prot · G60920 · 1982-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1982/83:20 Om dengemensamma valdagen och mandatperiodens längd 1 § Justerades protokollet för den 21innevarande månad. 2 § Svar på fråga 1982/83:32 om dengemensamma valdagen och mandatperiodens längd AnL 1 Justitieministern : Berfil Fiskesjö har frågat mig vilkenuppfattning jag har om den gemensamma valdagen och mandatperiodens längd förriksdag, landsting och kommunfullmäktige och hur jag anser att det försattaarbeet med beredning av dessa frågor skall bedrivas. lade grundlagskommittén fram ett betänkande medförslag till ändringar av bestämmelserna om den gemensamma valdagen och mandatperiodenslängd. Betänkandet var inte enhälligt. På centrala punkter hade det visat sigomöjligt att uppnå enighet meUan företrädarna för de fem riksdagspartierna.Betänkandet remissbehandlades men ledde inte tUl lagstiftning. Vid överläggningar mellan företrädare förriksdagsparfierna enades man om att det arbete somgmndlagskommittén hade inlett skulle fortsätta med sikte på en reform somriksdagen kunde ta ställning fill i anslutning till val. I enlighet med vad partirepresentanterna kom överens omsker beredningen inom justifiedepartementet i den s. k. arbetsgruppen förgrundlagsfrågor under ledning av jusfifieministern. I arbetsgruppen ingårföreträdare för de fem riksdagspartierna, bland dem Berfil Fiskesjö.Arbetsgruppen har utarbetat ett diskussionsunderlag med fiteln och andra grundlagsfrågor, som har publicerats . När det gäller planeringen av det fortsatta arbetet är detmin avsikt att samråda med företrädarna för riksdagspartierna. Jag kommer attkaUa medlemmarna i arbetsgruppen fill ett sammanträde någon gång i novembereller december för att diskutera frågan. Jag har nusvarat på den senare delen av fråga. Om den gemensamma valdagen och mandatperiodens längd beträffarden första delen av frågan anser jag att det är både riktigast och lämpligastatt jag framför min uppfattning i arbetsgruppen, som ju snart sammanträder. AnL 2 (): Jag tackar jusfitieministern försvaret. Så särskilt upplysande var det dock inte. Vad jag fick veta var attöverläggningarna skall fortsätta även efter regeringsskiftet - och det ärnaturligtvis gott och väl. Något om den socialdemokratiska viljeinriktningenkom dock inte fram. De frågor som jag här har tagit upp är utredda från allahåll och kanter. Något mer att ta reda på finns det inte. Vad det nu gäller äratt bestämma sig. Den gemensamma valdagen och den treåriga mandatperiodentillkom som bekant som en olycklig del av den kompromiss som föregickinförandet av ett enkammarsystem. Det var socialdemokraternas - på märkligagrunder -vidhållna krav för att gå med på införandet av enkammarriksdagen. I sak har inte dessa fenomen någonting med varandra attgöra. Under de gångna tolv åren har det dessutom visat sig att den treårigamandatperioden ur en rad aspekter är för kort, såväl för som för de kommunalaförsamlingarna. Det har också eftertryckligt visat sig att kommunalvalen kommerbort i den gemensamma valrörelsen. Det finns helt enkelt inte utrymme för dekommunala frågorna. Massmedia är upptagna av riksdagsvalet, och medborgarnaorkar inte med allt som på en gång sköljer över deras brevlådor. Med den gemensamma valdagen missar man således inför valennästan helt möjligheten till information och debatt om vad som händer ikommuner och landsting, vilket i sig är allvarUgt, eftersom dessa församlingarnumera hanterar en så stor del av den offentliga verksamhet som direkt berörmedborgarna. Men det viktigaste är naturligtvis att den kommunalademokratin som en följd av detta fungerar dåUgt. Kommunalvalen blirslentrianval i stället för stäUningstaganden till partierna på det lokalaplanet, till vad som har gjorts och vad som har utlovats. Detta medför dessutomatt medborgarna har svårt att följa med i vad som händer i kommuner ochlandsting meUan valen. Det finns gott om medborgare som inte ens vet vilkamajoriteter som styr i deras egen kommun och ännu mindre i . Det är