prot · G60970 · 1982-12-31 00:00:00 — Jag vill inte på något sätt påstå attförsvarsministern försöker försköna siffrorna när det gäller inbrottsförsök ochinbrott i militära förrådsanläggningar. Jag vill ändock för kammaren redovisalitet officiell statistik. Den statistiken är hämtad från statistiskacentralbyråns enhet för rätts- och socialstatistik. Det gäller stölder ochinbrott i militära förråd och förläggningar t. o. m. november1982. Det visar sig att det 1981 begicks stölder och inbrott närdet gäller skjutvapen, ammunifion och sprängämnen till ett antal av 116. Att isiffror ange hur många moderna svenska vapen som kommit i obehöriga händer -omdet är 50 eller 75 - kanske inte har så stor betydelse, utan det ärutvecklingen i samhället som för många måste te sig mycket oroande. Det somkanske är överraskande i sammanhanget är att det skedde stölder inommilitära förläggningar till ett antal av 89, alltså sammanlagt 205 inbrott ochstölder i militära förråd och förläggningar. Det tycker jag är oroväckandesiffror. Att säga att det här är en utveckling som ligger på låg och jämnnivå tillbaka är kanske att ta litet för lätt på problemet. Jag tycker att det finns all anledning att med storvaksamhet följa utvecklingen på detta område och göra allt vad som kan görasför att nedbringa antalet stölder och inbrott. Överläggningen var härmed avslutad. Om den särskilda läkarutbildningen för sjuksköterskor 19 §Svar på fråga 1982/83:208 om den särskilda läkarutbildningen för sjuksköterskor i har frågat mig om jagvill för redovisa erfarenheterna av den särskilda läkarutbildningenför sjuksköterskor och de eventuella åtgärder till vilka dessa erfarenheterlett. Den särskilda utbildningen till läkare för sjuksköterskorbedrivs som försöksverksamhet vid institutet.Utbildningen är ca två terminer kortare än den reguljära utbildningen påläkarlinjen, som är elva terminer lång. En utvärdering av av studiegången hargjorts av . Utvärderingen visar - som framgår avbudgetpropositionen - bl. a. att det inte varit möjligt att generellt avkortautbildningen för den heterogena utbildningsgrupp som sjuksköterskor utgör.Avkortningen har i många fall åstadkommits genom att kurserna komprimerats. Destuderande har härigenom fått ett pressat tidsschema, och många har avbrutitstudierna. Det schematekniska arbetet för utbildningen har blivit mycketkomplicerat. Ett bibehållande av den särskilda studiegången kommer enligtKarolinska insfitutets uppfattning att försvåra den reformering som läkarlinjenstår inför. Av utvärderingen framgår också att sjuksköterskorna är envälkommen och studiemotiverad grupp inom läkarutbildningen. Jag anser detangeläget att även i fortsättningen tillgodose de syften som låg bakomfillkomsten av den särskilda studiegången, nämligen att tillföraläkarutbildningen och läkaryrket kunskaper och erfarenheter från kortarevårdutbildningar. Jag föreslår därför i årets budgetproposition att densärskilda utbildningsgången avvecklas men att studerande som gåttigenom sjuksköterskelinjen eller annan kortare vårdutbildning garanteras ettvisst antal platser inom den reguljära läkarlinjen och ges möjlighet attindividuellt tillgodoräkna sig sin tidigare utbildning. 81 i (m): Tillåt mig framföra ett tack tillutbildningsministern för hennes - i förhållande till vad som står ibudgetpropositionen något Om de lärarlösa lektionerna i gymnasieskolan utförligare - redogörelse för läget beträffande densärskilda läkarutbildningen för sjuksköterskor. Skälen till min fråga är två: att jag haft glädjen att, omän i begränsad omfattning, få medverka i denna utbildning och att jag både föreoch efter dess tillkomst haft synpunkter på den, t. ex. i protokoll1978/79:138 och 145. Jag har tagit för vana att försöka följa uppfrågor, som jag tidigare varit engagerad i i , och denna hör alltsådit. Inför beskedet i årets budgetproposition (bil. 10 s. 432) attutbildningsministern biträder UHÄ:s förslag