prot · G60988 · 1982-12-31 00:00:00 — Det vore mycket olyckligt och dessutom mycket kortsiktigt. Det gälleralltså här att med kyla analysera oljeprissänkningarnas betydelse för ekonominlika väl som för energipolitiken och att inte dra några förhastade slutsatserav vad som sker. Kortsiktiga perspektiv har i alltför höggrad präglat inte bara energipolitiken utan också inställningen tillsamhällsekonomin. Och, herr talman, när jag nu kommenterar finansutskottetsbetänkande slår det mig att den politiska situationen när det gällerstatsbudgeten egentligen är absurd. Alla ledamöter av denna kammare vet attutvecklingen för statsbudgeten, som den ser ut , är katastrofal, och ändåförefaller det ännu i denna dag omöjligt, herr talman, att samla majoritet föråtgärder som skulle ge balans i samhällsekonomin och bryta den katastrofalautgiftsspiralen. Men, herr finansminister, socialdemokratin och regeringennalkas obönhörligen sanningens ögonblick. Det växande underskottet äventyrarvår ekonomiska integritet och vårt oberoende, och inflationstrycket ökar på ettmycket olyckligt sätt, inte minst sett i perspektivet av inkomstfördelningen isamhället. Detta kan självfallet inte fortgå. När man ser tillbaka på arbetet i finansutskottet med dethär betänkandet framstår det som om socialdemokraterna och i stortsett är kvar i sina gamla mer polariserade positioner när det gäller deallmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. och har i den gemensamma reservationenslagit fast att den ekonomiska politiken måste bygga på en ideologiskhelhetssyn. Denna helhetssyn måste bottna i en tro på den enskilda människansinitiativförmåga, vilja att ta ansvar och frihet att göra egna val. Grunden måstealltså vara en decentraliserad marknadsekonomi. Det är därför som vi säger ettbestämt nej fill kollektiva löntagarfonder, nu som . I detta sammanhanghar dess bättre också kunnat ansluta sig till målet om endecentralisad marknadsekonomi. Ett annat viktigt inslag i denna politik är principen attmänniskor, oberoende av bostadsort, skall ha så lika villkor som möjligt när det gälleratt ta del i produktionen och i samhällsbyggandet. Det är anmärkningsvärt att den socialdemokratiska regeringen i finansplanen mönstrat ut begreppet regional balans som övergripande mål för den ekonomiska politiken. Det försök till reträtt som den socialdemokratiska majoriteten gör i finansutskot- 12 tet är halvhjärtat, men på sittsätt avslöjande. uppenbarligen lett till att vi nu är eniga om att återinföra målet omregional balans bland de övergripande målen. Då gäller det också att insatsernaför eftersatta regioner i vårt land skall stå i samklang med dessa övergripandemål. har budgetunderskottet ökatstadigt och med en viss logisk oundviklighet i accelererad takt, allteftersomräntorna pä statsskulden blivit allt högre och skillnaden mellan statens utgifteroch dess inkomster blivit allt större. Med en statsskuld på över 400 miljarderkronor blir utvecklingen i den här riktningen självfallet närmast katastrofalom den får fortsätta. Denna stadiga utveckling har haft två undantag. Det förstavar /76. Då hade utvecklingen av budgetunderskottet ett tillfälligt hacknedåt på grund av de stora löneökningarna. Men dessa löneökningar var som vivet en Döbelnsmedicin. De ledde till en allvarlig kostnadskris för den svenskaindustrin och till förlorade marknadsandelar. Jag fick i egenskap avindustriminister kanske mer än någon annan ansvarig politiker erfarakonsekvenserna av denna kostnadsexplosion, som förorsakade den mest massiva ochförödande utslagningsprocess i svenskt näringsliv som vi upplevt . Det andra undantaget var de sparprogram somFälldin-regeringarna lade fram . Det senaste, sompresenterades i budgetpropositionen , utnyttjades till sista droppeni den dåvarande socialdemokratiska oppositionens valpropaganda. Densocialdemokratiska kampanjen mot karensdagarna och indexreglerna förpensionerna t. ex. har vi alla i friskt minne, och den gav sannolikt ocksåutdelning vid höstens val. Det framstår