prot · G60999 · 1982-12-31 00:00:00 — Därkrävdes effekfiva åtgärder med sikte på att på nytt åstadkomma en ekonomisktillväxt och därmed större produktion, ökade investeringar och högresysselsättning. Speciella områden framhölls, som lämpade sig särskilt väl för ökadeinvesteringar, och konferensen riktade stark kritik mot "den nuvarandekonservativa nedskärningspolitik som förs i en rad utslagsgivande länder",som det heter i uttalandet. Det framhölls vidare att fortsätter detta,"kommer den ekonomiska krisen att ytterligare förvärras. Det finns ingetalternativ till en internationell ekonomisk expansiv politik. Detta är det endasäkra svaret på en omfattande arbetslöshet och en stigande olikhet." Ävende liberala-centerpartistiska resp. moderat-konservativa partierna avlämnadeegna medlemsförslag i denna fråga. Mot den bakgrunden var behandlingen avfrågan av särskilt intresse. visade det sig att det ekonomiska utskottetblev enigt, det blev ingen debatt, och session kunde samla sigkring gemensamma rekommendationer på sysselsättningsområdet, som innebär kravpå initiativ från till praktiska åtgärder. Rådetuttalade också med stor tydlighet behovet av ett gemensamt nordiskt uppträdandei olika internationella organ - främst - för att bekämpa arbetslösheten. Rekommendationernaär antagna, och väntar sig en stor, otålig allmänhet att löftena skallinfrias. Denfortsatta handläggningen kommer att visa, om vi i har att göramed konservativa regeringar i grannländerna som är beredda att angripasysselsättningsproblemen på ett mera civiliserat sätt än deras konservativasystrar och bröder gör det exempelvis i och . Detta kan endast visasi praktisk handling. Men man kan ju lära om. Det visar årets beslut attfördubbla anslaget för grundkapital till Nordiska investeringsbanken. Det ärett initiativ som, när det första gången var aktuellt, bekämpades i broderligsämja av konservativa och kommunistiska partier. Jag beklagar att UlfAdelsohn, som är president för den svenska delegationen, inte har möjlighet attdelta i den här debatten och . Meddet anförda, herr talman, har jag önskat fästa uppmärksamheten på en av destörsta frågor som vi har att behandla och som förhoppningsvis borde kunnalösas i samarbete mellan de nordiska länderna. Här räcker inte de storslagnatalen. Hundratusentals människor väntar på åtgärder. Vi får-som jag framhöllinledningsvis - möjligheter att på nytt återkomma till denna fråga och övrigaaktuella nordiska samarbetsfrågor. 11Riksdagens protokoll 1982/83:98-99 65RUNE (): Efter den första oljeprischocken 1973 harprotektionismen i världen ökat. Denna ökning har i huvudsak ägt rum iindustriländerna. Vissa beräkningar antyder t. ex. att andelen bearbetade varorsom på något sätt kontrolleras med protektionistiska medel i harökat från till . Denna utveckling har rullat vidareäven . Den nya protektionismen har i stor utsträckning tagit siguttryck i gråzonsåtgärder som inte regleras i . De är därför svåra attkomma åt som det är svårt att uppskatta omfattningen av dem. blev inte den manifestation man hoppats på föratt sätta stopp för den här utvecklingen. Även om deklarationstexten innehöllen förpliktelse att ytterligare protektionistiska åtgärder inte skulle vidtasvar texten vagt formulerad, som bl. EG avgav särskilda yttrandenmed olika reservationer. Möjligen kan de inträffade valutakursförändringarför framför allt yenen och dollarn i riktning mot relationer som bättre speglarde stora handelsblockens ekonomiska styrkor, kopplade till en eventuellekonomisk uppgång , förbättra situationen. I annat fall tordeprotektio-nismens grogrund ytterligare förstärkas. är som allmänt bekant ett mycket exportberoendeland. Hälften av industriproduktionen exporteras och i gruv- resp.massaindustrin är exportandelen större än , i pappersindustrin ,för fordon osv. Ändå är det dåligt känt och outrett vad den nyaprotektionismen konkret innebär för olika svenska branscher, och vilka åtgärdersom kan och bör vidtas för att övervinna problemen. Dåligt