att avveckla den särskildautbildningen för sjuksköterskor har jag därför funnit anledning att efterhörautbildningsministerns synpunkter. Till det svar utbildningsministern haftvänligheten att nu lämna vill jag knyta några kommentarer. Först en viss korrigering av propositionstexten: Eftersomen betydande andel av de unga medicinstuderande, som tas in vid demedicinska fakulteterna, redan vikarierat som sjukvårds- ellerlaboratoriebiträden för att känna sig för och förvärva utbildningserfarenhet,tillförs faktiskt läkarutbildningen och läkaryrket redan nu på reguljära vägar"erfarenhet från kortare vårdutbildningar". Utöver vad som sagts i svaret kvarstår dock frågan om vadsom skall hända med de sjuksköterskor som redan är antagna och befinner sig iden särskilda utbildningen. Och vad har man för planer med den framståendemedicinska utbildnings- och forskningskompetens som finns samlad vid S:tEriks sjukhus i , sedan den nuvarande utbildningen där avvecklats? Denbör obetingat tas till vara och inte offras på det gängse sjukvårdspolitiskatungomålstalandets altare. Överläggningen var härmed avslutad. 20§ Svar på fråga 1982/83:236 om de lärarlösa lektionerna igymnasieskolan har frågat mig om innebörden avoch tidsplanen för det arbete som pågår inom vad gäller de s.k. lärarlösa lektionerna i gymnasieskolan. Jag vill först deklarera att den nuvarande regeringen intedelar den tidigare regeringens åsikt att införandet av s. k. självstudietimmar,dvs. lärarlösa lektioner, var en pedagogisk reform. Vi socialdemokrater harinte ändrat ståndpunkt i denna fråga. Vi är och förblir motståndare till dennaförsämring av skolans kvalitet. Mot bakgrund av det stora budgetunderskottet har det docki detta vårt första budgetarbete inte varit möjligt att frigöra de ganska storamedel som krävs för att förbättra situationen. Jag anser det emellertidangeläget att hitta en tillfredsställande lösning. Detta kommer att geshög prioritet i arbetetmed budgetproposition. Inom departementet överväger en arbetsgrupp olika problemkring systemet med lärarlösa lektioner. Dessutom pågår både inom skolöverstyrelsenoch i departementet studier av den fria resursanvändningens konsekvenser förarbetet i gymnasieskolan. Arbetsgruppen inom departementet har redan haftöverläggningar med företrädare för gymnasieskolan för att få lokalaerfarenheter belysta. Det är min förhoppning att dessa kontakter skall kunnaleda till att goda exempel på lokala lösningar och modeller kan föras ut somvägledning för skolans verksamhet redan inför nästa läsår. Om de lärarlösa lektionerna i gymnasieskolan 83GÖRAN (): Först vill jag tacka statsrådet för svaret påmin fråga. Jag noterar med fillfredsställelse det kraftiga avståndstagandetfrån de s. k. lärarlösa lektionerna. Det är väl fä förslag som mött så hårtmotstånd som förslaget om införande av de s. k. lärarlösa lektionerna igymnasieskolan. Trots det drev den borgerliga majoriteten i december 1981igenom mittenregeringens påhitt. Förslaget var mycket illa underbyggt. Dettavisas väl kanske bäst av att halverade mittenregeringens ursprungsförslag.Hade inte det skett, skulle dubbelt så många själystudietimmar ha varit utlagdajämfört med dagsläget. Omkring den halva som då blivit kvar har det fortsattatt storma. Jag tror att en av orsakerna till detta är att dåvarande statsrådetUlla Tilländer presenterade de lärarlösa lektionerna som ett pedagogiskt grepp.Fräckheten att påstå att undervisningen skulle bli bättre om lärarna plockadesbort har naturligtvis retat många. Föräldrar, lärare och elever har fortsattatt protestera. Enligt tidningsuppgifter pågår inom departementetett arbete med att anvisa vägar för att komma bort från dessa lärarlösalektioner. Det är mot den bakgrunden jag har ställt frågan. Svaret ges i två delar. Vad det gäller den långsiktigautvecklingen tolkar jag svaret så, att jag i budgetpropositionen 1984 kan sefram emot sådana förslag att de lärarlösa