prot · G60938 · 1982-12-31 00:00:00 — Utbildningen måste ses över så att den blir anpassad fillkraven och ingår i den obligatoriska utbildning som vpk hävdat är nödvändig förall sjukvårdspersonal. Det behövs också en ansvarig instans inom sjukhuset somsvarar för att döende människor infe lämnas ensamma. Det behövs vidare någonform av handledning - det uppstår ju också praktiska problem i en sådansituation. Men viktigast är att def över huvud taget finns någon där. Om defskall åligga personalen måste det finnas personalufrymme för denna verksamhet -det finns infe . Personalbemanningen blir allt svårare aft hålla - detförsta som sjukvårdshuvudmännen drar in på när ekonomin skärper till är personalenpå basplanet. Ökad personaltäthet och en bättre utbyggd hemsjukvård ärnödvändig för en fungerande åldringsvård på alla områden. Jag har, som jag redan sagt, inget yrkandenu. Vi avvaktar det lokala vårdprogram som skall utarbeta. Menom ingenfing händer är jag beredd aft komma fillbaka i denna fråga. AnL 38INGEMAR (): är enigt i frågan omdödsbegreppet, som behandlas. Det är glädjande att kunna konstatera def -def finns väl kanske inte någon fråga som är så olämplig för en poUtisk stridsom den. Det betyder emellertid inte att alla frågor skulle varabesvarade eller aft debatten kan förklaras avslutad. Frågan behandlas nu medanledning av en skrivelse från regeringen och ett par mofioner. I skrivelsenanmäls en utredning där den fortsatta debatten om dödsbegreppet kan tas upp ochfrågor av olika slag behandlas. Utskottet hälsar med fillfredsställelse att såsker. upprepar i sitt betänkande, nu medinstämmande i regeringens skrivelse, vad som framförts tidigare vid liknandebehandling, nämligen att hjärndödsbegreppet bör avvisas. Utskottet villemellertid i def sammanhanget understryka ett par saker. Den ena är att def föreligger mångaprakfiska och juridiska problem vid ändring av dödsbegreppet eller införande avett nytt dödsbegrepp. Hjärndöd inträffar inte som hjärtdöd.Def gör def nödvändigt att noga penetrera frågan. bör infe någraoklarheter råda om vilket dödsbegrepp som gäller. Över huvud taget - def är det andra påpekandet somutskottet gör - måste människors oro spela en stor roll när man behandlar denhär frågan. Def bör infe i aUmänhefens ögon råda någon oklarhet om vilketdödsbegrepp som råder. Utskottet understryker därför att hjärndödsbegreppet nubör avvisas. Defta betyder som sagt inte aft alla frågor är besvarade.Den utredning som fillsatfs får anledning att penetrera dödsbegreppet i heladess vidd, vilket fidigare inte har skett. Def är också av hänsyn till människors oro som utskottetavstyrker motionen 1309 beträffande skriftliga deklarationer motlivsföriängande åtgärder. Utskottet vill inte acceptera aft en skriftligviljeförklaring generellt skulle ges en avgörande betydelse för bedömningen avvilken behandling som skall ges en patient. Till socialutskottets betänkande är fogat etf särskiltyttrande om det icke-religiösa stödet åt sjuka och döende. Def yttrandetavspeglar ingen oenighet i fråga om behovet av ett sådant stöd åt sjuka ochdöende. Frågan gäller snarare hur def skall organiseras. Individernaslivsåskådning skall naturligtvis respekteras. Det finns därför skäl att nogapröva hur det stödet och den omvårdnaden skall ordnas för den enskildes bästa. Def bör vara särskilda psykologer och kuratorer som sköterden sysslan, menar vpk. Utskoftsmajoriteten menar aft alla personalkategorierskall kunna känna för den saken oCh aft det är nödvändigt aft fa hänsyn fillpatienternas känslomässiga reaktioner för aft infe riskera att människornasförtroende för hälso- och sjukvården rubbas. Majoriteten menar därför att detkan ankomma på olika personalkategorier aft ge patienterna det stöd och denomvårdnad de behöver i livefs slutskede. Jag vill med defta, herr talman, yrka bifall fillsocialutskottets hemställan i betänkande nr 7. Dödsbegreppet, m. m. AnL 39 (vpk) replik: Jag vill bara säga ettpar ord med anledning av den