svårt att förstå varför socialdemokraterna vill hadet på detta sätt. Jag har sysslat länge med dessa frågor och har inte kunnathitta några argument. Ute i landet är det också svårt att hitta ens någrasocialdemokratiska kommunalmän som gillar det system vi har. Prakfiskt tagetalla som jag har talat med känner det som en hedvärdering av den egna insatsenoch som en stor brist att de viktiga kommunala frågorna inte får en chans attlyftas fram tiU den uppmärksamhet som de förtjänar. Men socialdemokraterna påriksplanet hittar alltid på något skäl att sätta krokben för en reform. Ettsätt att göra detta är att dra utredningar i långbänk. Jag vill med anledning av svaret gärna ställa ett parkompletterande frågor till jusfifieministern. Anser justitieministern att detfortsatta beredningsar- betetskall bedrivas på ett sådant sätt att det blir möjligt att få ett konkret och positivtbeslut under den nu påbörjade mandatperioden? Jag skall kanske inte pressa justitieministern mer, menjag ställde ju ursprungligen frågan om vad justitieministern själv har föruppfattning i den här saken. Det är naturligtvis inte ovikfigt, eftersom detblir jusfitieministern som skall leda de fortsatta förhandlingarna. AnL 3 Justifieministern : Svaret på första fråga är kort och gott ja. Som svar på den andra frågan vill jag framhålla just detsom är avsikten med det underlag som arbetsgruppen har lagt fram och som nupubliceras. Det är avsikten att sfimulera diskussionen inom partierna pågrundval av det underlag som läggs fram. Det pågår en process även inom detsocialdemokratiska partiet i den här frågan. Jag har för min del i något sammanhanguttalat mig om mandatperiodens längd - inte i annan egenskap än somprivatperson och f. d. statssekreterare i jusfitiedepartementet. Jag haruttryckt en viss skepsis mot den förkortning av mandatperioden från fyra som skedde i samband med att man avskaffade tvåkammarriksdagen. Men detbetyder inte att jag är beredd att utan vidare förorda en återgång tillfyraåriga mandatperioder. Det behövs en ytterligare diskussion i den här frågan. Jag anser också att mycket talar för att man behåller dengemensamma valdagen, samfidigt som det ar angeläget med en reform i fråga omeffekterna av en riksdagsupplösning under löpande mandatperiod. En sådan reformkan få återverkningar beträffande den gemensamma valdagen, och en förlängningav mandatperioden påverkar givetvis också den gemensamma valdagen. Därför ärmin uppfattning, och det har varit en grundläggande uppfattning i det arbetesom har bedrivits, att dessa frågor måste bedömas i ett sammanhang. Det är minavsikt att leda arbetet i arbetsgruppen från de utgångspunkterna. Om den gemensamma valdagen och mandatperiodens längd AnL 4 (): Jag ber att få tacka för dekompletterande svaren. Det första svaret var posifivt. Justitieministern anseratt vi skall komma fram. till ett beslut . Det rör sigom en grundlagsfråga, och det innebär att om vi inte fattar beslut under dennamandatperiod så dröjer det med en reform ända in , och det är intetillfredsställande. Men vad jusfifieministern sedan hade att säga tycker jagär oroande, för det innebär att justifieministern inte är öppen för den reformav systemet som de allra flesta, inkl. de kommunalt aktiva, socialdemokraternaute i landet vill ha. Han gör också en konstig koppling emellan frågan omupplösningsinstitutet och frågan om mandatperiodens längd och den gemensammavaldagen. Jag vill understryka att dessa frågor ju inte har någonting medvarandra att göra. Det är skilda problem, som man kan ta ställning filloberoende av varandra. Omkollektivanslutningen till politiskt parti AnL 5 JustitieministernOVE : börjar redan här inleda den diskussion som jag hadeförutsatt att vi skulle föra i arbetsgruppen. Jag är för min del i dendiskussionen helt öppen för olika lösningar, och den diskussionen bör förasförutsättningslöst. Jag har bara framfört vissa awägningssynpunkter på den härkomplicerade frågan. AnL 6 (): Såkomplicerad är inte frågan. Vad man kan göra är att skilja