prot · G60916 · 1982-12-31 00:00:00 — Avstå från elvan och när det gäUer kärnkraftverken! Denna debatthar ändå gett vissa resultat. OlaUllsten råkade nästan slumpvis, mot sin vilja, nämna att undersocialdemokratins alla regeringsår devalverade vi en gång -1949. Det var enstarkt offensiv devalvering, som i mycket lade grunden för vår ekonomiskatillväxt . Det var ett utmärkt exempel på en lyckad devalvering.Sedan dess låg den svenska kronans värde fast, ända tills vi fick borgerUgaregeringar, som raskt genomförde tre fyra devalveringar. Det är nästan rörandenär försöker säga att de devalveringarna lyckades - närvalutautflödet började efter er sista devalvering, närförtroendet för kronan var så lågt att det fördes ett allmänt tal om en10-15-procentig devalvering , när ni fick ett gigantisktunderskott i bytesbalansen på , det största i vårhistoria. Smitinte från ert ansvar! Det är klart att vi med en borgerlig regering säkert hadefått en devalvering på ett tvåsiffrigt tal. Vihar skaffat oss svängrum genom en offensiv devalvering. Det är riktigt. Men dethar vi gjort för att ha en chans att betala notan borgerligtvanstyre. Detta är fundamentalt! Inte skulle vi ha gjort det om vi hade ettnormalt ekonomiskt läge i vårt land, en god ekonomi som vi skuUe kunna förvaltaoch förbättra, utan vi har gjort det därför att ni har försatt vårt land i enså djup ekonomisk kris genom alla era misslyckanden att vi måste föra den härganska besvärliga politiken, som kommer att innebära ett mödosamt arbete. Vimåste göra det för att betala räkningarna efter er och för att sedan börjabygga en ny framtid. Detvar nästan patetiskt också att höra stå här i talarstolen och sägaungefär: Måtte denna politik misslyckas! Jag kommer ändå att ryckas med isyndafloden, och måtte vi då alla följa med! Menjag tror inte att det är en konstruktiv atfityd fill de svenska medborgarna.Sveriges medborgare vill säkert att vi äntligen får en regering som kan handlaoch föra vårt land ur den ekonomiska krisen. att kritiken för att vi har börjat agera är befogad. Tänkom det hade blivit en borgerlig valseger. Är det någon som tror att ni då hadelyckats bilda regering och lyckats enats om ett program? Eller hade vi nuutlyst det av utlovade nyvalet? skulle vi, enligtGösta , utlysa nyval, sedan de borgerliga partierna grälat sönder sig-allt medan vår ekonomi förblödde. anklagade mig för att jag inte har samarbetattillräckligt med de tidigare borgerliga regeringarna. Men de borgerligaregeringarna kunde ju inte samarbeta inbördes, det var ständiga långbänkar ochregeringskriser, och det var inte lätt för oss att bryta oss in i dettasammelsurium - hur gärna vi än hade velat. Jag förstår alltså inte varför ni skall vara så kritiskaför att vi äntligen har fått en regering som fattar beslut. Det är ändåförutsättningen för att ta oss ur den ekonomiska krisen. Den här första debatten efter valet har icke överraskandei stort sett handlat om den socialdemokratiska regeringspolitiken. Det varlikadant före valet. Då diskuterade vi den socialdemokratiskaoppositionspoUtiken. De borgerliga partierna har aldrig varit särskilt benägnaatt diskutera sin egen politik. Ändå handlar ju poHtiken om val mellan olikavägar, mellan olika sätt att nalkas samhällsproblemen. Det är därför vi harval. Det är därför väljarna haft möjlighet att ta ställning till partiernasprogram. Jag vill avsluta den här delen av debatten genom att kortsammanfatta hur socialdemokraterna anser att den nya regeringen och den nyapolitiken skiljer sig från den tidigare och från de borgerliga partiernasframträdande i valrörelsen. Alla säger att vi måste arbeta och spara oss ur krisen.Alla har också slutit upp kring tesen att industrin måste växa om de ekonomiskaproblemen skall lösas. Men vi socialdemokrater menar att den borgerUgapolitiken inte leder till vare sig arbete eller sparande och att den inte gernågon stimulans fill industrin. Den borgerliga politiken har lett till arbetslöshet. Dethar den gjort både