sista delen i anförande, somgällde vem som bör ha själva ansvaret. Det kan vara olika personer som har ansvaretresp. står för den direkta kontakten. Vi menar att det måste finnas någon somhar ansvaret för att människorna infe lämnas ensamma. AnL 40INGEMAR () replik: Jag delar den meningen. Det ansvaret får naturligtvisankomma på arbetsledningen vid vårdenheten. Vad utskottet har velat understryka är att man inte kanuppdra åt en särskild personalkategori att i alla lägen vara den som biträderpatienten i ett Dödsbegreppet, m. m. Det är möjligt att det är den personal som patienten är mest van vid ochdärför känner störst förtroende för som också skall ha denna syssla, men def ären arbetsuppgift som bör ingå i den allmänna arbefsplaneringen vid varjevårdenhet. AnL 41 i (m): har i fråga om"dödsbegreppet m. producerat ett långt och bitvis innehållsriktbetänkande, som utmynnar i att fem mofioner avstyrks och att en skrivelse frånregeringen infe skall föranleda något uttalande från , därför att"frågan om dödsbegreppet inte tidigare utretts i hela sin vidd". Detskall däremot äntUgen göras, av en tillkallad utredningsman, sedansaken de facto varit aktuell här i landet i omkring , från det s. k.Kirunafallet 1963 och sedermera "fallet med den stulna njuren" 1965över tiU utredningen om "Legala aspekter på fransplantafion och synpunkterpå dödsbegreppet" 1967. Jag har själv som vetenskapligt råd i medicinalstyrelsen -senare även kallad - haft att syssla med de här nämndafrågorna, senast också som ledamot av utredningen om sjukvård vid livets slut,vars sista betänkande (SOU 1980:48), som i hög grad berör just den här frågan,egendomligt nog publicerades efter huvudbefänkandet (SOU 1979:59). Vid trefillfällen, i en artikel i , i utredningens om sjukvård vidlivefs slut nämnda transplanfationsbetänkande och vid konferensen i dennafråga på under förra (Ds S 1982:6), har jag haftanledning att diskutera de legala implikationerna av olika dödsbegrepp ochkriterier för fastställande av död. Den motion, 1981/ 82:1290, somsocialutskottet i sitt betänkande 1982/83:7 avfärdar under hänvisning till denpågående utredningen - som tillsatts efter def att mofionen skrevs - avsågsfrån min sida att tjäna som ett "på vetenskap och beprövaderfarenhet" baserat underlag för en saklig analys av problemen här iriksdagen. Alldeles bortsett från transplantationskirurgernas tryckpå lagstiftarna att införa ett hjärndödsbegrepp - ett förhållande somförmodligen kommit att ge debatten en extra, emotionell belastning- kan detlikväl med visst fog göras gällande att hjärnans "död" som begrepp ärprincipiellt riktigare än hjärtdöden, medan hjärtdöden som metod aft fastställaen efterföljande hjärndöd naturligtvis allfid kommer aft förbli den i praktikenojämförligt mest tillämpliga. Inte förrän man lärt sig att hävahjärtstillestånd och andra livsfarliga rytmrubbningar, och genom den modernaintensivvårdens resurser kan hålla i gång andning och cirkulation ännu efterdef aft hjärnan blivit svårt skadad, har det uppstått något praktiskt behov avatt skilja på begreppen. Liksom på så många andra områden är def nu denmedicinska vetenskapens genombrott - med nya möjligheter och nya utmaningar -som tvingar fram också etiska och juridiska ställningstaganden av ett hittillsinte påfordrat slag. I min mofion har jag skisserat fre - eller fyra - olikasätt att fastställa död -om man därmed också avser vad som med socialstyrelsensterminologi kallas "totalt och oåterkalleligt bortfall avhjärnfunkfionerna", dvs. det som i dagligt tal brukar kallas"hjärndöd" och som ger läkare rätt att avbryta pågåendelivsuppehållande behandling. Jag tror att def är viktigt att utgå frånsituationerna sådana som de möter oss i den växlingsrika medicinskaverkligheten och analysera deras förutsättningar och konsekvenser. Vid enhjärttransplantation finns det exempelvis då mottagarens"gamla" hjärta är borttaget medan def "nya" ännu infe är påplats - är då mottagaren också död? Vad jag därutöver