prot · G609145 · 1982-12-31 00:00:00 — "Mjukvaruinvesteringar", som också AndersHögmark var inne på, har tidigare inte kunnat stödjas men kan det numera.Behoven på de områdena är stora, inte minst om vi skall kunna exportera oss urkrisen och om vi skall ha en slagkraftig och konkurrenskraftig industri.Behoven av medel kommer därför att bli större framöver. Vi får inte äventyra eneventuell industriell expansion inom stödområdena genom att inte hatillräckliga medel. I reservation 11 föreslår att anslaget tillRegionalpolitiskt stöd: Regionala utvecklingsinsatser höjs med ca 14 milj. kr.Det låter ju bra, men det skulle i så fall ske på bekostnad av anslaget tillbidrag och lån. Jag har redan anfört skälen emot att nu införa generellastödåtgärder i stället för selektiva. Jag kan väl tillägga att även omgenerella insatser på skatte-, avgifts- och taxeområdena skulle ge ett växandekonkurrenskraftigt näringsliv inom stödområdena, är den typen av insatseremellerfid mycket långsammare till sin karaktär och ger inte resultat på kortsikt. Jag tror inte heller att de i längden skulle bli billigare. Som jag tidigare påpekat, är det nu vi har de storaproblemen som kräver sådana insatser att det blir snabba resultat. Selektivamedel måste därför finnas kvar och snarare förbättras än avvecklas. F. ö. kommer den regionalpolitiska utredningen att studerade här frågorna, precis som jag tidigare nämnt, och därför får vi anledning attåterkomma just när det gäller de här problemen. Så till vpk:s reservation nr 18 beträffande Åtgärdsprogramför . Utskottet håller med om att arbetsmarknaden i länet inteär problemfri, och det finns säkert anledning för länet att mera ingåendestudera och diskutera den. Ändå är förutsättningarna här helt andra än i övrigalän. det ärobalans här, vilket ord skall man då använda för problemen i stödområdena? I reservationen tar man också upp skatteskillnadernamellan länets kommuner. Det är nog riktigt att det finns skillnader, men om vijämför med andra län, ser vi att inte är det i man har de högstasammantagna skatterna. Det sägs också att industrin är för liten i länet och attden bör öka, men man påpekar att det inte får ske pä bekostnad avsysselsättningen i övriga län. I när varken industrin eller den offentliga sektorntotalt sett väntas öka i landet måste ju en ökning i ske påbekostnad av det övriga landet, där ändå problemen är av en helt annanomfattning. Behovet av ett samlat grepp över energifrågorna är vi heltöverens om. I många län har man redan insett detta, och tillsammans harkommuner, landsting, länsstyrelse och andra organ samarbetat och utarbetatenergiprogram. Dessutom ingår det väl, såvitt jag vet, i länsstyrelsensuppdrag att jobba fram energiprogram. Det skulle förvåna mig mycket, om maninte har tagit samma grepp också i . a. av de här skälen kanutskottet inte biträda vpk:s reservation. Som jag har konstaterat får kammarenanledning att när den regionalpohtiska utredningen är klar och det föreliggeren proposition mera ingående diskutera hur vi skall angripa de regionalaobalanserna i landet. Eftersom jag har förmånen att delta i arbetet i denregionalpolitiska utredningen ser jag fram emot fortsatta diskussioner. 18JÖRN (vpk) replik: Jag har en känsla av att vår reservation rörande litet felaktigt. Hon är merarädd för konsekvenserna av den än vad som är berättigat. Det tror jagsammanhänger med att hon som norrlänning är van att se regionalpolifik och regionalaproblem som en angelägenhet i huvudsak för stödområdena, medan det nu för tidenfinns allt större anledning att betrakta regionalpolitiken i ett vidareperspektiv. De regionala kriserna sprider sig nämligen och är nu intebegränsade till stödområdena. Det kan komma att bli fruktansvärda problemexempelvis i Bergslagsområdet, som kanske är den mest akut drabbade storaregionen utanför det egentliga stödområdet. Där kan situationen väntas blivärre än vad den är i de värst ansatta delarna av stödområdena. Vi kan fåse ganska många scenerier pä den här fronten som vi måste