här hemma och utomlands. Den socialdemokratiska politik somnu inleds har som utgångspunkt att vi inte kan acceptera att arbetslöshet skallvara en oundviklig följd av ansträngningarna att lösa de ekonomiska problemen.Därför inleder vi en politik som utgör ett kraftfullt försök att hävda denfulla sysselsättningens princip utan att för den skull förfalla till enlättsinnig expansionspolitik. Det är själva kärnan i vår polifik. Den socialdemokratiska politik som inleds gerförutsättningar för ökad efterfrågan på industrins produkter. Det åstadkommervi genom att ge svensk företagsamhet förbättrad konkurrenskraft men också genomdet investeringsprogram som sätts i gång. En framsynt näringspolitik, somtar fasta på de livskraftiga delarna av svenskt näringsliv, och en ambitiöspoHtik för forskning och utveckling bidrar fill en långsiktig och godutveckling för vårt näringsliv. Får vi då fart på ekonomin kan vi börjaavveckla de stora underskotten. Denborgerliga polifiken ledde ju inte till något sparande. neddragningar.Den var ett försök att krympa sig ur problemen. Den gav oss mindre resurser attfördela. Verkligt sparande innebär att man inte utnyttjar alla sina resurserför konsumtion utan använder en del till att bygga för framfiden, för att setill att man har något att konsumera också för framtiden. Åtstramningspolitikenledde inte till ökade investeringar. Tvärtom har det produkfiva sparandet rasatunder borgerlig poUtik. Föratt kunna öka sparandet måste vi hålla fillbaka konsumfionen. Ni har i dagallihop stått här och klagat bitterligen över att vi håller tillbaka denprivata konsumtionen. Men var det inte det ni ville göra med era sparprogram?Ni skulle spara 12 miljarder, ni skulle spara 25 miljarder. Vi kritiserade erför att ni inte vågade berätta på vilka områden ni vill spara. skullevi få reda på det. Var finns de programmen? Det är strax slut på oktober - vadär det ni skall spara på? I stället för att lamentera över oss borde ni tala omdet - är det utgifterna för de gamla, de sjuka, de handikappade,barnfamiljerna? Fram med sparprogrammen! Vimåste alla håUa tillbaka utgifterna. Men vi utgår ifrån att det inte är på desvaga som bördorna i första hand skall läggas. Där går en ideologiskskiljelinje. Vi vill hålla fast vid den sociala rättvisans princip. Underde här borgerUga åren har man valt konfrontafionens väg i stället församverkans och samförståndets. Kontakter och diskussioner före beslut harersatts av diktat. En socialdemokrafisk regering bygger sitt handlande på attberörda grupper skall vara informerade, att aUa inblandade skall få tillfälleatt säga sitt. Vi vill så långt som möjligt lyssna och ta hänsyn till vad andrahar att säga. Genom ett sådant uppträdande kan regeringen nå större förståelseför vad som är nödvändigt att göra i landets intresse. Meddet program för arbete och rättvis fördelning som vi nu inleder bör vi, om allagrupper ställer upp solidariskt, se en utveckling somverkligen innebär att vi är på rätt väg. Men då måste vi håUa fast vid denfulla sysselsättningen och den sociala rättvisan som mål. Då måste vi hållafast vid tanken att vi skaU kunna tala med alla grupper och om möjligt resoneraoss fram till lösningar. har väl de borgerliga partierna mest ägnat sig åt att på nytt försökautkämpa gårdagens förlorade fältslag. Och det kanske är mänskligt. Jag hoppasatt de skall kunna komma över dessa gårdagens fältslag och börjase framåt igen. Förstevice talmannen anmälde att , , ochLars anhåUit att fill protokoHet få antecknat att de inte ägde rätt tillytterligare repliker. AnL 17 (): har jag sett så blek i en riksdagsdebatt. Jag troratt hans blekhet beror på svagheten i den politik som socialdemokraterna nustår i begrepp att pröva. Det ger mig anledning att i denna den första storapolifiska debatten efter årets val erinra om att medan väljarströmmen i stort gick åt vänster, så gick den åt höger på denborgerliga sidan. Den senare tendensen var mer i samklang med utvecklingen iandra välfärdsnationer