prot · G609147 · 1982-12-31 00:00:00 — Jagfår nu fillfälle att rätta till en del av detta i anslutning till deföljdfrågor som har ställt. Man har diskuterat frågan om det borgensansvar somarbetsmarknadsstyrelsen hade ställt. Lät mig då citera det avsnitt iförfattningen som reglerar denna fråga: "Om det inte finns särskilda skäl skall full ellerbegränsad borgen ställas av den som har direkt eller indirekt ägarinflytande päföretaget. Behovet av en sådan borgen skall bedömas med hänsyn till ägarnaskapitalinsats, andra säkerheter och övriga omständigheter." Totalborgen är alltså inte någon regel utan enbedömningsfråga. I detta ärende har gjort bedömningen att totalt borgens ansvar, dvs. borgen för hela lokaliseringsstödet på drygt 20 milj. kr., var mofiveraf. Jag kan konstatera att denna bedömning gjorts sedan företaget, vid ärendets behandling hos AMS, klargjort att man inte var beredd att ta på 207 sig ett säomfattande borgensansvar. Samma besked har företaget sedan lämnat tillindustridepartementet vid departementets kontakter med intressenterna. Sä vardet alltså i borgensfrägan. reser frågan om förhandlingar om motbud.Jag måste säga ett par saker. För det första: Bör inte en ansökan omlokaliseringsstöd betraktas som ett förhandlingsbud? För det andra harindustridepartementet ingående diskuterat projektet i alla dess delar medintressenterna och företaget. Vi har därför i departementet en god bild avvilka eventuella justeringar som skulle ha varit möjliga. Framför allt har vifått besked om vilka förändringar som intressenterna inte kunde acceptera; bl.a. var man inte beredd att acceptera en borgen. 62PAUL LESTANDER (vpk): Det industriministern sade ändrarnaturligtvis inte min frågeställning. Jag ställde ytterligare en fråga isamband med mitt första inlägg: Kan man tänka sig att ett privat företag sometablerar sig i kan få starta produktion som innebär att företagetkonkurrerar med redan etablerade företag på annan ort? Industriministern avstodju från att svara på den frågan. Jag tycker att den fortsatta handläggningen avärendet kräver att industriministern preciserar regeringens ståndpunkt även iden frågan. Jag avstår inte från att svara, men talmannenvisade att den fid som jag hade till mitt förfogande var slut. Självfallet skall ett företag kunna lokalisera sig ochstarta verksamhet i liksom annorstädes i landet i konkurrensmed andra företag. Det finns inga begränsningar på den punkten. Om ett företagbegär lokaliseringsstöd, är det industriministern uppgift att efter en mängdolika grunder pröva om ett sådant stöd skall utgå. En grund är att ta hänsyntill den kapacitet som finns inom industribranschen i fråga. Detta har alltsåvarit med vid bedömningen av Arjeplogsärendet. Det är här infe fråga om att skyddaett monopol, något som också gjorts gällande i debatten. Jag vill, herr talman, erinra om att detnuvarande förhållandet - en enda tillverkare av lättklinker i landet - haruppstått fill följd av att företaget med den aktuella ugnen förklinkertillverkningen vid ett flertal tillfällen varit inblandat i konkurs.Driften har alltså inte burit sig. Dessutom är det av annat skäl inte riktigtatt tala om monopolsituation -lättklinker är ju i de allra flesta fallen baraett av flera möjliga byggmaterial. Det förekommer dessutom en begränsad import.Självfallet är det regeringens allmänna inställning att konkurrens är attföredra framför monopol. I det här fallet finns det emellertid inte anledningatt vidta några speciella åtgärder. Det har varit en helt saklig bedömning idetta ärende med tanke på de förutsättningar som gäller för företagsetableringi , icke någonting annat. 