prot · G60950 · 1982-12-31 00:00:00 — I stället menar vi att solidariteten kräver att def i förstahand är dessa grupper som skall få ett tillskott, sä att deras ekonomiskagrundtrygghet kan hävdas och om möjligt ökas. Jag vill påstå, herr talman, att socialdemokraternasagerande i det här avseendet har inneburit en klar förändring i förhållandetill vad som var fallet när jag i slutet av 1940- och i början på 1950-taletbörjade arbeta inom polifiken och lärde känna olika socialdemokrater. En sak är bra i regeringens proposition, nämligen påslagettill barnfamiljerna, framför allt till flerbarnsfamiljerna. Det tog ju tid försocialdemokraterna att inse att just fierbarnsfamiljerna är i en särskiltutsatt situation. Som förklaring till att socialdemokraterna nu anslutersig.till en förstärkning av barnbidragen till flerbarnsfamiljerna, efter att haröstat emot en sådan när en tidigare regering lade fram förslag härom, angavdet ansvariga statsrådet, om det referat som jag läst är korrekt, atfverkligheten hade sprungit ifatt socialdemokraterna. Det är, herr talman, etf bra exempel på aftsocialdemokraterna inte hur länge som helst kan ställa sig vid sidan avverkligheten. Ni socialdemokrater måste låta er påverkas av verkligheten ocksånär det gäller den ekonomiska politiken i dess helhet. Lät mig återkomma till valrörelsen, eftersomstatsministern så ofta gick tillbaka till denna. Där försökte ni ju hävda, ochdef fanns också tendenser till det från statsministerns sida, att denåtstramning av statens utgiftspolitik som regeringen under min ledninggenomförde var ett utslag av något slags illvilja - att vi använde svångrem närdet var svängrum som svenska folket behövde. Det var ju huvudtemat. Var och en som hade kontakt med verkligheten visste att vi i Sverigeinte kunde fortsätta med att år leva över våra tillgångar, konsumeramera än vad vi tillsammans förmådde producera. Var och en söm hade kontakt medverkligheten visste också atf vi inte kan fortsätta atf öka vår totalakonsumtion, genom ökande budgetunderskott och ökande utländsk upplåning. Manförstod att det inte gick aft låta de offentliga utgifternas andel av Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. BNPfortsätta att öka, när andelen redan är . Man visste också atf vägen atträtta till den samhällsekonomiska balansen genom aft öka det totalaskaftetrycket är framkomlig, eftersom vi har ett totalt skattetrycksom överstiger av våra totala inkomster. Vi visste också att med det beroende som sedanlänge har haft, på grund av omfattande utrikeshandel, var det intemöjligt att föra en isolerad ekonomisk politik. Det var därför som vi inriktadevår ekonomiska politik på en anpassning fill denna verklighet, en ekonomiskpolitik som innebar att vi också måste minska de offentliga utgifterna och intelägga hela bördan för anpassningen på löntagarna och de yrkesverksamma. Def vardärför vi inriktade oss pä atf stimulera sparande, produktiva satsningar ochinvesteringar, och def var därför som vi inriktade politiken pä atf ändraskattesystemet, så atf arbetsvilja och inifiafiv skulle stimuleras. Det varockså därför som vi bedrev en aktiv kamp mot inflationen. Vi visste att vägentill balans var lång, men det fanns flera tecken på att vi var på rätt väg. Vifick också internationella erkännanden för detta. Det var denna ekonomiska polifik som ni socialdemokraterbekämpade i valrörelsen genom att bortse ifrån eller springa ifrånverkligheten. Och def finns också inslag av detta här . Jag hördestatsministern säga atf arbetslösheten har sjunkit, trots att deninternationella konjunkturen infe kunde ge anledning till defta, och aft defhär var den socialdemokratiska regeringens förtjänst. Men detta är ju, ,återigenatt vara vid sidan av verkligheten. , när ni tillträdde,var arbetslösheten alls icke 176 000. redovisades ju i offentligstatistik att arbetslösheten var i runt tal 127 000. Däremot var den 176 000 iseptember. All verklighet måste ju säga också en nybliven regeringschef attdenna nedgång i