än den förra. Ty i övriga norra befinner sig deen gång så starka socialdemokratiska partierna på tillbakagång. styrssedan ett år tillbaka av en ren högerregering. I befinner sigsocialdemokraternas broderparti närmast i upplösningstillstånd, medanvid ett val det konservativa partiet enligt opinionsmätningarna skullevinna närmast en jordskredsseger. Medan vår egen valrörelse pågick inträffade på nära hållförändringar, som gick i riktning från vänster till höger. I höUsett extraval, där striden Hksom i stod mellan borgerligåtstramningspoHtik och socialistisk expansionspolitik. Valutgången blev en klarseger för de borgerliga partierna, som håller på att bilda regering. I Danmarkersattes minoritetsministär med en borgerligkoalitionsregering under konservativ ledning. Den har fått majoritetför ett omfattande besparingsprogram, och därmed har utlandets förtroende förden danska valutan så smått börjat återvända. I föll slutligen sönder. Den nye statsministern från CDU harnyligen vidtagit kraftfulla åtgärder för att återställa balansen i ekonomin. Den ansedda , att denvälfärdsstat som föddes och utvecklades i norra nu hotas inte avondsinta konservativa politiker utan av omöjligheten att klara kostnaderna i enfid av ekonomisk stagnation. Socialdemokratiska partier är av sin ideologiförhindrade att föra den politik som motsvarar fidens krav. De försöker mötaproblemen genom att satsa ännu hårdare på sådana åtgärder som från börjanskapade svårigheterna. Det är endast borgerliga partier som förmår staka ut enny väg mot återupptagen tillväxt och välfärdsutveckling. När tidigare var inne på de internationellaförhållandena hörde jag en socialdemokrat säga i sin bänk: "Men vi vann juhär." Som Economist också påpekade finns det ett land som går emotströmmen. Här i vann socialdemokraterna - tillsammans medkommunisterna, det skall vi komma ihåg att lägga tUl - ett flertal blandväljarna för en efterfrågestimulerande politik med fortsatt utbyggnad av denoffentliga sektorn. Utöver det vanliga fenomenet att väljare vänder sig motden sittande regeringen i dåliga tider låg bakom den svenska valutgången tvåspeciella faktorer. Dels reagerade borgerligt sinnade väljare mot den tvågånger dokumenterade oförmågan att hålla samman trepartiregeringar. Valresultatetbestämdes i hög grad av vad som hände den underbara natten mellan den 23 och 24april 1981. Dels lyckades socialdemokraterna i valkampanjen frammana stämningarfrån , då en snabb ekonomisk tillväxt möjliggjorde att denoffentliga sektorn byggdes ut med en växande privat konsumtion. Mångaväljare som röstade socialdemokratiskt gick baklänges in , närde drömde sig tillbaka till rekordåren och undvek att se till omedelbaraframtidshot som fondsocialism och skattehöjningar. Det finns, fru talman, ett slags nostalgi ävenbakom den nya regeringens första stora åtgärd. Devalveringen på varinte motiverad med hänsyn fill kostnadsläge. Men man drömde sig,alldeles som gjorde här , tillbaka till de storadevalveringarna 1931 och 1949, efter vilka enligt socialdemokratiskhistorieskrivning en undervärderad valuta lade grunden till ekonomiskexpansion. I förhållande till krisprogrammet från före valet behövde bara enenda liten bokstav ändras - i stället för revalvering blev det en rejäldevalvering. Glömda var ord : "Endevalvering kommer att ytterligare öka inflationen i vårt land. Den har därförsin udd riktad mot hushållen, barnfamiljerna och löntagarna." Devalveringenbekräftar vad vi moderater hävdade i valrörelsen, nämligen att vilken regeringsom än trädde fill efter valet måste begränsa den inhemska efterfrågan. Dethade varit fullt möjligt att gå den väg vi anvisade med fortsatta besparingar inomden offenfiiga sektorn, lägre skatter och åtgärder för att hålla nerekostnadsökningen i näringslivet. Men socialdemokraterna hade ju lovat att t. o.m. riva upp tidigare fattade besparingsbeslut och öka kostnadsbelastningen påföretagen. De valde därför den politiskt fega metoden att genom en devalveringpressa