prot · G60923 · 1982-12-31 00:00:00 — Vad som avses med "att samhällets roll skallvidgas" sägs inte klart ut. Eftersom kommunisternasutskottsrepresentant förklarat sig nöjd med detta uttalande, är det vikfigt attsocialdemokraternas företrädare gör klart för kammaren om detta uttalande harfillkommit för att tillgodose vpk:s motionskrav eller ej. Det måste ju finnasnågon målsättning bakom det utredningsarbete socialdemokraterna viU sätta igång. Och syftar socialdemokraterna med det diffusa talet om "samhälletsroll" till ett regelrätt förstafiigande, dvs. att de nu viU inifiera ensociaUsering av läkemedelsindustrin, då bör det sägas rent ut. Det är en händelse som ser ut som en tanke att vidiskuterar detta ärende , då en proposifion läggs fram med förslag om bl.a. skatt på akfieutdelningar, som kan utgöra en inkörsport fillfondsocialismens införande i vårt land. Vad menar utskottsmajoriteten med uttrycket"samhällets roll"? Är det staten man syftar på, så skall man sägadetta. Utskottets företrädare måste klargöra vad som avses med det föreslagnauttalandet. Vi reservanter anser att det icke finns något skäl förriksdagen att ändra sitt fidigare ställningstagande. Tvärtom är det angelägetfrån flera utgångspunkter att klart och entydigt avvisa alla förslag somdirekt eller indirekt syftar till en socialisering av läkemedelsindustrin. I denreservation som vi har fogat tUl betänkandet påpekar vi att Statligt ägande ' inom läkemedelsindustrin Statligt ägande inom läkemedelsindustrin läkemedelsindustridelegationen- som avslutade sitt arbete - har konstaterat i sitt enhälligabetänkande att den svenska läkemedelsförsörjningen i allt väsentligthar fungerat väl. Man ansåg det därför inte motiverat att föreslå någraåtgärder, i vart fall inte av det slag som tas upp i det aktuella betänkandet.Liksom utredarna konstaterar vi att denna bransch har haft enpositiv och - jämfört med andra branscher -problemfri utveckling, som bl. a.har inneburit många framgångar på exportmarknaden. Det som verkligen är betecknande för justläkemedelsbranschen är att verksamheten är mycket internationellt inriktad.Detta beror tiU stor del på höga forsknings- och utvecklingskostnader, vilketför fillverkande företag innebär att produkterna måste lanseras i ett flertalländer för att totalmarknaden skall räcka till. Speciellt för dessa företag,med en relativt liten hemmamarknad, blir utlandsförsäljningen mycket viktig. Isin proposition om industripolitikens framtida inriktning uttalade dendåvarande regeringen att den kommande utvecklingen för svenskläkemedelsindustri i hög grad beror på hur de inhemska företagen lyckas påutlandsmarknaderna. Enligt vad den officiella statistiken utvisar fördelar sigSveriges export av läkemedel på drygt ett trettiotal länder. Under 1970-talethar den svenska exporten ökat kraftigt, och den avgjort största ökningen har skettfrån den senare delen av och framåt. Totalt sett har exportökningenvarit större än importökningen för läkemedel i . När den svenska läkemedelsindustrin har nått en fininternafionell utveckling är det mycket förvånande att socialdemokraterna medanledning av en kommunistmotion vill låta uttala sig för åtgärder somkan leda till byråkratisering och socialisering. Risken är stor att, med ensocialisering, ett vinnande lag blir ett förlorande lag . Detfinns inte, så vitt jag kan se, några internationella exempel på statUgt styrdaläkemedelsföretag som har lyckats i sin produktutveckling. Trots storaansträngningar har exempelvis läkemedelsindustri inte åstadkommitnågon utveckling inom läkemedelsområdet. Som motiv för förstatligande, utöver de rent ideologiska,nämns i debatten oftast kapitalfrågorna. Men kapitalfrågan kan lösas på annatsätt än genom socialisering. Det finns ju redan institutioner på samhälletsområde som kan hjälpa till med åtgärder på den punkten. Tidningen för sedan att ett bolag som är svältfött på kapital faktisktär det statliga KabiVitrum. I en artikel redovisar tidningen att företaget harfått klara