prot · G609137 · 1982-12-31 00:00:00 — Naturligtvis har det som hänt i världsekonomin inte kunnatundgå att i hög grad - det vet vi själva från vårt eget land - påverkautformningen av den nationella ekonomiska politiken. Hög inflationstakt, storaunderskott i industriländernas bytesbalanser till följd av stigande oljepriseroch svårigheter att finansiera den offentliga verksamheten har tvingat frambesparingar och en sänkning av den ekonomiska aktiviteten. Lika klart är det, fru talman, att åtstramningen på mångahåll blivit så stark att den i stället för att skapa nya förutsättningar förtillväxt har hämmat tillväxten. Man kan utan vidare säga att den konservativa ideologi somstyr eller styrt flera av de viktigaste industriländerna i deras internaekonomiska politiska uppläggning i hög grad har karakteriserat attityden iindustriländerna som grupp till situation, och där kan vi dessvärre inte skryta med att ha varit särskilt framsynta för egen del heller. Huvudtanken har helt enkelt varit att vi inte har råd medu-hjälp, att de ekonomiska svårigheter som industriländerna själva brottas medgör att hänsynen till situation måste få komma i andra hand. Detta ärett mänskligt hänsynslöst resonemang. För att hjälpa upp InternationeUt utvecklingssamarbete m. m. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. konjunkturenskall redan fattiga bli ännu fattigare, de redan arbetslösa får finna sig attgå utan arbete ännu , och ytterligare några miljoner barn skall dö avundernäring. Men för dem som tycker att detta är sentimentalt trams -och det finns alltså många som gör det - eller som mer eller mindre hatartanken att vi i över huvud taget har något ansvar för andra än osssjälva, kan det vara värt att veta att detta sätt att försöka botavärldsekonomins kris inte håller ens rent ekonomiskt. är en del av världsekonomin. I själva verketutgör de en ganska . vikfig del av världsekonomin. Den ökning i världshandeln,som ägt rum , har i inte obetydlig omfattning berottpå ökad efterfrågan just från den ländergruppen. När de fattiga ländernas exportinkomster helt eller tillstora delar nu slukas av räntor och amorteringar blir det naturligtvis ganskalitet kvar för varuimport. Det innebär i sin tur att efterfråganavtar och bidrar till den stagnation som leder till arbetslöshet också iindustriländerna. Det är detta och andra samband man tänker på när man talarom det ömsesidiga beroendet mellan industri- och utvecklingsländer. Detta sambandfinns utförligt klarlagt i svenska biståndspropositioner, i den s. k.Brandtkommissionens rapport; i Världsbanksstudier och på många andra håll. Det var också den tanken som låg bakom den kanskeopraktiska men ändå rätt tänkta idén att i FN:s regi ordna förhandlingar somskulle eftersträva en samordnad global syn på biståndsfrågor, miljöfrågor,energifrågor, frågan om handelns utveckling och frågor kring de monetäraproblemen. träffades ett tjugotal regeringschefer ochutrikesministrar i Cancum i med det uttalade syftet att ge politisktyngd åt tanken om det ömsesidiga beroendet. , fru talman, ser tyvärr såväl somCanciinsamtal och idén om globala utvecklingsförhandlingar ut att vara ettminne blott. Idéerna har aldrig kunnat omsättas i praktisk politik.Industriländerna traskar vidare och hoppas på en uppgång i konjunkturen.U-länderna har inte mycket annat att hoppas på än en fortsatt vandring genomfattigträsket. En konjunkturuppgång kanske kommer. Indirekt kanske denockså får viss betydelse äveri för . Men den kan aldrig bli någonlösning på den strukturella underutvecklingskris som nu är inne i. För detta behövs att kreditbörda kan lättas,t. ex. genom en global skuldavskrivning av samma modell som den dåvarandesvenska regeringen genomförde 1978. behöver stöd för sina ansträngningar att kommabort från det ensidiga oljeberoendet. De behöver ökade kunskaper och ökaderesurser för att lösa sina miljöproblem och ökad kapacitet att klara sinlivsmedelsförsörjning genom egen produktion. Till detta kommer deras behov av fastare råvarupriser ochannan hjälp på handelns område, och - ingalunda minst - ökat bistånd. fattigasteländerna är detta i själva verket livsavgörande. kan inte ensamt åstadkomma särskilt mycket av alltdetta. Men vi kan ge vår del av biståndet. Vi har lovat både hemma och i FN attvi skall ge av vår bruttonationalinkomst. Det har tills helt nyligenfunnits en bred enighet i om att leva upp till det löftet. bröts den enigheten. ansåg detoförsvarligt att inte också spara på u-hjälpen. 