ned köpkraften för särskilt de yrkesverksamma grupperna. Förutomatt dämpa den inhemska efterfrågan är syftet med en devalvering att skapaförutsättningar för ökad export. Men det förutsätter i sin tur en efterfråganutomlands på våra produkter. Tyvärr råder i vår omvärld vad som börjar likna enregelrätt depression. Världshandeln väntas inte växa alls . Betecknandeär att företrädare för stora svenska exportföretag inte tror på möjligheternaatt via prissänkningar uppnå ökad försäljningsvolym. Omalltså de framtida vinsterna med den devalvering som LO:s sekreterare kallat en chansning är högst osäkra, så kan vi med stor visshet se framemot dess negativa verkningar. Åtgärden vidtogs i av fallandeinflationstakt och sjunkande räntor i vår omvärld. Stora länder som ,och räknar med en prisstegring på endast 5 %och löneökningar i samma storleksordning. Här i förutsågs före devalveringeninflationen bli , även om den snabba ökningen av penningmängdenoch uppgången i producentpriserna varslade om att det kunde bli värre. vetvi att prisstegringen springer upp emot . Det är högst olyckligtatt den mödosamt uppnådda nedpressningen av inflationstakten än en gång övergesfill förmån för en veritabel prisexplosion. Vi vet av erfarenhet att det ärmycket svårare att pressa ner inflationstakten än att lyfta den till nyrekordnivå. Ettav den socialdemokratiska krisplanens främsta mål anges vara att bekämpainflationen. Metoden att göra detta med förhöjda prisökningar måste sägas varaett nytt och originellt grepp. Men det är bara en av många motsägelser i dennya regeringens politik. Samtidigtsom socialdemokraterna bäddar för rekordinflafion, inför de prisstopp. Men omdet hade varit möjligt att i lag förbjuda prisstegringar. skulledetta ha gjorts för länge sedan. Bitter erfarenhet har lärt medborgarna attlagstiftning om priskontroll betyder att nu drar det ihop sig till storaprishöjningar. Etttecken på att prisstoppet inte är allvarligt menat är att man inget gör för atthålla nere löneutvecklingen. Redan innan förhandlingarna om nästa års avtal harbörjat, är lönekostnadshöjningar på inemot intecknade. Efter devalveringenfinns ingen hjälp att få från skatteomläggningen. Fördelningsproblemen iavtalsrörelsen växer, när alla löntagargrupper nu kan se fram emotreallönesänkningar. Men,fru talman, det räcker inte med att den skatteomläggning som skulle ge nästanalla skattesänkningar nu kommer att medföra försämringar för praktiskt tagetalla. Devalveringen i förening med det stympade inflationsskyddet iskatteskalan medför att även marginalskattelättnaden uteblir. Därmed kvarstårendast de socialistiska inslagen i skatteuppgörelsen, t. ex.avdragsbegränsningen och den nya löneskatten. Marginalskattesänkningen urholkas också av att dennya regeringen åter släpper loss den kommunala expansionen. Nya socialistiskamajoriteter i kommuner och landsfing föreslår nu stora höjningar avutdebiteringen. Aldrig har det av oss moderater förordade komunala skattetaketsaknats mer än . Eftersomsyftet med en devalvering är att förbättra näringslivets konkurrenskraft, ärdet motsägelsefullt att höja arbetsgivaravgifterna. Till detta kommerplanerna på vad som kallas vinstdelning, dvs. indragning av vinstmedel frånsärskilt framgångsrika företag. Därmed riktar regeringen det hårdaste slagetmot de företag som har de största förutsättningarna att växa och erbjuda nyajobb. Upprepadedevalveringar, arbetsmarknadspolitiska åtgärdspaket och statligt industristödlyfter av arbetsmarknadens parter ansvaret för kostnadsutveckling ochsysselsättning. Av vad som hitfills avslöjats om regeringens ekonomiska politikkan man dra slutsatsen, att budgetunderskottet riskerar att växa till 100miljarder kronor. En sådan utveckling skulle skärpa de finansiella spänningarnai svensk ekonomi. Riksgäldsdirektören, som har ansvaret för den statUgaupplåningen utomlands, varnade för att den svenska kreditvärdighetennärmar sig farozonen. Statens stora upplåningsbehov kommer under allaomständigheter