lektionerna därmed skall kunna varaétt minne blott. Den viljeyttringen hälsar jag med mycket stortillfredsställelse. När det gäller kommande läsår, så drar jag av svaret denslutsatsen att tillsammans med SÖ skall ta fram modeller föratt inom befintliga resursramar i största möjliga utsträckning undvika delärarlösa lekfionerna. Det är tydligen de goda exemplen som skall spridas. Jagvill i det här sammanhanget påpeka att det finns en risk att man på vissa hållanvänder den fria resursen på gymnasieskolan på ett sådant sätt att de svagaeleverna får betala. Man kan alltså ha tagit av exempelvis enstödundervisningsresurs för att undvika lärarlösa lektioner. Jag vill fråga statsrådet om man i departementets översynkommer att ta upp den här aspekten på den fria resursanvändningen igymnasieskolan. Det vore också bra om statsrådet här redovisade enuppfattning om denna typ av metod att undvika lärarlösa lektioner. Vidare voredet intressant att höra litet mer om de positiva exempel som statsrådet syftarpå i svaret. Om de lärarlösa lektionerna i gymnasieskolan 84Utbildningsministern : Herr talman! Vi är i början av det härarbetet, och jag har inte så lätt att precisera mig ytterligare. Dock vill jaggärna säga att det som vi förhört oss särskilt mycket om är hur man harutnyttjat sådana delar i den fria resursanvändningen som timmar till förfogandeoch vikarieutgifterna. Det visar sig att det är just detta som många skolor hartagit till för att minska eller helt undvika lärarlösa lektioner. Det här villvi analysera ytterligare för att se om det kan vara en modell att gå framenligt. Beträffande det som sade om de svagaelevernas rätt fill stöd- och specialundervisning vill jag verkligenunderstryka den rätten och skolans skyldighet att ge eleverna sådanundervisning. Det är alldeles självklart att när vi i departementet harmålsättningen att finna lösningar för att avskaffa de lärarlösa lektionerna, såfår detta inte drabba de gymnasieelever som är i störst behov av skolansstödinsatser. Jag utgår från att skolorna här tar sitt ansvar. Det är minbestämda mening att gymnasieskolorna inte får minska sina insatser, minska denhär delen av förstärkningsresursen, som just är avsedd för stöd- ochspecialundervisning. 85GÖRAN (): Sista delen av statsrådets förtydliganden medanledning av mina frågor tycker jag är mycket värdefull, eftersom den skrivningsom majoriteten i utbildningsutskottet gjorde föregående år var av sådant slag,att den faktiskt pekade på möjligheten att ta av stödundervisningsresurser föratt undvika just lärarlösa lektioner. Om man har gjort så ute på en del skolorkan vi ju ha fått den situationen, att de allra svagaste eleverna igymnasieskolan har kommit i en besvärligare situation än vad de annars skulleha gjort. Mot den bakgrunden tycker jag det är bra att statsrådetgör den här deklarationen. Vidare har jag förståelse för att det så här iinledningsskedet kan vara svårt att ta fram de olika exempel som jagefterlyste. Men det är klart att det är värdefullt om man ute på skolorna såsnabbt som möjligt inför det kommande läsåret får anvisningar om och exempel påhur man kan gå fram för att se till att de svaga eleverna får sitt berättigadestöd och kan undvika de lärarlösa lekfionerna. Det tror jag är mycketangeläget, och det vore värdefullt om de goda exemplen kunde spridas snabbt. Överläggningen var härmed avslutad. 