nu klart, i all sin skrämmandenakenhet, att svenska folket fördes bakom ljuset av socialdemokraterna när detgällde landets ekonomiska situation. Men står den socialdemokratiska regeringen mitt uppe isamma verklighet som de icke-socialistiska regeringarna . Ifinansplanen räknar man med att budgetunderskottet för innevarande budgetårkommer att bli . Detta skall jämföras med attbudgetunderskottet för förra budgetåret blev och attriksdagen beräknade att budgetunderskottet för innevarande budgetårskulle bli . Budgetunderskottet tillåts öka med 24 miljarderkronor jämfört med föregående budgetår - en ökning utan jämförelse - och med 16miljarder kronor jämfört med det av tidigare beräknade. Budgetunderskottet 1983/84 anger regeringen till 90,2miljarder kronor. förekommer i pressen andra siffror. Man talar om attdet mer än väl kommer att överstiga hundramiljardersgränsen. Men vi har ju att hålla oss till finansplanens beräkningar, och där görs gällande attregeringen minskat budgetunderskottet med jämfört medinnevarande budgetår. Någon reell minskning av budgetunderskottet föreliggeremellertid inte. Det här är ett illusionsnummer, som är lätt genomskådat.Tvärtom har inga egentliga besparingar skett utöver den sedan flera åretablerade metoden att göra pris- och löneomräkning enligt det s. k. Den ekonomiska politiken, m. rn. Den ekonomiska politiken, m. m. huvudalternafivet, dvs. att myndigheter och verk får 2 %mindre än vad full pris- och löneomräkning skulle ge. Det skenbart minskade underskottet har i stället uppnåttsdels genom det tidigare påvisade kraftigt uppblåsta underskottet förinnevarande budgetår, dels genom ett antal engångsinkomster. De totala statliga utgifterna i budgeten /84 harökat med ca om man jämför med den statsbudget riksdagenfastställde . Bara utgifterna exkl. statsskuldräntor har ökat med ca 27miljarder kronor från 217 fill ca , om man beaktar de ökadeutgifter som döljs genom att posten Beräknat tillkommande utgiftsbehovnettoberäknats. Detta innebär att de totala utgifterna exkl. räntor ökat med ca12,. Detta innebär en synnerligen oroande ökning av statsutgifterna. Riskenär uppenbar att utvecklingen på något sätt har gått den socialdemokratiskaregeringen ur händerna. De senaste signalerna från tyder ocksåpå att beräkningar inom departementet pekar vidare mot en katastrofalutveckling av statsbudgeten . Jag vill på nytt refererafill den siffra som nämns i pressen, där det talas om ett underskott på120 miljarder. Jag vill gärna fråga finansministern om den har någon förankringi de beräkningar som har gjort. lånar vi till en tredjedel av statsbudgetensutgifter - ett skrämmande faktum. Den ekonomiska situationen för kommunerna ärockså alarmerande. Men jag skall inte fördjupa mig i det; kommersenare att å våra vägnar kommentera utvecklingen av den kommunala ekonomin. Vad kan man då göra i den nuvarande situafionen, som jagnu kort beskrivit? anvisar i sin parfimotion besparingar på 21miljarder, men jag skall erkänna att det är temporära insatser som måste följasav andra och bestående för att utvecklingen skall vridas rätt. Enda chansen attåterställa balansen är att bryta automafiken i statsutgifterna. Så sent som vid höstriksdagen återställdesocialdemokraterna i enlighet med ett av sina vallöften den fulla automatikennär det gäller uppräkningen av pensionerna. Finansminister försäkrade migvid en interpellafions-debatt här i kammaren att ATP-pensionärerna skulle fåfull kompensafion fr. o. m, 1984. Jag vill upprepa min fråga från deninterpellationsdebatten: Är det alltjämt en målsättning för regeringen attATP-pensionärerna skall ha full kompensation fr. o. m. 1984, oavsett hur denekonomiska utvecklingen i landet blir? har i sin ekonomisk-politiskamotion lyft fram automafikfrågan. Den har blivit det centrala i vårtbudgetalternativ. Vi har där sagt att en begränsning av en automatiskinflationskompensafion kan ske på flera sätt. En intressant metod kan vara attge full kompensafion endast upp till en viss nivå för