prot · G60990 · 1982-12-31 00:00:00 — Ta reda på hur det faktiskt förhåller sig, och läggmed utgångspunkt häri fram ett förslag som ni tycker är skäligt ur rättvisesynpunktoch ur solidaritetssynpunkt! Låt oss sedan resonera om det! Då skall ni ocksåfå besked från mig på denna punkt. Det är faktiskt en aning tidigt att, somutredningens ledamöter gör, begära ett besked . Om förslag att införa en s. k. småhusavgift m. m. 38ROLF (): Bostadsministern började med att säga att omman uraktlåter att redovisa motiven för en åtgärd, då får man ingen förståelsehos människorna, utan de reagerar negativt. Ja, det är en svidande kritik motMats i och socialdemokratiska motionärer i den här kammaren.Det är ju enbart från det hållet som den här frågan har diskuterats. Ingenannan har haft någon tanke på att införa någon småhusavgift. Men den kritikenkan alltså riktas inåt mot partiet. Jag hann i mitt förra anförande inte svara på HansGustafssons fråga om kapitalkostnaderna, men jag vill gärna göra det. Våruppfattning är att det Om förslag att införa en s. k. småhusavgift m. m. skall rådaneutralitet mellan olika upplåtelseformer. Och jag tror att det är alldelesriktigt, som säger, att hög inflation, hög ränta och även denavdragsmöjlighet som funnits har gjort att det finns eller har funnits enskillnad. Men begränsas ju avdragsrätten, och då minskar snabbt fördelen meddenna. skall vi komma ihåg att vi när det gällerräntesubventionerna har tagit hänsyn till avdragsrätten genom att gesmåhusägarna räntesubventioner i bara åtta och låtit dem starta med enränta på 5-5,, medan däremot flerfamiljshusen har startat igaranterad ränta. Vi har alltså försökt ta vissa hänsyn, men jag tror att dettai vissa fall något har slagit fel. Vi skall också komma ihåg ett annat fenomen, som är ganskamärkligt: byggkostnaderna för flerfamiljshus är avsevärt högre än förmotsvarande yta i småhus. Det är egentligen inte logiskt och riktigt, eftersombyggande i stor skala borde ge rationaliseringsvinster. Men så är tydligen intefallet. Och det är också något som man skall väga in. Vad är orsaken tilldetta? Är det vad jag tidigare pekade på, den bristande känslan för kostnader iproduktionsledet, genom att man får en total belåning på hela produktionskostnaden?Jag träffade en pensionerad länsbostadsdirektör som påstod att justdetta var den stora faran med att ge belåning upp till helaproduktionskostnaden, eftersom det inte blir någon press på kostnaderna. Det är inte så som säger. Justde som drabbas av avdragsbegränsningen i den nya skatteöverenskommelsen kantillgodogöra sig marginalskattesänkningen. Men även om jag bortser från detoch räknar på de nya underskottsavdragen, är fortfarande kapitalkostnadernalägre för ett småhus än för ett hyreshus - det har ni möjligheter i kommitténatt kontrollera - och detta kan inte vara rimligt. Jag delar uppfattning så till vida som attvi skall se vad vi kan göra för att hålla nere kostnaderna för byggandet avhyreslägenheter utan att försämra kvaliteten. Men det är en process som ocksåbyggföretagen i hög grad måste ägna sig åt. Tyvärr har vi haft dåligproduktivitetsutveckling inom svensk byggindustri . Men genom den ökade igångsättning som sker kanske man ocksåkan hoppas att produktiviteten stiger, i takt med de litet större volymerna.Dessutom kanske det kommer att säljas litet mer gardiner - men det är sagt merainom parentes. Jag begärde ordet egentligen därför att att det var enbart och motionärerna här i kammaren som togupp frågan om en avgift på småhus. Jag vet i och för sig inte om ha någon sådan avgift, så jag har svårt att kommentera det. Men om det nuär på detta sätt så hedrar det honom och de övriga förslagställarna att, i enfråga som är mycket lätt att utnyttja politiskt och som därigenom är obekväm,ändå vilja ta upp till behandling rättvisan eller orättvisan i det system somföreligger. Jag tycker att det är braatt de gör det. Det är också bra om vi i lugn och ro, med bibehållen fattning,ordentligt analyserar och funderar igenom de