en stor utbyggnad utan tillräcklig finansiell uppbackning. Eftersomföretaget befinner sig på en intressant marknad men på grund av ägarbilden intelyckats dra till sig riskvilligt kapital som andra framtidsföretag hartidningen ställt frågan till den nya industriministern, om företaget mot dennabakgrund har rimliga förutsättningar att göra framtidssatsningar. Industriministern har då svarat: "Nej,det verkar inte så." Dä riktades en följdfråga till honom om han kundetänka sig att släppa in privata delägare. Det svar som dä avgavgick ut på att han inte kändesig "dogmatiskt bunden" utan att det viktiga för honom var att"svensk industri kan utvecklas och tillföras ökat kunnande omkapital". Har man den inställningen borde det vara lätt att avvisa vpk:spropåer. Det har man ändå inte gjort fullt ut, som framgår av betänkandet. Ett statligt engagemang är inte någon garanti för enframgångsrik verksamhet. Erfarenheterna pekar på motsatsen. Vilkaindustriföretag är det som har konsumerat huvudparten av industristödet? Denfrågan diskuterade vi under den allmänpolitiska debatten, då jag påpekade att90-95 % av det totala industristödet har gått fill företag som har staten somdelägare eller där staten har ett totalt ägaransvar. Under det gångna riksmötethar, som framgår vid en genomgång av näringsutskpttets betänkanden, ingautbetalningar av industristöd skett till helt privatägda företag. I reservationen påpekar vi att utvecklingen inom detstatsägda läkemedelsföretaget har varit långt svagare änutvecklingen inom branschen i övrigt. När utskottsmajoriteten talar om ökatengagemang för staten på forsknings- och utvecklingsområdet, vill jag påpekaatt det är företag med det bästa ekonomiska resultatet som har lyckats hålla enhög nivå på sina forsknings- och utvecklingsinsatser. ochFortia/har ökat sina årliga forsknings- ochutvecklingskostnader med , medan KabiVitrum bara orkat . En socialiserad svensk läkemedelsindustri kommer attmedföra totalt sett ökade kostnader för samordning och styrning med krav på enbetydligt ökad byråkrafi för ledningsfunktioner etc. Företagen forskar påhelt olika områden, och det finns stor risk för att den forskning som bedrivsskulle hämmas om man sammanförde de svenska företagen i en enda stor koncern.Internationella erfarenheter tyder på att samordning av företag med helt oUkaforskningsinriktning ger en klart lägre produktivitet inom forskningen under enlång period. Det finns heller ingen anledning att tro att man medframgång skall kunna genomföra en samordning av den internationellamarknadsföringen för en statlig svensk läkemedelskoncern med de storaskillnader i produktionsinriktning som kännetecknar branschen. Detmedför dessutom inga fördelar, sett från konsumenternas synpunkt, om man gör enenda stor statlig koncern som får monopol på forsknings- ochläkemedelsproduktion i vårt land. Tvärtom visar alla erfarenheter att monopoljust från konsumenternas synpunkt är skadliga. Till detta skall läggas det somjag redan har påpekat, nämligen att läkemedelsindustridelegationens rapportinte innehåller några uppgifter om samordningsfördelar eller andra skäl för attsocialisera den svenska läkemedelsindustrin. Den svenska läkemedelsindustrin kommer även ifortsättningen att vara beroende av utländska läkemedelstillverkare på sammasätt som , dvs. för råvaruanskaffning och för licenstillverkning. Genomsin framgångsrika utveckling besitter man en god förhandlingsposition för attuppnå detta. En förändring av ägarstrukturen kan innebära förändringar till detsämre. Risken är också stor att framgångsrika forskare flyttar utomlands, om Statligt ägande inom läkemedelsindustrin socialiseringoch b)'råkratisering följer i förändringens spår. Slutligentorde det inte finnas någon bransch i vårt land som är så regleradoch kringgärdad av olika statliga regler. Det gör att det inte heller frånkontroll- och säkerhetssynpunkt finns någon anledning att göra förändringar iägarstrukturen. Man kommer inte att kunna uppnå några förbättringar