21 §Svar på interpellation 1982/83:58 om uppföljning av högskolereformen i har frågat mig om jagär beredd att ge en aviserad utredning - eller en särskild utredning - iuppdrag att göra en översyn av högskolereformens konsekvenser för utbildningenoch forskningen inom högskolan. Jag delar uppfattning att det är angelägetatt försöka bedöma hur verksamheten inom högskolan "egentligenfungerar" och hur högskolan lyckas med att lösa sina uppgifter. Detta ärinte minst viktigt i ett läge dä de ekonomiska resurserna är knappa och kravenpå kvalitet därför måste förenas med krav på ett effektivt resursutnyttjande.Jag är också medveten om att en rad förändringar i samhället i stort och inomstatsförvaltningen påverkat förutsättningarna för högskolansutbildning och forskning på ett sätt som det är väsentligt att studera närmare.Jag är dock inte övertygad om att den metod att studera högskolans verksamhetoch måluppfyllelse som förordas i interpellationen är den mest ändamålsenliga.Mina skäl för det är följande. Högskolan har en utomordentligt mängfasetterad verksamhet.Den täcker utbildningar och forskningsområden med vitt skildakunskapstraditioner och av mycket olika karaktär när det gäller t. ex.arbetsformer och former för anknytning till samhälls- och yrkesliv. Dessaolikheter återspeglas självfallet i de olika utbildningarnas ochforskningsgrenarnas sätt att praktiskt fungera liksom i deras sätt att påverkasav olika mål, riktlinjer och regler. De förhållanden jag här har antytt talar enligt min meningmot att frågor om vad man skulle kunna kalla "högskolans inre arbete"angrips på ett generellt sätt inom ramen för en nationell utredning.Självfallet skall konsekvenser av centralt fattade beslut också studerascentralt, men i ett sådant arbete måste alltid hänsyn tas till deförutsättningar som gäller för det enskilda verksamhetsområdet, för denenskilda högskoleenheten, fakulteten, utbildningslinjen eller institufionen. Högskolan kännetecknas av en betydande decentralisering avansvaret både i fråga om verksamhetens innehåll och organisation och i fråga omanvändningen av tillgängliga resurser. I en sådan organisation måste för varjeorgan och enhet som berörs en värdering av verksamheten inom det egna ansvarsområdeti relation till uppställda mäl vara ett inslag i den löpande planeringen ochutvecklingen av verksamheten. Ju vidare ansvarsområde ett organ har, destostörre krav på överblick och på bedömning av tendenser i stort finns detanledning att ställa. Även i en decentraliserad organisation behövs givetvisnationell överblick och underlag för centrala bedömningar. Av det skälet har desenaste åren initiativ tagits till att utveckla verksamhetsvärdering ochredovisning av resultat inom högskolan. För de statliga högskoleenheternas dellämnas fr. o. m. en s. k. verksamhetsberättelse från varje enhet.Berättelsen kommer att innehålla kvantitafiva uppgifter, men stor vikt harlagts vid att Om uppföljning av högskolereformen Om uppföljning av högskolerefor men ävenkommentarer och analyser av mera värderande slag skall ingå. Det ankommer påvarje högskolestyrelse att avgöra på vilket sätt underlag förverksamhetsberättelsen skall tas fram inom enheten, men jag utgår från attolika ansvariga organ och befattningshavare får spela en aktiv roll.Verksamhetsberättelserna kommer att ställas samman av universitets- ochhögskoleämbetet (UHÄ) och leda till en samlad redovisning av högskolansverksamhet i samband med anslagsframställningen. Pä forskningsområdet ställs särskilda krav på bedömning avverksamheten i ett internationellt perspektiv. genomför t. ex. fortlöpande internationellautvärderingar av den forskning rådet stöder. Därvid uppmärksammas självfalletockså forskningsverksamheten vid de högskoleinstitutioner till vilkarådsstödda projekt är förlagda. Denna form av utvärdering av forskningsverksamhetenredovisades för i den första forskningspolitiska propositionen (prop.1981/82:106). I samband med propositionen har såväl forskningsråden ochsektorsmyndigheterna som UHÄ fått i uppdrag att utveckla och genomföra dettaslag av utvärderingar. Avsikten är således att utvärdering av forskning skallvara en fortlöpande verksamhet som kommer att avrapporteras i de forskningspolitiskapropositioner regeringen lägger fram en gång per mandatperiod. För min del anser jag att vi i första hand skall försökautnyttja de vägar som jag här har berört för att få fram underlag för meraövergripande bedömningar av hur högskolan fullgör sina