800 miljoner skulle bort. Socialdemokraternas talesman i riksdagsdebatten då, denförra biståndsministern , sade följande om moderaternasförslag; "händer så det ganska remarkabla att moderaternakräver en sänkning av biståndsanslaget med 800 milj. kr. Kanske är det så attmoderaterna aldrig har velat ha av BNP, eller BNI, som det numera heter.Kanske är det så att visar vad de egentligen alltid har velat.Kanske är det så att inte tycker att den internationellasolidariteten är en angelägen fråga för . Även om vi frånsocialdemokratiskt håll riktat viss kritik mot regeringens olika beräkningsknepoch nya definitioner för att hålla fast vid enprocentsmålet, stöder vi heltregeringens förslag om att biståndet skall motsvara avbruttonationalinkomsten. Vi bör, trots våra egna ekonomiska problem, ha råd meddetta anslag till länder som har det ofantligt mycket svårare än vi." är medlem i en regering som nästanordagrant har lånat de moderatargument man gisslade . Det ärkärvt i den svenska ekonomin, och då måste också biståndet maka åt sig, sägersocialdemokraterna . Så sade också sedan.Egentligen blir inte effekten av besparingen så stor som det kan se ut, sägerregeringen i sin biståndsproposition. Precis samma sak försökte moderaternaskylla ifrån sig på i fjolårets biståndsdebatt, när de lade fram sinabesparingsförslag. Utrikesministern gjorde i sitt inledande anförande ettvisst nummer av att regeringen öppet redovisar de besparingar som man gör påbiståndsområdet - och det skulle bara fattas annat. Det finns en sådanredovisning för nästa budgetår. Den innebär att den egentligabiståndsverksamheten går miste om ca 400 milj. kr. Det anmärkningsvärda är inte att regeringen kommer tillriksdagen med sina förslag till budgetfrågor. Därvidlag har den f. ö. ingetval. Det finns ju inget annat sätt att få anslag än att gå till ochbegära dem. Vad som är anmärkningsvärt är i stället vad som inte sägs ibiståndsbudgeten. Det får man däremot läsa i den kompletteringsproposition somframlades . På ett ställe antyds oklarheten om vad manmenar är slående, och kanske är det avsiktligt. Det heter att biståndsanslageni fortsättningen inte alls skall knytas till BNI, utan till den tilltänktaregelnatt inga anslag över huvud taget ökas med mera än , oavsett vad somhänder med penningvärdet. Tanken med detta är att vi alla skall hjälpas åt att hållainflationen nere, dvs. alla vi här i . Det kanske är en rimlig tanke; viskall studera förslaget. Men hur kan man förklara varför skallhjälpa Internationellt utvecklingssamarbete m. m. InternationeUt utveckUngssam-arbete m. m. att klarasin inflation? Vad är det, herr utrikesminister, som egentligenskall göra för att medverka till dämpade prisstegringar i ? På ett annat ställe i kompletteringspropositionen framgåratt man tänker sig att de s. k. förmånliga u-landskrediterna - frågan hardelvis tagits upp i denna debatt - helt och hållet skall finansieras överbiståndsbudgeten. En s. k. blandad eller särskilt förmånlig u-landskreditbestår ju av en gåvodel på och ett kreditbelopp. betalasgåvoandelen över biståndsbudgeten, vilket är rimligt. Det är ju bistånd dethandlar om. Att också låta kreditbeloppet, som det står ikompletteringspropositionen, "ingå i biståndsramen" är däremot interimligt. Det handlar ju om en vanlig kommersiell kredit, såvida man inte heltoch hållet gör om den, avskaffar de blandade krediterna och inför något heltannat. Då skall den naturligtvis inte finansieras över biståndsanslaget utanprecis såsom lånas upp inom det s. k. SEK-systemet. Om man går in för den uppläggning somkompletteringspropositionen anger, kommer man att binda ca avbiståndsanslagen för den här sortens krediter. Regeringens förslag innebär alltså, om de nu genomförs, enmycket kraftig åderlåtning av biståndsanslagen, långt kraftigare än de 400milj. kr.