prot · G609152 · 1982-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1982/83:152 Förhandlingarnaleddes till en början av förste vice talmannen. 1 § Justerades protokollet för den 11 innevarande månad. 2 § Föredrogs men bordlades åter betänkande 1982/83:39Utbildningsutskottets betänkanden /83:31 och 32 Föredrogs socialutskottets betänkande 1982/83:34 omdifferenfierade värdavgifter. Anf.1 (): har den äntligen kommit, den här dagen som har inväntats med oro menockså med förhoppningar av ett par miljoner människor här i landet, avmänniskor som sett följderna av ett beslut som vi tog för inte alls så längesedan om inkomstprövade eller s. k. differenfierade vårdavgifter. De som haftanledning att bekymra sig och som hört av sig, bl. a. i 200 brev fillsocialutskottet, är landets ålderspensionärer, förtidspensionärer och - isärskilt allvarUga fall - deras anhöriga. Närjag tog upp saken med , efter påtryckningar frånmånga människor som hade farit illa, trodde jag att det skulle gå ganska lättatt ändra detta beslut, då det visat sig att det inte bara fått en oriktigfillämpning utan också i princip var orättvist och felaktigt. Jag trodde attdet skulle gå lätt, av den enkla anledningen att det inte fanns någonpartiprestige bunden fill frågan. Vi var ju alla med om att fatta detta beslut,med undantag av vpk, som tyckte att man inte skulle fatta beslut på detta sätt- en slutsats som många av oss andra nu kommit till och anser riktig. Nuhar socialutskottet tagit ställning så som framgår av betänkandet, som följd avvissa motioner i ärendet: två motioner från , en socialdemokratiskmofion och en motion från vpk. Utskottets majoritet har beslutat sig för attavstyrka motionerna. De moderata ledamöterna ensamma har reserverat sig motutskottsmajoritetens förslag och/or ett avskaffande av systemet meddiffentierade avgifter på sätt som utnyttjats i tvä moderata och ensocialdemokrafisk motion. I utskottet förordade jag också att det skulle avgesen reservation till förmän för vpk:s motion i fillämphga delar. Men varkensocialdem'okraterna, folkparfisterna eller centerpartisterna reserverade sig. Varförär det nu så viktigt att vi omprövar beslutet? Jag sade inledningsvis attbeslutet har varit skadligt för många människor. Det kan finnas anledning attanföra några exempel. Ennära vän fill mig har sin man på sjukhus. Hon kom hem från ett arbete där hontvärt fått sluta och hade inga inkomster. Hon skulle leva på den pension sommannen fick. Det betydde i hennes fall att nästan allt gick fill avgifter. kvar , och på detta belopp skulle hon försökaupprätthålla sin vanliga levnadsstandard. Hon tänkte: Det är kanske bäst attjag försöker spara. Jag kan t. ex. sänka värmen. Hon satte på sig ordentligasockor på fötterna och en kofta, och hon fick ner värmekostnaderna. Då gickautomatiskt vårdavgiften upp. Resultatet blev alltså plus minus noll. Vihar många fler exempel på att just hemmamakar, som har varit hemmafruar en långtid och inte har en egen pension, helt enkelt har fått ändra hela sinlivsföring. I en del fall har de fått lämna sitt hem oeh inskränka sig. Vi harockså exempel på att människor förföljs av Justifia för inbetalningar avresterande avgifter. Allt detta sker i en situation då någon i familjen ärintagen på långvården, med all den psykiska press, alla de svårigheter och sorg som detta i sig innebär. Jagvet inte hur jag skall uttrycka mig för att kammaren skall förstå vilkenkatastrof dessa differentierade värdavgifter har inneburit för oändligt mångamänniskor, som litar på att vi skall ändra detta beslut. Detär inte bara gifta makar som blir utsätta, utan även ensamstående. Jag hartidigare från denna talarstol sagt att den normala avgift som vi betalar när viär sjuka är tillräckligt tung för att vända upp och ned på ekonomin för enensamstående med bara vanlig folkpension. Efterdet att pensionären har förbrukat den rätt till fri vård under ettår som pensionärerna f. n. har - det inträffar fakfiskt, i motsats fill vadmånga tror - skall han