här problemen. Sedan får vigemensamt ta ställning. Då får vi väga insatser på det här området mot insatserpå andra områden. Jag tror att åtminstone delar uppfattningen attvi inte kan hämta särskilt mycket nya pengar direkt från statsbudgeten. Anf.40 (): Får jag först ta upp en sak som bostadsministern frågade om i förrainlägget, men som jag av tidsskäl inte hann med, nämligen att jag sade attboendet i princip måste betala sina kostnader. Det sade jag, och det menadejag. Det är alltså den princip man skall ha. Att vi sedan på olika sätt frånsamhällets sida vill underlätta för människorna att få tag på en rimlig ochriktig bostad är en princip som vi också är överens om. Men för att man inteskall så att säga tappa hela kostnadsbilden, måste man ha någorlunda klarabestämmelser, så att det finns en möjlighet för konsumenten och för producentenatt se hur stor kostnaden är. Det var det jag sade, och det behöver intemisstolkas. Fårjag, herr talman, avsluta med att säga att bostadsministern nu i lugn och rokan fundera på detta. Jag lovar bostadsministern att jag icke skall störa detlugnet och den ron i fortsättningen. Ta tid på er, ta det lugnt och ha detfridfullt, så får vi se vad som händer. Omslutförvaringen av radioaktivt avfall Överläggningenvar härmed avslutad. 7 § Svar påinterpellation 1982/83:66 om slutförvaringen av radioaktivt avfall har frågat mig vilka åtgärder jag har vidtagit -ochkommer att vidta - med anledning av att innehållet i den s. k.Castaingrapporten har kommit till regeringens kännedom. Jaghar redogjort för regeringens ståndpunkt när det gällerhanteringen av använt kärnbränsle. Vad som behövs är ett långsiktigthandlingsprogram, som ger en säker hantering av avfallet. Någon slutförvaringbehöver inte ske . Det slutliga ställningstagandet bör baseraspå egen långsiktig forskning och andra länders lika intensiva forskning underde närmaste tio åren. Det finns därför inte anledning att nu fatta definitivabeslut om metoder för slutlig hantering av kärnkraftsavfallet. Regeringenvill vidare verka för att allt kärnavfall i världen blir förvarat på bästamöjliga sätt enligt kriterier som alla länder förbinder sig att uppfylla. Möjligheternaatt förverkliga dessa strävanden är beskurna på grund av villkorslagen, somledde till bindningarna till upparbetning när det gäller det Om slutförvaringen av radioaktivt avfall kärnbränslesom har använts och används i de reaktorer för vilka det finns bindande avtal.Regeringen har dock vidtagit en rad åtgärder för att så långt möjligt skapaframtida handlingsfrihet. Regeringen avser sålunda att på grundval avatomlagstiftningskommitténs kommande betänkande lägga fram förslag till nylagstiftning, som inte innebär någon bindning till en speciell hanteringsmetodför använt bränsle. En överenskommelse har träffats med den franska regeringenom att gemensamt studera frågor om plutoniumhantering och slutförvaring avkärnavfall. Riksdagspartierna har inbjudits till överläggningar om hanteringenav använt kärnbränsle. Det vore, enligt regeringens uppfattning, lyckligt om enbred parlamentarisk enighet kunde uppnås kring de principer för handläggning avavfallsfrågorna som jag har redovisat. Det är mot denna bakgrund som jag vill bedöma nyaforsknings- och utredningsresultat på avfallsområdet. Den franska har granskatkärnbränslecykelns slutsteg och lagt fram en rapport om sitt arbete. Rapporteninnehåller rekommendationer om hantering och slutförvaring av använtkärnbränsle m. m. och om forskning och utveckling på detta område. I rapportenfinns en redovisning av sådan hantering som är aktuell i Frankrike.Inriktningen av forsknings- och utvecklingsarbetet och förutsättningarna förslutförvaring är inte helt desamma i och i vårt land. Innehållet i Castaingrapporten kom till regeringenskännedom kort efter det att rapporten hade offentliggjorts i . För har jag funnit att flera av de sammanfattande rekommendationerna irapporten ligger i linje med den inställning som den har ochsom jag inledningsvis har redogjort för. Det gäller bl. a. forskningen omavfallets egenskaper och utvecklingen av olika hanteringsmetoder. uttalanden om den långsiktigahanteringen hos slutförvar för radioaktivt avfall uppfattar jag som enuppmaning att genom fortsatt forskning besvara återstående frågor om de olikainneslutningarnas funktion och samverkan i ett slutförvar för använtkärnbränsle. Denna inställning till hanteringen av kärnkraftsavfall ligger väli linje med det handlingsprogram som regeringen avser att driva. 