känd är också importens betydelse för vår ekonomi.I den svenska debatten framskymtar relativt ofta synpunkter av innebörd att enimportminskning generellt sett är av godo. Sambanden är emellertid merkomplexa än vad som först kan synas. Exempelvis överstiger importandelen förinsatsvaror i storindustrin , och för mellanstora verkstadsföretag 25 %.Importen torde därmed spela en betydande roll för vår egen industris förmågaatt konkurrera i vad gäller både pris och kvalitet. Vidare bör påpekas importens betydelse för att hållainflationen nere genom möjligheten för oss att köpa billigare utländska varor.Man bör inte heller glömma den dynamiska effekt som konkurrensen från importenutgör på de svenska företagens effektivitet. Ett exempel som ofta framförs som lämpligt för att främjaden inhemska industrin är att den offentliga upphandlingen bör bli mernationellt inriktad. Men man har då inte tagit i beaktande vad en sådanupphandlingspolitik kan få för effekter på konkurrenskraften på längre sikt.Inte heller har man utrett vad följderna kan bli i form av minskade resurserför andra offentliga ändamål. Exempelvis kan man tänka sig att dyrare inköp avsjukvårdsmate-riel kan medföra att vi får ett mindre antal vårdplatser osv. Sysselsättningsskäl framförs ofta som argument för skyddav den ena eller den andra industrin. Men också här är effekterna på lång siktokända. innebär enuppbromsad strukturanpassning för arbetsmöjligheterna i nya branscher ?Också argumentet att anpassningskostnaderna nu har blivit för höga är outrett. Ett annat skäl som ofta framförs för att skydda deninhemska industrin är att också måste se om sitt eget hus när allaandra länder blir mer protektionistiska. Men inte heller detta skäl är så självklart som det vidden första reflexionen kan synas. Även här behövs grundliga kunskaper och faktasom inte så lätt kan viftas bort. För en frihandelsvän som jag är det väldigt lätt att svarapå dessa frågor och påståenden som jag här har ställt. Ävenutrikeshandelsministern har i intervjuer och i dagens debattsagt sig vilja motarbeta protektionismen, och det tycker jag är bra. Tyvärr delar inte alla inom socialdemokratin denuppfattningen. Motioner från socialdemokratiska ledamöter talar om olikabegränsningar och restriktioner vad gäller svenska företags investeringar iutiandet och utiänningars aktieförvärv i svenska företag. Men utredningar visarklart att detta generellt sätt är positivt för sysselsättningen i ochför vår export, som vår specialiseringsgrad ökar, vilket stärker vårkonkurrenskraft. Vad gäller utiändska investeringar i kan man klartsäga att effekterna på exempelvis sysselsättningen och på vår export är enbart positiva.Det är därför enligt miin uppfattning utomordentligt viktigt att den ekonomiskapolitiken inriktas på åtgärder som förbättrar det allmännainvesteringsklimatet! Därmed ökar man också förutsättningarna förutländska investeringar i , för att ta ett exempel. Trots dessa fakta i målet kommer krav påhandelsbegränsningar eller begränsningar av kapitalrörelser. Det skulle därförvara önskvärt att regeringen tillsätter en utredning för att belysa betydelsenav den ökade protektionismen i omvärlden och dess effekter på den svenskaekonomin. I det sammanhanget bör konsekvenserna av svenska åtgärderi olika former för att skydda den inhemska industrin från utiändsk konkurrensbeaktas. En sådan utredning skulle säkert kunna visa vilka nackdelarprotektionistiska åtgärder ger för ekonomin på , och i den allmännadebatten skulle man med konkreta exempel kunna visa på fördelarna med detfrihandelssystem vi i allmänhet tror på. Alla är inte lika klarsynta som den amerikanske ekonomen när han motsatte sig begränsningar av importen av japanska bilar till USA.Han sade: Genom begränsningar försenar vi en omställning av den amerikanskabilindustrin. Vi bör i stället söka samarbete med japanerna på de områden därvi inte är tillräckligt konkurrenskraftiga och specialisera oss på de modellerdär vi kan konkurrera med framgång. På