uppgifter. Jag förlitarmig alltså i stor utsträckning på de ansvariga högskolemyndigheternas förmågaatt anlägga ett brett perspektiv på sin verksamhet och förutsättningarna förden och att väcka förslag om önskvärda förändringar. Representationen församhälls- och yrkesliv bidrar då till att komplettera de bedömningar som deinom högskolan verksamma kan göra. Det kan emellertid finnas anledning också till särskildautvärderingsinsatser. UHÄ:s forskning och uppföljningsarbete rörande högskolanär här ett viktigt instrument. Inom ramen för den översyn av tillträdesreglernasom jag aviserat i budgetpropositionen blir det naturligt att studera denuvarande reglernas konsekvenser för bl. a. verksamheten inom högskolan. Denstudie rörande resursanvändningen som jag också aviserat i budgetpropositionenkommer säkerligen också att ge underlag för att studera vissa förhållanden ihögskolans funktionssätt närmare. Jag kommer i sä fall att ta inifiativ tillsådana fördjupade studier. Av de skäl som jag berört inledningsvis tror jagemellertid inte på någon "totalöversyn" av det slag interpellanten aktualiserar. 87GUNNAR i (m): Tillåt mig att tacka utbildningsministern förhennes utförliga svar på min interpellation. Den högre utbildningen ochforskningen utgör uppenbarligen ett ämnesområde som appellerar till politikersfantasi och tilltagsenhet. Både den nuvarande och den föregåendeutbildningsministern har förbehållit sig själva dessa uppgifter, medan delämnat stavningen och de fyraräknesätten åt sina biträden, låt vara att , i motsats tillsin företrädare, också avstått från kulturen, för vad den nu är värd, samtidigtsom hon får dela forskningen med ingen mindre än statsministerns ställföreträdare.I begränsningen visar sig mästaren. För sedan hade jag tillfälle attdiskutera en av vårt folks ödesfrågor med just . har jagglädjen att få utbyta tankar med en av mina favoriter iutbildningsutskottet, och jag hoppas- trots vissa delar av hennes svar, somlikväl i andra delar gör ett kunnigt och förståndigt intryck - att vi skallfinna någon gemensam grund för en mera konstruktiv samverkan än vad som dengången karakteriserade arbetet i utbildningsutskottet på detta område. Det torde ha framgått av ordalydelsen i min interpellationatt jag med jämnmod - eller mer än så - fann mig i att utbildningsministernavskaffade den tidigare uppföljningskommittén, en åtgärd som f. ö. var helt iöverensstämmelse med intentionerna i min motion 1981/82:180 om rationaliseringav det statliga utredningsväsendet. Tyvärr har det ju varit så att bådeutredningen och omstöpningen av den högre utbildningen och forskningen i vårtland, under inflytande av det sena 1960-talets händelseutveckling, råkade ihänderna på ett gäng professionella administratörer med mycket ringa erfarenhetav och förståelse för vad det hela faktiskt handlade om, och resultatet blevdärefter. När sedan "uppföljningen" av den förra regeringen hadeanförtrotts åt personer med delvis samma slag av - eller brist på -kompetensvar det säkert klokast att börja på nya kula. Det är i det läget jag velatvädja till utbildningsministern att inte ge sig in i den administrativasnårskogen direkt, utan att börja med att ställa några fundamentala frågor omden högre utbildningen och forskningen och sedan jämföra det faktiska utfalletav reformen med vad man borde kunna begära, och från den utgångspunkten börjahyfsa ekvationen. Jag kan i och för sig ha förståelse för att endepartementschef, som huvudstupa kastas in i uppgiften att på nolltid behövautforma en budgetproposition på 700 sidor, råkar i händerna på en administrativkamarilla, som tänker i anslagsmässiga littera-kategorier men saknar förståelseoch känsla för verklighetens egentliga substans och karaktär. Vi minns nog bådahur ogenomträngliga de första högskolebudgetarna var, och hurutbildningsutskottet till slut i en stämning av desperation fick rekommenderariksdagen att bifalla regeringens