prot · G60965 · 1982-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1982/83:65 Förhandlingarna leddes till en början av andre vicetalmannen. 1 § Justerades protokollet för den 13 innevarande månad. 2§ Svar på interpellation 1982/83:46 om näringslivetsförsörjning med riskkapital har frågat mig vilka åtgärderjag avser att vidtaga för att trygga en för näringslivets utbyggnad nödvändigförsörjning med riskkapital. Den viktigaste förutsättningen för att näringslivetsriskkapitalförsörjning skall tryggas är att de svenska företagen utvecklaspositivt. Utsikterna att en sådan utveckling skall komma till stånd har på ettavgörande sätt förbättrats genom den omläggning av den ekonomiska politiken somregeringen vidtagit. Devalveringen innebär en betydande konkurrensförstärkning,i första hand för industriföretagen. Det sker dels genom att lönsamheten kommeratt öka kraftigt, dels genom att efterfrågan vrids över till svenska produkterbåde på exportmarknaderna och på hemmamarknaden. De olika investeringsfrämjandeåtgärder som regeringen vidtagit har också en positiv betydelse för det svenskanäringslivet. Skattereformen innebär att företagens förmåga att dra tillsig riskvilligt kapital förstärks. Aktieplaceringar liksom bank- ochobligationssparande blir i och med marginalskattesänkningen ett merkonkurrenskraftigt alternativ i förhållande till t. ex. investeringar i fastegendom än vad som varit fallet . Det bör medföra enicke obetydlig stimulans av aktiemarknaden. Den socialdemokratiska regeringen kommer att bedriva enpolitik som inte missgynnar aktier jämfört med andra placeringsformer. En sundaktiemarknad bör enligt vår mening framför allt bygga på en solid utvecklinghos företagen. Slopandet av skattereduktionen på av utdelningsin- Om näringslivets försörjning med riskkapital Om näringslivets försörjning med riskkapital per person och minskningen av skattereduktionen vidskattefondssparande från av sparandet var nödvändiga korrigeringarav de överdrivna skattelättnader till aktiesparandet som de borgerligaregeringarna genomfört. Genom dessa åtgärder och genom den tillfälligautdelningsskatten och skärpningen av förmögenhetsskatten fördelasdevalveringens bördor på ett mer rättvist sätt. Härigenom ökar möjligheternaför att den uppnådda förbättringen av konkurrenskraften skall accepteras ochdärmed kunna bli bestående. Jag vill understryka att politiken också måsteinriktas på att skapa likvärdiga möjligheter för olika företagsformer såsomaktiebolag och kooperativa föreningar att dra till sig riskvilligt kapital. I ett mer kortsiktigt perspektiv kan det finnas anledningatt understryka att skattereduktionen för skattesparande visserligensänkts, men att skattefondssparandets relativa position i förhållande tillskattesparande i bank har stärkts. Regeringen avser att inomkort tillkännage inriktningen av ett utredningsarbete med syfte att tillrimliga statsfinansiella kostnader och på ett fördelningspolitiskt rättvistsätt stimulera hushållens sparande, däribland aktiesparande. Näringslivets tillgång på riskkapital kommer i framtidenockså att förbättras genom att löntagarna kollektivt ställer fondmedel tillnäringslivets förfogande. I ett första skede kommer de medel som tillförsallmänna pensionsfonden genom den tillfälliga utdelningsskatten att kanaliserastill riskkapitalmarknaden. I ett senare skede skall löntagarfonder,finansierade genom dels en vinstdelning, dels en särskild avgift på lönesumman,kunna svara för ett väsentligt bidrag till riskkapitalmarknaden. 