på valdagarna,införa åtminstone en fyraårig mandatperiod och ha saxade val. Det är en braordning, som renodlar de rikspolitiska frågorna från de kommunalpoUtiska. Detger de kommunala frågorna en chans att behandlas öppet inför medborgarna, ochdet ger medborgarna en chans att självständigt ta ställning till vad de tyckerom dem som styr och ställer i deras kommun. Jag har under hela den tid som denhär frågan behandlats inte kunnat förstå att man över huvud taget i dettasammanhang skall behöva blanda in sådana saker som t. ex. upplösningsinstitutoch extra val. Överläggningenvar härmed avslutad. 3§ Svar på fråga 1982/83:33 om kollektivanslutningen till politiskt parti AnL 7 Justitieministern : frågat statsministern dels om han delar uppfattningen att medlemskap ipolitiska partier skall gmndas på ett personligt ställningstagande av deenskilda individerna, dels vilka åtgärder han har vidtagit för att avvecklakollektivanslutningen av medlemmar till det socialdemokratiska partiet och delsnär kollektivanslutningen kommer att upphöra. fråga haröverlämnats till mig. Fråganom kollektivanslutning har diskuterats i vid ett flertal tillfäUen,senast . Från socialdemokratiskt håll har man hålUt fastvid uppfattningen att de fackliga organisationerna skall besluta om sina egnaangelägenheter och att varje politiskt parti självt bestämmer över formerna förmedlemskap i partiet. Dettaär nu också regeringens uppfattning. Det ankommer på fackföreningarna ochpartierna själva att ta ställning till i vad mån och i vilken form de skallsamarbeta med varandra. Detta ligger i Unje med den föreningsfrihet som vi harhär i landet och som finns inskriven i regeringsformen. F.ö. kommer, som vet, att under innevarande taupp frågan om kollektivanslutning till politiskt parti. AnL8 (): Jag tackar justitieministern fördet här svaret också. Jag hade ställt frågan till statsministern, tiUikaordförande i det socialdemokratiska partiet. Frågan är onekligen en typiskstatsministerfråga, och det är rätt häpnadsväckande att pä dettasätt skyfflar över ansvaret pä en annan regeringsledamot. Men jag kan förståatt undflyr det offentliga ansvaret och drar gardinerna för i sittregeringskansli. Den godmodigaste tolkningen av detta är att han skäms, och dethar han i så fall all anledning till. Kollektivanslutningen är ett allvarligt brott mot denpersonliga integriteten för de kollektivanslutna individerna, och den är ettoförsvarligt avsteg från den princip om självständiga och individuellapolitiska ställningstaganden som bör råda i en demokrati. Den bygger på tankenatt den som inte själv vet sitt bästa och ansluter sig till detsocialdemokrafiska partiet skall tvingas till det - det är den förfärandegrundtanken bakom kollektivanslutningen. riksdag har gång på gång tagitavstånd från kollektivanslutningen. Det socialdemokratiska partiet struntarblankt i detta. När vi tidigare behandlat den här frågan harsocialdemokraterna gett på hand att man nog skall avveckla det för individenoch demokratin kränkande system som kollektivanslutningen innebär. Man behöverlitet tid på sig, har det hetat - det fick vi veta när den tidigareparfisekreteraren var på förhör i frågan i konsfitutionsutskottet. har denneparfisekreterare upphöjts till socialminister, och en ny har trätt fill. Dennenye - - inleder sitt partisekreterarskap med att lovprisakoUekfivanslutningen - något tal om aweckUng var det inte. Centerpartister, folkpartister och moderater skall tvingasin i det socialdemokratiska partiet, så snart de är med i en fackförening - vadde har för åsikter själva spelar ingen roll. Men om de utnyttjar de rättigheter somkoUektivanslutningen ger och går på den s. k. arbetarekommunens möte och talarom vad de tycker, då blir det ett förfärligt liv. Det visar det nu riksbekantafaUet med den kollektivan-slutne folkpartisten i Klippan. Då går skräckslagnasocialdemokrater till partistyrelsen och kräver uteslutning. Den som har någotsinne för galghumor frestas att gapskratta. Först kollektivansluter man enindivid