prisstegringarna,varefter ingen eller bara begränsad kompensafion ges. En sådan åtgärd får ses irelation till en strävan att hålla nere prisstegringarna och bekämpainflationen, vilket är ett centralt politiskt mål för oss. Så snart inflationen stiger över enviss nivå minskar med en sådan metod de reala utgifterna under vissa anslag.Vid en strikt fillämpning fungerar åtgärden således som en automafisk ocheffektiv stabilisator i budgeten. En likartad metod tillämpades vid marginalskattereformennär det gäller den indexerade skatteskalan. Denna försköts oavsettinflationstakten med ett visst fast krontal som motsvarade ca 5 1/2 %indexreglering. Om en sådan metod som skisseras används för attbegränsa kostnadsökningarna är det enligt vår mening en logisk konsekvens attmotsvarande regler tillämpas vid indexreglering av skatteskalan. Jag villunderstryka detta därför att det har missförståtts i presskommentarerna tillcenterns partimotion. Vid en inflafionstakt som ligger långt över detfastställda taket blir onekligen verkningarna stora vid tillämpningen av denhär metoden. har hävdat att det sociala skyddsnätet måstekonstrueras så, att det ger varje medborgare grundtrygghet. Därför är detsjälvklart att undantag från de här reglerna måste göras för de svagaste gruppernai ett läge med hög inflation. Jag skulle vilja tillägga att om man inte bryterautomatiken äventyras över huvud taget möjhgheterna att bedriva envälfärdspolitik här i samhället, och den trodde jag att ochsocialdemokratin var de främsta tillskyndarna av. Jag har med intresse noterat att vissa allmänna resonemangom automatikfrågan återfinns även i och moderata samlingspartietsekonomisk-politiska motioner. Det är därför med stor tillfredsställelse jagkonstaterar att de tre icke-socialistiska parfiernas ledamöter ifinansutskottet kunnat enas om en skrivning när det gäller att brytaautomafiken, att bryta den katastrofala utgiftsspiralen. Detta blir, som jag ser det, ett styrkebälteför den kommande opposifionspolifiken. I trepartireservationen krävs enhgtyrkandet i centermotionen att regeringen framlägger konkreta förslag för attbegränsa de automatiska kostnadsökningarna i statsbudgeten. Jag vill också här korrigera presskommentarerna, där mansäger att vi på något sätt har glidit undan för socialdemokratin. Dengemensamma reservation som de icke-sociaHstiska partierna har avgivit grundarsig till sina formuleringar på det yrkande som har ställt i sinparfimotion och som socialdemokraterna dess värre inte kunde ansluta sig till. Socialdemokraterna har i finansutskottet - det skallerkännas - haft en välvillig skrivning om centermotionens förslag angåendeautomatiken. Jag vill gärna instämma i den eloge som min företrädare italarstolen gav utskottets nye ordförande, . Symptomafiskt nog ärman dock från socialdemokratisk sida bara beredd att föreslå att regeringenutreder konsekvenserna av automatiken, vilket ju är betydligt mindreförplikfigande än treparfireservationens skrivning. Det skall därför bliväldigt intressant att få lyssna till finansministerns kommentarer pådenna punkt. Egentligen är det inte speciellt förvånande att ävensocialdemokraterna känner oro för automatiken i utgifterna. Närsocialdemokraterna nu har kommit i ansvarig ställning, lär ekonomiskarealiteter alltmer bestämt tvinga Den ekonomiska pol i h ken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. dem att se verkligheten i ögonen. Men kan man nu förväntasig snabba och rejäla tag mot underskotten i statsbudgeten, eftersomuppskattningsvis av har insett såväl faran som vägen ur den?Tyvärr vet vi alla att det inte kommer att gå så lätt. kunde TT meddela att TCO-ordföranden gick till angrepp mot att regeringen hade planer på att skära nerdepartementets utgifter tvärsöver. Enligt honom hade regeringen haftett sammanträde där kalkyler, framtagna inom , visade attbudgetunderskottet kommer att öka kraftigt, om regeringen inte gör något åt deautomafiska kostnadshöjningarna, som styr av statens utgifter. BjörnRosengren varnade för de