42 PÄRGRANSTEDT (c): Jag ber att få tacka statsrådet försvaret på min interpellation. Jag tycker inte att svaret riktigt tar upp denfrågeställning som jag behandlar i min interpellation. Därför skall jagrepetera litet grand. Det går kanske att få ytterligare preciseringar i denfortsatta diskussionen. 1979 godkändes tre kärnkraftverk enligt villkorslagen. Detinnebär att den dåvarande folkpartiregeringen ansåg att man hade kommit framtill en metod för helt säker förvaring av högaktivt avfall. Vi kan naturligtvisha olika uppfattningar om hur pass säker den här metoden var och hur man skalltolka begreppet helt säker förvaring. Men så mycket bör väl ändå vara klart somatt man vidden tiden med tillgänglig expertis uppenbarligen gjorde bedömningen att manhade en förvaringsmetod som fyllde högt ställda säkerhetskrav. Såvitt jag lekmannamässigt kan bedöma tycks den franskaCastaingrapporten i ganska stor utsträckning underkänna den typ av förvaringsom man diskuterade , dvs. Enligt Castaingrapporten är detstor sannolikhet för att den här metoden inte fyller kravet på en helt säkerförvaring och knappast ens fyller kravet på en säker förvaring. Det här ärnaturligtvis en oroväckande situation. Grundtanken i villkorslagen var att man inte skall fåsätta i gång en kärnkraftsverksamhet och börja producera en mängd högaktivtavfall utan att veta vad man skall göra med detta avfall och utan att veta kan hantera avfallet på ett säkert sätt. framhåller statsrådet att det kommeren ny lagstiftning,men jag tillåter mig förmoda att denna kommer att bygga på samma grundtanke,dvs. att man skall veta hur man skall hantera detta ändå mycket farliga ochbesvärliga avfall på ett säkert sätt, innan man sätter i gång och skapar det.Även om man inte binder sig för att slutgiltigt använda just den ifrågavarandemetoden, skall man veta att det finns möjligheter att hantera avfallet på ettsäkert sätt. Den förutsättningen utgår jag från kommer att finnas kvar även iden nya lagstiftningen. Det är härvidlag Castaingrapporten inger oro, eftersomden tyder på att de metoder som man har prövat inte fyller kraven, attde här kärnkraftverken har fått ett drifttillstånd på så att säga felaktigagrunder och att beslutsmaterialet och 1979 var otillfredsställande, ävenom det då bedömdes som tillfredsställande. Den här bakgrunden skisserade jag i min interpellation ochefterlyste regeringens åtgärder. Kommer man för svenskt vidkommande att göranågon utvärdering av Castaingrapporten - eller har man gjort det - för attbedöma i vilken mån dess slutsatser är relevanta för oss? Det antyds iinterpellationssvaret att det skulle föreligga en skillnad. Frågan är: Hurbetydelsefull är i så fall den skillnaden? Om nya forskningsrön ger vid handen att deförvaringsmetoder som man diskuterat inte fyller högt ställdasäkerhetskrav - vilka slutsatser skall man då dra för de kärnkraftverk som hartagits i drift under förutsättningen att säkerhetskraven när det gälleravfallshanteringen var uppfyllda? Detta är vad jag i min interpellation efterlyste beskedom. Dessa frågeställningar berörs egentligen inte i interpellationssvaret, menjag hoppas att statsrådet återkommer till dem. Om slutförvaringen av radioaktivt avfall Jag vill först påminna om attden fråga som ställdes var vilka åtgärder jag har vidtagit. Poängen med mittsvar var att jag redovisade de åtgärder som regeringen vidtog vidsitt tillträde, långt innan Castaingrapporten publicerades, för att få tillstånd en bättre hantering av de här sakerna än den som tidigare