arbetslösheten, , inte kan vararesultatet av den politik som han och hans nya regering kommer att bedriva. Denär naturligtvis resultatet av den arbetslöshetsbekämpande politik som dentidigare regeringen hade bedrivit, och av de extrainsatser som vi hade ställttill förfogande för - med besked att omdef krävdes skulle AMS fä ytterligare medel för vinterhalvåret också. Det var bra att tog upp detta exempel här ikammaren, sä att jag fick tillfälle att rätta till det. Det är inte säkertaffdet ute i landet, om man där sprider samma budskap, finns människor som hartillgång till offentlig statistik så att de kan korrigera honom då. Jag vet infe, herr talman, hur jag försöktefå socialdemokraterna att ge besked om vad ni skulle göra för atf klarabudgetunderskottet när ni avvisade besparingsåtgärder. Det har ju varit temathär också -man avvisar besparingsåtgärder under hänvisning till att deskulle vara ett hot mot social rättvisa osv. Jag påminde er om att om man inställningen kommer budgetunderskottet att stiga med 10-15 miljarder. bara viftade bort problemet. Det gällde ju att kunna tala för svängrum ivalrörelsen, och då var naturligtvis de här frågorna alltför besvärande attägna sig åt. Men har verkligheten av allt att döma hunnit i kapp erockså på dét här området. prognos om ett underskott på 94miljarder kan ni givetvis inte vifta bort. Ni själva hade naturligtvis haft det betydligt enklare om ni tagit hänsyn till verkligheten under era år i opposition och undervalrörelsen. Men det är inte det viktigaste - att ni skulle ha haft detenklare.i dag. Det viktigaste är att om ni hade tagit denna hänsyn,såskullesvenskafolket hastätt inför en lättare uppgift än som faktisktär fallet. Flera tecken tyder på atf socialdemokraterna är på väg aftåtervända till den centralistiska politik som man drev ochunder . Även om det finns krafter inom socialdemokratin somställer upp för decentraliseringens och smäskalighefens principer, så är detcentraliseringens idéer som vägleder dagens ledande socialdemokrater.Detaljreglering av statsbidrag till kommunerna och centralisering avutredningar till är exempel på hur man snabbt återvänder tillden medvetna koncentration av makt till kanslihuset som socialdemokraterna varpå väg att bygga upp . Men, herr talman, svenska folket kommer att finna attdagens problem inte löses med en socialistisk politik, där det offentliga faröver alltmer av resurser och ansvar, där kollektiva löntagarfonder successivtersätter vår socialt och miljömässigt reglerade marknadsekonomi, och där makteni snabb takt centraliseras i kanslihuset med tendenser till korporafivism isläptåg. För del kommer vi att fortsätta en verklighetsnärapolitik. Och självfallet måste vi ta hänsyn till den nya verklighet som densocialdemokratiska regeringens devalvering har skapat. Även om den hade varitmöjlig att undvika så finns den där, och vi måste ta hänsyn till den. Vår inriktning blir också i fortsättningen en politik därden ekonomiska balansen återställs genom att de offentliga utgiftsökningarnadämpas, som de ekonomiskt svaga grupperna skyddas. Vi har i praktiskhandling visat att det är möjligt att föra en sådan politik med en hög grad avfördelningspolitik. Det gäller en polifik där hushållning sker med naturresurserna,en politik där näringslivet inom miljömässiga och sociala ramar fritt fårutvecklas och tävla, en politik där människor far personligt ansvar och somfria individer i samverkan sfimuleras fill frivilliga insatser utan hinder frånbyråkrafi och korporafivism. Det, herr talman, blir inriktningen av politikhär i och ute i landet. Upphävande av beslutet otn karensdagar, m. m. AnL 47 OLAULLSTEN (fp): Jag lyssnade länge, noga och tålmodigt på vadstatsministern hade att säga. Det var som vanligt ett väl genomfört och vackertskrivet anförande. Vilket mandat fick vi av väljarna, frågade sigsjälv och gav ett föga sanningsenligt svar. Får jag hjälpa att kommaihåg vad det var för mandat som ni begärde av väljarna, vad det var för ettmandat som