prot · G60985 · 1982-12-31 00:00:00 — Jag är helt på det klara med att civilministern inte kangå in på och besvara alla mina delfrågor i detta sammanhang, beroende på attärendet håller på att utredas ytterligare och att det inte finns något beslutom vilka lösningar man tänker stanna inför. Jag vill ändå ta tillfället i akt att lämna ett litet ordpå vägen, som kanske kan vara bra att ta med i den slutgilfiga behandlingen avärendet. Jag vill ta in den försäkringsmässiga aspekten och betona vikten avatt vi har en sammanhållen socialförsäkring, något som socialpolitiskasamordningsutredningen klart framhöll. Den möttes av en bred opinion, somställde sig bakom uppfattningen att det är mycket viktigt att se till attförbilliga och förenkla administrationen - men också att göra det enklare förde försäkrade - utan att göra något avkall på kravet att den försäkrade skallstå i förgrunden. Om man skall lägga ut detta ansvar på alla myndigheter -som vi vet har varierande storlek - skulle det bli mycket svårt för dessa attklara av sina uppgifter. har de nödvändiga kunskaperna,ett brett kontaktnät med expertis inom olika områden, och det har tagit år attbygga upp den kunskapen och det kontaktnätet. Jag vill påstå, mot bakgrund aven bred erfarenhet, att det kommer att bli omöjligt att bygga upp någotliknande inom de små myndigheterna. Utredningen har, som statsrådet nämnde, prövat olikaalternativ. Där finns ytterlighetsalternativen A och D, och sedan finnsalternativen B och C. Men även om man skulle stanna för något av dessaalternativ kommer det att bli nödvändigt att bygga upp ett kunnande inom deolika myndigheterna. Jag menar att den försäkrade då hamnar i en situation därdet finns risk för att kravet på effektivitet och rafionell organisation får taöver - på den anställdes bekostnad. Därför bör alla omfattas av den allmännaförsäkringen. Jag tror också att det skulle vara mycket svårt förStatshälsan att ta över kontrollerande uppgifter. Det skulle nämligen innebäraatt förtroendet för Statshälsan från den enskildes sida inte skulle bli likastort som det är. Rehabiliteringsfrågorna är utomordentligt viktiga, och därmåste man gå in mycket . Man talar om att de kortvarigafallen kanske inte är så allvarliga, men det är faktiskt belagt att problemenmånga Om administrationen av de statligt anställdas sjukfrånvaro Om administrationen av de statligt anställdas sjukfrånvaro gångerstartar med kortvariga sjukdomsfall, ofta återkommande, och de fallen lederganska tidigt till förtidspensionering, som kanske inte hade varit nödvändig omman vidtagit åtgärder litet tidigare. kan bakom sådana kortvarigasjukfall anas någon form av täckdiagnoser, och därför är även de viktiga vadgäller försäkringsmässig behandling. När utredningsarbetet nu skall gå vidare tror jag att mankan fundera över vad skrev, undertecknat av envärderad f. d. ledamot av denna kammare, mycket kunnig i socialförsäkringsfrågor,nämligen . Hon pekade på att vi har haft som en röd tråd ihela socialförsäkringen att den skall vara sammanhållen, att alla skallbehandlas lika - och att detta är något som vi har haft med oss från GustavMöllers dagar. Jag vill också i detta sammanhang nämna att vi bör varaangelägna att slå vakt om , som byggts upp från en folkrörelseoch utvecklats fram till vad den är . Det har faktiskt varit mångaattacker mot det systemet. I sjukpenningkommittén behandlade vi förslag om att deprivata arbetsgivarna skulle ta över sjuklöneutbetalningen. Vi lyckades slåtillbaka de attackerna. Det kom inget sådant förslag. På den punkten förelågreservationer från LO, TCO, /SR och de socialdemokratiska ledamöterna. Jag kanske är alltför orolig - jag hoppas det - när jagbefarar att man nu öppnar en möjlighet genom att stats- och kommunalanställdagår före och de privata arbetsgivarna kan komma efter och bygga upp ensjukfallsadministration i varje företag, om man så önskar. I utredningen sade man, skrämmande nog, att om de privataföretagen tar den risken så kan