att tvinga räntan kvar på en hög nivå, vilket motverkar denuttalade strävan att få till stånd en investeringsuppgång i näringslivet. Vårhandlingsfrihet här hemma kan snabbt beskäras till följd av den ekonomiska orosom råder utomlands. Det tycks som om vi här i är så upptagna av våraegna problem att vi inte uppmärksammar de stora påfrestningar som detinternationella betalningssystemet är utsatt för. skuldsituation får nogbedömas som tämligen hopplös. kollaps väcker farhågor om att andralatinamerikanska länder kan följa efter. Den ökade försiktighet som nunaturligen präglar de internationella storbankernas handlande kan komma attvålla svårigheter även för . Utan tvivel ärden ekonomiska utvecklingen i vårt land starkt beroendeav internafionella förhållanden. Liksom president i ficklära sig att det inte går att driva en ekonomisk-politisk linje på tvärs motomvärlden, kommer och att tvingas lägga om sinpolitik. Det blir då nödvändigt att följa våra konkurrentländer i spåren och -i enlighet med vad de tre borgerliga partierna enhälligt uttalade i samband meddet förra avslutning - prioritera kampen mot inflationen. Det gårkanske lättare för regeringen att klara den omställningen om man gör klart försig, att det inte finns något utbytesförhållande mellan inflation och arbetslöshet.Valet står mellan att övergångsvis tåla en viss arbetslöshet som en bieffekt avkampen mot inflafionen eller att med tiden dra på sig massarbetslöshet ochandra svåra störningar i det ekonomiska livet som resultat av en accelererandeinflation. AnL 18 (): Den nya socialdemokrafiska regeringen spelar ett högt spel. Redan efteren vecka mullrade protesterna från övriga nordiska länder, från ,från och från Internafionella valutafonden, IMF. har en ny europeiskregering mötts av så snabba och många protester både inom och utom landet. Enav de bittraste krifikerna har varit finländske kollega,socialdemokraten . Den svenska devalveringen innebar enligtstatsminister att "grundligt tvingas granska sin ekonomiskapolifik på nytt". Det är utomordentligt illavarslande att densocialdemokratiska regeringen redan före tillträdet så illa hanterar det mycketvärdefulla nordiska samarbetet, som bygger på förtroende och respekt. Försvenska folket kom den socialdemokratiska svångremspolitiken som en storöverraskning. Alla de som hört och sett i valrörelsen tala om"svängrum i stället för svångrem" och trott på honom hade faktisktväntat sig något helt annat, trots de förklaringar som kommit här . Budskapet har uppfattats så, att nu skulle konsumtionen öka, barnfamiljeroch andra skulle märka att och socialdemokraternas tal omplånboksfrågorna inte bara var förföriska vallöften utan hade ett reelltinnehåU. Menvad blev det? Svångremmen som talat om byttes inte ut mot svängrum,i varje fall inte för de här grupperna - nej, svångremmen fick nya hål för attdrastiskt kunna dras åt. Det är inte att undra på att det har blivit så tystfrån många socialdemokrater. Denekonomiska politik som mittenregeringen gick fill val på var en politik somminskade budgetunderskottet och förbättrade affärerna med omvärlden. Vi taladeom före valet att vi måste spara. Vi kunde då också redovisa en internationelltsett låg inflafionstakt och en arbetslöshet som låg långt under genomsnittetbland industriländerna, även om vi ansåg att den var för hög. Det är därföringet att förvåna sig över att spekulafionerna mot den svenska kronan tog fartså snart valresultatet gett besked om en socialdemokratisk valseger. "Spekulanterna"visste skillnaden mellan en ansvarsfull inflafionsbekäm- pande politik och den socialdemokratiska löftespolitiken.Nu tycks det vara stopp för återhämtningen. Vad som är ännu värre är att den socialdemokratiskainflationspolitiken leder till ökade klyftor i samhället. Det är alltid desvaga som förlorar på hög inflation. Center-folkparti-regeringen inriktade målmedvetetåtgärderna på att dämpa inflafionen, att sfimulera nyföretagsamhet ochsmåföretagande och att spara i de