personligen finner alldeles nödvändigtmed hänsyn till transplantafionssituationen är att få fastslaget vad som fåroch inte får företagas med en död kropp. Vi har nämligen en gammal regel aftden sjuke skall få de råd och såvitt möjligt den behandling som hans tillståndfordrar, och om man har dödförklarat en människa på grund av totalt ochoåterkalleligt bortfall av hjärnfunkfionerna fordrar den människan inte någonytterligare livsuppehållande behandling - även om vitaliteten hos organ, somfas till vara för fransplanfafionsbehov för någon annans räkning, blir bättreom genomblödningen av organet i fråga bevaras infill def ögonblick då defavlägsnas operativt. Att detta förfarande regleras juridiskt - och något annatän lag kan väl knappast komma i fråga, så hårt som blivit engagerad isaken -förefaller mig ofrånkomligt. Och reglerar man denna sak juridiskt, harjag svårt att förstå att man inte också måste reglera frågan om hur döden skallfastsfällas juridiskt. Jag har velat nämna något om rriin syn pådessa frågor här i kammaren, eftersom jag levat med dem ochdärvid funnit att lagsfiffarna och vissa av utredarna bara skjutit dem ifrånsig i stället för att gå dem inpå livet, i något slags ångest inför de svårabedömningar och avgöranden som vi - förr eller senare - tvingas till. Flerasådana radar f. ö. upp sig för oss även när det gäller livefs början. Jag har med min motion infe velat binda vid denena eller andra uppfattningen, men jag har velat försöka preciseraproblemsfällningarna från min dubbla erfarenhet som läkare under och somen av 349 lagsfiftare, låt vara under en kortare men inte mindre intensivtidrymd. Jag har gjort det därför att den utredning- Sjukvård vid livets slut -som skulle ha givit besked undandrog sig den uppgiften. har ännu inte behandlat en annan avmina mofioner, nämligen mofionen om vad som bör göras med avslagna mofioner.Icke desto mindre skulle jag finna det rimligt om de i den här frågan avstyrktamotionernas innehåll ändå bragtes fill utredningsmannens kännedom, om inteannat så genom postverkefs försorg. Något annat yrkande har jag, herr talman,för dagen icke. Dödsbegreppet, m. m. AnL 42KARIN AHRLAND (fp): Det är en självklarhet att hälso- ochsjukvårdens huvuduppgift är att försöka bota människor som är sjuka. Det finnstyvärr också sjukdomar som är obotliga, och i dessa fall skall vården lindra.Därutöver vet Dödsbegreppet, m. m. vi att hur klen eller frisk en människa än har varit undersin akfiva fid, är det enda säkra aft hon skall dö. Döden är viss - defär tidpunkten för dess inträdande som är oviss. Det finns etf afrikanskt ordspråk som säger: Döden fruktaringen människa. Och det är sant, döden är inte rädd för oss. Men många av ossär rädda för döden, så som vi människor ofta fruktar det okända. Vi är också avnaturliga skäl ängsliga för de plågor som hör samman med döendet, med den fidsom går före döden, dvs. själva döendet eller, som det symboliskt nog oftakallas, dödskampen. Regering och riksdag kan inte och skall infe lagstifta ochdefaljstyra hur vi skall vårda döende patienter. Däremot är det vikfigt att viuppmärksamt följer de frågor och tankar som finns på detta område: hur vi kanvårda en döende människa, så att hennes sista tid bUr så human och värdig sommöjligt. Det handlar ju om något som förr eller senare kommer att angå oss allapersonligen. Det, herr talman, var ett skäl till att jag, när jag i denförra regeringen hade ansvaret för hälso- och sjukvården, ansåg det angelägetaft för redovisa det uppdrag som fått att göraunderlag till ett vårdprogram för vård av döende. Det är därför glädjande attett enigt utskott - det föreligger endast ett särskilt yttrande - understrykervikfen och värdet av den psykologiska omvårdnaden och aft den måste ges encentral plats i vårdprogrammet. I betänkandet behandlar utskottet också den stora ochkontroversiella frågan om vi i skall acceptera hjärndöd eller inte.Utskottet har med rätta hänvisat till den utredning som tillsattes ochlåter