2 (): Jag ber att få tacka finansministern för svaret. Det börtillsammans med interpellationen bilda en bra grund för en debatt omnäringslivets försörjning med riskvilligt kapital. Jag tänker inte här ta upp en allmän diskussion omhuruvida socialistisk högskattepolitik eller moderat marknadsliberalism bästgagnar företagsamheten. Där har vi olika uppfattning, och vi lär inte kommanärmare ett samförstånd här . Jag tänker därför inrikta mig på att försökafå preciserade besked beträffande regeringens planer på detta område. Jag kan inte underlåta att i det här sammanhanget uttryckamin förvåning över finansministerns tal om regeringens investeringsbefrämjandeåtgärder. Som jag har påpekat i min interpellation, staplar regeringen nu påvarandra åtgärder som måste verka nedhållande på investeringsviljan inäringslivet. Till dessa hör skatteomläggningen, med avdragsbegränsning ochinförande av en ny löneskatt, dit hör höjningen av kapitalskatterna liksom denobhgatoriska avsättningen till räntelösa konton i . Inte ensåtgärderna för att främja statens investeringar får nämnvärd effekt. Av denstora utgiftsökning som enligt finansplanen skall ske , går två tredjedelartill transfereringar, till konsumtion och till investeringar. skall jag dock uttrycka min tacksamhet över attKjell-Olof inte hänvisar till uppgången på aktiebörsen som bevis förriktigheten av den socialdemokratiska politiken. Jag tar det som en bekräftelsefrån hans sida på min tes, att förklaringen till denna uppgång väsentligen ärav teknisk natur. Devalveringarna och den offentliga expansionspolitiken driverupp inflationsförväntningarna, och det stora budgetunderskottet skapar en storlikviditet i ekonomin. Bristen på alternativa inflationsskyddade investeringsobjektdriver dessa pengar till börsen. Dessutom har de av de borgerliga regeringarnainförda skattestimulanserna fortsatt att gälla fram . Jag tror att håller med mig om attkursuppgången inte ter sig alldeles naturlig, mot bakgrund av att man utomlandshar något som så smått börjar betecknas som en regelrätt depression och att densvenska ekonomin inrymmer många problem - för att uttrycka sig milt. Om då uppgången således är tekniskt mofiverad, blir denfortsatta utvecklingen starkt beroende av vilka åtgärder som vi politiker,särskilt regeringen, sätter in. Naturligtvis är det många faktorer som påverkarförutsättningarna för näringslivets utveckling, men jag skall i det följandekoncentrera mig på några få, betydelsefulla faktorer. Jag börjar medskattefondssparandet. Som jag framhåller i min interpellation, är den främstaorsaken till nytändningen på aktiebörsen införandet avskattefondssparandet under den borgerliga regeringsperioden. deltogöver en halv miljon aktiesparare, som tillhandahöll bortåt 2 miljarder iriskvilligt kapital. Man räknar nu med att såväl antalet sparare som detsparade beloppet skall öka ordentligt . Men det är oklart vilka förutsättningar som faktisktgäller för detta sparande. Socialdemokraterna uttalade tidigt sin avsikt attavskaffa systemet med aktiesparfonder så fort de fick en chans. nöjdede sig i alla fall med en nedsättning av skattereduktionen från 30 till 20 %.Men finansministern, och även andra socialdemokratiska talesmän, har sagt attdet endast är fråga om en kort frist. skall skattesparandet slopashelt och hållet. Det finns en benägenhet bland börskommentatorer ochekonomiska skribenter att avfärda sådana uttalanden med att socialdemokraternainte skulle våga vidta en åtgärd som stryper kapitaltillförseln frånaktiesparfon-derna och därmed kan framkalla en börskrasch. Jag är rädd att jag tror mera på än pådessa utomstående bedömare när det gäller förmågan att förutsägasocialdemokraternas planer för framtiden. Men jag skall för säkerhets skullställa frågan fill finansministern: skattesparandet, och därmed depopulära akfiesparfonder-na, att avskaffas, och kommer det i så fall att skeredan 1984? För säkerhets skull, så vi slipper att mala om det, säger jag attjag talar om avsättningar för framtiden till dessa fonder. Jag är på det klaramed att de sparmedel som redan finns i aktiesparfonderna lär få ligga kvarunder den femåriga bindningstid som är fastställd. Jag undrar alltså: Kommeravsättningar till skattesparande med skattestimulanser att tillåtas 1984? Om näringslivets försörjning med riskkapital Om näringslivets försörjning med riskkapital Vi kanske ändå måste utbyta några tankar omutvecklingen på aktiemarknaden. Jag skulle vilja rikta en motfråga till . Omhans beskrivning av socialdemokratins