direkt betala en avgift, även om den inte är högre änden vanliga avgift som vi alla betalar. Pensionären kan förbruka dessa 365dagar på upprepade akuta sjukdomar. Det kan också ske fill följd av reumatism,som gör att den sjuke måste vara på sjukhus ett par i taget, ellertill följd av en allergi. När en person kommer ut från sjukhuset och skallbetala för vård under säg som vederbörande måste köpa t.ex. nya glasögon eller en ny vihterkappa är den ekonomiska katastrofenfullständig, om personen i fråga skall ha bostaden kvar - vilket vi alla menar. Det finns exempel på har tagit från ensamstående deras bostäder därföratt de har legat inne på sjukhus ganska länge, även om hoppet om rehabiliteringhar funnits kvar. Vården på ett sjukhus kostar . På tvåmånader gör den sjuke i avgifter av med vad bostaden skulle ha kostat i två år.Jag kan redovisa den ena orimligheten efter den andra. Detgäller här inte bara ekonomiska frågor, utan också det vardagliga liv som mångamåste leva på institutionerna. Vi har från denna talarstol tidigare talat om deungdomar som är förfidspensionerade fill följd av en skada eller ettrörelsehinder och som inte kan klara sig hemma. Vi förutsätter inte attde skall leva på institutioner hela sitt Hv, utan vi måste räkna med att deskall kunna bygga upp en buffert till den dag då de kan komma ut fråninsfitutionen. Vi vill också att de skall kunna leva som sina jämnåriga ute isamhället. De skall kunna ha en stereo, en videoapparat och en telefon ochkunna resa till med en vårdare. Förutsättningarna för allt dettastramas nu åt, och pä många håll görs en sådan standard omöjlig. Dettaär alltså bakgrunden, som jag här bara har skissat. Det finns oändligt mycketmer sårande inslag, t. ex. de djuplodande och besvärliga undersökningar avekonomi och privatliv som skall göras när man har begärt jämkning. Vi har ändåäntligen fått till stånd att man skall kunna vända sig till kammarrätten.Därmed är man inte helt i händerna på de ohka landstingen, som dessutomfillämpar olika avgifter. Det är t. ex. högre maximal avgift i än iGöteborg. I har man, även om man kanske ännu inte har tillämpat deti något fall, en maximal avgift på . Det är alltså bakgrunden. Nuhar vi behandlat dessa frågor i utskottet. Som jag sade tidigare hade jaghoppats att, eftersom det inte fanns parfiprestige i detta, vi skulle kunnaenas. Men det har vi alltså inte kunnat. Utskottet har - , precis somnär vi fattade beslutet och omgärdade det med all världens försiktighetsåtgärder,med varsamhet, generositet och allt sådant - skrivit runt oeh hoppas att man såsmåningom kanske skall kunna komma fram till något förslag. Men vi vill frånmoderat sida, ensamma, att avgifterna skall avskaffas och avskaffas . Detär alltså en väsentlig skillnad mellan utskottets hemställan och reservationen.Även om utskottets skrivning är inlindad och försiktig och försöker lämnaöppningar, avstyrker utskottet kategoriskt alla förslag till ändrade regler fördifferentierade vårdavgifter och följaktligen också den ändring i hälso- ochsjukvårdslagen som skulle innebära att denna lag upphävdes. Vi säger i ställeti reservationen att ändringen "bör baseras på den väsentliga principen attpensionärer så långt möjligt skall betala avgifter för sjukvård enligt samma(motsvarande) regler som gäller för dem som inte är pensionärer och intesärbehandlas: Alla skall tillhöra sjukförsäkringen (med avseende på sjukvård)och behandlas lika, såväl förtidspensionärer som ålderspensionärer." Dettagäller också alla ute i arbetslivet. Manskall då märka att utskottet vill ha en utredning om detta, men att denarbetsgrupp som har filisatts av , bl. a. efter vårt samtal ihöstas, inte har fått några direktiv som skulle innebära förslag till ändringaroch att utskottet inte heller hemställt om sådana utan bara avstyrkt de motionersom har föreslagit ändringarna. Reservationeninnebär däremot att de differentierade avgifterna skulle avskaffas från den 1januari 1984.1 vår motion hade vi skrivit , och det har även