därför anstå med slutligt ställningstagande. Jag har inget aft erinra motdetta. Def var jag som tillsatte utredningen, kanske inte precis därför attGunnar i hade motionerat utan mera - förlåt mig, -därför att jag icke kunde acceptera utredningens förslag i detransplantationstekniska frågorna. Jag tycker emellertid - och def vill jag gärna säga idebatten - att det finns en fråga och en frågeställning som inte harkommit fram ordentligt i diskussionen. Hjärndödsbegreppet tillämpas , medeller utan lagstiftning, i många länder. Det har medfört att vi har kunnatskicka svenska patienter utomlands för hjärttransplantation. Jag är rädd föratt när enskilda och massmedia far parti för att den ena eller andra patientenmed en obotlig hjärtsjukdom skall sändas fill eller för operafion,gör de det utan att tänka på att hjärttransplantation infe går att genomföra iSverige, därför aft def vore olagligt - infe därför att svenska kirurger inteskulle kunna göra def. Det finns många psykologiska och moraliska dilemman iden diskussionen, men jag tycker aft det vore omoraliskt aft inte se till demalla. Frågan är alltså om vi skall fortsätta att skicka svenska patienterutomlands för aft där genomgå något som vi icke tillåter i . Även om jag själv har skrivit att frågan omdödsbegreppet måste vara frikopplad från frågan om villkoren förtransplantationskirurgi, menar jag inte därmed aft vi kan förneka eller försökadölja vad som faktiskt sker och aft det ena har betydelse för det andra. Jagtycker att def måste sägas. Ett annat psykologiskt och mänskligt dilemma ärnaturligtvis om det över huvud taget är möjligt att förklara för alla människorskillnaden mellan hjärndöd och sådana fillstånd där vissa hjärnfunktioner harfallit bort tillfälligt eller permanent. Patienten är, som det i dagligt falkallas, medvetslös. Jag tror att def är en absolut förutsättning aft vi kanförklara begreppet hjärndöd för alla människor, om def skall kunna diskuteras.Gunnar i bör ju kunna hjälpa till här i . Ytterst, herr falman, handlar det om etik, om att interubba människors förtroende för hälso- och sjukvården. Ytterst handlar det omen mänskligare vård av både sjuka och döende människor. Dödsbegreppet, m. m. Under detta anförande övertog tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. AnL 43 i (m): Det var en bisats i anförandesom uppkallar mig fill en kort kommentar. Jag har varit med om huvudparten avutredningen om sjukvård vid livets, slut, men jag lämnade den innan slutbetänkandetjusterades, dels därför att jag ansåg det felaktigt att på det sätt som skeddeundvika att ta ställning fill just de frågor som nästa utredning nu i ställethar fått ta hand om, dels därför aft utredningens begrepp "jämställd meddöd" föreföll mig oantagligt. Därvidlag befinner jag mig på samma linjesom . Överläggningen var härmed avslutad. betänkande 7Utskottets hemsfällan bifölls. betänkande 3Utskottets hemställan bifölls. 1982/83:5Vissa museifrågor 1982/83:7Bevarande av röntgenarkivet vid 1982/83:8En FM-sändarstafion i som sänder Radio Kammaren biföll vad utskottet i dessa betänkandenhemställt. Föredrogs kulturutskottetsbetänkande /83:9 om målning . AnL 44 (): Jag tycker att kultumtskottet har lagt nerett förtjänstfullt arbete när det gäller behandlingen av ochmin motion om målning . Intresset för har förstärkts både här i och utomlands. I mofionenpekade vi på den stora utställningen i , som blev en succé. Och nulär Midvinterblof vara aktuell för en utställning på . Vimotionärer hyste när vi skrev mofionen en uppriktig oro för att konstverketskulle kunna försvinna ut ur landet. Eftersom det har betytt så mycket i bådeposifiv och negativ bemärkelse för den svenska konstdebaften, ville vi attmöjligheter skulle skapas för ett förvärv av tavlan, anfingen för arkivmuseet iLund, där den finns deponerad fillbaka, eller för någon annanlämplig plats. Den ursprungliga platsen i verkar juf. n. enligt tidningsuppgifter mindre sannolik. Kulturutskottef erinrar också i sitt