de återförsäkra sig i de privataförsäkringsbolag där de är vana att ha sina försäkringar. Det visar vad manegentligen är ute efter - att slå sönder det sammanhållnasjukförsäkringssystemet. Jag ser därför en stor fara i att vi öppnar dörrarnapå högsta nivå, för de statsanställda. Det har aviserats en proposition i det här ärendet - ipropositionsförteckningen står det ett htet "eventuellt" efter denuppgiften - till . När nu utredningsarbetet pågår och man - som jagutgår från - skall ta ställning också till de försäkringsmässiga aspekterna ochtill följderna för den personliga integriteten för de anställda, kanske dentidsangivelsen inte håller. Jag skulle vilja sluta med att fråga: Vid vilkentidpunkt bedömer statsrådet att utredningen kan vara klar? När kommer förslagatt läggas fram och i vilken form - blir det i form av en proposition tillriksdagen? började med att uttala farhågorför att mitt svar var alltför tekniskt. Men det måste rimligtvis bli så närDoris Håviks frågor i mycket stor utsträckning handlar om teknik. Allmännaresonemang om socialförsäkringens allmängiltighet och liknande principfrågorligger - det vill jag sfillsamt erinra om - inte på mitt bord. Det är frågorsom hör till. Jag har fått frågorna med utgångspunkt i att arbetsgivaransvaretligger inom arbetsområde. Jag vill ändå mot bakgrund av vad sagt ochinför det fortsatta beredningsarbetet kommentera tre principiella frågor. Denförsta gäller socialförsäkringens allmängiltighet: vikten av att ha ensammanhållen försäkring som gäller alla. Pä den punkten har jag ingen annanmening än , dvs. att vi skall ha en allmän och sammanhållensocialförsäkring, som så långt möjligt med likartade regler skall omfattaalla. Problemet är - och det är den andra principfrågan jag villta upp - att vi i vårt land har byggt upp dubbla system för detta, dels medutgångspunkt i socialförsäkringen, dels med utgångspunkt i avtal mellan statenoch arbetstagarorganisationerna. Båda har uppgiften att hantera de här frågorna. Jag vill visa på två problem, som vi nu försöker lösa, medanledning av detta dubbla ansvar. Det ena är att man får se till att man harett enkelt och billigt system. Vi skall se vad vi kan åstadkomma avförenklingar och förbilligande. Det andra problemet gäller ansvaret. Om man har byggt uppdubbla organisationer, finns det en risk för att ansvaret faller mellanstolarna. Det måste man naturligtvis undvika. Det tredje jag vill påtala är att beredningen icivildepartementet inte gäller arbetstagarnas förmåner utan hanteringen,systemet. Jag tror inte att det råder några delade meningar mellan mig om att vi skall se till att det finns ett bra materiellt innehåll i rehabiliteringenosv., oavsett om det är staten eller som skall skötaadministrationen. frågar när och i vilken form förslagkommer att läggas fram. Det övervägs om det skall bli en proposition eller omändringar kan vidtas i gällande förordning. Jag har ännu inte fått klart förmig vilken form som från laglig synpunkt måste väljas. Beträffande tidpunktenkan jag bara säga att beredningen pågår, men vi har inte gjort upp någontidsplan. Vi skall försöka hantera frågan så snabbt som möjligt, men intesnabbare än att vi får tid att överväga vad som är klokt att hamna i. 18 (): Jag är helt på det klara med att desocialpolitiska övervägandena inte är civilministerns bord. Men hade jag ställtmin interpellation till socialministern hade den med all säkerhet blivithänvisad till civilministern, eftersom just dessa frågor hanteras avcivildepartementet. Därför ville jag inte gå den omvägen, utan jag gick direktdit där frågan hör hemma. Men jag är naturligtvis glad över uttalandet att detinte råder några delade meningar om att vi skall ha en allmän, sammanhållenförsäkring. För att öka tryggheten för de många människorna har vi med möda ochsteg för steg byggt upp försäkringen och givit den en sådan utformning som denhar . Den bör vi slå vakt om. Jag är helt införstådd med att vi skall ha ett enkelt ochbilligt