vpkgjort, men vi förstår att.det är helt omöjligt att genomföra en ändring om baranågra få månader. Däremot anser vi att det skulle vara fullt möjligt attåstadkomma en förändring . Det är möjligt att det sedanfinns en del saker som man måste behandla vidare, men det är ingenting somhindrar att man upphäver alla dessa differentierade avgifter från den 1 januari1984. Viförutsätter - för att hålla landstingen skadeslösa - att man i detta sammanhangavskaffar det fria året, de , som pensionärerna nu har. Om vi räknarmed en genomsnittlig betalning från de människor som skulle börja betala med 30kr. , skulle man få in 375 milj. kr. Vi kan också räkna med en högresumma, !, och då får man in 500 milj. kr. Om det fria året upphävs skullesamhället alltså fä in mellan 375 och 500 milj. kr. Omman sedan också räknar med att vederbörande fortfarande skall vara försäkrad,får sjukvårdshuvudmannen också inkomster från försäkringen. Men, fru talman,jag skall inte nu gå in närmare på dessa beräkningar. Vad vi moderater är uteefter, det är att bli av med de differentierade vårdavgifterna. Vi kan bollamed siffror hit och dit, men det är inte detta som är väsentligt. Detväsentliga är att principen bakom systemet med differenfierade avgifter ärfelaktig. Den är mänskligt och solidariskt sett felakfig. Därför måste dedifferentierade vårdavgifterna bort. Meddetta yrkar jag bifall till reservafion nr 1. Jag antar att jag får tillfälleatt återkomma senare under debatten, men jag vill säga att ett bifall tillreservationen i praktiken innebär ett bifall också fill den socialdemokratiskamotionen, de två moderata mofionerna och vpk-motionerna. Idetta anförande instämde (). Anf.2 MARGÖ (vpk): Det internationella avslutades med något som harbetecknats som det fulaste politiska beslut som någonsin har fattats. Dåbeslutade att sjukvårdshuvudmännen skulle få rätt att ta utdifferentierade avgifter för sjukvård från pensionärer i de fall när ersättningför vården inte utgår från den allmänna försäkringen. Vänsterpartietkommunisterna är det enda parti som konsekvent gått emot detta beslut iriksdagen och i landstingen. Vi påpekade redan frän början att systemet skullehänsynslöst drabba en stor grupp människor som på grund av sjukdom befinner sigi en tvångssituation. Tyvärr har alla våra farhågor bekräftats, och deekonomiska konsekvenserna har i många fall blivit förödande för sjuka människoroch deras anhöriga. Sjukvårdshuvudmännen i de landsting som fillämpar det nyaavgiftssystemet har främst sett detta som en möjlighet att utöka resp.landstings inkomster. Först i ändra hand har hänsyn tagits till den enskildepatientens problem. Det finns mänga missuppfattningarkring systemet med differenfierade vårdavgifter. En vanlig missuppfattning närdet gäller vilka som får betala differentierade vårdavgifter är att det ärpensionärer som blivit utförsäkrade efter att ha vårdats inomlångvården. Men det är fel. Från den dag då pension utgår räknas alla vårddagarihop, både vårddagar på akutsjukhus och konvalescenthem och vårddagar ilångvårdssjukhus. Man kan alltså bli utförsäkrad utan att ha vårdats en endadag inom långvården. En pensionerad människa kan bli utförsäkrad den dag hon är18 år lika väl som den dag hon är 80. Allt beror på det individuellahälsotillståndet. Det fungerar så att ju sjukare man är, desto hårdare får manplikta för det. De som förespråkar differentierade avgifter hävdar attlångtidssjukvård skall jämställas med eget boende inom kommunens äldrevård. Desom säger detta visar att de har en underlig syn på hur en bostad skall varaoch fungera. Eget boende bör väl innebära rätt till avskildhet, möjligheter attkunna låsa om sig, att ha sina möbler, att ha tillräcklig plats för sina sakeroch att själv bestämma när man vill gå och lägga sig . Dessa kravtillgodoses inte inom långvården. Har tillskyndarna av systemet lika blygsammakrav på sitt eget boende som de menar att sjuka pensionärer skall hålla tillgodo med? Ett av de oärligaste argumenten för differenfieradeavgifter