det sättet får vi i allmänhet en lägreprisnivå, till glädje för alla de amerikanska konsumenterna. herrtalman, det bästa medlet mot protektionistiska tankegångar är enligt min uppfattningstarka företag. Styrka heter på företagsspråk bättre vinster och högresoliditet. Med begränsningar i olika avseenden får vi inte dessa företag. Anf.66 (): Det är litet egendomligt det här. Vi har dels en nedrustningsdebatt,dels en handelspolitisk debatt. Det blir liksom litet blandad kompott. Kanskeman kunde önska att vi kunde skilja på dessa debatter framöver. Jag skall ta upp två avsnitt. Det ena är kyrkornas engagemang ochopinionen, och det andra är några ord om säkerhetskonferensen ochuppföljningskonferensen i . Nedrustningen,den sociala rättvisan och freden är vår tids och mänskhg-hetens största frågor. Jagläste tidigt en liten skrift av en pastor i , där han beskrevhur brände vete och hur andra kastade kaffeskörden i havetför att höja priserna på världsmarknaden - allt medan människor svalt i denvärld som led av depressionen . Sådana händelser formade minpoUtiska åsikt ganska kraftigt. Jag skulle tro att många unga människorreagerar på samma sätt som jag gjorde som ung. Här dyker det upp ettförslag att man skall bränna havre för att få energi. Andra rapporter talar omjordbruksöverskott i och och hur man försöker begränsa detta, medanmänniskor svälter på andra håll. Ja,nog är världen underlig! Men det bekräftar att fördelningen är den viktigastefrågan. Det var ju bl. a. detta som ville komma till rättamed i sitt förslag till de massiva resursöverföringarna. Arbetetmed nedrustning, social rättvisa och fred behöver en kraftig opinion bakom sigför att det skall kunna bli något resultat. Det är därför som man hälsarkyrkornas engagemang med stor tillfredsställelse. Under detta år sker trebetydelsefulla arrangemang. Först är det en allomfattande namninsamling förfred och nedrustning, där man kräver: 1. stopp för den kapprustning medkärnvapen som sprider sig till allt fler stater, 2. som enkärnvapenfri zon, 3. hejda kapprustningen med andra vapen än kärnvapen och 4.stöd till fredsarbete, fredsfostran samt freds- och konfliktforskning. Namninsamlingenpågår nu för fullt, som andra talare har påpekat. Fem partiledare har skrivitpå, men av de fem riksdagspartiernas ledare saknas moderatledaren saknas inte bara här i debatten, utan också i denna stora namninsamling.Men andra moderater har skrivit på. Jag känner två namn - ochGöran . Den förre är som bekant f. d. partiledare för högern, som dethette då, och den andre var ordförande för kyrkomötet. Det lär också vara någonriksdagsledamot från det moderata hållet som har skrivit på. Moderaternasäger sig ofta stå för kristna värden och att de vill värna om kyrkan. Men närdenna kyrka vill dra ett strå till stacken i fredsarbetet vägrar moderatledareni vändningarna. Jag vill vädja till honom och andra i moderatledenatt ompröva sin inställning. Det ligger teckningslistor i foajén härute. I gårkväll skrev samtliga på som var med på den socialdemokratiska riksdagsgruppenssammanträde. Andra har gjort likadant, förmodar jag. Det har, herr talman, väckt en viss uppmärksamhet attarméchefen har skrivit under och uppmanat andra att göra det. Det är en egendomligreaktion. Varför skulle inte arméchefen vara för nedrustning och fred?Militärerna, om några, borde ju veta vad krig är och vilka fasor det sprider.Det är egentligen mera uppseendeväckande att ÖB inte vill vara med. Jag hoppas nu att namninsamlingen överträffar den störstanamninsamling vi känner, nämligen den om kristendomsämnet i gymnasiet,som samlade över tvä miljoner namn. Varenda svensk borde skrivaunder denna vädjan som kyrkorna har ställt sig bakom. är inte detta den enda aktivitet som pågår inomkyrkorna. Jag utesluter vad som görs internationellt inom Kyrkornas världsrådoch och håller mig till vad som är på gång här hemma. I april månadsamlas 150 delegater från hela världen - det är en internationell konferens -och något hundratal