när detgäller kvalitet eUer säkerhet i fråga orh läkemedlen. Snarare kan det finnasrisk för att utvecklingen går i motsatt riktning, om samma huvudman skall bådeäga alla företag och utöva all kontroll över dessa. Viär i den situationen att vi kan göra en jämförande studie av .verksamheten och resultaten mellan enskilda företag och företag med statligtägarintresse. Om vi ser på Kabi, som var ett välskött och lönsamt företag närstaten övertog det, kan vi konstatera att investeringarna där eftersattes under1970-talets första hälft. När Kabi 1977 satte i gång ett omfattandeinvesteringsprogram, ledde den urholkade finansiella ställningen till kraftigtökade räntekostnader. blev ett förlustår, och därpå följde två svagaår. I sin tur innebar detta att forskningsinsatserna inte har kunnat öka Hkasnabbt som t. ex. vid och . Kabi:s utgångsläge var ungefär detsammasom Fortias i fråga om storlek, resultat, lönsamhet och soliditet, men denståtlige ägaren plockade ut mer pengar ur sitt företag. Däremot har de privataägarna visat större återhållsamhet och återinvesterat mer i och . De förhållanden som jag här har pekat på visar att läkemedelsindustridelegationengjorde en korrekt bedömning i sitt enhälliga betänkande . Mankonstaterade att den svenska läkemedelsförsörjningen fungerar väl och att detinte fanns några motiv för att föreslå åtgärder av den typ somutskottsmajoriteten nu uttalar sig för. Vi reservanter har gjort sammabedömning som delegationen, och vi finner ingen anledning för attgöra något annat uttalande med anledning av det kommunistiska motionsyrkandetän vad har gjort vid upprepade tillfäUen tidigare. Jagber därför, herr talman, att få yrka bifall till den reservation som har fogatsvid näringsutskottets betänkande nr 1. AnL 39 (): Frågan om samhällets inflytande inom läkemedelsindustrin har undermånga år varit föremål för debatt i denna kammare. 1975tUlsatte den dåvarande socialdemokrafiska regeringen en delegation församordning av svensk läkemedelsindustri. Delegafionens uppgift var att ta inifiativfiU samordningsprojekt avseende produkfion och forskning Uksom till sådanasamordningsprojekt avseende marknadsföring som inte hänför sig till uppgiftersom enligt riksdagsbeslut åvilar Apoteksbolaget. Vidare uttrycktes i direktivenatt arbetet skulle bedrivas med särskild inriktning på att fillgodosesamhällets krav på inflytande över läkemedelsindustrin. Projekten kunde ocksåberöra verksamheten inom två eller flera läkemedelsföretag och skulle kunna gesformen av samarbetsavtal, gemen- sammabolag eller företagsfusioner. Den övergripande målsättningen var att isamhällets regi sammanföra läkemedelsindustrins verksamhet. Efter regeringsskiftet förändradesläkemedelsindustridelegationens direktiv kraftigt. Som utgångspunkt för detfortsatta arbetet skulle då gälla allmänt formulerade mål om konkurrenskraftenhos läkemedelsindustrin och om tillgången till bra och så långt möjligt billigaläkemedel inom landet. Kravet på ett samhälleligt inflytande har inte minskatunder de sex förlorade åren, tvärtom vill jag påstå. Teknisk forskning ochutveckling inom vissa branscher går väldigt snabbt. Det är nödvändigt att vi har ett avgörande inflytande överhur forskningsresurser används och i vilka syften de utnyttjas. Ur ett vidare samhällsekonomiskt perspektiv är det mycketsom talar för en långtgående samordning av de ledande svenskaläkemedelsföretagen. Den biokemiska forskningen har en stark ställning i vårtland. Sjukvårdens vetenskapligt och organisatoriskt höga nivå och landets välutvecklade tekniska kunnande medför goda förutsättningar för envidareutveckling av läkemedelsindustrin. En fortsatt utveckling är beroende av om densvenska läkemedelsindustrin kan hävda sig på världsmarknaden. Utan tvivelskulle möjUgheterna öka genom en organiserad samverkan, eftersom detta medgerett bättre utnyttjande av de samlade resurserna. Gemensamma insatser inomforskning bör därför kunna leda till en utveckling av nya värdefulla läkemedel.Framför allt