förbereda oss på. Vad som är viktigt att komma ihåg är också att enekonomisk utveckling som skapar regionala obalanser i sin ena ände skaparproblem av skogslänstyp- och de är naturligtvis vanligen de svåraste ochkvalitativt mest djupgående, det är vi helt på det klara med - men också i sinandra ände, där expansionen i det tidigare skedet var väldigt stark, en typ avobalans som är av ett delvis annat slag, har en annan innebörd och en annankvalitet än i stödområdena. Det är sådana fenomen som att den snabba tillväxtenhar skapat en kraftig social segregering, dåligt fungerande regioner, entendens tillavindustrialisering i storstäderna, som man på något sätt måsteplanmässigt kompensera. Det är nämligen inte bara stödområdena som har lidit avden nationella obalansen, utan det har också storstadsregionerna gjort. Dettavisar sig i synnerhet när -1, ex. i de två stora varvsstäderna - en av degrundläggande industriella branscherna brakar samman. Då framträder detta. har försummat dessa problem, och inte har riktig blick för denna typav storstadsproblem, beror mycket på att under de stora, gyllene tiderna fannsdet, tyvärr, frän socialdemokratins sida inom arbetarrörelsen en alltför naivtilltro till att det privata näringslivets expansion, den kapitalistiska expansionen,sörjde för ett automatiskt välstånd. Man såg inte denna problematik, som demänniskor i storstäderna har fått känna på, som har bott i områden som Tenstaeller . Jag har själv bott i , så jag har sett dennaproblematik på nära häll. Den har också sitt berättigande, och den hör väl ändånärmast samman med arbetsmarknadsutskottet. Jag vill först beklaga att jag inte kundevara med frän debattens början, men det beror på att jag satt iregeringssammanträde . har tagit upp industriverkets organisation,och i likhet med hoppas jag att finns på platshär i när vi diskuterar SIND-propositionen. Centernsagerande i den frågan bör verkligen tas fram i dagsljuset, och det hoppas jagatt vi får tillfälle att göra då. Många som diskuterar regionalpolitik glömmeralltför lätt hur den regionalpolitiska utvecklingen verkligen gestaltade sigunder . Man uppvisar ofta en bristande insikt om sambandet mellan enpositiv utveckling i samhällsekonomin och i regionalpolitiken, om våramöjligheter att nå målen. Låt mig inleda med de regionalpolitiska målen. Det harantytts att regeringen velat sänka ambitionerna, ändra de regionalpolitiskamålen. Därför är det angeläget för mig att slå fast att sådanaresonemang saknar all grund. Regeringens uppfattning är helt klar: deregionalpolitiska målen ligger fast. Regionalpolitikens uppgift är att främja enbalanserad utveckling i landets alla delar. De tre välfärdsfaktorerna arbete,service och god miljö skall vara tillgängliga för alla människor i vårt land. Dessa mål lades fast av den socialdemokratiska regeringen1972. Någon anledning att ändra dem har den nuvarande regeringen inte funnit.Regeringen har inte ens funderat på att sänka några ambitioner. Diskussionenhar i stället gällt att effektivisera regionalpolitiken för att nå målen. Det finns inte heller något utrymme att göra en omprövningav målen mot bakgrund av den regionalpolitiska utvecklingen ,ty verkligheten är att den positiva utveckling som påbörjades under densocialdemokratiska regeringen i början av årtiondet vändes till en negativutveckling senare hälft. Den kraftiga utflyttningen från skogslänen under1960-talet kunde vändas till en inflyttning tillskogslänen. Den allmänna tillväxten var betydande i skogslänen. som1970 stod för av sysselsättningen i landet, fick under perioden 1970-1975inte , dvs. mer än en fjärdedel, av sysselsättningsökningen. Överhälften -- av den samlade ökningen av industrisysselsättningen i landetunder gick till just skogslänen. Det betydde över 21 000 nyajobb-en ökning med av dessa läns totala industrisysselsättning. Enkraftig utbyggnad av kommunernas och landstingens verksamhet gav arbetstillfällen,service och omvårdnad. a. beroende på de stora resursöverföringarna viaskatteutjämningssystemet blev tillväxten i skogslänen lika stark som i detövriga landet. Vi kunde första år uppleva att stagnationvändes till utveckling. Men utvecklingen bröts på nytt. 1977 kom det första i enrad svära är för ekonomi - men också för regionalpolitiken. Denekonomiska tillväxten avtog, industrisysselsättningen stagnerade,industriinvesteringarna sjönk. 