64PAUL LESTANDER (vpk): Även jag inser att det flnns andrabyggmaterial än klinker. Jag vet också att det förekommit konkurser. Men härfinns det också en lokaliseringsaspekt med hänsyn till ochNorrbottens speciella förutsättningar. Dessutom var det även fråga om enförhandsförsäljning av en del av produktionen. Man hade allmänt sett godaförutsättningar för projektet i . I det läget kämpar vi naturligtvisför projektet. Jag ifrågasätter inte vare sig industriministernsinsikter, rätfigheter eller makt att handha det här ärendet - det har jagverkligen inte gjort. Den delen av inlägget behöver vi inte ta upp tilldiskussion. Men fortfarande kvarstår att det i svaret som en viktigdel finns intaget en passus om konkurrens med andra företag. Av det kan manförstå att detta har haft viss betydelse. Det är inte fråga om att utöva någon makt iett enskilt lokaliseringsärende, utan det gäller att pröva ett ärende medhänsyn till de förutsättningar som projektet har om det skulle komma tillstånd. Efter mycket noggrant förberedelsearbete iindustridepartementet och efter noggrann prövning, bl. a. efter diskussionermed intressenterna, kom vi fram till att det enda möjliga i det här ärendet varett avslag. Jag beklagar det. Helst skulle ju en industriministervilja uppleva att få skapa nya och säkra jobb, framför allt i länoch , där man är så hårt drabbad av arbetslöshet och problem. Jag kan också förstå den besvikelse människorna kände närregeringsbeslutet kom i den här frågan. Men jag menar att det infe kan vara enrimlig industripolitik eller rimlig lokaliseringspolitik att komma fram tillett projekt som redan vid starten är tvivelaktigt och som skulle behöva nyastödmiljoner och som skulle skapa nya problem. Det är infe så vi vill lösasysselsättningsproblemen i glesbygderna. 66 (vpk): Värt intresse av att skapa produktion ochsysselsättning sammanfaller tydligen, men i den här frågan sammanfaller inteåsikterna om metoderna - det är bara att konstatera. Diskussionen har gett intryck av att det finns möjlighetertill omprövning. Låt oss hoppas att en sådan omprövning går att verkställa. Överläggningen var härmed avslutad. 14 protokoll 1982/83:145-147 Om ändrade regler om utvisning . av brottslingar tillannat nordiskt land 12 §Svar på fråga 1982/83:475 om ändrade regler om utvisning av brottslingar tillannat nordiskt land har, mot bakgrund av attmånga finländska medborgare som utvisas på grund av brott nästan omgåendeåtervänder till , frågat mig om utvisning mellan de nordiska länderna ärberättigad och vilka åtgärder jag ämnar vidta i denna fråga. Enligt utlänningslagen måste synnerliga skäl föreligga omen nordisk medborgare som bott i skall kunna utvisas pågrund av brott. Domstolen måste därvid fa hänsyn till de sociala förhållandenai varje enskilt fall. I samband med att utlänningslag antogsdiskuterades frågan om utvisning av nordiska medborgare. Det visade sig då attövriga nordiska länder infe vill undvara möjligheten att utvisa även nordbor.Någon ändring av denna inställning har av allt att döma inte skett iövriga nordiska länder. Regeringen har f. n. ingen avsikt att föreslå ändringav utlänningslagen i denna del. Under detta anförande övertog tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 68ERKKI TAMMENOKSA (s): Jag tackar statsrådet för svaret. Orsakentill att jag ställde frågan är att straffade finska medborgare utvisas tillFinland trots att deras familjeband och övriga band till det gamla hemlandet ärobefintliga. De blir således dubbelt bestraffade, i och med att de utvisas oehkommer tillbaka till Sverige- illegalt. Detta förhållande har väckt debatt bådei och i . Jag har förståelse för att man infe kan börja ändra dennya utlänningslagen , men det finns starka skäl att se påtillämpningen av lagen. Riksåklagaren har svarat attnågra-planer på ett cirkulär till åklagarna eller ändra särskilda åtgärder frånhans sida i den här frågan f. n. inte finns. Jag vill göra statsrådet uppmärksam pä följande förhållanden.