politik och dess resultat ärdensamma som han och hans partiledare gett uttryck åt, skulle man alltså inomnäringslivet, om man där tror på , vara tvungen att dra följande slutsatser:Vinsterna i näringslivet kommer att sjunka, investeringarna kommer att minskakraftigt. Om marknaden är Hka förskräckt över socialistisk högskattepolitik somLars vill att den skall vara och de förutsättningarna gäller att mantror att vinsterna kommer att sjunka, att investeringsplanerna pekar neråt, attdevalveringen kommer att misslyckas och att högskattepoUtiken kommer attförkväva näringslivet, räcker det då med tekniska faktorer som förklaring tillatt värdet på den svenska aktiemarknadens papper har ökat med 15 miljarderkronor under de som gått ? Hävdar på fullt allvar att om moderatabeskrivningar av vår politik är riktiga och denna uppfattning omfattas av demsom agerar på den svenska aktiemarknaden, så finns det trots det någratekniska faktorer som gör att den svenska aktiebörsen slår världsrekord? Även om jag ger rätt i att man skall varaväldigt försiktig med att dra särskilt långtgående slutsatser av den eufori sområder på akfiebörsen f. n., kan det ju faktiskt vara så, att det blandaktörerna på börsen och i företagen har uppstått en viss tillförsikt om att denpolitik som regeringen för måhända i vissa avseenden kommer att vara gynnsamför näringslivet. Jag vet att det är en för högst förhatligtanke, men tänk om det är så! När det gäller den fråga som ställde om minsyn på det skattesubventionerade sparandet tror jag att en sak måste uten gång för alla, nämligen att det i varje fall efter 1985 är helt omöjligt attbibehålla den nuvarande konstruktionen av detta sparande. Det ställs nämligeninga krav på någon ökning av sparandet efter 1985 för att man skall kunnauppbära de skattesubventioner som insättarna får , dvs. det finns ingetkrav på någon ökning av saldot på dessa konton, utan de som var med från börjankan fr. o. m. 1985 bara be banken göra en enkel notering, att pengar harflyttats över från så att säga ingående till utgående på kontona. Och så lyfterman en skattesubvention, som fr. o. m. är av beloppet. Man presteraringet nytt sparande, aktiemarknaden tillförs inga nya »pengar, staten kommerbara att betala ett belopp som börjar uppgå till storleksordningen 2 miljarderom året. Upphovsmännen till detta system måste ju rimligen hafunderat över vad som skall hända i det läget. Men har varken LarsTobisson eller någon annan som propagerar för detta systems fortvaro med ettenda ord antytt vad vi skall göra i det läget. Men jag tror att om för en gångs skull är ärlig när det gäller detta med skattesubventioneratsparande, så måste han konstatera att vilken regering som än sitter och vilkasynpunkter vi än har på skattesubventioner av aktiesparande, måste detta görasom. här kandet inte fungera. Det är, herr talman, något drastiskt uttryckt, rent och skärtvansinne att ha det kvar. Då har vi sagt att nu tillsätter vi en utredning som måstehitta ett alternativ till detta sparande. Det jag ser som det absolut mestnödvändiga är i så fall att det skatteavdrag som finns på det bokfördabeloppet minskas och slutligen försvinner. I vilken takt och vilket sammanhangdet skall ske vill jag inte binda mig för. Det är den delen som skapardet statsfinansiellt orimliga i systemet. Men vi vill också fundera över hur vi skall kunna breddamänniskors intresse för sparande. Vi tror att det behövs vissa skattefavörerför sparandet. Vi vill bredda det så att det inte bara gäller aktier utan ävenandra företagsformer som vill få tillgång till spararnas pengar. Detta skall vifundera över och försöka få fram ett förslag så att nya riktlinjer kan gällafr. Om näringslivets försörjning med riskkapital 4 (): Jag har redan i min interpellation och även i mitt förrainlägg svarat på den fråga som ställde om förklaringen tillkursuppgången på akfiebörsen. Jag menar alltså att - och det bestred inteKjell-Olof - tekniska faktorer utgör en viktig del av förklaringen. Ettvittnesbörd