betänkande om att detfinns ett anslag under nionde huvudtiteln för inköp av kulturföremål, för vilkarisk föreligger att de kommer att föras ut ur landet och som har sådantkonstnärligt, historiskt eller vetenskapligt värde att det är av synnerlig viktaft de behålls inom landet. Midvinterblot faller, enligt min uppfattning, inomdetta område, och då skulle allt vara gott och väl. Men def anslaget är förinnevarande år endast , och det räcker inte långt. kan detbelastas med högre belopp än det som beräknats i statsbudgeten underförutsättning att regeringen i efterhand anmäler medelsförbrukningen förriksdagen. Tanken är säkert god, men jag skulle vilja se den som vågar göra ettinköp av något kontroversiellt konstföremål - och Midvinterblot är onekligenett sådant - för låt oss säga ett par , vilket inte alls ärnågon orimlig summa när det gäller värdefulla konstföremål, när pengarna intefinns och man inte vet utgången av ärendehandläggningen. Den fidigare historien om Midvinterblot har en hel del attlära oss. Därför borde anslaget och dess konstruktion ses över, så att det kanutnyttjas smidigare och därmed effektivare. Risken är annars enligt minuppfattning stor att konstföremål förloras för landet genom aft man inte kanhandla snabbt, vilket kan behövas i vissa lägen. Ufiändska konstköpare väntarinte på svenska myndigheter. Jag tänker infe ställa något yrkande utanvill bara uttala den förhoppningen aft vederbörande myndigheter till kommandebudgetår konstruerar ett annat och smidigare anslagssystem. Överläggningenvar härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls. 14 § Ändring i körkortslagen m. m. Föredrogs frafikutskottetsbetänkande /83:2 om ändring i körkortslagen m. m. 1982/83:13). AnL 45 (): Det utskottsbetänkande som vi nu har attbehandla berör en mycket viktig trafiksäkerhetsfråga. Förslaget i proposifionen1982/83:13 borde ha kunnat få stöd av ett enigt utskott. Beklagligtvis är detendast och ledamöter i utskottet som biträderregeringsförsla-get. Denna fråga har varit uppe fill behandling vid förrariksmötet, och då framhöll utskottet i sitt betänkande, vilket också godkändesav , att de hinder som föreligger beträffande omhändertagande avkörkort vid befarad rattonykterhet borde undanröjas. Det är ganska förvånande aft socialdemokraterna ochmoderaterna i utskottet nu inte vill följa upp def beslut som etf enigt utskottfattat för bara . Alla i utskottet är ju eniga om hur viktigt defär med helnykterhet i trafiken. Säkerheten på vägarna måste vara def absolutvikfigaste när vi fattar beslut som berör trafiken. Trafikolyckor medalkoholpåverkade förare är alltför vanliga. Här krävs beslutsamhet och krafttagfrån polifikerna. Enligt nu gällande regler kan polisen omhänderta körkortendast då en körkorfsinnehavare gjort sig skyldig till grov vårdslöshet itrafiken eller uppenbart rattfylleri. Om endast misstanke om rattfylleri ellerrattonykterhet föreligger, kan körkortet omhändertas först sedan det s. k.analysbevisef har erhållits. Proposifionens förslag om ändring av nu gällande regler ärföranlett av en framställning från daterad den 3 november1981, där man framhåller vilka problem det innebär för poUsen att verkställabeslut om omhändertagande av körkort först efter def att analysprovetresulterat i omhändertagandebesluf. skriveri sinframställning: "När detta beslut skall verkställas förekommer i relativtstort antal fall, att körkortsinnehavaren uppger och intygar att körkortetförkommit efter tiden för blodprovet." Proposifionens förslag fill ändring i bestämmelsen synesvara mycket enkelt och skulle säkert kunna bli beslut, om infemotståndarna till skärpta regler hade kommit på att förslaget innebär att densom fråntagits körkort också fråntas rätten att köra bil utomlands. Vireservanter, som stöder proposifionen, har också insett detta men anser aft ensådan olägenhet inte får utgöra hinder för problemets lösning. Vi framhåller ireservafionen att det torde vara sällsynt att yrkeschaufförer ens låter