prot · G609128 · 1982-12-31 00:00:00 — Följdfrågan blir då: Skall en sådan vård omfatta även dem som misshandlarkvinnor och barn? Är detta - kostnaderna kan jag försäkra skulle bliofantliga med tanke på att det är 100 000 kvinnor som misshandlas - den mestadekvata hjälpen till de främst utsatta offren? Självfallet är det också detbästa sättet att komma åt det som kvinnomisshandel och våldtäktsbrott är ettuttryck för. Är det inte andra åtgärder som måste till? För min del står i dagsjälvfallet kvinnorna och de utsatta grupperna, däribland barnen, högst upp påprioritetslistan. lämnar en hel del konkreta ochpositiva förslag, som inte utgår från en falsk och idealiserande föreställningom att man kan "terapeuta" eller utbilda bort vårt manssamhälle.Förslagen syftar till att ge den bästa hjälpen till offren, kvinnorna, och tilldem som tar upp i sin interpellation, nämligen männen. Om psykologisk terapi för män som har dömts för våldtäkt Jag vill till att börja med klargöra för EvaHjelmström att jag har svarat på en interpellation om psykologisk terapi förvåldtäktsmän. Det är klart att man med utgångspunkt i den konkreta frågan kandiskutera olika bakgrundsfaktorer, men jag måste hålla mig till vadinterpellationen rör. Jag är beredd att diskutera kvinnoförtryck,kvinnomisshandel och barnmisshandel . Ingen som har lyssnat på vad jag harsagt i denna kammare och på andra håll kan rimligen tro att min inställningtill de frågorna i något väsentligt avseende strider mot den grundsyn som EvaHjelmström här har gett uttryck åt. Men rör det sig alltså om psykologiskterapi för våldtäktsmän. Jag harför min del stor förståelse för bakgrunden till Om psykologisk terapi för män som har dömts för våldtäkt interpellation.Mycket av uppmärksamheten kring våldtäkt och misshandel av kvinnor har riktatsin på åtgärder som innebär stöd och hjälp för offren och ökade straff förgärningsmännen. Det är begripligt, och den debatten skall vi naturligtvis ocksåföra, men det är viktigt att vi också tar upp gärningsmännens behov avbehandling. Det grundläggande problemet är ju varför detta slag av brott överhuvud taget begås. Det viktigaste är självfallet att vi kommer till rätta medresterna av den diskriminerande kvinnosyn som förmodligen spelar en väsentligroll som bakgrundsfaktor vid dessa brott. Jag är helt övertygad om att väldigtmycket är vunnet om vi kan komma längre när det gäller dessa faktorer. Här görsockså stora insatser från samhällets sida.. Jag tror att behandling av ochpsykologiskt stöd fill män som har gjort sig skyldiga till sådana här brott börövervägas mer än vad som har skett. Jag delar ochEva uppfattning i den frågan. Jag vill än en gång erinra om vad har ställt sigbakom och beslutat. Det är inget sätt för den som är ansvarig förkriminalvården att krypa från ansvaret, men har beslutat att det ärsjukvårdens institutioner och de sociala myndigheterna som i första hand haransvaret för att de som undergår kriminalvård får stöd, service och behandlingfrån samhällets sida på samma villkor som andra medborgare. Jag tror att det ärmycket angeläget att vi klargör detta, för här finns det vissa brister. Detglappar också i samarbetet i många fall. Det är inte meningen att kriminalvården skall bygga upp enegen socialtjänst eller sjukvård som parallellorganisation till samhälletsreguljära resurser. Skapar de landstings- och primärkommunala organen särskildabehandlingsresurser för det ändamål som det här gäller kan också kriminalvårdendra nytta av dem. Lagen om kriminalvård i anstalt innehåller faktiskt enmöjlighet att låta en intagen vistas utom anstalt under strafffiden för att t.ex. undergå behandling i olika former. När gäller frågan om hur kriminalvården skall hushålla medde begränsade resurser för psykologisk hjälp som den själv förfogar över ochsom den förhoppningsvis kan beräkna att få disponera också måsteman nog även i fortsättningen göra individuella bedömningar. Jag kan intehjälpa att jag anser att det är något tveksamt om man vid sådana