andra till ett möte, som ärkebiskop har tagitinitiativ till och kallat till i . Man kan hänvisa till NathanSöderbloms stora ekumeniska möte , som ju var inledningen till denekumeniska rörelsen i världen. Mötet är en uppföljning av detta möte,kan man säga. har ärkebiskopen känt det angeläget att samla världenskyrkoledare till ett möte om just nedrustning, social rättvisa och fred underden talande . samlas kyrkorna i till en av sinaåterkommande storsamlingar, med kanske upp till 10 000 deltagare, iJönköping. En av sektionerna kommer att behandla nedrustning, social rättvisaoch fred. Statsminister kommer att medverka vid ett stort offentligtmöte . 1983 går alltså i fredens tecken för kyrkornas del. Sompolitiker välkomnar vi denna satsning. Den är inte partipolitisk, men iarbetarrörelsen känner vi stöd för det arbete som vi själva utför inom dettaområde. Under har jag deltagit i säkerhetskonferenseni . Den står nu - förhoppningsvis - vid slutet av sitt andrauppföljningsmöte. Detta började och skall - om allt går väl -vara slut strax efter påsk. Den konferens som hade svårt att komma i gång i november1980 har svårt att komma till ett slut. har 35 stater bytt papperoch åsikter, haft redaktionsgrupper, koordineringsgrupper och minigrupper,växlat officiella papper och icke-officiella papper, haft officiellasammanträden och ickeofficiella sammanträden. Sammanlagt har man förhandlat iöver , med olika uppehåll. Man måste faktiskt beundra de diplomatersom orkar hålla på. Man kan, herr talman, inte komma någon vart om denpolitiska viljan saknas. talar emellertid mycket för att konferensen trotsallt går mot sitt slut. I går lade NN-staterna, de nio alliansfria och neutralastaterna, fram ett nytt dokument för en slutuppgörelse. Det är väl förberett,och de flesta 12 protokoll 1982/83:98-99 frågortycks nu vara lösta. Men ännu återstår ett par viktiga frågor. Bland dem är,som tidigare sade, mandatet för en konferens förförtroendeskapande åtgärder och, i sin andra fas, för nedrustning. Här är detframför allt fråga om var de geografiska gränser skall gå inom vilka deförtroendeskapande åtgärderna - dvs. a. föranmälan av manövrar ochövervakning av sådana manövrar - skall fungera. Västmakterna har dragit sigtillbaka till ett slott utanför för att formulera sina slutliga krav.Sedan återstår att se om öst kan acceptera dessa krav. NN-staterna har lagtfram ett förslag som innefattar och angränsande vatten. Det utgör,såvitt jag kan förstå, en vettig och realistisk kompromiss. Basen för diskussionerna är slutdokumentet från Helsingfors1975. Den svårighet man står inför är att flytta fram posifionerna medanspänningarna mellan stormakterna har tilltagit. Den avspänning somnådde sin höjdpunkt är ganska avkyld. Konferensen består av tre korgar - en för säkerhetsfrågor,en för ekonomiska frågor och en för mänskliga rättigheter. Dessa skall vägajämt, och ställningarna är i stort sådana att väst kräver att bestämmelserna omde mänskliga rättigheterna skall utökas, medan öst ställer krav på säkerhetsfrågorna.De ekonomiska frågorna har i varje fall vid inte spelat sammakontroversiella roll som de andra två korgarna. är naturligtvis i den situationen att vi önskarsåväl en förbättring av de mänskliga rättigheterna som ett krav på säkerhet.Båda frågorna berör för oss mycket vitala intressen. Utan säkerhet i kandet inte heller bli mycket av de mänskliga rätfigheterna. De mänskliga rättigheterna gäller sådana saker sominformationsfrihet -bl. a. journalisternas rätt att röra sig fritt ochförsäljning av utländsk press i olika länder - fackföreningsfrihet ochreligionsfrihet. har mycket akfivt medverkat till en särskild paragrafom fackföreningsfrihet i slutdokumentet. Även när det gäller religionsfrihetenhar engagerat sig, och i dokumentet utsträcks kraven påreligionsfrihet. Staterna skall faktiskt vidta åtgärder för att garanterareligionsfriheten. I den första korgen för säkerhetsfrågor har mandatet fören konferens om förtroendeskapande åtgärder och