ni Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. fick ochpå vilket sätt ni nu förvalfar det mandatet? Ni begärde och fick ett mandat att trygga reallönerna. Detförvaltar ni genom atf sänka dem . Ni fick ett mandat aft sätta stopp förinflafionen. Det förvalfar ni genom att fördubbla inflationen. Ni fick ettmandat aft slå vakt om barnfamiljerna. Det förvaltar ni genom aft ökabarnfamiljernas levnadsomkostnader med 4 000 ä . Ni begärde ochfick ett mandat atf slå vakt om pensionärerna. Def förvalfar ni genom att lurapensionärerna på priskompensation. Ni begärde och fick ett mandat aft sefill atf budgetunderskottet skulle sänkas." Det förvaltar ni genom atf ökabudgetunderskottet med . Ni begärde och fick ett mandat atfi största allmänhet sätta stopp för mittenregeringens åtstramningspolifik ochfå ordning på ekonomin. Def förvaltar ni genom en hårdare åtstramningspolifik ännågonsin fidigare och med hjälp av en devalveringspolitik som har alla utsikteratt misslyckas. Många sade i valrörelsen, när solen sken som varmast överde socialdemokratiska valmötena, att anfingen måste socialdemokraterna, omolyckan skulle vara framme och de vinner valet, slå världsrekord i sviknavallöften, eller också kommer de atf föra ekonomi in i ett veritabeltkaos. Det var så att säga att välja för de insiktsfulla mellan pest och kolera.Vad vi nu upplever är bäde pest och kolera - både svek och kaos. Det var nu regeringen skulle visa att den kunde regera. Nuskulle def vara slut på långbänkar och parlamentariskt prassel. skulle ocksåde berömda fyra löftena infrias och momsen höjas . Men ännu i talandestund vet vi infe om regeringen får igenom sina heliga förslag. Den stora, starka, socialdemokratiska regeringen dinglarsom en julgranspepparkaka i vpk:s röda silkessnöre. Kan man infe förmå vpk aft på def ena eller andra sättetsvika j-wa löften till sina väljare aft inte höja momsen, tvingassocialdemokraterna aft fullborda sin svekliga framfart. Då blir det ingenfing av med de utlovade förbättringarna isjuk- och arbetslöshetsförsäkringen och inga nya pengar till kommunerna.Pensionärerna får finna sig i atf en organisation som kallar sig PRO sålt bort4 % priskompensation, utan att de får någon förbättring i värdesäkringen. Hela lagret av färggranna och löftesbemängda valaffischerhamnar på sopbacken. Det är, herr falman, inte någon vacker gran vi ser. Grenefter gren barrar betänkligt, trots att granen är nästan alldeles nyhuggen. Vad vi bevittnar visar tydligare än någonfing annat attregeringen saknat ett hållbart alternativ till den ekonomiskapolifik som var med att föra i mittenregeringen. Vad värre är, nu försöker regeringen rädda sig kvar ikanslihuset genom atf bita huvudet av skammen när det gäller voteringsordningeni . Tvärtemot sina egna länge och med kraft hävdade principer hotarman nu öppet med att rösta fram kommunisternas förslag som motförslag för attdärmed tvinga oss andra att lägga ned våra röster. Så långt har def gått, att det är tillkommunisterna vi måste ställa vårt hopp atf den majoritet hos riksdag och folksom säger nej till momseninte skall bli bortspelad av en maktfullkomlig socialdemokratisk regering. Det vore en seger för den politiska anständigheten omregeringen förlorade detta ynkliga spel. Men framför allt vore det en seger förSveriges ekonomi. Aft höja skatten för atf slippa besparingar är nämligen enmycket dålig politik. Underskotten är i sig ett bevis för att medborgarna intevill eller inte kan betala för de utgifter vi redan tagit på oss. Att då höjamoms och andra skatter, inte för aft betala av underskotten utan för att ökautgifterna ännu mer, är inte bara atf kringgå problemen, def är att svårtförvärra dem. Det är också alldeles klart att de besparingar regeringeninte har mod atf göra nu kommer den att tvingas fill längre fram. De ingrepp istatsbudgeten man då behöver göra kommer att få tidigare besparingspaket atf tesig som kamerala futtighefer. Tror regeringen att den kan slippa undan helt ochhållet, måste den förlita sig på en snabbare