Överklag-ningsärenden när det gäller gamla fall, dvs. domstolsbeslut ,avslås tydligen utan att fillräcklig hänsyn tas fill familjeförhållanden. Utlänningslagens ordalydelse "synnerliga skäl"har, såvitt jag förstår, fått en omvänd fillämpning. Brottets grad har avgjortoch inte familjeförhållandena. Jag har också några följdfrågor. Ämnar invandrarministern,dvs. regeringen, vidta åtgärder för att få till stånd riktlinjer när detgäller dessa utvisningsfrågor? Tänker invandrarpolifiska kommittén ta dennafråga till ett förnyat övervägande? Statsrådets.svar föranledde ytterligare en följdfråga. Närtänker statsrådet intensifiera samarbetet med i detta ärende? Den allmänna uppfattningen är att utvisning mellannordiska länder avseende nordiska medborgare bör avskaffas. Ett skäl till inte kan göra det är att länder ömsesidigt måste komma överens om detta.Mig veferhgf skall se över sin utlänningslagstiftning . Voredet inte på sin plats att ta en förnyad diskussion om dessa frågor med ? Som själv säger är denlagstiftning vi nu tillämpar ny. Den komtill 1980, och det är svårt att sägahur tillämpningen av de nya reglerna i verkligheten kommer att fungera. Jagföreställer mig att olika myndigheter, t. ex. , harintresse av att följa frågan och se vad som händer med den här lagstiftningen. När det gäller invandrarpolifiska kommittén (IPOK) har denmycket vida direktiv och är självfallet oförhindrad att också studera den härproblematiken både beträffande den nya lagstiftningen och när det gäller attse efter hur den gamla fungerade samt hur man eventuellt omprövar gamla domar. När det sedan gäller den andra delen av frågan är detfaktiskt så, att den omfattande integration som finns inom har kommittill stånd genom överenskommelser mellan de nordiska länderna. En förändring avutvisningsreglerna för nordbor måste därför ske inom ramen för det nordiskasamarbetet, och där har det visat sig mycket svårt att nå resultat. Om användningen av brukningsvärd förbostadsbebyggelse Överläggningen var härmed avslutad. 13§ Svar på fråga 1982/83:485 om användningen av brukningsvärd förbostadsbebyggelse har frågat mig om jag ärberedd att medverka till ett fortsatt vaktslående om brukningsvärd ochi vilken utsträckning jag anser att hänsyn bör tas till lantbruksnämndernas ochstatens planverks synpunkter vid fastställande av stadsplaner för bostadsbebyggelsepå brukningsvärd . Frågorna är ställda med anledning av att regeringen den 14april 1983 fastställde en stadsplan för bebyggelse i . iKronobergs län och statens planverk hade avstyrkt fastställelse. har vid godkännandet av riktlinjerna för denfysiska riksplaneringen uttalat att brukningsvärd jordbruksmark inte bör tas ianspråk för bebyggelse om en från samhällets synpunkt tillfredsställandelösning kan åstadkommas på annan mark. Självfallet ställer jag mig bakom dennauppfattning. Det arbete på en ny plan- och bygglag som bedrivs inombostadsdepartementet utgår från att kommunernas roll i planprocessen skallförstärkas och det statliga inflytandet i motsvarande mån minskas. Om användniitgen av brukningsvärd förbostadsbebyggelse nödvändigtatt staten behåller sitt inflytande i frågor som rör riksintressen, t. ex.jordbruksmarken. Regeringen tar självfallet stor hänsyn till de synpunktersom framförs av remissinstanser i planärenden, t. ex. lantbruksnämnderna ochstatens planverk. Vid det slutliga avgörandet i ett ärende måste dock de olikasamhällsintressena vägas mot varandra i en övergripande bedömning. Dettainnebär att regeringen inte alltid kan följa remissinstansernas mening. 71 (): Jag tackar bostadsministern för svaret på mina frågor. Jag har i mina frågor utgått från ett exempel frän Växjökommun, där det under en lång följd av år har rått stor oenighet om huruvidaett större sammanhängande åkermarksområde skulle tas i anspråk för bostadsbebyggelseeller ej. Oenigheten var också stor vid det fullmäktigesammanträde iaugusti 1982 där det i princip beslutades om nämnda planområde. 