effekter på sysselsättningen, som en 5-procentignedskärning av statsbudgeten skulle kunna få. Han menade att detta skulle kunnaleda till en rekordsnabb ökning av arbetslösheten. Jag skulle tro att är väl informerad omvad som händer inom regeringen. Men även för den som inte är det, låter detinte osannolikt att sådana här diskussioner förs i regeringen. Att just 5 %diskuteras beror kanske på den hänvisning i centermotionen tillindexregleringen i skatteskalan som jag här nämnde i samband med tekniken förbegränsning av automatiken. Indexregleringen i skatteskalan begränsades till5,. Enligt regeringens bedömning kommer inflationen under innevarande år attbli däröver. sade också i samma intervju att regeringensamtidigt med sina besparingsplaner vill frysa kommunernas och landstingensverksamheter på nuvarande nivå. Enligt strider detta mot vadsocialdemokraterna sade i valrörelsen, då man accepterade att kommunerna ochlandstingen ökade sin verksamhet . avsikt tycksvara att försöka låsa fast socialdemokraterna vid den orealistiska politik degick till val på. Finansminister sade i en omedelbarkommentar till uppgifter att det var helt gripet ur luften attfinansdepartementet begär nedskärningar i den storleksordningen. Men Kjell-OlofFeldt medgav att regeringen liksom finansutskott var orolig över denkraftiga automatik som ligger bakom statsutgifternas ökning. Därför villregeringen gå igenom de möjligheter som finns att begränsa ökningen, sadefinansministern. Jag hoppas att han kan bekräfta detta . agerande är inte unikt. Jag tar upp detsåsom exempel på hur svensk ekonomisk debatt fungerar . Så fort enrealdiskussion kommer i gång, går företrädare för vissa grupper - det må varalöntagarorganisationer, företagargrupper, villaägarorganisationer,hyresgästorganisationer, pensionärsorganistioner eller kommun- ochlandstingsförbund - ut och mycket bestämt slår vakt om sina särintressen. Ochlika snabbt retirerar ofta det apostroferade statsrådet. Frågan är hur länge vi kan låta detta pågå. Eller frågankanske snarare skall ställas: Varför har vi så lätt att slå vakt omsärintressen men så svårt att se och göra något för att klara helheten? Våra tankar som medborgare, individer ochorganisafionsmedlemmar går i vissa väl invanda spår. Det gäller nuatt ta ställning för helheten, för samhällsekonomin i stort. Gamlahandlingsmönster måste offras och vi måste bryta oss ur de gamla vanligatankebanorna, innan vi förmår bryta automafiken i statsutgifterna. Första steget måste vara att bryta det politiska tänkandets ochhandlandets "automatik". Kanske har vi tagit ett första steg ifinansutskottet . Därför,herr talman, är det trots allt med viss förhoppning som jag yrkar bifall tillreservationerna 2, 5, 7, 11, 13, 17, 18 och 21 vid finansutskottets betänkandenr 30. Denekonomiska politiken, m. m. 5 (): Folkpartiethåller fast vid och utvecklar i årets ekonomiska motion strategin för denekonomiska pohfik partiet har fastlagd . Vi säger attden enda realisfiska vägen ut ur den ekonomiska krisen är att arbeta och sparasig ur den. har i Ullstenplanen och , ettliberalt program för industriell förnyelse, ibland också kallat förGöteborgsmanifestet, visat på hur tillväxtkrafterna kan och bör utvecklas. Vivill främja en socialt inriktad marknadsekonomi som ger stor frihet åtkonsumenter och producenter att själva besluta om konsumtion och produktion. Viavvisar alternafivet fill marknadsekonomin, en centralstyrd planekonomi, och viavvisar i konsekvens med detta förslag om kollektiva löntagarfonder. Folkpartiethar i regeringsställning verkat för att återställa konkurrenskraften i svensktnäringsliv som gick förlorad främst genom kostnadsexplosionerna i början ochmitten av . Det har skett genom devalveringar, sänkning avarbetsgivaravgiften, rimligare företagsbeskattning, sänkta marginalskatter,förbättringar av Åmanlagarna, stimulanser till risksparande i industri ochnäringsliv, avbyråkratisering m. m. Vihar också i regeringsställning verkat för att omfattande investeringar hardragits