är att de långtidssjuka ligger på långvården och samlar på sigförmögenheter. Vill man verkligen komma åt de privata förmögenheterna bör detske genom en skärpning av förmögenhetsbeskattningen, som vpk har föreslagit.Men de som förespråkar differentierade avgifter har aldrig instämt i våra krav.Man kommer inte åt förmögenheterna genom de differenfierade vårdavgifterna. Närman räknar ut vilken avgift en pensionär skall betala är det nämligen baraavkastningen av förmögenheten som läggs till pensionen. Detta får till följdatt en pensionär som har en förmögenhet på några hundra tusen kan betala hkamycket i avgift som en pensionär som har en skaplig ATP. I utskottets skrivning över de motioner som kräver ettslopande av det orättvisa avgiftssystemet framhålls det att de differentieradevårdavgifterna lett till problem vid tillämpningen. Vidare sägs det iutskottsskrivningen: "En allmän svårighet är att tillämpa regler omjämkning av avgift på ett sådant sätt att hänsyn tas till olika individuellabehov utan att systemet förlorar i enhetlighet och rättvisa." Resultatet har, enligt uppgifter frän bl. a. handikapp-och pensionärsorganisationerna, blivit att avgiften varierar starkt mellanområden med olika sjukvårdshuvudmän. Dessutom har bedömningen skiftat mellanolika handläggare. Utskottet skriver också att det är en allvarhg sak ommöjligheterna till rehabilitering av långvarigt sjuka pensionärer försvåras avdet nya systemet. Trots denna skrivning - och detta är anmärkningsvärt-avstyrks de motioner som kräver att de differentierade avgifterna skallslopas. Utskottet hänvisar till den arbetsgrupp som tillsatts avstatsrådet och som har fått i uppdrag att följa upp ochbelysa tillämpningen av reglerna om differentierade vårdavgifter. Det påpekas attarbetsgruppen bör arbeta i nära kontakt med handikapp- och pensionärsorganisationernaoch utnyttja de erfarenheter och kunskaper som där finns. Men dessa organisationer har ju redan till socialutskottetredovisat sina erfarenheter av systemet och krävt att det skall avskaffas föratt det drabbar orättvist, motverkar rehabilitering och sätter den personligaintegriteten ur spel. Tror inte socialutskottet på de 200 skrivelser som kommittill utskottet? Om man inte tror på vad som där sägs, kan det väl knappast varameningsfullt att åter efterhöra deras uppfattning i frågan. Socialdemokraten har i en motion krävtatt det nuvarande systemet skall förändras. Hennes partikamrat uttalat sig i samma riktning. Och arbetarekommun har krävt attde differentierade värdavgifterna skall slopas. Men trots detta finns det ingenreservation i utskottsbetänkandet från socialdemokraterna till förmän förmotionen. Tror inte heller och påhandikapporganisationernas beskrivning av hur systemet har utfallit? Hur kommerni att rösta, när ni inte har någon egen reservation att rösta på? I den moderata reservationen föreslås visserligen att dedifferentierade vårdavgifterna skall slopas, men inte för alla. Man har iskrivningen framhållit att i klara vårdfall, dvs. om man kan bedöma attpafienterna långvarigt skall bh kvar på en långvårdsavdelning, bör det utgåhögre avgifter än för andra patienter. kommunisterna kräver att de differentieradevärdavgifterna skall slopas. Vår inställning är att sjukvård inte skallbetalas genom avgifter från den enskilde utan att sjukvården skall betalas avalla, rättvist över skatten. Vi tolererar inte att man nöjer sig med generösarejämkningsbestämmelser - själva behovsprövningen är förnedrande. Att denlångfids-sjuke skall behöva skriftligen motivera sina personliga behov - pengartill cigarretter, hårvård, bio och liknande - är inte värdigt och rimligt. De som förespråkar att vi även i fortsättningen skall hakvar den här behovsprövningen har förmodligen hämtat en del av sin filosofi hosShakespeare i Köpmannen från , där han låter huvudpersonen sägaungefär på det här sättet: "Jag är hellre den som förespråkar hur tjugoskall leva än att jag är en av dessa tjugo och själv skall följa mina egnaföreskrifter." För