om att börsen inte är riktigt förutsebar just nu på ekonomiskagrunder kan väl anses vara det förhållandet att gårdagens räntesänkning intefick den normala verkan, nämligen att kurserna skulle gå upp, utankursnedgången från tidigare dag fortsatte. Det är alltså oberäkneligt, och jagvågar inte stå här och säga vad som kan hända - det vågar säkert inteKjell-Olof heller. En annan orsak till den här utvecklingen är vad jagberörde i mitt inlägg, nämligen tendensen att inte vilja eller kanske inte vågata socialdemokraterna på allvar i deras uttalanden om vad som skall hända pådetta område. och jag har haft flera debatter omskattefondssparandets utformning. Vad återkom fill varvad som skall hända efter 1985. Det har gjorts flera analyser, bedömningar ochutredningar av den frågan. Man har bl. a. påpekat att med den långsamma startsom skattefondssparandet fick, blir det 1985 och påföljande år små belopp somfrisläpps jämfört med de belopp som tillförs systemet, om nu skattefondssparandetvinner i utbredning på det vis som de senaste årens utveckling har pekat på. Dessutom har man fid på sig - detta inträffar först omnågra år - att vidta åtgärder för att förebygga att något oväntat och oönskatskall kunna inträffa. Redan i min reservation till löntagarfondsutredningenpekade jag på två förhållanden som avhjälper den saken. När man i andra länderhaft liknande system visar erfarenheten, som t. ex. i , ätt tvåtredjedelar av spararna kvarhåller sina sparmedel, trots att de alltså harmöjlighet att ta ut dem. Det kan möjligen ge en viss vägledning för oss. Om näringslivets försörjning med riskkapital förslag om hur man med minskad skattelättnad skulle kunnapremiera dem som väljer att behålla sina medel på sparkontona. sade sedan något vagt om att man avseratt återkomma med ändrade sparstimulanser där alltså - om jag förstod det helarätt -skattereduktionen i skattesparandet helt försvinner och där man ocksåvänder sig till andra sparmål än just akfiemarknaden. Men det tror jag ärintressant med tanke på den debatt som vi för här. Är det inte så att regeringens stora huvudvärk är attklara statsupplåningen? Och kommer därmed inte tyngdpunkten i de nyasparstimulanser som kan bli verkhghet att läggas på åtgärder för att förmåhushållen att köpa statspapper i syfte att den vägen finansiera det jättelikabudgetunderskottet? Det betyder naturligtvis en förändring i den relativaattraktionsförmågan hos olika sparobjekt. Man jämför här t. ex. aktier ochstatspapper. Det kan då framhållas att skattefondssparandet har satt aktierna ien särställning, och det skall aktiesparandet inte behöva. Men problemet är juatt det är föremål för en särbehandling i negativ riktning. Det är fel att, som säger, regeringenspolitik inte missgynnar aktier jämfört med andra placeringsformer. Ett exempelpå det är ju dubbelbeskattningen av aktieutdelningar. Under den borgerligaregeringsperioden vidtogs här en provisorisk lättnad i form av en skattereduktionpå för belopp . Avsikten var attett förslag om ett permanent avskaffande av dubbelbeskattningen skulle följa.Men den socialdemokratiska regeringen gick i stället den motsatta vägen ochslopade snabbt den provisoriska lättnaden. Menar verkligen finansministern att det är ett bra sättatt främja investeringsviljan i svenskt näringsliv, att vi som snart sagt endanation fillämpar ett system med dubbelbeskattning som rimligen måste minskafillgången på riskvilhgt kapital? Och vad har regeringen för planer på dettaområde? Innebär slopandet av den 30-procentiga skattereduktionen att manförbereder någon annan åtgärd? Kan det tänkas att man avser att avskaffa densärskilda bolagsskatten, vilket onekligen på annan väg skulle avhjälpaproblemet med dubbelbeskattningen? Jag är väldigt intresserad av att få svar pådessa frågor. Att man i stället vill göra något annat kan ju möjligenvara en förklaring till att man är beredd att så att säga förskjutaskattelättnaderna för sparandet bort från aktiesparandet. Utan en sådanuppföljning hamnar vi dock i den