i gång for alternativ energiproduktion och bättre energihushållning,för reparation och ombyggnad av bostäder, förbättrade kommunikationssystem,insatser på forskningens och den tekniska utvecklingens område, för att nämnanågra exempel - och viktiga sådana. Menpå grund av den exceptionellt svåra konjunktur- och strukturkrisen har störresatsningar också gjorts än på arbetsmarknads-pohtikensområde, för att förhindra utslagning, och då särskilt av unga människor, frånarbetsmarknaden. Tillde här fillväxtbefrämjande åtgärderna, herr talman, måste också sparandetkomma. Vi har i ett antal sparpaket fått godkännande av besparingarpå . Vi var på rätt väg. Det senaste budgetåret som viheh själva kunde styra i regeringsställning var 1981/82, det som också talade en del om. I prognoserna för det budgetåret antog regeringen ifinansplanen att underskottet skulle bli 76 miljarder 2 protokoll 1982/83:88 Den ekonomiska politiken, m. m. När vi kunde summerabudgetåret visade det sig att besparingsarbetet hade börjat bita ordentligt. Vihade då fått ett underskott, 8 miljarder lägre än beräknat; det stannadesåledes på . Den här politiken beskrivs ibland av, jag skulle viljasäga illvilliga, socialdemokratiska debattörer som en ensidig besparingslinje.Som framgår av vad jag här har sagt är det helt fel. Det intressanta är att närsocialdemokraterna nu har övertagit regeringsansvaret vill de också ta över vårpolitik när det gäller det här dubbla greppet, att både arbeta och spara sig urkrisen. För vore det bra, om man då också hade kurage att omsätta ordeni praktisk handling, för hifintills har det mest blivit ord i vad gällerbesparingsarbetet. Man har t. o. m. i enlighet med vallöften föregående åromintetgjort besparingar i mångmiljardklassen. Lättsinnet i de luftigavallöftena tillsammans med en kvardröjande internafionell lågkonjunktur skapadedet valutautflöde, som framtvingade chockdevalveringen i oktober förra året.Sammantaget har det här lett till en rekordökning på hela ,eller av våra statsutgifter, och ett budgetunderskott, inte på 76miljarder, som vi hade beräknat, utan nära . Det betyder attmycket av saneringsarbetet i svensk ekonomi måste börja om, men dess värre frånen betydligt besvärligare nivå. Obalansen är ännu större och ännu svårare atthantera. "Sent skall syndaren vakna" är ju ett ordspråksom man lätt tänker på. Jag gjorde det i varje fall när jag via TVfick höra att min efterträdare i , , påregeringens vägnar uttryckte stark oro över automatiken i utgiftsökningarna istatsbudgeten. Jag vet inte hur dåvarande statsministern och jag själv ställde frågan till och andrasocialdemokrater: Hur skall ni klara finansieringen av de utgifter på 10-15miljarder kronor som uppstår i budgeten helt automatiskt utan några nyaåtaganden från statens sida, om ni inte är beredda att göra besparingar i sammastorleksordning? Vi fick aldrig något svar på detta. står finansministerndär med sin tvättade hals. Den bistra sanningen har blivit uppenbar. Men det är sent, herrar och och andra ledamöter avregeringen. Mot bakgrund av oro överutgiftsökningarnas automatik framstår den socialdemokratiska majoritetensskrivning i finansutskottets betänkande nr 30 som litet märklig, tycker jag;mina föregångare här har lovordat den. och kompani inser att det härär ett allvarligt problem, men de har ändå inte orkat samla sig fill något merkraftfullt än att be regeringen redovisa konsekvenserna av automatiken. Jagtycker att det är något av en västgötaklimax. Nej, herr nyblivne ordförandeGadd, det skall nog till en annan handlingskraft, om inte underskottet snabbtskall rusa över 100-miljardersstrecket. Som påpekade är vienligt tidningsuppgifter visst redan förbi det. uttalade en viss förvåning,tyckte jag att det lät som, över att vi i också hade tagit uppresonemanget om automatiken på budgetens utgiftssida. Det är ändå helt bekantför och andra att det här var en av de frågor som jag självdrev väldigt hårt som budgetminister. Vi hade rätt avancerade planer införbudgetarbetet att