vem i den här församlingen vill få sina personligabehov granskade i en särskild nämnd, även om generös bedömning utlovas? Vi harnu fått fullständiga belägg för att det här systemet med differentieradevårdavgifter medför alla de nackdelar som kommunisterna varnadeför redan från början. Vi menar att det inte är någon svaghet - det är enstyrka - att stå upp och säga att man gjorde en felbedömning och att systemetdärför skall ändras. Det har också visat sig i attungefär av dem som ansökt om jämkning har fått en lägre avgift äntidigare. Men det visar bara att det finns stora pensionärsgrupper som har enså dålig ekonomi att även den tidigare avgiften är för hög. Systemet bör slopas, och jag yrkar bifall till vårreservafion nr 2 av . Idetta anförande instämde (vpk). Anf.3 (): Frågan om de differentierade avgifterna i sjukvården har filldragit sigstort intresse. Sedanförra året har sjukvårdshuvudmännen rätt att differentiera patientavgifternaför pensionärer sedan deras fria sjukvård löpt ut. Det kan vara skäl att påpekaatt vad beslutade var just det - att ge landstingenrätten att ta ut differentierade avgifter. Det är landstingen, inte ,som bestämmer hur avgifterna skall se ut. Dereservationer som avgivits av moderater och vpk innebär att man vill förbjudalandstingen att besluta i denna fråga. Oavsett vilken åsikt man har om detlämpliga i att ta ut olika avgifter för samma vård, borde det vara möjligt attlåta politikerna i landstingen - liksom man nu har den rätten i kommunerna -besluta i denna fråga. Jag vet inte vad det är som gör att moderater ochkommunister inte vill anförtro denna fråga åt landstingen. Som jag strax skallredovisa, menar jag att vi måste vara kritiska mot hur rätten att differentieraavgifterna tillämpats, åtminstone i vissa landsting, men jag ser för den skullinte någon anledning att frånta landstingspolitikerna rätten att besluta ifrågan. De har ansvar för vården, de nås av samma synpunkter och kritiskaanmärkningar som vi gör, de lever faktiskt ännu närmare denna verklighet, deborde få behålla förtroendet att också besluta i frågan. Jagkan förstå om kommunisterna, som är för centralstyrning i allasammanhang, med lag vill styra besluten i landsfingen. Men varför moderaternadriver denna konformitet förstår jag inte. Detviktigaste är naturligtvis sakfrågan, oavsett vem som beslutar. Vi skallnaturligtvis här i kammaren diskutera principen bakom de differentieradeavgifterna och effekterna av dem, även om besluten i detaljer fattas på annathåll. De berörda människorna är naturligtvis intresserade av det - inte av vemsom fattar besluten. Jagvill därför kraftigt understryka att det inte är rättvisan man återvänder tillom man slår in på reservanternas väg. En återgång fill den gamla ordningeninnebär ju nämligen, att de som får vård inom den kommunala åldringsvårdenmåste fortsätta att betala differentierade avgifter, medan de som får vård avlandstingen får betala enhetliga och mycket lägre avgifter. Skillnadenmellan dessa vårdformer var i genomsnitt så stor som . Denna orättvisa påtalades ofta och intensivt , innanbeslutet att ge landstingen samma rätt som kommunerna har, infördes . Dennaorättvisa vill alltså moderater och kommunister nu återinföra. Det kan inte vara någonlösning att byta ut en ordning som visat sig ha brister mot en ordning som är djupt orättvis. Lösningenmåste ligga i att rätta till bristerna i hela vårdsystemet. Om det inte går meddet nuvarande avgiftssystemet får man se över detta system för helavärdapparaten. Jag har respekt för att ändrat åsiktbeträffande de differentierade avgifterna inom sjukvärden, men jag finner detmycket anmärkningsvärt att de, utan att blinka, vill återinföra den ojämlikaoch orättvisa behandling som vårdbehövande pensionärer utsattes för tidigare. Differentierade avgifter är heller ingen ny företeelse inomsjukvärden. tog ett antal landsting ut differentierade avgifter.I en dom fastslog regeringsrätten då att denna ordning inte vilade på lagliggrund. Då övergick