26 av kommunfullmäktiges61 ledamöter röstade mot förslaget. Protesterna har också varit stora frånsåväl lokalbefolkning som kultur- och naturvårdsorganisationer. Överklagandenalät ej heller vänta på sig, och ärendet har alltså nu avgjorts av regeringen,varvid kommunen fick lov att ta marken i anspråk för bostadsbebyggelse. Jag har ansett det angeläget för de fortsattaställningstaganden som kommunerna då och då skall göra när det gäller nyaplanområden, att bostadsministern deklarerar sin uppfattning avseende deriktlinjer som finns för ianspråktagande av brukningsvärd . Det synesän mer angeläget, eftersom det i detta exempel från torde finnas annanmark att tillgå. Kommunen säger t. ex. i sitt bostadsförsörjningsprogram föråren 1983-1987 att det pågår planering av vissa reservområden och att dessaberäknas bli byggklara . Alltså torde behovet av att bebyggaåkermarken inte vara så värst akut. Låt mig göra ett par citat ur statensplanverks yttrande om nämnda markområde, som är upphov till minandra fråga till bostadsministern. a. följande: "Även om kommunen i samband med förvärv avjordbruksmarken klart uttalat avsikten att få tillgång till råmark förtätortsutbyggnad kan detta förhållande inte utesluta prövning i förevarandeplanärende av hur gällande riktlinjer för hushållningen med brukningsvärdåkermark har beaktats. Dessa av statsmakterna fastlagda riktlinjer innebär, attdå ianspråktagande av brukningsvärd i större omfattning aktualiseras,det bör gälla som ett generellt krav att kommunen på ett grundligt sättredovisar konsekvenserna av alternativa utbyggnadsinriktningar, såväl medhänsyn till ett ändamålsenligt samhällsbyggande som vad avser inverkan på tilltätorten angränsande jordbruksmark." har för sin del anfört attjordbruksmarken är mycket välarronderad och har en avkastningsförmåga sombetydligt överstiger länsmedeltalet. Planverkethar i sitt yttrande sagt att stadsplanen inte bör fastställas. Som skäl härföranförs dels att lantbruksnämndens bedömning bör tillmätas stor vikt, dels attkommunen inte har redovisat någon utredning av alternativautbyggnadsmöjligheter och ej heller lagt fram en lämpligt utformaddispositionsplan där jordbruksintresset beaktas på ett fillfredsställande sätt. Inomkommunen pågår dessutom arbete med en ny generalplan för tätorten, som beräknasvara klar . Det har, som jag ser det, funnits starka skäl att inväntadenna generalplan, inte minst när det gäller alternafiva områden förbostadsbebyggelse, som planverket efterlyste. De som reserverat sig mot planensäger också att sådana finns. Omförbättring av de handikappades bostadsmiljö m. m. Jag vill endast understryka att det beslut i stadsplaneärendet som häråberopas inte grundar sig på någon annan syn på jordbruksmark än den riksdagengett uttryck för. Detförhåller sig på det sättet att det fastställdes att man på det s.k. Teleborgsområdet skulle bygga en ny stadsdel med ett visst antal invånare.Det angavs också vilken mark som skulle tas i anspråk för det. Sedermera harkommunen byggt ut den allmänna servicen inom området, skolor och annaninfrastruktur, för att tillgodose servicebehovet från den befolkning somområdet förutsätts få. Beslutetfattades innan hade gjort sina uttalanden om jordbruksmark. Det voreorimligt att tillämpa uttalande om jordbruksmark retroaktivt oehlåta stå där med ett halvt utbyggt område för att, om jag förstodfrågeställaren rätt, börja på ett annat område, som inte heller skulle kunnabyggas ut på ett tillfredsställande sätt. IVäxjö har man beslutat att det här området skall utnyttjas för bebyggelse.Statsmakterna har gett det sitt godkännande, och det har rått stor enighet omdet i . Såvitt jag har kunnat finna är det bara som inte har delatden uppfattningen - i varje fall i är det så. Att man ifullmäktige avgjorde frågan med 35 röstei- mot 26 tycker jag inte är någotuttryck för att beslutet inte skulle ha tillräckligt underlag. Jag vill erinraom att i varje fall avgjorde alla vikfigafrågor med en enda rösts övervikt, och det ansågs fullt godtagbart. Överläggningenvar härmed avslutad. 14 § Svar påinterpellation 1982/83:135 om förbättring av de handikappades bostadsmiljö m.m. 73 BostadsministerHANS : Herr talman! har ställt följande frågorfill mig. Hur kommer behovet av tillgänglighet för handikappade attfillgodoses i de ombyggnadsregler som är under utarbetande? 