160 000 jobb i svensk industri försvann mellan1975 och 1982. Arbetslösheten sköt i höjden. Hela landet drabbades, men värst drabbades skogslänen.Nettoinflyttningen vändes på nytt till utflyttning. Ökningen avindustrisysselsättningen vändes på nytt till en minskning. Under perioden1977-1980 - dvs. under år i kanslihuset - försvann över 13 000industrijobb i dessa län. Och minskningen har fortsatt - under åren 1980-1982försvann hela 15 000 industrijobb i skogslänen. Utvecklingsplaner vändes pånytt till varsel och nedläggningshot. Optimism och framtidstro vändes pä nytttill pessimism och oro. Utveckling vändes på nytt till stagnation ochtillbakagång. Det är angeläget, herr talman, att ha denna bild klar försig när vi diskuterar regionalpolitiken. Denna bild tillbakavisar påeffektivaste tänkbara sätt alla påståenden om att den tidigaresocialdemokratiska regeringspolitiken inte innebar en aktiv regionalpolitik,liksom den tillbakavisar försöken att beskriva de borgerliga regeringsåren somgynnsamma för skogslänen, glesbygden och den regionala balansen i allmänhet. Det är mot bakgrund av denna bestämda vilja att hålla fastvid de regionalpolitiska målen och mot bakgrund av den mycket besvärligasituation som de utsatta regionerna möter som regeringen har tagit itumed regionalpolitiken. Vi har gjort det i medvetande om att våra möjligheter attnärma oss de regionalpolitiska målen är beroende av två faktorer. För det första: Det fordras en positiv utveckling i svenskekonomi, i svensk industri, som stärker den totala sysselsättningen i landet. För det andra: Det fordras en effektiv regionalpolitik,anpassad till de verkliga förhållandena i landet och i de utsatta regionerna,med regionalpolitiska instrument anpassade till dagens och morgondagenssituation. Den första punkten berör sambandet mellan den regionalabalansen och den ekonomiska och industriella utvecklingen. Den utgör en avflera utgångspunkter för en radikal omläggning av den ekonomiska politiken, av industripolitiken.Målet är att sätta fart på hjulen i industrin, öka kapacitetsutnyttjandet,produktionen, investeringarna och sysselsättningen. Jag vill helt kort beröradetta. Grunden för denna omläggning av politiken lades meddevalveringen, som i stor utsträckning var en industripolitisk åtgärd. Vibörjar nu också se de första resultaten: Industriproduktionen börjar öka efterår av stagnation och fillbakagäng. Exporten ökar, vi tar nya marknadsandelar.Antalet varsel i industrin har minskat. Satsningarna på teknisk forskning ochutveckling har ökat. Tecken tyder också på att den långvariga minskningen iindustrisysselsättningen har upphört och att en vändning kan väntas. Även om farorna på intet sätt är avvärjda - jag vill gärnastryka under detta - kan vi glädjas åt att vissa tecken pekar i rätt riktning.Det ger anledning till en viss försiktig optimism för utvecklingen i landet ochen behärskad optimism också vad gäller möjligheterna att påverka den regionalabalansen. En positiv utveckling i industrin i stort utgör, som jag ser det, enförutsättning för att man skall kunna driva en effektiv och framgångsrikregionalpolitik. Utan en ekonomi i balans, utan en industri i utveckling,kommer inte regionalpolitiken att spela den avgörande roll som vi alla vill attden skall spela. Jämsides med denna omläggning av den ekonomiska politikenläggs nu industripolitiken om. Det handlar om att prioritera de offensivainsatserna och föra en industripolitik för förnyelse och utveckling av vårindustri. Där ingår investeringsprogrammets satsningar på energi,kommunikationer, byggandet samt gruv- och mineralindustrin, för att nämna någradelar. Där ingår att utnyttja