tillväxt i ekonomin än någonseriös bedömare tror är möjlig. Förmodligen inser regeringen också själv atfdet är så. Det är infe insikterna om def ekonomiska allvaret det är fel pä.Felet är atf man saknar mod atf föra den polifik dessa insikter kräver. Det verkarsom om all den tuffhet socialdemokratin var mäktig gick ät i den karskavalrörelsen. återstår bara en härva av svikna löften och förvirradeekonomiska ingrepp. Till de insikter jag tror att socialdemokraterna har mensom de tycks vilja göra allt för atf förtränga hör att varunika i etf historiskt perspektiv. Då var alla fördelar på sida.Väridshandeln växte och hade stort behov av svenska exportprodukter.Energipriserna var jämna och låga. För våra viktigaste industrigrenar var denästan försumbara. Vårt teknologiska försprång höll fortfarande i sig.Tillväxten i ekonomin var jämn och relafivt hög. Det var gott om jobb, men ontom arbetskraft. Det var, för att anknyta fill det hade att säga,ordning på den svenska ekonomin på , som i all sinblygsamhet kallar den socialdemokratiska epoken. Hur skulle det vara, , med litet ödmjukhet? Hurskulle def vara om internationalisten viskade i den svenskaregeringschefens öra att det fakfiskt infe bara var förtjänst attSverige hade det så bra - kanske infe ens de svenskasocialdemokraternas? Kanske är orsaken fill aft vi då hade lägre underskott istatens budget, och kanske inget underskott alls i vår bytesbalans, en heltannan än den själv orerade om i sitt anförande. innebar ett helt nyft slags verklighet - dockinfe, som försöker få oss atf tro, därför att vi då fickicke-socialistiska regeringar i , utan därför aft den internationellatillväxten över lag sjönk, världshandeln stagnerade och inflationen ocharbetslösheten steg dramatiskt. Svåra strukturproblem drabbade just debasindustrier som länge varit de viktigaste bidragsgivarna till def svenska välståndet.En viktig orsak var de båda oljeprischockerna, som inom loppet av ett halvtdecennium Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. 6 protokoll 1982/83:50-51 Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. skapade enhelt annan ekonomisk världsordning. Inte den bättre världsordning som vi drömtom och arbetat för, utan en sämre och nästan kaotisk. Till bilden hör också viktiga sociala förändringar.Människorna känner oro inför framfiden. Misstron mellan länderna växer,och i kapp med den ökar kapprustningarna. I stället för att bU ettutvecklingsårfionde för de fatfiga länderna, har 1970-falef blivit ett desvikna förhoppningarnas årfionde. I stället för ett årfionde av fördjupadekonomiskt samarbete mellan länder med olika utvecklingsgrad och politisktsystem, har vi fått uppleva farliga tendenser fill isolationism, protektionism,sammanbrott i det internationella valutasystemet och ökande politiskaspänningar. Olika länder har på grund av varierande politiskinriktning och tradition försökt möte de här problemen på olika sätt. Redandetta har i sig gjort def besvärligare att komma fill rätta med svårigheterna.1 satsade vi på att problemen var tillfälliga, att det handlade om envisserligen ovanligt djup men ändå överkomlig konjunktursvacka. Med den s. k.överbryggningspolitiken som rättesnöre försökte vi låna oss ur krisen. I konservativt styrda länder som och tror manpä teorin att det är den stora penningmängden som är roten till problemen.Resultatet har blivit en åtstramning som infe stått 30-talspolitiken efter ifråga om social brutalitet. I andra länder har man sökt lösningen i en mercentral planering och administrafiv styrning av ekonomin. Bådapatenfmedicinerna har visat sig vara lika verkningslösa. Tillväxten haruteblivit, budgetunderskotten har växt och arbetslösheten har ökat dramatiskt. Med facit i hand tvingas vi erkännaöverbryggningspolifikens svagheter. Det gladde mig att höra atf även gör det. Vi byggde så att säga en bro med bara ett landfäste. På denandra sidan fanns inte den uppgång i konjunkturen som vi trodde oss kunna hakapå. Vi lånade fill en stor investering i fortsatt