system. Vår strävan bör vara att få en administration som inte är förtungrodd och dyr. Vi måste fråga oss: Vad kan vi göra för attförenkla och förbilliga Om administrationen av de statligt anställdas sjukfrånvaro systemet och även göra det mer överskådligt för denenskilde? Där har vi inte heller några delade meningar. Men om vi tittar på vadförsäkringskassan hanterar i pengar - - och vadförvaltningskostnaderna uppgår fill - - kan vi konstatera att det ärganska intressanta siffror, som myndigheterna borde ta upptill granskning. Jag förstår att jag inte kan få något besked på frågan omtidpunkten. Men låt mig då ställa frågan så här: Kommer förslag att läggas framunder våren, under innevarande riksdagssession eller ?Det kan vara ganska värdefullt att veta något så när hur somberedningen kommer att ta. Jag är tacksam för beskedet från civilministern att man isamråd kommer att göra både socialpolitiska och administrativa överväganden ochsamla dem i ett paket, så att det inte bara handlar om administration. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Meddelande om interpellationer Meddelades att följande interpellationer framställts 1982/83:72 av () tillförsvarsministern om användningen av försvarets helikoptrar förambulanstransporter m. m.: t. o. m.augusti 1981 genomfördes en utvidgad verksamhet med användning av helikopter isjukvården i räddningstjänstkommitténs regi. Målet var bl. a. att fåytterligare belägg för ambulanshelikopterns användbarhet och betydelse isjukvården, samt att klargöra hur tillgängliga resurser bäst utnyttjas och huren utökad permanent organisation med ambulanshelikopter bör utformas. Medicinskt sett redovisas mycket goda resultat. Minst 50insatser med helikopter bedöms ha varit livräddande. Samhällsekonomiskt anserman att kostnaderna, även för en utökad permanent organisation, med storsannolikhet uppvägs enbart av inbesparingarna i form av minskade vårdkostnader. Organisatoriskt anser kohimittén att sjukvårdshuvudmännenskall ha ansvaret för samtliga sjuktransporter. När det gäller transporter medhelikopter skall sjukvårdshuvudmännen fortfarande ha ansvaret, men här skallman kostnadsfritt fä disponera de resurser som försvaret och polisen har iberedskap för andra ändamål. En sådan lösning håller de direkta kostnaderna påen låg nivå, men tiden innan patienten kan få kvalificerad vård blir onödigtlång, vilket i sin tur orsakar samhällsekonomiska förluster på grund avförvärrade skador. Mot bakgrund av att försvaret f. n.är i färd med att anskaffa nya helikoptrar, för pansarvärnsändamäl inom arménoch för basräddningstjänst inom flygvapnet, finns nu möjlighet att på sammagäng åstadkomma en effektiv ambulanshelikopterverksamhet inom sjukvården. Fördetta skulle krävas en ökning av befintliga anslag för att täcka de ökade kostnadernaför en anpassning till civila sjukvärdskrav. Ökningen skulle dock bli avsevärtmindre än om en helt civil organisation skulle etableras. För att kunna åstadkomma en sådan samordning är detutomordentligt viktigt att de aktuella helikoptrarna är ändamålsenliga förcivil sjukvårdsanvändning. a. krävs utrymme för läkare och ambulansmanförutom för piloten samt att det finns plats för en civil standardbår.Räddningstjänstkommittén skriver bl. a. att det "är vikfigt att försvaretvid omsättning och nyanskaffning av helikoptrar så långt som möjligt väljerhelikoptertyper som tillgodoser de krav på utrymmen och prestanda som kanställas med hänsyn till sjuktransporternas behov. Valet av helikopter ärviktigt både för den militära verksamhetens behov i fred och krig och medhänsyn till det civila behovet." Med hänvisning till det anförda vill jag tillförsvarsminister ställa följande frågor: Avser statsrådet att verka för att ett samråd kommertill stånd mellan sjukvårdshuvudmännen och försvarsmakten, så att försvarsmakten vid nyanskaffning av helikoptrar beaktar de särskilda behov som finns i samband med sjuktransporter med helikopter? Planerar statsrådet att verka för att en permanenthelikopterambulans- organisation skall kunna inrättas i samverkan mellan sjukvårdshuvudmän nen och försvarsmakten? 