-som utrikesministern skröt litet grand över att man vågade redovisa.Om jag har räknat rätt och mina antaganden i övrigt är korrekta handlar det omatt regeringen föreslår en inbesparing av biståndet som är ungefär dubbelt såstor som den har vågat föreslå. har det handlat mer om mummel än om klartext, menjag hoppas att detta mummel övergår i tystnad. Med anledning av detsom har skrivits vill jag emellertid fråga utrikesministern vad som egentligenligger bakom. Är det tänkt att biståndet faktiskt skall omfattas av den s. k.avindexeringen, dvs. endast få stiga med ett visst procenttal i stället för somhittills följa BNP-utvecklingen och - - BNI-utvecklingen? Jag vill vidare fråga utrikesministern: det tänkt atthela kostnaden för de s. k. förmånliga krediterna skall belastabiståndsbudgeten ? Svaren är viktiga. Blir det ja på båda frågorna, kanSverige inte fortsätta att hävda att vi lever upp till enprocentsmålet, ens medhjälp av bokföringsknep. Då är också enigheten kring de biståndspolitiskafrågorna definitivt bruten, vilket jag skulle beklaga. Därför hoppas jag attutrikesministern klart och entydigt kan säga att vi inte är beredda att görasådana ingrepp i biståndsbudgeten. Den nytta vi kan göra för gårnaturligtvis inte att enkelt mäta i procent av BNI eller andra tal. Det handlarockså om vilka vägar man försöker gå i för att förbättra sinsituation, vilka mål vi har för vår biståndsgivning och vad våra pengar tillsist kommer att användas fill. Vilken nationell politik väljer är deras sak,inte vår. Bistånd är till för att rätta till försummelser bl. a. underkolonialtiden, inte för att införa ett nytt slags kolonialism. Däremot är detvår sak att avgöra om den utvecklingspolitiksom valts kan utgöra grunden för ett konstruktivt biståndssamarbete. För deländer som vi nu samarbetar med har den frågan en gång blivit med ja besvarad.Under den tid vi bedrivit svenskt utvecklingssamarbete med har vilärt oss att teori och prakfik, planer och verklighet, ofta är olika saker. Vi har också lärt oss att bistånd måste vara långsiktigt.Det finns, som vi skriver i vår partimotion, ingen snabbutveckling. Därförmåste vi - vilket utvecklade i sitt anförande - säga nej fillallehanda krav, inte minst från moderathåll, på att biståndet skall avbrytas,därför att vi ogillar inslag i ett u-lands inrikes- eller utrikespolitik. måste vi vara beredda att minska eller höjabiståndsanslag till ett visst land, utan att detta skall uppfattas just som enpolitisk markering. Att Bai t. ex. dragit stora kostnaderinnebär inte att har tillförsäkrat sig oförändrat storabiståndsanslag - i varje fall borde det inte vara så. Vi måste också se litet mer prakfiskt på vårautvecklingsmål. Vi måste t. ex. inse att det ibland, i varje fall i ett kortareperspektiv, kan finnas en konflikt mellan ökad tillväxt och inkomstfördelning.Vi kan inte avstå från ett projekt bara därför att det på kort sikt statistisktökar inkomstklyftorna, om vi vet att det på bidrar tillförbättrade levnadsvillkor för alla. Det är också viktigt att vi tar talet omen samlad u-landspolitik på allvar. Därmed menas att vi skall utnyttja vårtotala resursbas, som det ibland heter i texterna, för att samverka medu-länderna på ett för både dem och oss förmånligt sätt. Här spelar industrins resurser stor roll. Kommersielltsamarbete har primärt andra mål än biståndssamarbete. Att vill habåde investeringar och bistånd beror på deras insikt om att båda typerna avsamarbete kan användas i utvecklingsarbetets tjänst. Därför är blandadekrediter bra. har föreslagit att det programmet skall utvidgas.Socialdemokraterna säger nej. Fram till denna biståndsdebatt sade socialdemokraterna nejfill först introduktionen av sådana krediter