nedrustning som sagt varit denstora frågan. Det råder nu i stort sett enighet om att konferensen skallförläggas till - i varje fall den inledande delen - och börja redanden . NN-staterna har, för att sätta stormakterna under press,fastställt datum för när skall sluta, nämligen den 27 april.Vi kan alltså utgå från att konferensen skall vara klar efterpåsk. Nästa uppföljningskonferens - är ju denandra - skall enligt detta dokument från NN-staterna hållas ,men skall tioårsdagen för Helsingforsdokumentet firas iHelsingfors 1985. Säkerheten i , de mänskliga relationerna och demänskliga rättigheterna är viktiga ting. Stormakterna - NATO och Warszawapakten-är involverade. Det är alltså stora krafter i rörelse och stora makter som här har attbesluta om de skall vara för ökad säkerhet och för ökade mänskhga rättigheter.Vi vet att har stora truppstyrkor och dess värre tiotusentalskärnladdningar. Vi vet att 1983 är ett betydelsefullt år i detta sammanhang. I det läget, fru talman, är det en ljuspunkt att man ändåkan samlas och förhandla. Om konferensen slutar utan att man kommer fram tillett slutdokument och utan att man enats om en fortsättning, är det en katastrofi varje fall för den opinion som inget högre önskar än fred, säkerhet ochavspänning. De som får ta på sig skulden, om konferensen havererar, är stormakterna.Såvitt jag kan se är det som sitter på bakhasorna när det gäller dettaarbete. Det är en stor skuld som kommer att vila på stormakterna, omsäkerhetskonferensen i misslyckas i strävandena att gå vidare för att nåökad säkerhet, ökad avspänning och ökade mänskliga rättigheter. Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 67STEN (): När industrialismen startade vid slutet av1700-talet syntes världens råvarutillgångar obegränsade. Vad som saknades i detegna landet kunde hämtas utifrån. Industrialismens genombrottsårhundrade,, ledde till att land efter land, område efter område, kontinentefter kontinent drogs in i den industriella livssfären. Ett system avindustrinationer, råvaruleverantörer och avsalumarknader utvecklades. Med industrialismen följde en utvecklingsoptimism som knappastsåg någon begränsning. Tid gavs ej till en fortlöpande sammanvägning av alla defaktorer som utgjorde underlag för eller påverkades av industrisamhället. Sett ur det stora perspektivets synvinkel tycksindustrinationerna ha saknat beredskap inför de förändringar som kunde skönjasmot slutet av och som med våldsam kraft bröt fram efter andravärldskrigets slut. Förändringarna var av politisk, social och ekonomisk artoch utgör grunden för den s. k. strukturkris som industriländerna genomgår. I detta sammanhang vill jag, fru talman, endast uppehållamig vid ett problemområde. Medvetenheten om dess förekomst är i stigande,kartläggningen av dess omfång ännu outförd och konkreta åtgärdsprogram fördess undanskaffande ännu i ett första trevande försöksstadium - ett sakernastillstånd som är högst anmärkningsvärt med tanke på problemets avgörandebetydelse inte blott för industrinationernas, inkl. , fortsatta välfärdoch utveckling utan än mer för hela mänsklighetens möjligheter att häva sig uppur den svält, de sjukdomar samt den sociala och kulturella misär som ännusätter sin prägel på alltför stora delar av vår planet. Vad jag åsyftar är att skapa balans mellan mänskliga behovoch naturtillgångar av förnybart och icke förnybart slag. Båda dessa typer avnaturtillgångar har i global omfattning dragits in i industrisamhälletsförsörjningsbehov och i en sådan omfattning att vi ser tillgången avvissa De första larmsignalerna kom från vetenskapsmän ochforskare. Först efter hade dessa signaler trängt fram tillledande politiska kretsar på internationell nivå. Två i sammanhanget historiskahändelser av stor betydelse var bildandet av FN;s organisation förundervisning, vetenskap och kultur 1946 () och 1966. Genom dessa båda organisationer fick behovet av åtgärder mot enfortsatt överexploatering av våra naturresurser sin internationella förankring. Nulägets