15Riksdagens protokoll 1982/83:145-147 Om förbättring av de handikappades bostadsmiljö m. m. Hur kanfinansieringsmöjligheter för installation av hiss förbättras i samband medgenomförandet av programmet för reparationer samt om- och tillbyggnad? Kommerkommunerna att få bättre möjligheter att genomföra en planering avstadsförnyelse där tillgängligheten för handikappade också utgör ett väsentligtinslag? Som har noterat pågår f. n. iregeringskansliet arbete med dels en ny plan- och bygglag, dels ett särskiltprogram för reparationer samt om- och fillbyggnader inom det befintligabostadsområdet, det s. k. ROT-programmet. I detta arbete läggs stor vikt vid handikappanpassningenoeh tillgängligheten inom den befintliga bebyggelsen. Arbetet har som mål attändrade ombyggnadsregler skall ge möjligheter att driva en samlad förnyelseinom bostadsområden och stadsdelar för att tillgodose sociala mål i fråga ombl. a. handikappanpassning och tillgänglighet. Det finns starka skäl att visa varsamhet mot de befintligabyggnadernas egna kvaliteter och att ta större hänsyn till de tekniska ochekonomiska förutsättningarna. Ombyggnad kan därför inte syfta till attgenomgående nå nybyggnadsstandard. Men ett mål måste vara att bostäder gessådana kvaliteter som är nödvändiga för att de varaktigt skall kunna spela enroll i bostadsförsörjningen. Enligt min mening måste härvid kraven på tillgänglighethävdas starkare vid ombyggnader än . I arbetet med ROT-programmet diskuteras givetvis en långrad frågor som har att göra med finansieringen av programmet. Finansieringen avhissinstallationer är en sådan fråga. Jag kan för dagen inte uttala mig omvilka förslag som kommer att presenteras i den departementspromemoria somarbetet skall resultera i. Promemorian kommer att presenteras . Jag vill här vidare nämna att chefen förarbetsmarknadsdepartementet i kompletteringspropositionen (prop. 1982/83:150bil. 3) har pekat på möjligheten att som beredskapsarbete handikappanpassaoffentliga miljöer, Inga beslut skall enligt min mening fattas på längreavstånd från den enskilde än vad som är nödvändigt med hänsyn till behovet avplanmässighet i handlandet. Denna princip är vägledande för reformsträvandenainom plan- och byggnadsväsendet och även inom bostadspolitiken. Som svar pä tredje fråga vill jagdärför säga att kommunerna enligt min mening bör ges ett ökat.utrymme attbestämma hur ombyggnadskraven skall hävdas. Kommunerna får därmed ett stortansvar för att samhällets mål för förnyelsen förverkligas. Kommunerna kommergenom den översiktliga planeringen att få möjligheter att ställa upp riktlinjerför det fortsatta förnyelsearbetet. För att säkerställa syftet med denöversiktliga planeringen kan kommunerna sedan besluta om mer detaljeraderiktlinjer för förnyelsen inom olika områden. 74MARGARETA (): Det är bra att bostadsministern i sittinterpellafionssvar säger att kraven på handikapptillgänglighet skall"hävdas starkare vid ombyggnader än ". Starkare än hittills- vad innebär det? Om det t. ex. byggdes 120 hissar i samband med ombyggnad1981, vilket enligt min mening är alldeles för litet, hur mycket skall vi dåvåga hoppas på exempelvis 1984? Jag vill därför ställa ytterligare en fråga: På vilketsätt kommer byggnadsnämnderna att ges större möjlighet att vägra dispenser fråntillgänglighetskrav? Skall det ske genom skärpta bestämmelser, ändradlagstiftning eller bättre finansieringsmöjligheter? Det senare skulle innebäraatt byggnadsnämnderna inte skulle behöva ge dispens från tillgänglighetskravenpå grund av oskäliga kostnader, vilka förmodligen är det vanligaste skälet. Jag kan ha viss förståelse för att bostadsministern intevill tala om precis hur finansieringsfrågan avseende hissar kommer att lösas.Men jag vill ändå ställa en fråga: Vilka principer arbetar man efter? Skallöverkostnader på grund av tillgänglighetsåtgärder, där hissen är den dyrastedelen, bäras av kommun, landsting, bostadsföretag - dvs. boende i fastigheten -eller skall kostnaden bäras av oss gemensamt över statskassan? I interpellationssvaret tar bostadsministern också uppkommunernas ökade befogenheter och ansvar. Dess bättre