den offentliga sektorn som motor för industrin, attsatsa på teknisk forskning och utveckling, att satsa på det utvecklingsbarainom våra basnäringar och att satsa pä de små företagen med nya idéer, nyaprodukter och ny teknik. Regeringen samlar nu dessa åtgärder till ettomfattande program för förnyelse och utveckling av svensk industri, ett programsom kommer att läggas fram för i början av nästa är. Det är min övertygelse att en politik som prioriterarindustrin på detta sätt också lägger grunden för en positiv regionalutveckling. Sambandet mellan den regionala balansen och utvecklingen i svenskindustri och ekonomi är, som jag ser det, mycket stor. Den andra punkten som är avgörande för våra möjligheteratt närma oss de regionalpolitiska målen berör de regionalpolitiska medlen. Den regionalpolitik och de regionalpolitiska instrumentsom utformades i ett samhälle som karakteriserades av en snabb tillväxt förmårinte möta dagens situation. Det är lika bra att vi erkänner detta. Vårregionalpolitiks utformning är för gammal; vi har regionalpolitiska instrumentsom är ganska uddlösa. Regeringens uppfattning är att vi måste få en utvecklingoch effektivisering av regionalpolitiken och de regionalpolitiska medlen. Därär jag öppen för ganska okonventionella ändringar, och jag hoppas att den utredningsom nu arbetar med dessa frågor kommer att våga samla sig till att lägga framförslag till sädana lösningar. Jag menar att vi då bör utgå från att vi måstefå en närmaresamordning mellan industripolitiken och regionalpolitiken. Vi måste också görainsatser inom andra sektorer som ju hör den regionala utvecklingen till - påkommunikationernas område, på utbildningens område och på forskningens område -för att stärka just regionernas utvecklingsmöjligheter. Jag tycker attregionalpolitiken -också under de socialdemokratiska åren - sågalltför ensidigt på att det gällde lokaliseringar av olika företag.Regionalpolitiken är så mycket annat än lokaliseringar. Detta är bakgrunden till den tillsattaregionalpolitiska utredningen. Även det förslag som regeringen nu har förelagtriksdagen om omorganisationen av statens industriverk, som behandlas avriksdagen , har denna utgångspunkt. Den regionalpolitiska utredningen, som jag fäster mycketstort avseende vid, har till uppgift att göra en översyn både av deregionalpolitiska stödmedlen och av den beslutsordning som gäller för dessastödmedel. Utredningen skall föreslå en lämplig avvägning mellan olikaselektiva och generella regionalpolitiska medel och utformningen av dessamedel. Jag har i direktiven framhållit att utredningen också skall gå igenom demöjligheter som finns på det generella området att medverka till en ökadregional balans. Jag villytterligare markera några riktlinjer. Jag anser att vi inte kan acceptera en regionalpolitik sominnebär att man genom flyttning av företag bara flyttar om arbetslösheten ilandet. Vi kan heller inte acceptera att region ställs mot region. En sanningsom vi kommer att få acceptera är att vi inte kan använda omlokaliseringar somett standardrecept. Vi måste, som jag ser det, i stället arbeta mer aktivt meddet befintliga näringslivets möjligheter att utvecklas, med att få fram nyaföretag genom att ta vara på nya produkter, idéer och kunnande ute i länen ochute i kommunerna. Vi måste i ökad utsträckning stimulera enskilda människor ochgrupper till insatser för den egna hembygden. Jag vill gärna se ett ökat stödtill sådana initiativ. Vi måste inrikta oss på att utveckla de speciellaförutsättningar som de olika regionerna har - bygga upp regionalpolitiskainsatser på den naturliga grund som finns ute i länen, och inte skapa enkonstlad grund. Ytterligareett par riktlinjer. Vi måste självfallet också sträva efter en rättvisfördelning av tillväxten i de större företagen. Det talade vi om i går när detgäller den förhandlingsgrupp som skall tillsättas och diskutera med ett tiotalstora svenska företag om just fillväxten i dessa företags verksamhet. Vi måstenär det gäller den offentliga verksamheten