hemställan utan att tro sig ha begripit hurposterna beräknats - ett slags "tagit del, men ej förstått"-reaktion.Kanske har det klarnat , sedan en ny, mefistofelisk grå eminens lämnatSpökslottets grannskap för att i stället omfördela andras pengar vid . Utbildningsministerns avsikt att - som det heter ibudgetpropositionen -"ta initiativ till en översyn av resursanvändningeninom högskolan" hade jag uppfattat i en vidare bemärkelse än vadutbildningsministern tycks mena -resurser kan ju vara både materiella ochimmateriella, och de senare är inte de minst viktiga. Likväl kan dennadeklarerade avsikt, i bästa fall, bli en signal till något bättre, kanske t. o.m. någonfing bra, nota bene om man Om uppföljning av högskolereformen 4 protokoU 1982/83:70-72 Om uppföljning av högskolereformen börjar medatt analysera vilka uppgifter som är den högre utbildningens och forskningensinnersta behov och yttersta mål, ur vår egen svenska men också ur detinternationella sanningssökandets synvinkel. Om det sker på det mångfasetteradesätt som är på gång och som skildras i svaret, så är det O.K. med mig. Menerfarenheterna från de många infallsvinklarna måste ändå bringas att konvergeratill en samlad bild, där det speciella ingår som en del av det generella, ochdär man således kan spåra någon enhet bakom mångfalden. I det anförande med vilket jag här ikammaren tog avstånd från ett antal av de besynnerligheter, som"högskolereformen" innebar, tillät jag mig att återge några rader uren dikt av - som jag första gången hörde vid brasan på - där kvarngubbenuppgivet talar om det "om vilket man i sin tystnad vet något men om vilketman finner det vara lönlöst att tala". Så kändes det onekligen när mansuttit vid väggen i utbildningsutskottet och hört 15 fill riksdagsåren äldrekamrater tala om forskning, som med ett eller annat undantag, ingen av dem hadenågon erfarenhet av. finns det i alla fall fyra professorer och någrauniversitetslektorer i . Mot detta står dock att den riksdagsledamot -inte - som förklarade att "högskolereformens" syftevar "att ta ifrån professorerna makten" nu sitter vid . Vad haft att säga känns trots alltganska skönt: interpellationssvaret andas en nästan oväntad inlevelse i bådecharmen och riskerna med fragmenteringen inom och nödvändighetenatt vara lyhörd för olikheterna. Under det förflutna decenniet tycktes makthavarnasnarare eftersträva att lägga alla fakulteterna i den filosofiskasProkrustessäng. När jag i min interpellation vädjat fill lyfta problemställningarna över de administrafiva nivåer, där man utkämparideologiska fältslag om regionstyrelsernas vara eller inte vara och betraktardet som en att kunna ändra en krusidull på den administrativa krokanen,för att i stället försöka se efter, hur hela högskoleväsendet fungerat utifrånfrågan om dess uppgifter, ur svensk - och internafionell -synvinkel, så är detdärför att jag anser att administration inte har något egenvärde utan är ettmedel att tjäna en uppgift. De här "styrelserna" på olika nivåerskall inte tro att de sfyr någonting: de måste läras att inse att de ärträngen, som skall förse de stridande styrkorna med resurser. De stridande ihögskolan är vetenskapsmännen och lärarna, och - nästan - alla vetenskapsmänskall också vara lärare, och alla lärare skall ha vetenskaplig kompetens. "Högskolans" verkliga enheter är institutionerna. Administratörerälskar att rita diagram i pyramidform, där de själva sitter i toppen och de somgör det egentliga jobbet finns längst ned. Det här, , skallman resolut vända på: det är de aktiva forskarna, som befinner sig främst vid"forskningsfronten", som det så vackert heter, och trängen är längstbak. Den är inte oväsentlig i sammanhanget, men detta är en serviceenhet. Ochlåt oss också erinra oss att de medel, som håller trupperna stridsdugliga, inte enbarthärflyter ur statliga källor: mycket av den värdefullaste forskningen i vårtland bekostas ur enskilda fonder!