landstingen till generella avgifter, medan kommunerna kundefortsätta att ta ut differenfierade avgifter. drevs också frånolika håll kravet att landsfingen borde få rätten att differentiera avgifternafastlagd i lag. Det vanligaste argumentet för detta var just att uppnålikvärdiga förhållanden i åldringsvård och långtidsvård. Ett annat motiv varoch är att, i de fall samhället övertagit försörjningsbördan det också bordevara möjligt att ta ut en del av kostnaden härför. Inom var vi länge tveksamma tilldifferentierade avgifter inom vården. I vårt partiprogram finns dett. o. m. inskrivet att differenfierade avgifter inom vården inte bör tillämpas.Därav följer naturligtvis inte att måste förbjuda landstingen attsjälva besluta i frågan. Frågan drevs emellertid fram till en förhandlingsuppgörelsemellan staten och . Överenskommelsen var klar i mars 1981och anmäldes i proposition 1980/81:187. Föredragande i den propositionen vardåvarande statsråden och . Det bör alltså noteras attdet var som hade ansvaret för sjukvårdsfrågorna i den dåvaranderegeringen när den överenskommelse med landstingen träffades som öppnade vägenför differentierade avgifter. I den proposition där avtalet anmäldes aviserades attregeringen skulle återkomma med erforderlig lagändring sedan lagrådet hörts. Såskedde också i särskild proposition. Då hade efterträtt ElisabetHolm som sjukvårdsminister. Förslaget var emellertid en ren expediering av vadavtalet med landstingen förutskickade, ett avtal som tidigare anmälts ochgodkänts av . Heltföljdriktigt godtog också förslaget i . Jag har velat redovisa denna historik, då man i denallmänna debatten lätt kunnat få intrycket att varit pådrivande föratt differentiera avgifterna. I själva verket var vi länge starkt tveksamma.Men vi godtog det framförhandlade avtalet, som gav landstingen samma rätt somkommunerna redan hade. Därmed fanns nämligen förutsättningar för en likvärdigbehandling av patienter i åldringsvård och långtidsvård. Och det var ett klartframsteg jämfört med den dåvarande ordningen, oavsett vilken typ av avgifterman ville ha i värden. Och har man en gäng varit med om att godkänna ett avtal,kan man inte utan vidare springa ifrån det. Om man vill ändra på systemetförutsätter det en ny förhandlingsomgång. kaninte riva upp överenskommelsen ensidigt. Närrätten infördes underströks i såväl propositionen som utskottsbetänkandet attstor hänsyn måste tas fill patienter med särskilda förhållanden. Det gällde iförsta hand tre olika kategorier. De som för sin rehabilitering behövde behållasin bostad borde få jämkning av det skälet. De som hade hemmavarande make/makaborde få jämkning för att vederbörande skulle kunna leva kvar i normalaförhållanden. Hänsyn skulle också tas fill unga förtidspensionärers möjligheteratt spara för sin framtid. Jagtror att man kan säga att om i tillämpningen de hänsyn som regeringen ochriksdagen utgick ifrån hade tagits, hade inte tanken pä att riva upp beslutetväckts. Nugäller det därför i första hand att försöka rätta till de orimligheter somfinns. Men utskottet har klart slagit fast, att om det visar sig att detnuvarande systemet inte går att anpassa till de krav som ställs, får manompröva beslutet. Men det är ingen lösning att återvända till den gamlaordningen. Det gör bara saken värre. Harman alltså träffat ett avtal och vet man att den gamla ordningen var dålig, dåfinns det två goda skäl att avvisa reservanternas propåer. Menutskottsmajoriteten låser sig inte i någon prestige utan är beredd att, i denutvärdering som har startat, dra de slutsatser som man kan dra av deerfarenheter som vunnits ute i landstingen. Detär av naturtiga skäl bara de problem som kommit upp vid tillämpningen somuppmärksammats av kritikerna - inte att mänga patienter faktiskt har fått detbättre. Från läns landsfing redovisas att en tredjedel av patienternafått en lägre avgift än de annars skulle ha haft. Samma är förhållandet också iandra landsting. I tas vidare de differentieradeavgifterna inte ut i akutvård.