1982/83:73av () till statsrådet om beredskapslagringenav engångsmateriel för sjukvårdens behov: Den mycket ringa lagringen avengångsmateriel för sjukvårdens behov är sannolikt totalförsvaretsallvarligaste brist. Medan kan klara månaders och års avspärrning fören rad viktiga förnödenheter, skulle sjukvården efter få veckor stå utanengångsmateriel som sprutor, kanyler och mycket annat. I fråga om läkemedel ärläget bättre. försvarskommitté ansåg det "vara synnerligenangeläget att förbättra försörjningsberedskapen i fråga om sjukvårdsmateriel avförbrukningskaraktär. Målet bör vara att med godtagbar säkerhet tillgodoseindividens och hälso- och sjukvårdens oundgängliga behov av varor och tjänsteräven under en långvarig försörjningskris. Inledningsvis skall krigsbehovetprioriteras. Målsättningen skall vara att så långt möjligt bygga på inhemskproduktion." Kommittén hänvisade till förslag tilluppbyggnad av lagringen såatt hela krigsbehovet av sjukvårdsmaterieltillgodoses. ansåg "att det är mycket viktigt attdenria uppbyggnad sätts igång". Kommittén prioriterade alltsåbehoven för en krigssituation. Men den tog även upp problemen vid en långvarigförsörjningskris: "framgår det av programplanatt uppbyggnaden för att tillgodose de totala behoven under en långvarigförsörjningskris är mycket omfattande och måste ses på änprogramplaneperioden. Omfattningen av de totala behoven måste mot bakgrund avden nya inriktningen ytterligare studeras. Det är enhgt kommitténs meningväsenfiigt att dessa studier fortsätter. Utgångspunkten bör därvid t. v. varaen ca ettårig försörjningskris. Studierna skall bl a klarlägga möjligheternaför inhemsk produkfion." Enligt försvarskommittén borde 74 milj. kr. anvisasför investeringar inom sjukvårdsprogrammet. Regeringen föreslog att riksdagenskulle fastställa denna ram , så att under den tiden formerna föransvarsfördelning mellan staten och kommunerna skulle kunna prövas ytterligare.Försvarsutskottet och ställde sig bakom kommitténs förslag attanslaget skulle utgå med 64 miljoner . I alla instanser inför beslutet poängterades alltså attdet var viktigt att snabbt komma i gång, eftersom uthålligheten på området nuär utomordentligt dålig. Om sjukvården riskerar att mycket snabbt klappa ihoptill följd av brist på förnödenheter är det en så allvarlig brist att det fåråterverkningar på trovärdigheten hos hela totalförsvaret. Lagringen är tänkt att ske så att sjukvårdshuvudmännen,alltså främst landstingen, skaffar större lager, som sedan undan för undan förnyasgenom att materielen används redan i fred. Detta har stora fördelar. Man fårhela tiden moderna förnödenheter i lager, och man behöver inte efter ett antalår kassera materiel, vilket måste göras om lagren byggs upp helt separat frånden fungerande sjukvården. De föreslagna medlen anvisades från /83.Men tyvärr visar det sig nu att pengarna inte kunnat utnyttjas och att någonuppbyggnad av lager inte börjat. Anledningen är att ochLandstingsförbundet inte kunnat komma överens i frågan. Denna situation är utomordentligt oroande, eftersom deninnebär att uthålligheten inom sjukvården är lika dålig som , trots attriksdagen anvisat betydande belopp för att förbättra situationen. Den kanskesvåraste bristen hos svenskt totalförsvar består alltså, inte fill följd avbrist på pengar utan därför att en uppgörelse inte kunnat komma till stånd. Jag finner denna situation allvarlig och vill därför tillstatsrådet framställa följande frågor: Har statsrådetuppmärksammat att de av beviljade medlen för uppbyggnad av lager avförbrukningsmateriel inom sjukvården ännu inte börjat utnyttjas? Har statsrådetvidtagit någon åtgärd för att den kanske allvarligaste bristen inom svenskttotalförsvar skall kunna åtgärdas, dvs. riksdagenbeviljade pengarna också börjar användas för inköp av materiel till " sjukvården? 9 § Kammaren åtskildes .