situationen att aktiesparandet blir mindreattraktivt, och därmed medverkar vi till det otrevliga utgångsläge där enbörskrasch kan bli verklighet. Jag hade naturligtvis blivit mycketförbluffad om det över läppar hade kommit den minsta antydan omatt socialdemokratisk politik kunde uppskattas av någon. Men någon litenglidning fanns det ändå. var ju tekniska faktorer bara en viktig del avförklaringen - i interpellationen var det den väsentliga delen. I herrTobissons första inlägg föreföll det som om det skulle vara hela förklaringen.Men nog om det. När det sedan gäller skattefondssparandet tror jag attLars gjorde ett väsentligt erkännande - något sominte har förekommit förut från borgerligt håll - nämligen att det inte går attbibehålla det system oförändrat som ni införde 1978. Man måste göra något åtdet. Man måste förebygga att något olämpligt eller oönskat sker, säger . Ja, det är precis vad vi har hävdat. Man kan inte ha entyp av s. k. sparande, där den enskilde spararen bara kan låta pengarna så attsäga rulla runt och lyfta en ständig skattesubvention som helaavkastningen på denna revolverande fond är skattefri. Det är alltså ettorimligt system. För mig är det fortfarande en källa till förvåning att ninågonsin införde det. Vad sedan beträffar finansieringen av budgetunderskottetså trodde jag att lika väl som de flesta andra inser att det äralldeles nödvändigt att en ökad andel av detta underskott finansieras direktfrån hushållen eller allmänheten. Skälen är följande. Det här är förutsättningar som harskapats och alltså sådant som vi har ärvt. Manintroducerade då någonfing som kallades för statsskuldsväxlar, ett mycketfiffigt system, ansåg man, som framför allt skulle locka till sig näringslivetspengar, den överlikviditet som finns i näringslivet. Det är mycket korta lån påtre, sex eller högst . lånade staten avde svenska företagen. är vår inställning- och jag tror att detta har godautsikter att också bli verklighet - att näringslivet framöver kommer att behövasina pengar självt för investeringar, för att öka produktion ochsysselsättning, för lagerhållning, marknadsföring och allt det som ärnödvändigt för att vi skall få en industriell expansion igen i . Niförlitade er på att näringslivet inte behövde sina pengar, och staten skullebetala större delen av underskottet genom att låna ur näringslivet. Men det kanvi inte förlita oss på, för den dag näringslivet behöver pengarna lär stateninte kunna lägga beslag på dem genom upplåning. Därför är vi tvungna att haökat utrymme för en direktfinansiering av underskottet från hushållen. Då kanvi inte ha så stora skillnader mellan olika placeringsformer som i dagföreligger. Slutligen, herr talman, några ord om den särskildaskattereduktion för aktieutdelning som infördes . Jag är faktisktmycket förvånad över att den borgerliga riksdagsmajoriteten fattade detbeslutet. Diskussionen i hade ju länge gällt att avskaffadubbelbeskattningen, som man kallade det, äv aktier, dvs. att man först betalarskatt på vinsten och sedan ur den beskattade vinsten skall ta fram utdelning.Det är inte något orimligt system i och för sig. Men när man ville avskaffadetta i avsikt att skapa bättre villkor för företagen valde man en metod som,såvitt jag förstår, inte alls gynnade företagen utan enbart de enskildaaktieägarna. Det förbättrade inte investeringskalkylerna, ökade intelönsamheten i företagen. Det bara kostade staten 180-200 milj. kr., somtillfördes aktieägarna. Vi tog bort detta därför att vi inte såg någon somhelst samhällsekonomisk eller företagsekonomisk mening med denna s. k. reform.Det var ett vallöfte till aktieägarna att de skulle få en extra dusör, en extraskattelättnad som ingen annan skulle få. Om näringslivets försörjning med riskkapital Om näringslivets försörjning med riskkapital Jag vill gärna säga att om vi skall göra någon reform avföretagsbeskattningen, då är det alltså företagens beskattning vi skallpåverka - om nu börjar resonera på det sättet, vilket jag tyckerni borde ha gjort . Jag har