just "sjösätta" en sådan teknik. Såhär har vi ett gemensamt förflutet, och jag tror att detta är en nödvändigåtgärd om vi skall komma till rätta med den växande obalansen i svensk ekonomi. Mot bakgrund av detta, herr talman, vill jag yrka bifalltill reservation 17, där vi reservanter begär förslag för att begränsa deautomatiska kostnadsökningarna i statsbudgeten och att de konstrueras så attdet sociala skyddsnätet ger varje medborgare en grundtrygghet. Den nya regeringen blev naturligtvis tvungen att genomföraen omedelbar åtstramning, även om det inte framgick av budskapet före valet.Det skedde genom devalveringen på . Under valrörelsen lovades löntagarnasvängrum av socialdemokraterna. I själva verket fick de känna på en svångremsom inte ens hade i sin garderob på ekonomidepartementet när hanvar där. Resulatet av detta blir faktiskt en reallönesänkning på 4-5 %.Anpassningsbördan har därmed ensidigt lagts med stor' tyngd på löntagarna. Dettycker vi i är en felakfig uppläggning av politiken. Åtstramningenmåste bäras av alla och inte så ensidigt av den privata konsumtionen somsocialdemokraterna föreslår. Den offentliga sektorn tar i anspråk, som vi redan harhört, av bruttonationalprodukten. Vi klarar inte av att finansiera mer än50 % med hjälp av skatter och avgifter. Resten blir underskott och måstefinansieras genom lån. Här ligger ett av de allra största problemen införkommande år. Hur skall vi kunna finansiera den offentliga sektorn på ettrimligt sätt? En omprövning av de offentliga utgifternas finansiering behöverinte betyda att de tjänster som är offentligt producerade försvinner. Mendet är viktigt att sambandet mellan individernas förmåner och utgifter stärks.I många fall är det annars svårt att veta om medborgarna värderar tjänsten likahögt som den resursförbrukning som krävs för att producera den. Även finansieringen av de offentligatransfereringssystemen behöver ses över, så att sambandet mellan individernaoch förmåner och utgifter även här förstärks. Konsekvenserna blir annars oacceptablaför samhällsekonomin. Ett exempel på det är ATP-systemet. Vid dess konstruktionanpassades det till en ekonomi med låg inflation och hög tillväxt. 1970-taletsekonomi har, som alla vet, visat upp en helt annan bild. Såvitt nu kan bedömaskommer inte heller att uppvisa en allmän ekonomisk tillväxt av sammastorlek som . Större delen av det resursutrymme som skapas genom1980-talets tillväxt måste, herr talman, dessutom sättas in för investeringarför att man skall komma fill rätta med bytesbalansunderskottet. Det kommeralltså att bli förhållandevis litet kvar för konsumfion. Med nuvaranderegelsystem är detta konsumtionsutrymme redan intecknat, eller t. o. m.överintecknat, genom gjorda åtaganden. Om regelsystemen inte förändras betyderdet att det krävs en fortlöpande anpassning av reallönerna. Att konfinuerligtsänka reallönerna vid en balanserad kostnadsnivå ärförmodligen omöjligt och dessutom knappast önskvärt. Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. Det är först nu som stora gruppermed full ATP-pension börjar nå pensionsåldern. Pensionärsgruppen blir ocksåallt större i förhållande till de yrkesaktiva grupperna. går det fyraförvärvsarbetande på en ATP-pensionär, har siffran sjunkit till treförvärvsarbetande och den fortsätter att sjunka även därefter. Sammanfattningsvis menar vi att finansieringen av flera avde nu existerande försäkringssystemen måste ses över. Det gäller t. ex. sjukförsäkringssystemetoch arbetslöshetsförsäkringssystemet liksom pensionssystemet. Det är därförnödvändigt att regeringen påbörjar en sådan översyn av hur finansieringsproblemetför den offentliga sektorn kan lösas. Därvid måste diskuteras såväl en tänkbarframtida struktur som hur förändringarna skall ske. Om man underlåter att göradetta blir resultatet förödande för just de medborgargrupper som manfrämst vill skydda. Med denna motivering vill jag också yrkabifall till reservationen 18. Som bekant är världsekonomin hårt nedpressad sedan långfid tillbaka.