bedömningarhar fog för ett synsätt, enligt vilket behov av psykologinsatser alltid skullevara speciellt utpräglat vid en bestämd brottskategori. Jag tror att vi fårvara försiktiga med att sära ut speciella brottskategorier, annat än om viabsolut kan säga att det är nödvändigt. Det har gjorts olika undersökningar -några har åberopats här av och - och enligtdem skiljer sig i allmänhet inte bakgrundsfaktorerna för dem som har begåttolika brott, t. ex. sådana som har dömts för våldtäkt eller våldförande, pånågot avgörande sätt från bakgrundsfaktorerna för andra som tas in på anstalt.Det har inte kommit fram några avgörande, bestämda skillnader. Till bilden hör också att våldtäkt knappast är ett typisktåterfallsbrott i jämförelse med andra brott, i varje fall om man bortser frånnär det gäller psykiskt sjuka gärningsmän, som ju överlämnas till slutenpsykiatrisk vård. Sexualbrottskommitténhar kartlagt detta, och resultatet har just framkommit. Det rörde sig om ettomfattande statistiskt urval av män som var anmälda för våldtäkt. Av dem hadeendast tidigare gjort sig skyldiga till sådana brott. Det är alltså ettväldigt lågt procenttal i jämförelse med återfallsfrekvensen när det gällerandra brott, och den är mycket lägre än vad som gäller för många andraallvarliga brott. Jag vill avsluta, herr talman, med att klargöra att detinte råder några delade meningar mellan oss tre i den här grundläggande fråganom att det är ett ytterligt allvarligt samhällsproblem som vi har att taställning till och där vi verkligen måste sätta in olika slag av hjälp- ochstödåtgärder och kanske också kriminalpolitiska åtgärder när det gällervåldtäkt, kvinnomisshandel, barnmisshandel och över huvud taget våld inomfamiljen och i hemmet. Det är alltså en våldsbrottslighet som har fått alldelesför liten uppmärksamhet i debatten. Debatten har rört sig om våld på gator ochtorg, men den kanske allra allvarligaste våldsbrottsligheten är den som begås islutna rum. Om psykologisk terapi för män som har dömts för våldtäkt 36MARGARETA (): Jag vill först kommentera det som om att man får vara försiktig när det gäller att speciellt behandla olikabrottskategorier därför att alla kanske har en svår bakgrund. Men i detta fallhandlar det om så djupt kränkande brott mot kvinnor att jag tycker att det ärangeläget att man speciellt uppmärksammar denna typ av våldsbrott. Denna sifferexercis tycker jag egentligen inte är såviktig. Det är tillräckligt att många gör om sitt brott, eftersom detta brottär så allvarligt. I denna utredning har man visat att har varit dömdafidigare. Men dessa siffror är något ointressanta. Det sägs också att det ärett mycket stort mörkertal i alla sådana här utredningar, och det är också ettbelägg för att det är fillräckligt många som begår sitt brott om igen. Sedan måste jag säga till att jag är mycketförvånad över hennes inställning till kvinnoförtryck. Det är självklart attkvinnoförtryck som sådant inte upphör med terapi. Vi har absolut inteuppfattningen att det kan göras, utan det krävs grundläggande samhällsförändringar.Men när det gäller denna typ av brott kan man inte bara säga att det är ettkvinnoförtryck som ligger bakom, eftersom dessa män har varit utsatta och haren så dålig bakgrund. Det handlar alltså inte bara om ett kvinnoförtryck. Det är viktigt att vi bekämpar kvinnoförtryck på allt sätti samhället som sådant. Men vi måste också se till att vi får de män som harbegått dessa brott att verkligen gå igenom sin personlighet så att de aldrigupprepar brotten, både för kvinnornas skull och för deras egen skull. Jag harsvårt att se någon motsättning i detta. Sedan säger att kvinnorna måste sättashögst. Det är självklart att det är offren som måste sättas högst. Men inomkriminalvården vårdas, såvitt jag vet, inte offren för våldtäkterna utan därvårdas männen, och det är dem vi diskuterar . Hur skall vi kunna se till attde får ut så mycket som möjligt av anstaltsvistelsen så att de inte begår sammabrott på nytt? Om psykologisk terapi för män som har