har de flesta kommunerredan någon form av den översiktsplan som det talas om i svaret. Det innebäratt man som regel har det planeringsinstrument som vi bara kan hoppas bliobligatoriskt enligt den nya . Men den kommer ju inte attträda i kraft förrän , kanske 1987. Så länge skall vi väl intebehöva vänta? Det är lång planeringstid för byggnadsverksamhet. Vi kaninte räkna med effekter av en ny plan- och bygglag förrän efter 1990. Kommunerna kan redan nu utveckla sinabostadsförsörjningsprogram fill att innefatta även önskvärd förnyelseverksamhet- det skall de göra. Men hur skall kommunerna få bättre möjligheter attgenomföra det som är önskvärt? Måste det inte vara det s. k. ROT-programmet somskall ge möjlighet att få en reparations- och ombyggnadsverksamhet genomfördredan under resten av 1980-talet som ett led i en socialt inriktadbostadsförsörjning? Sedan vill jag ta upp ytterligare en aspekt. Vi har redantillräckligt många exempel på hur vissa kommuner bygger sig bort från socialtansvar medan andra försöker ta på sig detta ansvar. Resultatet kan vi avläsasom en ekonomisk, social och etnisk segregation. Det är ett mycket tydligtmönster bl. a. i mitt eget län. På vilket sätt skall kommunerna ges ökat utrymme attbestämma hur ombyggnadskraven skall hävdas? Det är viktigt att ställa denfrågan, om man accepterar principen att minska statens inflytande och ökakornmunernas ansvar. Vilken effekt får det? Vi vill inte ha en ökandesegregafion. Enligt min mening är det av stor vikt att väga in dessa frågor idet fortsatta arbetet med ROT-programmet. Därför vill jag ställa en sistafråga: Hur skall de Om förbättring av de handikappades bostadsmiljö m. m. Om förbättring av de handikappades bostadsmiljö m. m. kommuner,där man inte bryr sig om att tillgodose sociala behov i samband med planeringav bostadsförsörjningen, stimuleras att göra detta? 75 (): Jag känner en viss oro inför statsrådetGustafssons svar om att ge kommunerna ökat utrymme för att bestämma hurombyggnadskraven skall hävdas. Min erfarenhet genom arbetet i handikapprörelsen säger migatt i fråga om kraven på handikappanpassning - det gäller i stort sett påsamhällets alla områden - måste det finnas ganska klara direktiv om hur deskall uppfyllas. En bristande handikappanpassning av våra bostadsområdenkan få mycket stora både mänskliga oeh ekonomiska följder. För samhället ochalla dess organ kan det vara dyrt att bostäderna inte är utformade så attmänniskorna så långt det är möjligt kan klara sig själva. Tyvärr är det inte alltid samma samhällsorgan som får bärakostnaderna för t. ex. hissinstallationer och de ökade vårdkostnader somuppstår om bostäderna inte är tillgängliga. Det kan gälla t. ex. behovet avfärdtjänst. Man måste få hjälp uppför trapporna, man måste bäras, man fårstanna på sjukhus - och varje vårddag är mycket dyr. Man kan fåpsykiska problem genom den isolering man utsätts för. Det leder till kostnaderpå grund av tablett- och alkoholmissbruk. Man kan få ökade hemhjälpskostnadergenom att man inte själv kan handla, osv. I många fall är det hyresgästerna som genom höjdahyror får betala en handikappanpassning av bostäderna. Å andra sidan får deegentligen på det sättet lägre skatter genom att de då slipper betala föralltför långa vårdtider, större beroende av färdtjänst och hemhjälp, m. m. Dessa samband ser man . Dessutom är det barahyresgästerna som på det sättet betalar för det som samhället tjänar på att haett tillgängligt boende. En omfördelning av kostnaderna för fillgänglighetmåste därför komma till stånd. Kommunerna får inte ges för stort spelrum när det gälleratt ställa krav på ombyggnad. Det har visat. Grundläggande kravpå fillgänglighet får aldrig tas bort i den kommunala självstyrelsens namn. Jaghoppas också att statsrådet inte menat det. Eftersom jag inte kan finna annat än attMargareta , och jag har samma principiellauppfattning i den här frågan skall jag inte ta kammarens fid särskilt länge ianspråk. Jag skall kortfattat försöka svara på de frågor som har ställts.