gäller detta forskningsområden som är mycket resurskrävande. Majoriteten i näringsutskottet ser det som helt naturligtatt samhällets intressen när det gäller både forsknings- ochproduktionsresurserna utnyttjas på allra bästa sätt. Det motiveras inte minstav att samhället svarar för merparten av läkemedelskostnaderna. Mot bakgrund av det anförda yrkar jag bifalltill hemställan i näringsutskottets betänkande 1982/83:1. Jag hoppas att mittanförande har gett svar på flertalet av de frågor som ställde isitt inlägg. Statligt ägande inom läkemedelsindustrin AnL 40STEN () replik: Nej, jag tycker verkligen inte att BirgittaJohanssons inlägg har gett några svar på de ganska många frågor som jagställde. Det är viktigt att klarar ut vad som skall varamålsättningen med det utredningsarbete som man vill initiera. Det finns ettuttalande om detta i betänkandet, men det föreligger betydande oklarheter pådenna punkt. Är det meningen, , att de önskemål somvänsterpartiet kommunisterna har gett uttryck för i sin motion skall infrias?Man har från vpk:s sida, i vart fall i utskottet, förklarat sig vara nöjd medskrivningen och det uttalande som enligt ert förslag skall göra.Eller har socialdemokraterna en annan uppfattning? I så fall skall denredovisas här. kan knappast stödja sig på några utredningar. Statligt ägande inom läkemedelsindustrin tidigarepåpekat att den utredning som var klar inte gav stöd för några som helstinsatser på detta område. Den utredningen var också enhällig i sin bedömning. Jag kan dessutom erinra om att det inte finns någonbransch i som har blivit föremål för så många statliga utredningar somjust läkemedelsbranschen. har, direkt och indirekt,läkemedelsindustrin och den svenska läkemedelsbranschen ingående studerats aven mängd statliga utredningar. Resultatet, , är att detförmodligen inte finns någon bransch som allmänheten och vi politiker hartillgång till så mycket fakta om som just läkemedelsbranschen. Inte mindre än tio utredningar har arbetat sedan början av1930-talet. Det var först apotekssakkunniga. Sedan kom 1946 årsläkemedelsutredning, läkemedelskommitté, läkemedelsförsörjningsutredningen1963-1969, koncentrafionsutredningen om läkemedelsindustrin 1965-1969,delegafionen för samordning av svensk läkemedelsindustri, utredningen omläkemedelsinformationen, utredningen om priskontroll av läkemedel,läke-medelskontrollutredningen och den utredning som jag har nämnt i mittanförande. Hade det funnits skäl att gå på den väg som utskottsmajoriteten nuvill beträda, skulle de skälen ha kommit fram under någon av dessa utredningar,men så har icke varit fallet. Det återstår alltså för attredovisa vilka andra skäl det är som vägleder socialdemokraternas handlande. AnL 41 () replik: På s. 4 i utskottets betänkande, därredovisningen av utskottets ställningstagande börjar, gör vi klart att detfanns en parlamentarisk kommitté, tillsatt 1975, som 1978 fick ändradedirektiv. Det är mot denna bakgrund som vi har tagit den ställning som vi hargjort i utskottet. Jag har också i mitt anförande klargjort för det är viktigt att vi återgår till utredningskraven från 1975.Hänvisningen till det utredningsbetänkande som kom 1980, som alltså hadeutarbetats i enlighet med de ändrade direktiven, håller inte i det häravseendet. I det samhälle som vi nu har fåttgäller det att vi verkligen kan ta vara på och på allra bästa sätt samordnaresurserna på områdena teknik och forskning. Det är en av anledningarna tillatt vi återgår till utredningsdirek-fiven . Vad denna utredning skallleda till får vi ta ställning fill när utredningen har blivit klar - den är juinte ens tillsatt . kan vi inte föra en sådan diskussion - detär helt omöjligt. Vi har inte tidigare begärt något sådant av borgerligarepresentanter. Den demokratiska processen måste ändå få ha sin gång. AnL 42STEN () replik: försöker kringgå dencentrala frågan. Men näringsutskottet har ändå att yttra sig över en motionfrån kommunisterna, vari framläggs förslag om en regelrättsocialisering av