dömts för våldtäkt 37EVA (vpk): På det senaste måste jag replikera att jaginte blir riktigt klok på vad säger. Jag tycker att honmotsäger sig själv på flera punkter. Kvinnoförtryck kan inte "terapeutas" bort. Nej,det var precis det jag framhöll. Jag sade också att vi måste få till stånd degrundläggande förändringarna. Då åberopade jag bl. Hon harvisat att det är arbetsdelningen mellan könen som utgör grundvalen för hur vårsexuaHtet utformas och hur kvinnorna utsätts i detta samhälle. Denna utredningvar en av de punkter där motsade sig själv. Den andra punkten gällde återfallsprocenten. Där fick jagde siffror jag läste upp bekräftade av justitieministern, siffror som säger attdetta inte är ett typiskt återfallsbrott. De som döms är en mycket speciellkategori av redan socialt mycket utsatta personer. Sedan tycker jag att det var bra att jag ficksvar på flera av mina övriga frågor. Det skall vara ett samhälleligt ansvar attta hand om dessa män, sades det. Det tycker jag också. tycker jag attjustitieministern skjuter över problemen på landstingen och primärkommunerna. Vivet i vilken ekonomisk situation de befinner sig i , och vi vet att dedefinitivt inte kommer att satsa på den här typen av åtgärder . Sedan förklarar justitieministern att det var bra att intesärskilja brottskategorier. Det ställer jag mig bakom. Det finns här engrundläggande skillnad, som jag ser det, mellan å ena sidan bl. a. RitaLiljeström och mig och å andra sidan justitieministern och ser detta som ett långsikfigt mödosamt arbete för att tillkämpa kvinnornaderas rättigheter. Det är inte fråga om resterna av en diskriminerandekvinnosyn om det begås 100 000 kvinnomisshandelsbrott i det här landet.Då blir mörkertalet 10 000 våldtäkter. Det har vi diskuterat tidigare. Det ärinte resterna av någonting, utan då finns det något grundläggande som vi kommeratt få kämpa mot väldigt . Då hjälper det inte särskilt mycketmed pengar till kriminalvården enbart. Då krävs det andra insatser. 38 (): Först vill jag till säga attvi nu uppenbarligen diskuterar den klassiska skillnaden mellan socialdemokratinoch kommunismen. Det är ju självklart att vi måstese till att samhället förbättras och att kvinnoförtryck försvinner. Men det ärlika självklart att vi skall ta hand om både offren och dem som begår brotten idet samhälle som vi nu lever i. 39EVA (vpk): Huruvida det är den gamla klassiskaskillnaden mellan socialdemokratin och kommunismen skall jag inte ta upp tidmed att diskutera här. Det fordrar en längre utläggning. Däremot kan jag konstatera att medan vi slåss förkvinnornas rättigheter -inte minst inom det sociala området, inte minst vadgäller arbetsfillfällen - En grundläggande förutsättning för attkvinnoförtrycket skall upphöra är väl ändå att kvinnorna blir ekonomisktjämlika. Vi kommer alltså in pä en vidare syn där det grundläggande ärkvinnornas rättigheter på skilda områden i samhället- rättigheter som måsteförsvaras. Det gäller arbetsdelningen mellan könen och jämställdheten. Först dåkan vi nå någonvart också vad det gäller det våld som utövas mot kvinnorna. Mankan så att säga åstadkomma marginella förbättringar här och var. Det är inte så att vi inte vill att männen skall få denadekvata hjälp de behöver - absolut inte. Tvärtom slåss vi för den i andrasammanhang. Men vad jag tycker att det här är fråga om är att vi skall se eftervad som skall prioriteras, vad som är det viktigaste just . Om anordnande i av ett, ministermöte om gen- och bioteknik Överläggningenvar härmed avslutad. 