regeringar medden första Fälldingregeringen som initiativtagare drivit oss in i.Castaingrapportens Om slutförvaringen av radioaktivt avfall slutsatser bekräftar det som vi från socialdemokratisksida har hävdat i de här frågorna. De visar att de åtgärder varriktiga som vi vidtog efter regeringsskiftet och som vi nu i gottsamförstånd med de övriga partierna - också i fortsättningen, hoppas jag -driver i de partiöverläggningar vi har inbjudit till och som pågår. Jag vill också göra ett par kommentarer när det gällerbakgrunden. Den som tecknas i interpellation är delvismissvisande. Vad Castaingrapporten visar är att vi måste ifrågasätta demetoder som drevs fram av de borgerUga regeringarna med den förstaFälldinregeringen som initiativtagare och att vårt ifrågasättande av dem frånbörjan - 1976 - var riktigt och sakligt motiverat. De bindningar till upparbetning som har gjorts och deforcerade beslut om slutförvaringsmetoder som har fattats och somCastaingrapporten mycket riktigt visar är olyckliga - vi påpekade redan frånbörjan att de var det - beror på att den första Fälldinregeringen först i sinregeringsdeklaration utpekade upparbetning som enda metod för slutförvaring,sedan stiftade villkorslagen, som drev fram dessa beslut, och vidare i detsista beslut som fattades av den regeringen, innan den avgick, uttalade att detupparbetningsavtal som åberopas i den ansökan beslutet gällde enligtregeringens bedömning stod i överensstämmelse med villkorslagens krav på enhelt säker slutförvaring. Så står det i beslutet. Detta är bakgrunden till att vi befinner oss i den mycketbesvärliga situation som vi nu hamnat i. Vi har aldrig gjort en sådanbedömning. Vi har sagt att det inte finns någon grund för att görauttalanden om en helt säker slutförvaring. Vi har sagt att den metod man börvälja när det gäller hanteringen av det utbrända bränslet är mellanlagring,intensiv forskning och senare definitivt val av slutförvaringsmetod. Vi harockså pekat på direktförvarsmetoden som den man bör välja, och motsatt ossupparbetning, även utomlands. Det är vad vi har gjort. På punkt efter punkt innebär Castaingrapporteninstämmanden i våra synpunkter. De åtta huvudpunkterna är för det första attforskning bör genomföras för att man skall få kunskap om avfallets egenskaperoch möjligheter att förvara i djupt liggande bergrum. Vi bör inte nu genomföranågon deponering eller fatta beslut som är oåterkalleliga. Det är ju dennuvarande regeringens ståndpunkt. För det andra bör man inte tillåta en strålningsnivå frånavfallsföring som är högre än den som kan förekomma naturligt. För det tredje bör de nu tillkommande anläggningarna vidLa Hague förses med teknik för effektiv kompaktering och inkapsling avavfallet. Det stämmer överens med de krav på studier avavfallsspecifikationerna innan vi ger tillstånd att gå vidare med upparbetningsom den nuvarande regeringen har infört i utförselbeslutet, men som tidigareregeringar inte brydde sig om. För det fjärde bör man utveckla avanceradeupparbetningsmetoder. Det är ju inte aktuellt för del med deninställning som vi har. För detfemte bör man skapa handlingsfrihet beträffande slutdeponering genom attdriva utvecklingsarbetet för olika förvaringsmetoder vidare. Det är ju precisde krav som vi har drivit. För det sjätte bör man låta en fristående men allsidigtsammansatt grupp utarbeta en plan för forskning och utveckling i fråga omavfallshantering. Det är ju vår linje. För det sjunde bör man eftersträva brett deltagande frånforskarsamhället för att arbeta med problemen kring avfallshanteringen. Det ärvår linje. För det åttonde bör man eftersträva att så långt möjligtoffentliggöra fakta kring säkerheten i hantering av använt bränsle. Det är vårlinje. vill jag säga. , att vi efterregeringsskiftet tog initiativ för att driva en sådan här linje. I samband medutförselbeslutet, vilket vi försåg med en rad villkor i linje med den härstrategin, inbjöd vi de andra partierna till överläggningar. Den förstaöverläggningen har ägt rum. Vi har haft en