och sedan i regel till höjningen avdem, därför att man menade att detta var kommersiell verksamhet, som inte fickbelasta biståndsbudgeten. , när man uppenbarligen är på väg attkommersialisera för glatta livet, inte bara krediterna utan även annat, väljerman en annan motivering och skyller på en utredning som jag har tillsatt, somom den på något sätt skulle hindra att man utökar programmet med blandadekrediter. Det är ungefär som att hävda att allt det kloka som utrikesministernsade om behovet av att utvärdera biståndet över huvud taget skulle hindra ossatt öka biståndsanslaget. Det var inte någon begåvad synpunkt, . Också de svenska frivilligorganisationerna spelar envikfig roll i vårt biståndssamarbete. Man kan även säga att de utgör én del avden svenska resursbasen för u-landssamarbete. Det var kyrkorna som började. Att hjälpa fattiga blev endel i deras mission. Kyrkorna inspirerade också andraorganisationer och 6 protokoll 1982/83:136-138 InternationeUt utveckhngssamarbete m. m. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. Ofta är det kunskaper om och kontakter med genommissionsarbetet som bestämt urvalet av samarbetsländer för det statligabiståndet. Frivilligorganisationernasbiståndsarbete når direkt ut till människorna i . Genom samarbetetmed systerorganisationer i skapas en folklig kontakt mellan givare ochmottagare. I ger frivilligorganisationernas information till medlemmaroch andra om sin verksamhet en långt mera personlig och levande bild avsituationen i än vad SIDA kan åstadkomma. Frivilligorganisationernasbistånd är effektivt och drar ett minimum av administrafionskostnader. Det ärsäkert ingen överdrift att säga - och utrikesministern var själv inne på det -att den svenska biståndsviljan står och faller med att våra folkrörelserfortsätter att gå i spetsen för kravet att skall ta sittinternationella ansvar, även när det kärvar i den svenska ekonomin. Detär därför nu igen föreslår att anslagen skall höjas utöver detpåslag regeringen föreslår och som nätt och jämt kompenserar förpenningvärdeförsämringen. Det kan alltid hävdas att det lilla inte ensamt kan klara allavärldens problem. Men det är ingen som har sagt att vi kan det heller, bara attdet är viktigt att vi tar vår del av ansvaret. Detkan också sägas att det väl inte spelar så stor roll med några hundra miljonerupp eller ned i just den svenska biståndsbudgeten på drygt sex miljarder. Mensiffrorna i sig är inte det enda viktiga. Det är vad de står för.Enprocentsmålet är viktigt därför att det representerar ett ansvarstagande frånSveriges sida för nöden och fattigdomen i världen. Att pruta i den budgeten äratt pruta på vår solidaritet rned människor som har det svårt. Atthänvisa till våra egna ekonomiska svårigheter är i klartext att säga attbibehållen standard för världens rikaste folk är viktigare än att hindra mycketfatfiga människor att gå under. Den politiken blir inte lättare att försvaranär vi vet att den är oklok också om man ser till vårt egenintresse, Iett tal inför sade att regeringen såg det som "en av våra vikfigasteutrikespolitiska uppgifter att inom de internafionella samarbetsorganen och påannat sätt verka för en samlad omläggning av den ekonomiska politiken itillväxtfrämjande och sysselsättningsskapande riktning". lyftesärskilt fram de svårigheter som den ensidiga åtstramningspolitiken lett tillför . Han tycktes i själva verket mena att den svenska socialdemokratin,på vars vägnar han talade mera än på sin regerings, var mer eller mindre ensami världen om denna insikt. Detär synd, fru talman, att denna unika insikt i så liten utsträckning satt sinprägel på regeringens biståndsbudget. 