8 § Svar på fråga 1982/83:406 om anordnande i avett ministermöte för om gen- och bioteknik har frågat utrikesministern omregeringen avser att tacka ja till ett erbjudande från UNIDO om att Sverigeskall stå som värdland för ett ministermöte rörande upprättandet av ettinternationellt centrum för gen- och bioteknik. Arbetet inoin regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara på frågan. Vid ett internationellt möte i förraåret beslöts att frågan om upprättande och förläggning av ett internationelltcentrum för gen- och bioteknik skulle avgöras vid ett ministermöte den 13-19juli 1983. Vid Belgradmötet erbjöd sig preliminärt den spanska regeringen attstå som värd för detta ministermöte. Den spanska regeringen meddelade sedermera UNIDO att denhade vissa problem att arrangera ministermötet. UNIDO;s exekutivdirektör vändesig därför till med en förfrågan om Sverigeistället skulle kunna stå som värd för mötet. Vi har emellertid meddelat att vityvärr inte anser oss kunna åta oss att arrangera det planerade ministermötet.Anledningen härtill är dels praktiska svårigheter att med relativt kort varselarrangera en internationell konferens , delsosäkerhet om många andra industriländers intresse att medverka i ettministermöte och att konstruktivt bidra till förverkligandet av centret.Tilläggas bör att den spanska regeringen har återkommit medett mera positivt besked om sina möjligheter att hålla mötet i . Jag vill framhålla att regeringens intresse för självasakfrågan naturligtvis kvarstår. Omanordnande i av ett ministermöte för om gen- ochbioteknik 41 (); Jag tackar för svaret på min fråga. Jag måste tyvärr uttrycka minbesvikelse över att svaret var negativt. Densvenska regeringen hade fått en förfrågan, om den kunde arrangera dettaministermöte. På denna förfrågan svarade regeringen att den inte kunde ställasig som arrangör för mötet. Jagtycker att det visar att har en väldigt dålig beredskap när det gälleratt klara arrangemang av den här karaktären. Det var dock ett ministermöte som,efter vad jag har hört, skulle arrangeras någon gång i augusti-september 1983 -alltså var det som stod till förfogande för att genomföra depraktiska arrangemangen inför mötet. Dessutom är ju detta ministermöte avrelativt begränsad karaktär. Det skulle inte omfatta alltför många deltagare, sådet är inte fråga om någon jättelik konferens. Detverkar på något sätt som om den inte skulle vara intresseradav detta . Det omdömet kvarstår då man iakttardet ringa intresset från svensk sida för att arrangera detta möte. Jagvill framhålla att om vi hade tagit den här chansen att arrangeraministermötet, så hade det väl också, enligt den kutym som förekommer i sådanasammanhang, blivit som fått ordförandeskapet på konferensen. Vi hadedå fått ett klart försteg i diskussionen beträffande lokaliseringen av självainsfitutet. När det gäller den sakfrågan har man ju frågat om skullekunna bli lokaliseringsland för institutet. Av rapporter har framgått attIndien har svårigheter att klara uppgiften. Den frågan står alltså fortfarandeöppen. Närindustriministern i slutet av sitt svar säger att han vill framhålla attregeringens intresse för själva sakfrågan kvarstår, menar då industriministernatt är intresserat av att få detta institut lokaliserattill ? Svaret är inte, som påstår, negativt. Jag sade dessutom isvaret att nu har meddelat att man ser positivt på sina möjligheter atthålla mötet i . Det var ju som preliminärt åtog sig att stå somvärd för detta möte, och är man alltså fillbaka i den tidigare planeringen. Sedan måste jag rätta tillett par uppgifter i inlägg. Dettamöte är avsett att hållas och således inte , somherr tydligen tror. Det har påverkat bedömningen av de prakfiskamöjligheterna att arrangera detta möte. Detandra i inlägg som jag vill rätta till är att detta inte ärnågot litet sammanträde, utan det är en för Stockholmsförhållanden relativtstor konferens. Med deltagare, observatörer, journalister och andra kan manräkna med att mellan 450 och 500 personer kommer att delta i mötet. Med detkorta varsel som stod till buds och är detta Den skulle komma att omfatta åtta övernattningsdygn iStockholm. Sedan vill jag säga att detta besked till sekretariatet iarrangörsfrågan inte har något samband med sakfrågan för del. Jag hartvå gånger i kammaren diskuterat denna fråga med partivän . Jag har båda gångerna framhållit regeringens stora intresse förförslaget att upprätta ett internationellt centrum för gen- och bioteknik iSverige och att vi också aktivt vill delta i detta arbete. 