mycket noggrann genomgång av de härfrågorna. Vi har bestämt tid för ytterligare överläggningar ,för att bl. a. diskutera hur vi bör gå vidare med lagstiftningsarbetet enligtde riktlinjer jag här har redogjort för och som bestyrks av Castaingrapporten.Vid ett av de sammanträdena, det nästföljande, kommer det bl. a. att lämnas enredovisning av såväl atomlagstiftningskommitténs betänkande som Castaingrapporten. Jag vill säga att jag är mycket glad över att dediskussioner som förts i de här överläggningarna har varitkonstruktiva och visat på en god vilja från alla parter att medverka till ettgott resultat. Det är i den andan vi bör fortsätta att arbeta. Om slutförvaringen av radioaktivt avfall 44PÄR (): Med smärta konstaterar jag att jag tycks varapedagogiskt mycket obegåvad. Jag har tagit upp en problemställning i mininterpellation och försökt beskriva den relativt utförligt. Jag har repeteratden muntligt här i talarstolen och ändå lyckas jag inte få energiministern attdiskutera den problemställning som min fråga gäller. Hon envisas med attdiskutera andra frågor. När det gäller frågan om upparbetningen och de framtidahanteringarna av avfallet har jag redan haft förmånen att i eninterpellationsdebatt ganska utförligt få diskutera dessa frågor med BirgittaDahl. Jag har infe upprepat den frågan här utan tagit upp en annan. Jag tvingasdock - både med hänsyn till interpellationssvaret och det som senast - påminna om att villkorslagen inte stipulerar någon vissförvaringsmetod. Det är en villolära som sprider vitt och brett.Men jag trodde att vi i den förra debatten blev eniga om att villkorslagen intebinder oss till en viss upparbetningsmetod. Att kärnkraftsföretagen sedan varså ivriga att snabbt få drifttillstånd att de forcerade sin utveckling är ensak, men det kan man alltså inte skylla på villkorslagen. Villkorslagens syfteär att skapa garantier för att innan man tar kärnkraftverk i drift och börjarproducera kärnkraftsavfall, med alla de obehagliga egenskaper som vi bäggemycket väl känner till, skall man veta vad man skall göra av det. Man skallveta att man kan ta Om slutförvaringen av radioaktivt avfall hand omavfallet på ett säkert sätt. Det är vad villkorslagen stipulerar. Jag måstesäga att det är ett mycket rimligt krav. Det är ett krav som vi också försökerställa på andra miljöområden: innan man skapar skadliga produkter ikommersiellt syfte skall man visa att man kan ta hand om avfallet på ett säkertsätt. När man gav tillstånd att starta de här tre reaktorernaenligt villkorslagen gjorde man uppenbarligen, med tillgång till den expertissom fanns, den bedömningen att det fanns en metod som innebar en säkerförvaring. Det finns ingenting i villkorslagen som säger att man sedan ärpiskad att använda just den metoden. Även villkorslagen lämnar möjligheteröppna att vidareutveckla och förbättra metoden till dess att den verkligaslutförvaringen skall ske. Villkorslagen stipulerar att man måste visa att detär möjligt att hantera avfallet på ett säkert sätt. Man skall visa hur och varförvaringen skall ske. Beträffande dessa tre reaktorer gav man uppenbarligendrifttillstånd på grund av att man hade uppfattningen, baserad på den vid dentidpunkten tillgängliga expertisen och kunskapen, att det fanns en säker metod.Castaingrapporten säger nu att den här metoden av allt att döma inte är säker.Det finns i varje fall inga belägg för att den skulle vara säker, om det nu kanbedömas vara fråga om samma metod. I så fall har de här kärnkraftverken fåttlov att starta på felaktiga grunder, utifrån en felaktig bedömning av metoden.Detta bör man i så fall ta väldigt allvarligt på. skall lagstiftningen ändras. Jag vågar ändå tro attäven den nya lagen kommer att ha den grundtanken att man, innan man får startakärnkraftverk, måste kunna visa att det är möjligt att hantera avfall på ettsäkert sätt. Det kan väl inte vara avsikt att gå ifrån dengrundtanken och säga: Nej, här skall man starta kärnkraftverk utan att man kanvisa att man klarar avfallsfrågan . Det