hög sysselsättning ochoförändrad välfärd. Men den tillväxt vi vant oss att lita till kom aldrigtillbaka, varken hos oss eller i omvärlden. Däremot har underskotfen fortsattatt växa, både hos oss och i andra länder. Både socialdemokraterna och vi andra får ta på ossansvaret för en del av det som varit. Både vi och de har förklaringar. Viförstod inte hur djup krisen var när överbryggningspolitiken inleddes, och vikunde inte veta att den skulle fördjupas på nytt . fårdock socialdemokraterna ensamma bära skulden för aft man ännu inte vill insevad denna svåra ekonomiska situafion kräver. Vad som behövs är en politik som präglas avanpassningsförmåga och flexibilitet. Vi kan inte ensidigt spara oss ur krisen.Lika litet kan vi ensidigt expandera oss ur den. Vi måste spara och arbeta. Hurogärna vi än vill erkänna det kan Sverige.inte styra den ekonomiskautvecklingen. Vi måste inse att utvecklingen ute i världen är styrande ocksåför oss. Det råder, herr talman, storm på ekonomins världshav. Skall vi inte gåunder i vågorna, måste vi ha en strategi för överlevnad. Def fanns anvisningarför en sådan i den socialdemokratiska krisgruppens analyser, men de saknas dessvärre nästan helt i den socialdemokrafiska regeringens praktiska polifik. har aldrig accepterat tanken att krisen skullekräva att vi nedrustade den svenska välfärdspolitiken. Vår politik gär ut påatt försöka rädda välfärden. Det handlar inte om att överge den aktivafördelningspolitiken. I stället handlar det om att göra den effektivare genomatt koncentrera de resurser vi har fill dem som har de största behoven.Dessutom är det nödvändigt att vi koncentrerar mer av polifisk fantasi ochpolifisk energi på de resursskapande åtgärderna, annars finns det till sistkanske ingenfing annat kvar atf fördela än underskotten. Det handlar inte heller om aft överge den aktivaarbetsmarknadspolifiken. Men tror vi att resurserna för denna och för andraangelägna sociala ändamål är oändliga, får vi ingenting över för de produktivasatsningar som skall skapa de varaktiga jobben. Kalhuggning går för sig, om mansörjer för återväxten. Glömmer man det, blir rikedomen kortvarig. Efter denblir förfallet ofrånkomligt. är en biandekonomi. Det är den som gjort oss rika.Motorn i vår ekonomi och den ekonomiska grunden för vårt välstånd är densocialt inriktade marknadsekonomin. Def är därför def är viktigt att bevara ochförstärka marknadsekonomin. Def gör man inte med hot om kollektivalöntagarfonder, genom att fördyra företagens kapitalförsörjning medutdelningsskaff och försämrade villkor för akfiesparandet. 1 regeringsställningtog vi viktiga steg mot en bättre fungerande arbetsmarknad och en friare ochmera dynamisk kapitalmarknad. raseras allt detta. Den svenska biandekonomin har orkat bära en stor offenfligsektor. Så länge denna växte i takt med den marknadsstyrda delen av ekonomingjorde den till ett bättre land att leva i för alla.Fördelningspolitiken var i sig resursskapande. växer de offentliga utgifterna nästan dubbelt såsnabbt som bruttonationalprodukten. Regeringen tycks ändå vara totalt likgiltiginför de fill sist helt ohanterliga konsekvenser detta för med sig. Också pådet här området tog vi viktiga steg i regeringen.Budgetunderskotten var på väg att krympa. växer de i stället. Def betyder att vi fortsätter att förbruka mer än viskapar. Resurserna som skulle behövas för investeringar används föröverkonsumtion . Som en av ekonomer, , skrevi en arfikel är detta inte bara ett ekonomiskt problem utan ocksåett moraliskt. Ytterst innebär det nämligen aft medborgarna inte är beredda atfbetala för de utgifter som deras valda ombud i röstar för. Det är redan klarlagt att regeringen infe har majoritet iriksdagen för den momshöjning man nu försöker trumfa igenom. Och jag hållerhelt med när han säger atf den alldeles säkert inte hellerhar majoritet ute i samhället. Qch bara i en mycket formell mening har den stödens hos de egna väljarna för en utgiftspolitik som spränger allaunderskotts-ramar. Hade man i valrörelsen