akuta problem kan i korthet beskrivas så attvärldens totala tillgång fill lämplig jordbruksmark krymper på grund avjordförstörelse, att jordens öknar växer med ,att jordens skogsareal minskar, att luftens sammansättning gradvis förändrassamt att luft och vatten uppvisar växlande halter av förorening. Sammantagetger detta en djupt oroväckande bild, och det är människan själv som är dessskapare. Med avseende på hotbildens omfattning är de motåtgärdersom ännu satts in av anspråkslös omfattning. Under aktiv svensk medverkan har en konvention motlångväga gränsöverskridande luftföroreningar vunnit begränsad internationellanslutning. bör arbeta vidare på denna konventions utveckling mot attomfatta såväl fler länder som precisare krav på åtgärder. Nuvarandehuvudinriktning mot spridning av svavelföroreningar måste vidgas till attomfatta även andra föroreningar i stoft- eller gasform. En för framtiden synnerligen angelägen fråga med krav påomedelbara åtgärder är förändringar i luftens sammansättning. Närmast vänds dåintresset mot halten av koldioxid. Allt fler länder tillkännager sin vilja attövergå till kol som energikälla. Vid förbränning av kol och andra fossilabränslen frigörs betydande mängder av koldioxid - koldioxid som i årmiljonerlegat bunden i jorden och varit undandragen från cirkulationscykeln att frånluften tas upp och bindas vid en växt, för att vid förmultning återbildas tillkoldioxid som fritt går tillbaka till luften. Vid eldning med fossila bränslentillförs således luften nya mängder koldioxid, medan förbränningen av biomassaendast frigör, om än snabbare än vid förmult-ningsprocessen, i cirkulationscykelnredan ingående koldioxidmängder. Den ökande halten av koldioxid i luften blir än merproblematisk när den kopplas samman med jordens krympande skogar och minskandeväxttäcke. Vegetationen tar upp koldioxid och avger syre. Minskad vegetationinnebär att mera koldioxid blir kvar i luften som syretillförselnminskar. Luftens innehåll av såväl koldioxid som syre får dubbel påverkan isamma riktning genom dels eldning med fossila bränslen, dels minskning avjordens vegetationsbälten. Koldioxidhalten ökar och syrehalten minskar. Den i detta skeende inbyggda problematiken är icke beaktadi debatten om ökad användning av fossila bränslen. Problemens omfång ochkomplexitet är av den storleksordningen att de måste lösas genom internationellsamverkan. Betydande forskningsinsatser måste göras rörande förändring avluftens innehållav koldioxid och syre och därmed sammanhängande effekter. Ett program härförfaller väl inom ramen för ;s arbete. En förändring av jordens vegetationsbältenpåverkar icke endast luftens innehåll av koldioxid och syre utan ävennederbördsklimatet. Belägg finns exempelvis för att en genom mänsklig påverkanåstadkommen övergång av högre transpirerande vegetationsbälten till lägretranspirerande sådana, har inneburit en så starkt minskad nederbörd i norraAfrika att där ren öken finns en gång kunnat odlas vete utankonstbevattning. Området är känt som . För att stoppa pågående ökenspridning och få fillbakamarkens produktionsförmåga krävs att de ursprungliga vegetationsbältenastranspirationskapacitet återställs. Det är ett mödosamt arbete, men det ledertill ett varakfigt resultat. Häremot skall ställas dagens kortsiktiga,internationella -även svenska - hjälparbete i form av brunnsborrning. Ur mångagånger fossila grundvattenslager pumpas vatten upp. Tillgången finns så långtlagret räcker - något nytt grundvatten bildas nämligen ej. När källan sinar ärkatastrofen ett faktum för de rriänniskor och djur som grundat sin existens pådenna vattentillgång. Man har kanske utökat sin djurstamoch åstadkommit ett ökat tryck på vegetationen med överbetning ochjordförstöring som följd. Hjälpinsatserna har vänts till att bli rent skadliga. Vid en 1977 av FN anordnad konferens om ökenspridning(UNCOD) antogs ett program för dess bekämpande. Enligt programmet skulleökenspridningen ha hejdats vid slutet av detta århundrade.