förstärka de regionala enheternagenom att decentralisera nya arbetsuppgifter till dem i stället för att öka decentrala funktionerna. Det är min förhoppning att den regionalpolitiskautredningens överväganden, som skall redovisas , skall leda framtill effektivare medel i regionalpolitiken. På detta sätt har regeringen för avsikt att se över ochförnya de regionalpolitiska instrumenten. Regeringen vill ha en utveckling avregio- nalpolitiken och dessmedel som tillsammans med en politik som syftar till fillväxt och industriellutveckling på nytt kan vända den regionala utvecklingen, på nytt kan ersättaden stagnation och tillbakagång som kännetecknade den senare delen av1970-talet med en positiv utveckling mot regional balans. Under detta anförande övertog förste vicetalmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 20 ()replik: Jag är den första att säga välkommen till industriministern. Jag tyckeratt det är fullt legitimt att vara på ett viktigt regeringssammanträde. Jag harbara förhoppningen att där fattades goda beslut. Jag beklagar attindustriministern missade en del goda inlägg i början av debatten, men dessagår naturligtvis att läsa. Sedanen liten parentes. Det är ju ändå så, industriministern, att valet är över, ochdet dröjer ett tag till nästa. Jag tycker att är en alldeles förklok person för att säga att allt gott i världen inträffade före 1976-sedan togdet en paus , men har det gått i gång igen sedanseptember/oktober . Så enkelt är det inte, och det stämmer inte hellermed den analys och beskrivning som industriministern ger. Därför drog hanonödigtvis ned sitt debattinlägg, som i övrigt var mycket bra, med sådana härslängar. Eftersomindustriministern hade kritiska synpunkter på den regionalpolitik som vi förtunder de då bl. a. har att stå till svars för den, skullejag vilja fråga industriministern vilka av beslut som krifisk emot. På vilka punkter vill industriministern ha det annorlunda närdet gäller de beslut som fattade 1979 om ett nytt stödområde,förstärkt sysselsättningsstöd, en åtgärdsinriktad planering, nya industricentraoch särskilda stödåtgärder i glesbygden? Vad är det som industriministernegentligen polemiserar mot i de avsnitten? Sedanett par synpunkter på litet av det som riksdagsmannen slogs föri denna kammare . Jag tar bara upp några saker, eftersom det var hela 65särskilda socialdemokratiska förslag. a. frågan om utbredningen av stödområdet med ytterligare enstödnivä, som då var så angelägen men som har lagts åt sidan. Det gäller denya industricentra i och , som regeringen har glömt av. Och detgäller tidigareläggningen av landstingsinvesteringar i , somansågs helt nödvändiga och inte kunde skjutas . Det vore intressantatt få höra industriministerns kommentar särskilt med tanke på vadindustriministern sade i går om det "norrbottniska undantaget". Närdet gäller det högre planeringstalet för - socialdemokraternavill ha planeringstalet ungefär dubbelt så högt som riksdagsmajoriteten dåansåg lämpligt - så sägs det ändå några ord i årets budgetproposition om attdet ser ut att kunna förverkligas. Hur stämmer det med MarianneStålbergs synpunkt att det som koncentreras till får andra län mereller mindre betala? Jag ser med intresse fram mot svar på dessa frågor. 21 () replik: Det brukar vara ett kärt nöje att göra enanalys av verkligheten och efter 1976. Många slutsatser kan dras aven sådan analys. Man kan dra slutsatsen att det var den ena eller andraregeringens förträfflighet -eller brist på sådan - som var avgörande. En slutsats som jag drar - och som jag tycker att industriministernpä något sätt drar - är att utan en positiv allmän ekonomisk utveckling ärregionalpolitiken ganska verkningslös. Med andra ord: Har vi allmän ekonomiskmotvind, beroende pä konjunkturproblem och annat, så är det svårt att föra eneffektiv regionalpolitik. Slutsatsen innebär alltså att det lika väl kan havarit den allmänna dämpningen av industriklimatet och konjunkturen under de häråren som har medverkat till problemen i