sagt att jag inte är ointresseradav en reformering av företagsbeskattningen. Jag är inte säker på att dennuvarande nettovinstbeskattningen längre fyller särskilt många vettiga syften.Den har lett till en skatteplanering och ett skattetänkande i företagen sominte är av godo när det gäller företagens investeringsverksamhet och rationellthandlande i företagen. Men det är inte så lätt att hitta vägar, för det gällerinte bara aktiebolagens beskattning utan rörelsebeskattningen i stort, som mani så fall måste reformera. Vi har pekat ut en väg som för bort ifrånnettovinstbeskattningen. Det är produktionsfaktorsskatten, som är enbruttoskatt på företagens vinst och som. såvitt jag förstår, skulle ge heltandra förutsättningar för att minska skattetänkande och skattestyrning avföretagens beslut och ett långt enklare skattesystem. Men det har ni moderatermotsatt er, och därför räknar jag inte med någon hjälp att reformeraföretagsbeskattningen från det hållet. Produktionsfaktorsskatten skulle dock geen öppning till en förändring också av nettovinstbeskattningen. Anf.6 (): Jag tycker att vi har kommit en bra bit på väg för att fåklarhet i vilka planer regeringen har. Till att börja med kan konstateras att man avser att tabort skattelättnaden i det hittillsvarande skattesparandet. Vidare övervägerman andra former av stimulanser, som inte minst skall tjäna syftet att underlättafinansieringen av statsskulden. Sedan kan man tänka sig åtgärder vad gällerföretagsbeskattningen. Jag förstår det så att man inte är säker på attbolagsskatten skall behållas. Man skulle kunna ersätta den med proms, som - omjag får göra en liten spekulation - kanske kunde innefatta den nya löneskattsom man har introducerat och som skall användas för att i fortsättningenuppväga marginalskattelättnaderna. Problemet är bara, , att promsen verkligeninte är ägnad att underlätta företagens investeringsverksamhet. Genom sinkonstruktion fungerar promsen tvärtom som en straffskatt på investeringar inäringslivet. Jag är förvånad över att finansministern sade att dettavar första gången det framförts ett erkännande av att något måste göras åtskattefondssparandet efter 1985. Jag påminde ju ändå om att jag i minreservafion till löntagarfondsutredningen, där och jag varkolleger, hade flera förslag om reformer i skattefondssparandet, bl. a. det somgällde framtiden. Jag är helt medveten om att en större del avbudgetunderskottet bör finansieras hos hushållen, men det problem jag här harpekat på - och det är det vi skall diskutera - är vilka effekter en sådanavlänkning av hushållssparandet får, när det riktas mot statsskuldsfinansieringenoch dras bort från aktiemarknaden.Det är på den punkten jag hyser farhågor. Men av ännu större betydelse för investeringsviljan ochframtidstron i svenskt näringsliv är hotet om fondsocialism. sagt att kollektiva löntagarfonder kommer att ställa riskvilligtkapital till näringslivets förfogande. För mig är det obegripligt, bl. a.därför att dessa medel via vinst- och löneskatt först tagits från sammanäringsliv. Jag tror att den sortens störning av marknadsekonomin skulle fåödesdigra konsekvenser för dess funktionssätt. Jag skall emellertid inte nu ta upp denna storaprincipfråga, utan även här nöja mig med att efterhöra socialdemokraternasplaner. Även på den här punkten finns det nämligen en i mitt tycke överdrivenoptimism bland näringslivets folk. Talet om att den 20-procentigautdelningsskatten är ett provisorium tolkas ofta som om det här skulleröra sig om något övergående ont, men enligt min mening skall beteckningen"provisorium" förstås så, att det rör sig om ett förstadium tillnågot som blir etter värre, nämligen kollektiva löntagarfonder. I en helsidesintervju i för några dagarsedan uttalade ett antal välkända börsmäklare att socialdemokraterna aldrigkommer att införa några löntagarfonder. Det är klart att sådana uttalanden blirstyrande på aktiespararnas uppträdande. Men även på den punkten är jag - tyvärr-benägen att tro er socialdemokrater på era ord.