den svenska läkemedelsindustrin. Man måste rimligen ha någonmålsättning med ett utredningsarbete som man vill initiera. Låt vara att man säger att man vill ha tillbaka denmotivering som den tidigare socialdemokratiska regeringen givit i sinadirektiv. Det är en sak. Det har jag noterat. Men det viktiga är att vi fårveta varför och näringsutskottet nu skall göra ett uttalande av dennainnebörd med anledning av vpk-motionen. Är avsikten, - detmåste vi få klart för oss - att tillgodose de krav som vänsterpartietkommunisterna har redovisat i sin partimotion? Det är ju med anledning av dessakrav som näringsutskottet föreslår att göra detta uttalande. Statligt ägande inom läkemedelsindustrin AnL 43 () replik: kommunisterna kan säkert svaraför sin egen del på de frågor som har ställt. Men jag kan än engång förtydliga genom att förklara att denna fråga har diskuterats inom detsocialdemokratiska partiet . Att vi i regeringsställning eller ioppositionsställning för fram våra krav på hur samhället skall organisera siginom vi.ssa branscher, hoppas jag att tillåter. Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. AnL 44CHRISTER EIREFELT (fp): "Samhällets roll inomläkemedelsindustrin skall vidgas!" Så uttrycker sig socialdemokraterna ochvpk i det här betänkandet. Det är visserligen en något vagare formulering änden som utskottets socialdemokratiska ledamöter använde så sent som i våras.Då - och jag vill gärna påminna om det - sade man: "Våruppfattning kvarstår att den svenska läkemedelsindustrins verksamhet skallsammanföras i samhällets regi. bör samhället ta överläkemedelstillverkningen." Även om man alltså uttrycker sig litet försiktigare i dagframgår det tydligt att avsikten är densamma. Och frågan ligger onekligen närafill hands: Vilken bransch blir aktueU härnäst? Därför är det här inte bara enföljetong i riksdagstrycket utan också en vikfig principfråga. Vi motsätter oss inte att den här branschen i vissaavseenden särbehandlas. Det behövs en sträng kontroll från samhällets sida. Menden kontroUen finns och är - som påpekade - redan nu mycketnoggrann. Och priserna bestäms vid årliga förhandlingar med SPK. Dessutom säljsprodukterna i enbart genom Apoteksbolaget eller direkt till sjukhusen.Men framför allt finns det ingenting som tyder på att statligt producerad medicinskulle bli vare sig bättre eller billigare än annan. Resultatet för statsägdaKabiVitrum, ställt i förhållande till övrig läkemedelsindustri, borde gesocialiseringsivrarna en tankeställare. Och den tendensen skulle definitivtinte bli mindre markant i en monopolsituation. menar att läkemedelsindustrin skaU arbeta ikonkurrens och utan statliga monopol, därför att vi är övertygade om att det ärbäst för konsumenten. När flera olika svenska företag med olika ägarstrukturtvingas Statligt ägande inom läkemedelsindustrin attkonkurrera både sinsemellan och med import, vinner man i såväl effektivitet somkvalitet. I det avseendet skiljer sig inte läkemedelsindustrin från andrabranscher. Det är möjligt att samhällets kontroll av produkterna kangöras ännu mer ingående, men jag menar att svensk läkemedelsindustri i motsatstiU vad vpk-motionen insinuerar arbetar ansvarsfullt. Det framgår inte minst avde höga forsknings- och utvecklingskostnaderna. Att läkemedelsindustrin i alltväsenfiigt fungerar väl framgår också av läkemedelsindustridelegationensanalys, och branschens positiva utveckling kan bl. a. utläsas av framgångarnapå exportmarknaden. Jag yrkar bifall fill reservationen. AnL 45JÖRN (vpk): Förstatliganden eller andra former för starkasamhällsengagemang är någonting som har historisk hävd i den svenska politiskatraditionen. Det var ju inga socialister som byggde upp , utandet var gediget borgerliga politiker och ämbetsmän som naturligtvis insåg atten för landets näringsliv så vital del av transportväsendet som stambanenätetborde befinna sig under någon form av samhällelig kontroll. Det är ju hellerinte på grundval av några socialisfiska strävanden som vi har ett