glesbygden. Jag delar nämligen uppfattningen att utan en god ekonomiskaktivitet i landet är det ganska svårt att få en fördelning av resurser i demest utsatta regionerna. På den punkten tycks industriministern helt dela denmoderata uppfattningen. Här råder alltså en samstämmig bedömning. Sedan är detsjälvfallet viktigt att regeringarna för en god ekonomisk politik. Industriministern säger att vi måste lägga om politiken -föra en mer offensiv industripolitik och koppla den till regionalpolitiken. Detskall vara slut på stödpolitiken - som den, underförstått, fördes under 1970-talet.Frågan är: Varför har socialdemokraterna så sent kommit till insikt om detta?Moderata samlingspartiet har inte pä något sätt företrätt stödpolitiken. Vihar varit mycket tveksamma inför - eller direkt motståndare till - att man harsatsat många miljarder på mer eller mindre fallfärdiga företag. Men inte någongång under de sex borgeriga regeringsåren argumenterade socialdemokraterna motolika former av stöd till företag eller branscher som hade stora ekonomiskaproblem - och där framtidsutsikterna, herr industriminister, enligt allabedömningar var mycket dystra. Jag hälsar med tillfredsställelse att regeringen tänkerom. Men jag konstaterar med visst vemod att om vi bättre hade använt några avde stödmiljarder som gick till mer eller mindre dödfödda branscher och somregeringar och opposition uppenbarligen sade ja till, så hade man kanske haftnågot större förutsättningar att satsa på en positiv utveckling för dessaregioner. Det görs gällande att man med generella medel inte kankomma speciellt långt. Jag vill påstå att just det förhållandet att manutnyttjar marknadsekonomins välståndsskapande krafter innebär vissa problem.Man får vissa regionala obalanser-eller riskerar att få dem. Då är detnödvändigt att man har en slagkraftig regionalpolitik. Jag hälsar också med tillfredsställelse att man prövar nyametoder, nya arbetssätt, i regionalpolitiken. Jag delar nämligen, fru talman,uppfattningen att en framkomlig väg att lösa regionala problem icke kanvara att bara bygga Nr 145 industrilokaler. Det fordras nya saker. En satsning på mjukvara måste tilli Onsdaeen den framtiden. Om det tror jag att vi är ganska överens. 22BÖRJE () replik: Tyvärr, , är det inte baraarjeplogborna som tolkar den socialdemokratiska regeringens budskap så, attregeringen mer eller mindre är på väg att sätta regionalpolitiken på undantag.Det är därför som anser det vara så viktigt att inte tillåteratt det sprids något tvivel om att de regionalpolitiska målen skall stå kvaroch att utvecklingen skall gå ät rätt håll. Sedan berör ekonomin. När vi tog över, hadevi haft kostnadsökningar genom avtal och arbetsavgiftshöjningar och1976 i storleksordningen . Vi låg i över i fråga omkostnadsläge jämfört med de 14 länder som vi gör mest affärer med. När den socialdemokratiska regeringen tog över, låg densvenska kronans värde något under i förhällande till penningvärdet i dessa 14länder. När vi rättade fill med en 10-procentig devalvering, gick utoch sade att det riktade sig ensidigt mot barnfamiljer, pensionärer,handikappade osv. När ni ytterligare sänker kronans värde - ja, då är det någothelt annat. Det var det politiska klimatet som var såbesvärligt och negativt för vårt land. Så till regionalpolitiken. räknar på sittpluskonto in satsningen på arbetstillfällen, eller hur mycketdet nu var-och satsningen på 80. Sedan räknas dessa felsatsningarifrån när det gäller vårt konto. Det är naturligtvis så - och det var innepå i slutet av sitt inlägg- att regionalpolitiken icke bara gäller näringslivet,som ju står för en mindre del av sysselsättningen , dock en mycket viktigdel. Regionalpolitiken gäller också offentlig service, areella näringar osv.Det är därför som jag med bestämdhet hävdar att när man skall betygsättapolitiker , skall man konstatera att sysselsättningen ökademest i de fyra nordliga länen - de intog första, andra, tredje och fjärde plats- medan sysselsättningen tidigare ökade mest i storstadsregioner.