löpande offentliga utgifterna men samtidigtöka de statliga investeringarna- inte minst på kommunikafionsområdet. Samtidigtvidgades successivt de arbetsmarknadspolitiska insatserna för att dämpaarbetslösheten och öka antalet sysselsatta. Därför hade vi detta år flermänniskor i arbete än fidigare, däribland nästan 200 000 fler kvinnor än 1976.Besparingar inom det sociala området kombinerades med åtgärder för att ökagrundtryggheten för utsatta grupper. Exempel på sådana åtgärder är de årligenökade pensionsfillskotten, införandet av det särskilda flerbarnsstödet, högkostnadsskyddetför dem som ofta är sjuka, reformeringen av vårdbidraget för föräldrar medhandikappade barn. Åtgärderna för att få ner det statliga budgetunderskottethade hög prioritet, Uksom inflationsbekämpningen. Det budgetår vi nu befinneross i, 1982/83, skulle budgetunderskottet ha varit drygt 18 miljarder större ominga besparingsåtgärder hade vidtagits. Den socialdemokratiska regeringen har valt andra vägar.Skillnaden består bl. a. i att man försöker lasta över en del av de ekonomiskaproblemen på omvärlden genom en mycket kraftig nedskrivning av den svenskakronans värde. Man accepterar en väsentligt högre inflation och låterskattetrycket stiga kraffigt genom en kombination av höjd moms, höjdaarbetsgivaravgifter, höjda punktskatter, höjd förmögenhetsskatt och i mångakommuner höjda kommunalskatter. Man frågar sig verkUgen: Vart tog det fagratalet om fördelningspolifik vägen? Resultatet av dessa åtgärder blir enligt regeringens egnabedömningar en reallönesänkning med för svenska folket. Grunden för den skatteuppgörelse som träffades mellancenterpartiet, och socialdemokraterna , som skulleskapa stabiHtet i skattesystemet fram och förhoppningsvis ocksådärefter samt - vilket var huvudsyftet - aktivt bekämpa inflafionen, raserasnu. Varför har då socialdemokraterna valt en politik prägladav så mycket svångrem, så mycket risker och så mycket chanstagning? Rätt svarkan bara den ge som tagit beslutet. Man frågar sig mot denna bakgrund omsocialdemokraterna - ens i valrörelsen - räknade med att genomföra den politikde gick till val på. Det är en fråga som har ställts här tidigare i dag.Socialdemokraternas valrörelse borde bli ett fall för konsumentsombudsmannen. Misstänksamheten mot den egna politiken måste bero på atten sådan politik har prövats av den franska socialistiska regeringen.Resultatet där är inte upplyftande. Rekordunderskott i utrikeshandeln och enhög inflation i kombination med en hög arbetslöshet, långthögre än den svenska, avskräcker. Återstod då en poUtik som låg nära den avgående center-folkparfi-regeringensstabiUseringspolitik. Folk skulle kanske fråga sig om det blev någon skillnad.En sparsamhetsinriktad ekonomisk politik är dessutom, som bekant, inte alltidden för stunden mest populära politiken, även om den är ansvarsfull. Kvar finnsdå möjligheten att driva en mera chansartad ekonomisk politik. Chansningenligger i att kunna vältra över kostnadsproblemen på konkurrentländerna och trots allt kan begränsa inflationen, så att inte hela devalveringseffektenförtas. Den ligger också i väntan på en internationell konjunkturuppgång, somskulle kunna gynna svensk exportindustri. Devalveringen kommer för några företag att leda tillkraffiga vinster. Detta ger också utrymme för en övervinstdebatt, och därmedförstärks den socialdemokratiska argumentationen för löntagarfonderna. Vardetta en bidragande faktor till att man valde en så stor devalvering - störreän vad som, efter vad jag har förstått av diskussionen, kunde motiveras avvalutamässiga skäl? Utan s. k. övervinster skulle det för socialdemokraternavarit ännu svårare att arbeta vidare med förslag om kollektiva löntagarfonder. YtterHgare ett inslag i den nya regeringens ekonomiskapoUtik är värd att notera. Regeringen vill satsa på en ökad exploatering avnatur- och råvaruresurser. Man tycks inte vara främmande för en exploatering avåtminstone någon av de återstående ännu ej utbyggda älvarna.