Systembolagoch ett Tobaksbolag. Det har, som alla vet, sin speciella bakgrund i att mananser att kommersiella intressen där inte ohämmat får göra sig gällande, utanatt det där skall finnas en insyn och kontroll som begränsar rörelsefriheten.Det är väl bara den ytterflygel inom moderata samlingspartiet sorri hämtar sinideologiska inspirafion från och som skulle vilja se enfullständig kommersialisering av sprithanteringen. Bakgrunden tiU att man i ett fall som det nu aktuella haranledning att ställa sig frågan om någon form av församhälleligande ellerförstärkt samhälleligt inflytande är motiverat är att läkemedelsbranschenrepresenterar en av de kommersiella branscher där det på en lång rad mycketvikfiga avsnitt finns en klar intressekollision, en klar konflikt, mellan dekommersiella strävandena och vikfiga andra mänskliga och samhälleligaintressen. De borgerUga förespråkarna här talar ju på intet sätt om just dennaintressekollision. För dem är detta bara en fråga om pengar. De grundar överhuvud taget alla värden och baserar sina ståndpunkter och uppfattningar i denhär frågan uteslutande på ett mätande i form av pengar. De har inte förståttnågonting av frågeställningen. Jag tror faktiskt att de gamla borgerligapoUtikerna och de högermän som inrättade Systembolaget hade störreförståelse för den samhälleliga problematiken i detta stycke. Vad är det då, om man skall göra en mycket kortsammanfattning, för väsentliga mofiv och intressekollisioner som kan finnas förett samhällsinflytande över läkemedelsindustrin? Det finns motstridiga intressen mellan å ena sidanläkemedelsindustrins behov av ekonomisk kommersiell expansion och å andra sidandet behov av försiktighet och måttfullhet i användandet av mediciner i vårdensom ju också existerar och som så att säga representerar sjukvårdens,patienternas. Det finns motstridiga intressen mellan att sälja så mycketpsykofarmaka som möjligt och det av proklamerade intresset att ge denpsykiatriska vården en ny, mer social, mer psykoterapeutisk inriktning, därbehandlingsmetoder som utgör alternafiv till den gamla typen av medicine-ringmer står i förgrunden och får en bättre plats. Det finns en motstridighet mellan intresset att satsa på sådanforskning som kan ge ekonomisk vinst och sådan forskning som är viktig förfolkhälsan, för det är ofta två helt skilda saker. Det är inte alls säkert attforskning i några av de större folksjukdomarna är det som visar sig vara detkommersiellt mest intressanta. Men vi måste ha forskning, och vi måstegarantera utvecklandet av behandlingsmedel och behandlingsmetoder också fördessa kommersiellt mindre intressanta delar av sjukdomsfloran. Det finns motstridiga intressen mellanläkemedelsindustrins ofta mycket påtagliga och massiva önskan och strävan attstyra och utnyttja forskningen för sina intressen och allmänhetens intressen avandra, friare ställningstaganden från forskarnas sida eller styrning tillförmån för andra alternativa inriktningar. Det finns motstridiga intressen mellan vissa läkaresställning som konsulter åt läkemedelsföretagen, och som framstående akfieägarei läkemedelsföretagen, och å andra sidan sjukvårdens, pafienternas ochallmänhetens krav på oparfiskhet och strikt vetenskaplighet i den medicinskabedömningen och behandlingen. Det finns en klar intressekonflikt mellan sjukvårdensbehov av att kunna fillgodose pafienternas intressen, att utifrån sitt socialaansvar kunna garantera en bra vård, och å andra sidan den aggressiva kommersiellamarknadsföring - ibland har det t. o. m. förekommit inslag på gränsen tillmutor - som bedrivs av läkemedelsföretagen för att inom sjukvården ge insteg åtprodukter som ger kommersieU vinst. Kort sagt: Det finns ganska få områden inom denindustriella produktionen där man har så många svåra intressekonflikter. De som här genom sin fullständiga tystnad kring dessaproblem försöker låtsas som om problemen inte fanns utan helt och hålletresonerar i kommersiella termer visar en social ansvarslöshet av helt otroligamått.