35MARGARETHA AF () replik: har givit en intressantbeskrivning av de globala problemen, och de är förvisso stora. Men vad är OlaUllstens recept? Pläderar för att alla länder skall ha jättelikabudgetunderskott? Pläderar för att alla länder skall köraunderskottsekonomier? Är det inte så att det är från länder som har bedriviten s.k. konservativ politik som hoppet nu kommer om en konjunkturuppgång, somkommer såväl i-länder som till godo? Jag skulle vilja fråga: Vad är innehållet i - u-hjälp med lånade pengar? En gnutta självrannsakan tycker jagfakfiskt hade varit på sin plats i inlägg. Det var ju trots alltunder fögderi i Arvfurstens palats som de stora reservationerna påbiståndsanslaget växte sig allt större. , som gärna frammanar bilden av svältande barn,borde ha oroat sig över att en större andel av de svenska biståndsanslagen intenår fram till de behövande. Jag tycker att det vore intressant att få OlaUllstens kommentar till detta. InternationeUt utvecklingssamarbete m. m. 36OLA () replik: Jag försökte säga vad jag menade var mittrecept mot underutvecklingen i de fattiga länderna. En viktig del av dettarecept var kravet på att vi och andra industriländer, som trots våra problemändå är ojämförbart rika, faktiskt ställer upp och ger avkall på våra krav föratt i någon mån låta komma i kapp. är det faktiskt detta det handlar om, Margarethaaf - även om man talar om att vi tvingas använda upplånade pengar förvår biståndsverksamhet. Frågan är: Skall vi använda pengarna för att upprätthållavår egen standard, eller skall vi använda dem för att hjälpa attkomma ur fattigträsket? Det är ytterst detta det handlar om. Sedan till talet om de växande reservationerna, som istort sett skulle vara mitt fel. För det första är de egentligen inteanmärkningsvärt stora. För det andra finns de därför att man har varit - och,hoppas jag, fortsätter att vara -noggrann i sin planering och inte bara pytsari väg pengar därför att de finns utan vill att de skall komma till rättanvändning. Projekten skall vara väl förberedda och väl genomtänkta. , fru talman, hävdar med entrosvisshet som jag hoppas att hon får beröm för i sitt eget parti - men honfår det inte av mig -att det är från de länder som har fört en konservafivekonomisk polifik som hoppet om en uppgång i konjunkturen nu kommer. Ja, i denmån det är så, beror det faktiskt på att man i de länderna har insett sittmisstag och börjat föra ett annat slags politik, vilket både afUgglas och jag skall vara mycket glada över. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. 37MARGARETHA AF () replik: Jag tolkar inlägg så att han intetycker att man skall bedriva u-hjälp med lånade pengar. Slutsatsen måste bliatt vi i denna kammare skall fatta sådana beslut att det bistånd och densolidaritet vi utövar gentemot kommer att utövas med egna svenskaresurser och icke med lånade pengar. Men då måste det föras en annan statsfinansiell polifikhär i landet, som ger utrymme för en u-hjälp som är baserad på svensksolidaritet. 38 () replik: Jag vet inte om man skall uppfatta det somMargaretha nu sade så att vi skall inställa biståndsverksamheten tilldess att vi har en totalfinansierad budget, dvs. inga underskott alls. Om detfanns någon mening i det borde det vara denna, men den förmodar jag attMargaretha kommer att retirera från i sitt nästa inlägg, och då ärdet ingenting kvar av det första. handlar det faktiskt omjust det jag sade - om fördelning av resurserna. Vem skall använda dem? Skallvi använda dem helt och hållet för egen del för att upprätthålla världens redanhögsta standard, eller har vi möjligen råd att dela med oss litet grand? Jagtycker att vi har råd att dela med oss - ganska mycket. Det är åtskilligt i vad har sagtsom jag kan instämma i. Det gäller målen för biståndspolitiken, och det gällerdess inriktning. Jag vill här bara ta upp något om de beräkningar som herrUllsten kritiserar. Då får jag delvis anknyta till en debatt som har förts ikammaren och därför kan jag bli ganska kortfattad. Det är alldeles klart att regeringen står fast vid att 1 %av årets bruttonationalintäkt skall användas för biståndsmedel. Vi åstadkommerdet genom vad man kan kalla nya, friska pengar, men också genom att i åretsanslag ta i anspråk en mindre del av de betydande ackumulerade reservationersom vi har , som alltså består av icke utnyttjade medel. Man kanföra en