43 (); Jag har fått underhandsupplysningen att omdet var praktiska svårigheter att arrangera detta möte , så varexpertkommittén beredd att sträcka ut tiden till någon lämphg tidpunkt iseptember. Industriministern säger att nu har åtagit sigvärdskapet och att problemet därmed är ur världen. Ja, men fick ju dockerbjudandet, och då tycker jag att man borde ha nappat på det. Det skulle habetytt väldigt mycket för att stå som värdnation med denfördelsställning som det skulle innebära, bl. a. då det gällerordförandeskapet. Jag hoppas att den negativa attityd som jag tolkat in isvaret när det gäller arrangerandet av ministermötet inte finns i sakfrågan,utan att den står öppen för en lokalisering till , omnu inte skulle åta sig detta enligt det preliminära beslutet. Jag vill fråga industriministern: berett att taansvaret för den här lokaliseringen, om inte vill ställa upp? Om anordnande i av ett ministermöte för FN-organetUNIDO om gen- och bioteknik Jag vill återigen framhålla, ,att svaret inte är negafivt. Den förfrågan som riktades till gällde jujuli månad. har , som från början åtog sig att arrangera mötet,meddelat att man såg positivt på sina möjligheter att uppfylla det löfte somman gav i . Vidare vill jag tillägga att i regeringens bedömningar harnaturligtvis också funnits med åsikten från svenskt håll att om en konferens avdetta slag och i en så utomordentligt viktig fråga som denna skall hållas,skall mötet vara så väl förberett att frågan kan föras framåt. Avsikten är attmötet skall avgöra vilket värdland som skall ha centret. Från den svenskaregeringens sida - vi är inte ensamma om att göra den bedömningen - har detfunnits en viss osäkerhet beträffande vissa industriländers intressen i fråganoch framför allt om huruvida sakfrågan skall kunna föras framåt. Om de sakernabör det råda klarhet. Jag avslutade mitt svar till med att sägaatt regeringens intresse för själva sakfrågan naturligtvis kvarstår. Också påden punkten har fått ett klart svar. Om verksamheten vid verkstadsföretagen Bahco , ochSandvik 45RUNE (): Helt kort konstaterar jag bara att Spanienhar möjligheter att arrangera konferensen. Från svenskt håll ansåg man sig tydligeninte ha den möjligheten. Men jag tycker att vi så att säga har krupit bakom ennegativ attityd i det här fallet. Jag kan inte komma ifrån den uppfattningen.Det är min absoluta bedömning. Det skulle ha varit ett hedersuppdrag förSverige att få stå för den här konferensen. Vid det slutliga avgörandet skulledet ha gett oss ett klart försteg då det gäller lokaliseringen av institutet. Överläggningen var härmed avslutad. 9§Svar på interpellation 1982/83:101 om verksamheten vid verkstadsföretagenBahco och har frågat mig dels hur jagser på utvecklingen inom och hur den påverkar fabrikerna iTierp och , dels hur jag bedömer framtiden för Bahco Verktyg och hurföretagets satsningar i påverkar verksamheten i . Bakgrunden till interpellationen är de båda företagenssituation i län. Enligt vad jag har erfarit befinner sig Sandvikkoncernen ien förändringsprocess som torde fortsätta . harantalet anställda inom och utom minskat med 3 900 personer. Orsaken, ärenligt företaget i första hand vikande exportmarknader, som enligt preliminäraberäkningar medfört en volymminskning på och därför en kraftigresultatnedgång. förutser att genomförda rationaliseringar ger positivaeffekter . Verktygssektorn i Norduppland omfattas av den pågåendeomdaningsprocessen. Enligt vad jag erfarit har centrala MBL-förhandlingarnyligen slutförts beträffande en nedläggning av, Tierpsenheten. En nedläggningav enheten skulle komma att beröra ca 170 personer. Enligt företagets planerskall enheten successivt avvecklas fram till . Företaget haruppgivit att de anställda skall erbjudas anställning vid anläggningarna ifrämst samt i och . Jag avser nu att via bl. a. företaget och defackliga organisationerna skaffa mig en så fullständig bild som möjligt avbeslutets konsekvenser. kommer representanter för de anställdaatt