är viktigt att se skillnaden mellan att å ena sidanvisa att det är möjligt att klara avfallsfrågan på ett säkert sätt och att åandra sidan binda sig vid en viss metod som man skall använda . Ävenom det kan vara en bra metod är det klart att man kan vidareutveckladen och göra den bättre. Det är möjligt enligt villkorslagen, och jag antar attdet kommer att vara möjligt även enligt den nya lagen. Detta innebär alltså att vi haft, och jag hoppas attvi kommer att ha, en grundfilosofi när det gäller de här frågorna som säger inte skall få börja producera radioaktivt avfall innan man åtminstone vetatt det är möjligt att ta hand om det på ett säkert sätt. När det gäller de här reaktorerna är det uppenbarligenrisk för att den metod man visat inte fyller kraven, att den inte innebär ensäker förvaring. Det är detta man borde ha utvärderat och sett på vilkaslutsatser man kan dra. Det vore värdefullt att nu få en kommentar avenergiministern. Jag har aldrig hävdat att villkorslagen intelämnar två möjligheter öppna. Vad jag har hävdat är att tidigare regeringarstyrt utvecklingenmot upparbetning, dels genom att först i regeringsdeklarationen peka ut dennasom enda alternativ, dels genom att därefter faktiskt för det första uttala attupparbetningsavtalen fyllde uppställda krav - det kunde man ha förnekat ochkrävt direktförvaring i stället - för det andra ge tillstånd enligtvillkorslagen inte till tre utan till fem reaktorer, varvid den förstaFälldinregeringen gav tillstånd för fortsatt drift i enligt upparbet-ningsalternativet. Därefter har man också vid en rad tillfällen under desenaste sex åren då vi har haft borgerliga regeringar - också regeringar därcentern har deltagit -givit tillstånd till utförsel och upparbetning av använtbränsle, utan att till detta koppla några av de krav som vi har ställt. Vi harju ansett att detta har varit en mycket bekymmersam och otillräckligmetod. Vi har inte velat ha upparbetning. Vi har alltså krävt att man innan man går vidare måsteklarlägga alla de frågor som inte är färdigbehandlade och som det också pekaspå i Castaingrapporten. Jag vill dock understryka att denna framlades långtefter det att vi hade tagit upp dessa spörsmål. Det gäller frågorna omplutoniumhanteringen och avfallshanteringen, hur avfallet skall inneslutas, ivilken form det skall förvaras och hur det skall slutförvaras. Vår inställning, som jag hoppas kommer att avspeglas i dennya lagstiftningen och som jag hoppas att vi skall få bredaste möjligaanslutning till, är att vi måste kunna redovisa goda metoder- bättre än dehittillsvarande - föravfallshantering, inte bara som grund för laddningstillstånd utan över huvud taget för att vi skall kunna använda kärnkraften som energikälla ens under en övergångstid. Hade vi inte haft den inställningen, skulle vi inte ha ställt oss bakom det alternativ som vi stod för i folkomröstningen och som svenska folket nu har givit sitt stöd. Vad vi säger och vad forskarna och Castaingrapporten sägerär att man bedömer det som näst intill säkert att det kommer att gå att finnabra och säkra metoder för slutlig förvaring, men att det icke nu är lämpligtatt man binder sig för metod utan bör välja strategin mellanlagring samtintensivt forsknings- och utvecklingsarbete, för att senare definitivt taställning till vilken slutförvaringsmetod som skall väljas. Självfallet är detvår avsikt att den nya lagstiftningen skall bli bättre ur säkerhets- ochavfallshanteringssynpunkt än vad den nuvarande lagstiftningen är. Det har visatsig att man i samband med denna lagstiftning har forcerat fram beslut om dåligalösningar när det gäller avfallshanteringen, vilka vi nu arbetar för att ta ossur. Dess bättre är det av det svenska bränslet somär bundet i de metoder som drevs fram under de borgerliga regeringarnas tid,medan vi har full handlingsfrihet för . För skall vi eftersträva attskapa säkerhet mot alla de risker som vi oroar oss för, från kärnvapenspridningtill att vi inte kommer att hinna tillfredsställa metoder för slutförvaring.