vågat preseritera notan inte bara förde berömda fyra löftena utan för hela löftespolitiken, hade människorna säkertsagt nej. Men man satsade medvetet pä att folk infe skulle förstå att det ändå Upphävande av beslutet orn karettsdagar, m. m. Upphävande av beslutet om karensdagar, m. m. till sistfinns ett samband mellan förmåner och kostnader. Det är djupt oärligt att göraså. Ett ärligt besked till svenska folket är att vi måstespara - men inte bara genom att låta parterna på arbetsmarknaden göra helajobbet och acceptera kraftiga försämringar av de enskilda människornasarbetsinkomster. Vi politiker måste ta vår del av ansvaret också och föreslåbegränsningar i de utgifter som vi kan påverka. Vi kan göra det genom att begränsa automatiken iutgiftsökningarna, genom atf effektivisera statsförvaltningen och begränsabyråkratin, genom att minska bidragsgivningen till kommunerna, genom attutvidga avgiftsfinansieringen av offentliga tjänster och genom att minska destora sociala transfereringarna. För är kampen mot infiafionen en annan viktighörnsten i en framgångsrik ekonomisk strategi. Vi visade i regeringställning attden kampen kunde vinnas. halverades inflafionen iSverige. fördubblas den i stället. Def är fråga om en engångsinflation, får vi veta avregeringen-def är dess försvar. Men def är nog ingen som tror på det längre.Regeringens devalveringspolifik kan lyckas under tre mycket viktigaförutsättningar. För det första får ingen stor grupp kräva full kompensation.Löntagarna måste acceptera en kraffig reallönesänkning. För def andra måsteregeringen föra en som det heter stram finanspolitik, dvs. minskabudgetunderskottet i stället för aft öka det. För def tredje måstevärldskonjunkfuren vända uppåt, efterfrågan på de svenska varorna öka och vårakonkurrenter avstå från motåtgärder i form av olika slags handelshinder. Def är möjligt aft avtalsrörelsen går hyggligt.Parterna har ju visat en berömvärd lojalitet i sina uttalanden hitfills. Menvad är def som säger aft deras tålamod håller i sig? har de varitutsatta för en inflafionstakt på 12 ä 15 %-förhoppningsfullt beräknat-och enreallönesänkningpå4ä5 %. Några resultat i form av ökad sysselsättning har manförmodligen inte sett till. Förmodligen har nya kommunalskaftehöjningarantingen genomförts eller aviserats. Inom de branscher som kan dra nytta avdevalveringen via etf bättre kostnadsläge har man säkert haft en betydandelöneglidning. Vad är def som säger aft de stora löntagarkollektiven i det lägetfortsätter att finna sig i sänkta eller möjligen oförändrade reallöner? Vi vetatf detta måste vara en förutsättning, om devalveringspolifiken skall lyckas. Den andra viktiga förutsättningen är som sagt en stramfinanspolitik. Den förutsättningen kommer inte att uppfyllas-det vet vi nu.Redan under detta budgetår kommer vi att få uppleva att underskottet stiger upptill . Kanske kan regeringen genom diverse bokföringstricksse till att den första egna budgeten inte redovisar en alltför kraftig ökningdärutöver. Det hjälper i så fall föga. Underskotten får över huvud taget inteöka. De måste ner. Bara räntorna på den nuvarande upplåningen kostar dubbelt såmycket som def vi får in på den statliga inkomstskatten under etf år. Attkombinera en devalvering med den finanspolitiska släpphänthef som vi nubeskådar är att bädda för etf misslyckande. I det här läget räcker det inte aft hoppas påaft världsmarknaden skall klara den tredje förutsättningen, dvs. en ökandeefterfrågan på svenska varor. Vi hade redan före rekorddevalveringen ettrelativt hyggligt kostnadsläge för svenska industriprodukter. Devalveringen harskapat en tillfällig, ytterligare förbättring. Men med andra åtgärder harregeringen sett fill att marknaden fungerar sämre. Vi får nu sannolikt intealls den överfiytfning av resurser till den konkurrensutsatta sektorn som varmålet för den förra regeringens politik. Resultatet riskerar då aft blisnabbare inflation, men ingen produktionsökning. På några punkter har vi kunnat biträda regeringensförslag.