träffa medarbetare på departementet. Med hänsyn till detta är jag inteberedd att ytterligare kommentera situationen. Bahco Verktyg har en lång tradition av egen tillverkningav handverktyg och har skaffat sig en ledande ställning i världen på dennamarknad. Enköpingsenheten påverkas enligt företagets uppgifter av vikandeexportefterfrågan. Företaget har beslutat att minska sin personal från 1982års nivå av 590 till 530 anställda under innevarande år. sysselsättningåt den friställda personalen genomförs bl. a. inom ramen för de av riksdagenanvisade medlen för arbetsmarknads- och regionalpolitiken. Vad gäller frågan om satsningar i är det såatt företag som har sin huvudsakliga marknad utanför , för att bliframgångsrika i sin försäljning, i viss utsträckning är tvingade att ocksåinvestera i produktionsutrustning m. m. utomlands. I fråga om satsningar i harjag erfarit att personalen där minskat från ca 750 till 500 personer bl. a.genom nedläggning av en tillverkningsenhet i . Slutligen vill jag erinra om att det i första hand är enuppgift för företagsledningen och de fackliga organisationerna att tillsammanskomma överens om hur företagens neddragningar bör ske. Om verksamheten vid verkstadsföretagen 47OSWALD (vpk): Jag tackar industriministern för svaret påmin interpellation. Som det sägs i svaret är den direkta orsaken till frågan deneddragningar som drabbat mitt eget hemlän, län, där både Bahco ochSandvik har mycket stora engagemang - kanske framför allt Bahco, som har sittmoderbolag i , om jag får uttrycka mig så. Men frågan har naturligtvis också generell betydelse.Dessa neddragningar drabbar ju inte enbart län utan också andra delarav landet. Vi vet att det finns andra fabriker som lägger ned och drar ner på verksamheten på andra håll. Och även Bahcokoncernensbesvärligheter är ju generella och gäller många andra orter än dem i Uppsalalän. Min första följdfråga till industriministern ochregeringen - om vi till en början håller oss till Sandvikskomplexet - måsteändå bli: Varför har ni inte intresserat er för dessa förhållanden i framförallt Tierpsfabriken tidigare? Utvecklingen har ju pågått . Dethar skrivits i pressen, och det har varit en stor debatt åtminstone regionaltom dessa frågor. Och vi vet -vilket jag kanske får återkomma till - att deanställda och deras organisationer har försökt få kontakt med regeringen påett i vissa fall ganska drastiskt sätt. Varför har ni inte intresserat er fördetta ? I dagsäger industriministern - men det är så dags: "Jag avser nu att "Jag frågar: Varför inte tidigare? Det är en fråga som jag tror attde anställda i , de ansvariga i och de ansvariga pålänsstyrelsen i län samt befolkningen över huvud taget är mycketintresserade av att få svar på. Det är min första följdfråga, där jag gärna vill ha ettmer uttömmande besked. Beträffande etablering i - för att nu hållasig till den relativt lilla fabriken - kan jag kort säga att det hela följerden vanliga gången för storföretag. Man kom dit för inte så länge sedan ochsade: är vi beredda att satsa på det här lilla samhället; vi skall lägga enfabrik här; nu får ni ställa upp i kommunen. Det var som vanligt en massakommuner som slogs om etableringen. Från företaget sade man; Vi behöverinfrastruktur; vi behöver Om verksamheten vid verkstadsföretagen kommunalasatsningar; här behövs ett nytt energiverk, nytt avloppssystem;bostadsbyggande; vi kräver utbildning på gymnasienivå för att få folk tillfabriken; ni får satsa på nya linjer för tekniker osv. Detta gjorde kommunalmännen naturligtvis - som allakommunalmän gör i det här landet när de får chansen att få en anläggning tillsin ort. Sedan har vi inte bara kommunens satsningar, utan härkommer också de enskilda satsningarna. Man sade; Här har vi fått , ettföretag som seglar i medvind, ett stort, etablerat, välrenommerat företag; härhar vi jobb för så som vi kan överblicka. Då kan man skaffasig hus, ett eget hem. Man kan satsa på att bo på orten i fortsättningen och påatt barnen skall få utbildning osv.