som inte för sitt liv vill vara med i socialdemokratin. När dennetvångsanslutne öppnar munnen på ett möte i den församling som han ärkollektivansluten fill, ropar man hysteriskt på uteslutning. Man skall tvingasatt vara med, men man får för allt i världen inte öppna mun och säga vad mantycker. Herr justifieminister, vårdare av rättssäkerhet ochpersonlig integritet! Vad tycker ni personligen och i kraft av ert ämbete omdetta redovisade fall och om koUekfivanslutningen i princip som ett uttryck förindividens frihet? Om kollektivanslutningen till politiskt parti Om regeringsåtgärder med anledning av viss dom iEuropadomstolen Jag vill bara upplysa om att det inom detsocialdemokratiska partiet pågår en diskussion om formerna för samarbetetmellan fackföreningsrörelsen och partiet. a. har man i startat enförsöksverksamhet med ändrade anslutningsformer. Försöksverksamheten går ut påatt en avdelning av ett fackförbund men inte dess medlemmar ansluts fillarbetarekommunen. Medlemmarna i facket blir alltså partimedlemmar bara efterenskild ansökan. Den socialdemokratiska partikongressen beslöt förra åretenhälligt att den här försöksverksamheten skall fortsätta ännu enkongressperiod. Frågan är aUtså fortlöpande föremål för överväganden ochbedömanden inom det socialdemokrafiska partiet. AnL 10 (): Jag tackar för de härkompletteringarna. Skall man döma av vad den nye partisekreteraren har sagt,blir det väl ingenting av med de här övervägandena. Det kommer att bli enkringgående manöver för att man skall kunna något lugna upprörda själar äveninom socialdemokratin. Det hör ju fill saken att det är långt ifrån allasocialdemokrater som tycker att detta är ett rättfärdigt och försvarbartsystem. Sedan måste jag för min personliga del säga att jag inteförstår varför man över huvud taget behöver gå några omvägar när det gäller attavskaffa den nu rådande ordningen. Varför inte gå över till det system somborde vara självklart, nämligen att alla som gillar socialdemokratin och villvara med och arbeta akfivt personligen ansluter sig till partiet? Varför skallman ha den här konstiga ordningen med koUektiva beslut, genom vilka man föserin enskilda individer i ett parti som de inte vill vara med i? På vad sätt kanman över huvud taget förena en sådan ordning med den för vårt samhälle grundläggandeprincipen att politiska ställningstaganden skall grunda sig på individens egna,självständiga preferenser? Överläggningen var härmed avslutad. 4§Svar på interpellation 1982/83:11 om regeringsåtgärder med anledning av viss domi har frågat mig hur regeringenämnar gå till väga för att bereda de ändringar i svensk lag som sägs följa aven avkunnad dom i . En andra fråga är om oppositionenkommer att beredas möjlighet att delta i utredningsarbetet. Slutligen harAnders frågat mig om utredningsarbetet avses begränsat till denlagstiftning som rör rätten till fast egendom eller om den fullständigagenomlysning av svensk rätt som domen enligt hans uppfattning motiverar kommeratt ske i detta sammanhang. Innan jag svarar på tre frågor skall jagnågot redogöra för den dom som han har som grund för sin interpellation. Domen meddelades av Europadomstoleni . Denna domstol prövar tvister om tolkningen och tillämpningen avEuroparådets konvention angående skydd för de mänskUga rättigheterna och degrundläggande friheterna. De två mål som avgjordes genom domen den 23 septembergällde frågan om hade brutit mot vissa artiklar i konventionen. Enmajoritet inom domstolen fann att hade bmfit mot två arfiklar. Den enaartikeln återfinns i tilläggsprotokoll nr 1 fill konventionen och avser rättenfill egendom. Den andra artikeln som ansågs ha brutit mot var arfikel6, som bl. a. ger varje medborgare rätt att få sina "civilarättigheter" prövade inför domstol. Målen gällde två fasfigheter i . Regeringen hadegett tillstånd till s. k. zonexpropriation av dessa och ettantal andra fasfigheter. Beträffande den ena fastigheten gavsexpropriafionstill-ståndet , och det förlängdes sedan vid fleratillfällen. I det