sigutsättas för misstanke om rattonykterhet. Med vad jag här anfört vill jag yrka bifalltill reservationen, mom. 1, av , och mig själv. Ifråga om mom. 2 och 3 yrkar jag bifall fill trafikutskottets betänkande1982/83:2. Ändring i körkortslagen m. m. I detta anförande instämde (). Ändring i körkortslagen m. m. AnL 46 (): I def här betänkandet är det beträffandeomhändertagande av körkort som det har uppstått en kontrovers. De övrigaförslagen i propositionen föranleder ingen erinran från utskoftets sida. Jag vill inte fa upp en lång debatt med . Jagvill bara säga: Självfallet anser hela utskottet att en verksamhet ifrafiksäkerhetshänseende för aft förhindra rattonykterhet är någotutomordenfiigt angeläget. Vi vill se ett effektivt sådant arbete, och deneffektiviteten är oerhört vikfig. Men den kan infe få åstadkommas till prisetav rättssäkerhet eller vad som skulle kunna uppfatfas som ett yrkesförbud - ochdef skulle i själva verket bli resultatet om en yrkesgrupp skulle särbehandlaspå det sätt som propositionen föreslår. Det är också anmärkningsvärt att dettaförslag inte har remitterats till lagrådet. Med denna enkla kommentar vill jag, herr falman, yrkabifall till utskottefs hemsfällan. Qm regeringen kan finna former för omhändertagande avkörkort så aft def kan ske utan det särskilda yrkeshinder som blir aktuellt omnuvarande förslag skulle genomföras, tror jag att alla i utskottet skulleinstämma i def förslaget. AnL 47 PERSTENMARCK (m): Flertalet av de ändringar som föreslås iproposition 1982/83:13 har infe vållat utskottet några som helst problem. Detär egenfiigen bara i precis def hänseende som här diskuteras somutskotfsma-joriteten inte kan fillstyrka regeringens förslag. Det gäller attpolisen skall ges möjlighet att ta ett körkort i förvar. är reglerna sådana - precis som sade -att ett körkort kan omhändertas i avvaktan på ett åferkallelsebeslut bl. a. närföraren gjort sig skyldig till grov vårdslöshet i trafik eller vid uppenbartrattfylleri. Om det inte är uppenbart aft rattfylleri föreligger utan det barafinns misstanke om detta, kan körkortet omhändertas först efter ett s. k.analysbevis. Etf välkänt problem är - vilket också har nämnts här- att körkortshavaren säger sig ha förlorat körkortet när polisen skallverksfälla ett beslut om omhändertagande eller återkallelse. För att komma fillrätta med detta har begärt förslag från regeringen på hur dennaolägenhet skall kunna undanröjas. Och det är defta förslag som vi nu har att taställning till. I proposifionen framgår det klart att avsikten inte är attkörkortshavarens rätt aft köra bil skall upphävas i och med aft körkortet tas iförvar och fram fill att ett eventueUt beslut om omhändertagande fattas. Menpropositionen håller infe riktigt vad den själv lovar. I är det knappast något större problem attinte ha sitt körkort med sig när man kör bil så länge man på något annat sättkan styrka sin identitet. Så långt har propositionen helt rätt. Men detta gäller endast under förutsättning aft man körbil enbart i . Om man t. ex. är yrkesförare och kör bil utomlands,inskränks ens möjligheteratt utöva sitt yrke under den fid som utredningen pågår. Dettaär någonfing som åberopas i ett remissyttrande från länsstyrelsernasorganisafionsnämnd. Man betecknar där förslaget som "en mycket allvarligåtgärd för den enskilde". Man säger vidare: "Speciellt vanskligt ärförslaget eftersom- avfall av misstänkt rattonykterhet utvisar en lägre alkoholkoncenfrafion än0.5 promille. Dessutom kan besked om resultatet av blodanalyser fa längre fidän en fill ." Och man framhåller aft "den enskilde underviss fid fråntas rätten aft köra bil utomlands". Dettaremissvar avgavs visserligen i ett läge när förslaget innebar att man skulleutfärda etf tillfälligt körkort. Men detsamma torde vara fallet, om man intehar något körkort alls. konstaterar därföratt förslaget "blir speciellt betänkligt ur räffssäkerhefsynpunkt närsystemet även drabbar de som har en alkoholkoncentration under 0.5promille".