diskussion i oändlighet om detta tillvägagångssätt. Vi har menat attdet, med hänsyn till den statsfinansiella återhållsamhet som får prägla övrigadelar av budgeten, är rimligt att också biståndsbudgeten bringas i balans pådet sättet att vi tillfälligt utnyttjar reservafioner som förut inte använts. När det sedan gäller frågan om avindexering av biståndetdiskuterar vi faktiskt inte längre årets budget och den del av denna somhandlar om biståndet, utan nu hänvisar till en diskussion som försi kompletteringspropositionen. Den innehåller en långtidsbudget och beskriverhur vi tänker oss den ekonomiska utvecklingen en rad kommande år. Regeringen står inför uppgiften att med oerhördaansträngningar försöka få balans i vår ekonomi. En av de mest grundläggandeförutsättningarna för detta äratt vi kan pressa tillbaka den höga inflationstakten. Regeringen har därförställt upp som ett mål att bringa ned inflationstakten fill . Om vi inte kanfå ned inflationen till en nivå av ungefär den omfattningen, är det alldelestydligt att vi inte kan upprätthålla tillväxt och sysselsättning i vårt land.Då får vi en mycket lägre bruttonationalintäkt, och av denna sjunkandebruttonationalintäkt kommer att vara fill nackdel för . Vi ställer alltså upp målet att få ned inflationen fill . Regeringen förklarar att det då blir nödvändigt att indexeringaroch andra slag av priskompensationer påverkas. tänker man sig enuppräkning av högst . Det skulle gälla försvarsanslagen, u-landsbiståndet,tidskoefficienten för statliga bostadslån och jordbruksprisregleringen. Hela syftet med denna politik är att bryta deförväntningar som finns om en fortsatt hög inflation. Vi hoppas att vi skalllyckas med denna begränsning av inflationen. Om vi inte lyckas, kommer intenästa års anslag för u-hjälp att uppgå till fullt avbruttonationalintäkten. Det kommer att bli en eftersläpning. Under det följandeåret beräknas återigen på den faktiska bruttonationaUntäkten, med ett därpåuppräknat pristal. Så har det i själva verket gått till tidigare också. Man harunderskattat inflationen. Den beräkning som man gjort har inte lett till attdet blivit av bruttonationalintäkten som har anslagits, eftersomberäkningen har byggt på ett lägre inflafionstal än det verkliga. Den nya regeringen har satt målet högt för att bekämpainflationen. Den har velat gå så långt som till att säga att vi måste strävaefter att hålla inflationen kring 4-procentsstrecket. Det har helt och hålletskett med sysselsättning och tillväxt för ögonen - och därmed också i syfte attåstadkomma en så god bruttonationalintäkt som möjligt och därigenom även en högandel fill u-hjälpen. När det sedan gäller frågan om att använda u-landskreditertar också upp en sak som inte nämns i årets budgetproposition menväl i kompletteringspropositionen. Där hänvisas bl. a, till möjligheten atttill kreditmarknaden föra vissa delar av det svenska biståndet till u-länderna.Man hänvisar till den pågående utredningen om u-landskrediterna som kan gemöjligheter till detta. Kreditbeloppen skall då kunna ingå i biståndsra- InternationeUt utvecklingssamarbete m. m. Här är bara att konstatera, som jag framhållit förut, attvi har att avvakta denna utrednings förslag. Den är f. ö. tillsatt av herrUllsten, efter vad jag förstår, och vi har inte tänkt avbryta utredningen utanlåta den lägga fram sitt förslag, och-sedan får vi pröva förslaget. säger att man inte kan räkna inkreditbeloppen i biståndsramen om man inte helt gör om systemet. Ja, det ärdetta som är frågan för förre riksbankschefen utredning, dvs.om man kan göra om systemet och i så fall hur och hur mycket. Vi vet att sådanasystem finns i andra länder och att de är internationellt accepterade, av bl.a. , som ställer upp vissa normer för hur u-landsbiståndet skall räknas. Jag villavslutningsvis i detta inlägg säga att vi uppfattar InternationeUt utvecklingssamarbete m. m. rekommendafionersom en förpliktelse. Det innebär bl. a. att av det totala biståndsanslagetskall vara gåvobistånd. 40 () replik;