andra fallet gavs expropriationsfillståndet . Bådatillstånden upphävdes på begäran av.kommunen. Under den fidexpropriationstillstånden gällde var fastigheterna belagda med byggnadsförbud. fann att expropriationstillstånden i föreningmed byggnadsförbuden hade inneburit olägenheter för de två enskilda fastighetsägarnasom kunde ha varit legitima bara om fastighetsägarna hade haft möjlighet attbegära en avkortning av tidsgränsen för expropriationstiUstån-den eller krävaersättning. Vid den aktuella tiden fanns enligt svensk lag ingendera av dessamöjligheter. Domstolen ansåg därför att hade brutit mot artikel 1 itilläggsprotokoll nr 1. Genom att fastighetsägarna inte heUer hade haftmöjlighet att få prövat vid domstol huruvida de långvarigaexpropriafionstillstånden var förenliga med svensk rätt ansåg domstolen att detockså förelåg ett brott mot artikel 6. Det är självklart att skall se till att densvenska lagsfiftningen står i överensstämmelse med Europarådskonvenfionen.Skulle det finnas brister i detta avseende i gällande rätt bör de naturligtvisrättas fill. Det är också vikfigt att man beaktar närman utformar kommande lagsfiftning - t. ex. plan- och byggnadslagstiftningensom har nämnt i sin interpellation. Jag viU inte utesluta alt det synsätt som domstolen haranlagt kan få vissa återverkningar på en del lagstiftningsområden. Den frågan,som inte bara avser rätten till fast egendom, är inte helt lätt att avgöra. Enundersökning har därför nu satts i gång inom regeringskansliet.Visar resultatet av detta arbete att det behövs lagändringar, får man då taställning till hur dessa lagändringar bör beredas. Om regeringsåtgärder med anledning av viss dom iEuropadomstolen AnL 12ANDERS (); Jag ber att få tacka justitieministern försvaret på min interpellation. Jag väntade under gårdagen med stor spänning pådet. Jag fick det senare än jag har fått ett interpellationssvargenom Om regeringsåtgärder med anledning av viss dom iEuropadomstolen förhandsdelning,och jag undrade över orsaken. Men så slog det mig att avsändaren ju har varitgeneraldirektör för postverket, och då förstod jag förseningen bättre. utslag om att påtvå punkter har brutit mot konventionen om de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna är en allvarlig tankeställare för dem som har haft ochhar ansvaret för lagstiftningen i . För många svenskar - också politiker - har begreppet"mänskliga rättigheter" inneburit något som andra länder, iblandlångt borta, bryter mot. har emellertid fällts. Det ger ossanledning att betänka att vår egen lagstiftning kan ha allvarliga brister ochatt begreppet "mänskliga rättigheter" också innefattar ett rimligtegendomsskydd. i är knappast känd för att dömapå lösa boliner. Tvärtom kan man nog säga att domstolen har varit noggrann attinte ingripa i medlemsländernas lagstiftning annat än om motsättningarna mellandessas lagsfiftning och konvenfionen om de mänskliga rättigheterna varituppenbar. Justifieministerns besked att "skall se tillatt den svenska lagstiftningen står i överensstämmelse medEuroparådskonvenfionen" är naturligtvis positivt. Men man blir orolig närhan i svaret säger: "Skulle det finnas brister i detta avseende i gällanderätt bör de naturligtvis rättas till." Men det är just detta somEuropadomstolen har konstaterat på två områden. Det råder alltså knappast någontvekan. Därför kan jag inte förstå att justitieministern på regeringens vägnarinte kan ge ett klarare besked. Ett klarare besked, herr talman, borde rimHgtvis ha kunnatges om regeringen velat slå fast att den är beredd att följa utslaget ochdärigenom skydda de mänskhga rättigheterna. kvarstår en tvekan som jag intetrodde att en regering som rymmer så många företrädare för kampen för fri-ochrättigheter i andra sammanhang skulle lämna öppen. Det är i och för sig glädjande att justitieministernkonstaterar att det som en följd av utslaget kan bli fråga om förändringarockså på andra områden -som alltså inte rör rätten till fast egendom. Detutredningsarbete som satts i gång inom