogsbrukets område för en privatäganderätt med frihet från ansvar för det gemensamma och en rättighet att ickefungera. Vad blev det av deklarationen i mittenpartiregeringensproposition , att statsmakterna måste vara beredda till kraftfullaingripanden för att i ett längre perspektiv maximera de samhällsekonomiskaintäkterna från skogssektorn? Var det bara munväder, eller är det ett nyttexempel på hur och lydigt anpassar sig till moderaternaskrav på fritt spelrum för marknadskrafterna, oavsett de samhällsekonomiskaeffekterna, oavsett om det innebär att människor i onödan kastas ut iarbetslöshet och att samhället tillfogas svåra ekonomiska förluster? Hela argumenteringen i reservationerna och också idebatten här visar att de borgerliga partierna nonchalerar de problem som vihaft inom skogsnäringen . Det vittnar om att den oro som mankänner i många samhällen som är beroende av skogsnäringen och bland de mångalöntagare som har sin utkomst av skogsbruk och skogsindustri är likgilfig förde borgerliga partierna. Friheten är ett begrepp som skall vara förbehållet den somäger. Löntagarna får nöja sig med otryggheten. Det är med förlov sagt ett kortsiktigt tänkande somborgerligheten gör sig skyldig till. Den skärpning av lagstiftningen somregeringen föreslår motiveras av att vi långsiktigt kommer att ha knapphet påvirkesråvara och att samhället måste kunna agera innan bristsituationer på nyttförsätter oss i samma svårigheter som 1979 och 1980. Deåtgärder som vi nu föreslår ger oss möjligheter att bättre garanteraen skogspolitik på alla händer i skogsvårdslagens anda. Däremot löser dessaåtgärder inte en hasfigt uppdykande bristsituafion, om konjunkturen inomskogsindustrin snabbt skulle leda till en ökad efterfrågan. Därför prövar viockså insatser från samhällets sida som vid behov skulle kunna kompletteraskogsvårdslagen. - det vill jag betona - riktar sig varje åtgärduteslutande mot de passiva skogsägarna. De aktiva har ingenting att oroa sigför. Vi har också andra besvärliga problem för skogsbruket somvi inte löser med de nu föreliggande förslagen, bl. a. den storaägosplittringen inom vissa områden oeh problemen med dödsbon somfastighetsägare. Till de frågorna måste vi återkomma när pågående utredningarredovisat sina förslag. Vi har hopp om att få utredningsförslag under höstenfrån strukturutredningen, och utredningen som sysslar med dödsbofrågor lärkunna vara klar med sina förslag . Vi har ur naturvårdssynpunkt viktiga intressen att bevakanär det gäller hur vi hushållar med skogen. Man har på sina håll - också i denhär debatten -försökt misstänkliggöra socialdemokratin på den punkten. Låt migdärför få slå fast att de åtgärder vi föreslår i denna proposition inte fårleda till minskade möjligheter att beakta naturvårdsintressena inomskogsbruket. Dessa intressen kan, som de redovisas i propositionen, vara knutnatill fjällnära skogar och andra urskogsliknande bestånd eller till särskiltintressanta områden, angivna i länsstyrelsernas naturvårdsplaner. Jag vill som en princip slå fast, att stor hänsyn skalltas till naturvårdssynpunkterna vid utformningen och tillämpningen av de olikaåtgärder som syftar fill att få till stånd ett mera aktivt skogsbmk. Dämtöver hänvisarjag fill vad som i propositionen sägs om det inventeringsarbete som pågår idetta sammanhang. De föreskrifter som kommer att utfärdas i anslutning tillpropositionens förslag kommer att präglas av det ansvar för naturvården som ärett så viktigt led i en framsynt skogspolitik. Socialdemokratins inställning till skogsbesprutning kommeratt belysas av andra socialdemokratiska talare från utskottet som har attbemöta utskottsreservanternas invändningar. Låt mig bara få konstatera att detbeslut som de borgerliga partierna enade sig om var så illa utformat attdet uppenbarligen kunde utgöra täckning för två rent motsatta ambitioner-folkpartiets och att spmta mindre, och att spmta mera.Det tycks också ha skapat en betydande förvirring vid tillämpningen. Det beslutsom nu fattar, om man följer utskottsmajoriteten, ger klara beskedtill såväl skogsbruket som miljövårdens företrädare om vad som är ambitionenoch vad som skall gälla. Sammanfattningsvis, herr talman: borgerliga partiernasföreträdare har varken i sina reservationer eller i sina debattinlägg ägnat ettord åt frågan hur vi skall få upp aktiviteten bland de passiva skogsägarna.Anders var i sitt inlägg inne på att man väl kan klara det genom diskuterar dessa problem med näringen. I övrigt ville göragällande att de förslag som man nu lägger fram kommer att drabba i första handde aktiva skogsägarna. Jag får i likhet med i detta Skogspolitiken, m. m. Skogspolitiken, m. m. sammanhang konstatera att uppenbarligeninte har läst på våra förslag. Han bortser från att en viss andel av denslutawerkningsbara skogen skall undantas från dessa ålägganden - och att dettaockså gäller den yngsta slutawerkningsbara skogen. Han bortser också från vadsom är sagt när det gäller att främja en hög värdeproduktion. Beträffande konsekvenserna av det här förslaget och denkonstruktion förslaget har fått så har det på körts fram ochtillbaka i datorerna för att man skulle kunna konstatera effekterna i en radexempel. Man har då kunnat konstatera att förslaget kommer att träffa dem somvi önskar träffa, nämligen de passiva skogsägarna. Det finns inget motiv fillatt man skulle ge sig på den aktive skogsägaren i sammanhanget. kanske säger att de passiva skogsägarnainte är så många, att de saknar betydelse. Då skall jag citera vad AndersDahlgren själv skrev i sin proposition' om ändring i skogsvårdslagen vid1981/riksdag: "Jag vill i sammanhanget betona att den alldelesövervägande delen av landets skogsmark brukas aktivt. Det finns emellertidskogsägare som av olika skäl inte vill eller kan ställa upp på ett akfivtbrukande trots att skogstillståndet i sig på deras fastigheter skullemöjliggöra det. Ett sådant uppträdande kan samhället inte acceptera. Det utbudav virke som just dessa fastigheter borde svara för kan vara denmarginalkvantitet, som skulle göra det möjligt att fullt ut utnyttja enhögkonjunktur." Det är ju precis detta som frågan gäller.