på detta område börrimligtvis bedrivas med stor skyndsamhet. Det är också rimUgt, ja, jag vill säga nödvändigt - ochhär är jusfitieministern likaledes oklar - att opposifionen skall beredastillfälle att påverka detta arbete redan på utredningsstadiet. Jag ärvisserligen ingen vän av ett stort antal statliga utredningar, men det ärknappast för mycket begärt - den utsträckta handen bör väl gälla också här -att oppositionen får insyn och får tillfälle att påverka. Jag tror i själva verket, herr justitieminister, att detskulle leda till en oro bland medlemsländerna i om det inte blev enoffentlig genomlysning av domens konsekvenser utan man nöjde sig med ettinternt departementsarbete. I andra länder har man - när det blivit utslag avdet här slaget just i - försökt se till att så fort som möjligtfå en offentlig debatt om arbetet att följa upp utslagen. Det vore utmärkt om ett initiativ till detta snart kundekomma från regeringen. Annars får väl socialdemokratins vilja till öppenhet idetta avseende testas motionsvägen . Jag vill inte förneka att det finns enpositiv grundton i justitieministerns inställning i frågan, och detta ber jagatt få tacka för. Men är svaret så försiktigt hållet att man känneroro för att regeringen kan tänkas försöka slingra sig ur den fällande domen iStrasbourg. Jag är glad om min farhåga på denna sista punkt är obefogad, och omjustitieministern vill skingra tvivlet på denna punkt, så har han chansen . AnL 13 Jusfitieministern : På följdfråga skall jagomedelbart ge ett snabbare svar än vad som uppenbarligen varit fallet med detskriftliga svaret, vilket jag beklagar utan att lägga skulden på någon. När det gäller frågan om expropriationslagen vill jag sägaatt den redan har ändrats i betydelsefulla avseenden. Tillstånd tillexpropriation ges numera i allmänhet för en fid av högst . Bara om detföreligger särskilda skäl kan tiden förlängas. Fastighetsägaren kan ocksåbegära att fiden förkortas, om han eller hon lider skada av attexpropriationsfrågan hålls öppen. De fillstånd fill zonexpropriation som harlämnats är upphävda, och några nya kan inte meddelas. De förhållanden som lade till grund försin dom föreligger alltså inte längre. Domen kan därför inte utan vidare tasfill intäkt för att lagstiftningen behöver ändras, men som jag sade tidigareskall vi undersöka också den saken närmare. Därmed vill jag återkomma till den fråga som om hur det fortsatta utredningsarbetet skall bedrivas. Den undersökning som har satts i gång inomregeringskansUet sker på de enheter som närmast berörs. I första hand gårarbetet ut på att kartlägga om några ändringar i expropriationslagen och inärliggande lagstiftning behöver göras. När den kartläggningen är klar är jagberedd att snabbt ta ställning till i vilken mån det behövs ett fortsattutredningsarbete och i vilka former ett sådant i så fall lämpligen börbedrivas. För mig är detta en så pass vikfig och grundläggande rättsfråga attjag självfallet är angelägen om att ett eventuellt fortsatt, detaljeratutredningsarbete skall bedrivas på ett sådant sätt att de politiska partiernakan påverka detta. Om regeringsåtgärder med anledning av viss dom iEuropadomstolen AnL 14ANDERS (): Jag är glad över att jusfifieministern i sittinlägg var positiv på en rad punkter. Det är alldeles riktigt att expropriafionslagen för ett antalår sedan har ändrats på ett flertal punkter. är emellerfidändringarna knappast av den arten att de täcker upp allt det somEuropadomstolen pekade på. I det aktuella utslaget tog man ju inte ställningtill alla de domskäl som kunde föreligga, i och med att man på ett parspeciella punkter fann att det kunde bli ett fällande utslag. Det ligger isakens natur att det finns Om regeringsåtgärder med anledning av viss dom iEuropadomstolen ytterligareett antal punkter att peka på i det här avseendet. Jag är också glad över att justitieministern uppenbarligenmenar att så snart kartläggningen inom är gjord, såkommer man att ta ställning fiU huruvida oppositionen skall få möjligheter attdelta.