prot · G609159 · 1982-12-31 00:00:00 — Frän utvecklingsländernas sida har ofta hävdats att de har sammalegitima intresse av att bygga upp det försvar de anser sig behöva somindustriländerna har. Därfill har de ett intresse av att stå fria frän debindningar som kan uppstå genom militära hjälpprogram. De utvecklingstendenser som jag nu pekat på bidrar till enläsning i frågan om insyn och reglering av den internationella vapenhandeln.Dessa problem har under en följd av är tagits upp till diskussion i FN. Det hardock visat sig svårt att nå enighet om hur de konkret skall kunna angripas.Från de alliansfria staternas sida har man i första hand hänvisat till behovet avåtgärder från de mest betydande militärmakternas sida. innan det kan bliaktuellt med konkreta åtgärder som berör andra länder. En grupp har emellertid tillsatts av FN:sgeneralsekreterare och studerar sedan ett är tillbaka frågan om konventionellavapen. Därvid kommer man också att ta upp frågan om vapenhandeln. engagerar sig aktivt i de ansträngningar som görsinom FN;s ram för att nä enighet om åtgärder rörande kontroll och begränsningav den internationella vapenhandeln. Jag vill i detta sammanhang också erinra om dethandlingsprogram som utan omröstning antogs av FN:s förstaspecialsession om nedrustning. Däri framhölls bl. a. att konsultationer börgenomföras mellan större vapenleverantörs- och mottagarländer rörande enbegränsning av alla typer av internafionell överföring av konventionella vapen. höll ochSovjetunionen överläggningar om exporten av konventionella vapen. Det ärangeläget att dessa överläggningar återupptas, om möjligt med deltagande ävenav andra betydande export- och importländer. Andra förslag till åtgärder inom detta område har ocksåframförts. a. har lagt fram förslag till överläggningarmellan olika intressentländer om riktlinjer för överföring. Förslag har fränolika håll också lagts fram om registrering av den internationellavapenhandeln. Pä detta område har () gjort betydande insatser genom att bygga upp eninternationellt oberoende vapenhandelsstatistik. Jag vill också erinra om att verkar för att inomFN fä fram jämförbara och tillförlitliga uppgifter om olika staters militäraresursanvändning. Strävan är att fä ett större antal stater att aktivtmedverka i ett sådant uppgiftslämnande. Det kan övervägas att pä liknande sätt söka fä till ståndnågon form av rapportering av den internationella vapenhandeln. Regeringenavser att inom FN undersöka förutsättningarna att införa någon typ avregistrering av den internationella vapenhandeln. Frågorna 3till 5 avser den svenska krigsmaterielexporten. Svensk säkerhetspolitik bygger pä alliansfrihet i fred ochneutralitet i krig. Neutralitetspolitiken förutsätter att omvärlden har tilltrotill vilja och förmåga att hävda vårt oberoende. För att detta skallkunna gälla måste ha ett efter våra förhållanden starkt försvar.Tilltron till den svenska förmågan förstärks om vj i fråga om väsentlig krigsmaterielkan vara oberoende av utländska leveranser. För att vara ett litet land harSverige också en i det närmaste unikt hög självförsörjningsgrad med väsentligmateriel. Av försvarets materielinköp görs inom landet och iutlandet. För flera likartade länder är förhållandet det omvända. För att upprätthålla vår internationellt sett högasjälvförsörjningsgrad krävs en viss export av krigsmateriel såväl av ekonomiskaskäl som för att vidmakthålla den industriella kapaciteten. Det är dessa våraegna behov som är styrande för försvarsindustrins dimensionering, inte exporteni sig. Det är väsentligt att denna export sker i en restriktivanda och inte i något avseende kommer i strid med svenska utrikes- ochsäkerhetspolitiska intressen. Grundregeln är att vapenexport är förbjuden.Undantag från denna regel kan ges av regeringen. De riktlinjer för vapenexportsom antogs skärptes i samband med antagandet av den nya lagen(1982:513) om förbud mot utförsel frän av krigsmateriel, m. m., somträdde,i kraft . Vid varjebegäran om utförseltillstånd görs en totalbedömning som Om den internationella vapenhandeln, m. m. Om den internationella vapenhandeln, m. m. omfattarköparlandets utrikes- och inrikespolitiska förhållanden, arten av den materielsom köpet gäller m. m. Vid sammanvägningen av alla faktorer som ingår i ensådan totalbedömning gäller den övergripande principen om restrikfivitet. Skärpningen av exportreglerna har bl. a. inriktats på enutbyggd kontroll över den s. k. reexporten. Den utbyggda kontrollen på dettaområde innebär att varje köparland regelmässigt avkrävs en deklaration att denförvärvade materielen är avsedd enbart för det egna landets försvarsstyrkor.Den får således inte försäljas vidare. Någon tidsgräns för denna försäkranfinns . Det förhållandet att vi endast godtar statlig myndigheteller av staten auktoriserad vapenimportör som köpare av svensk krigsmaterieljämte det nu nämnda slutförbrukningsintyget utgör medel för att förhindravidareförsäljning av från importerad materiel. Den nya lagens bestämmelser om att upplåtelse av svenskatillverkningsrätter och licenser för tillverkning av krigsmateriel utom riketinte får ske utan regeringens tillstånd innebär vidare en ytterligare skärpningav kontrollen över att svenska vapen inte hamnar i länder till vilka vi inteskulle lämna exporttillstånd. Vid prövning av licensärenden skall sammakriterier gälla som för export av i producerade krigsmateriel. Den svenska exporten av krigsmateriel är förhållandevisliten. har den utgjort av vår totala export.Från att ha legat på ett maximum med en andel av totalexporten på år1980 har den sjunkit och var för fjolåret äter (0,). Dennarelation under enprocentsstrecket mellan krigsmaterielexport och totalexporthar med vissa årsvisa variationer upp och ned bestätt sedan en mycket läng tidtillbaka. Antalet köparländer har legat markant stabilt är efter är. Exporten har fill övervägande del gått till traditionellaköparländer i . Utan den restriktivitet som gäller för den svenskavapenexporten skulle denna utan tvivel vara betydligt mer omfattande och mergeografiskt utbredd. Regeringen kommer att noggrant följa utvecklingstendensernapå krigsmaterielområdet. I samband med att den nya lagstiftningen trätt i kraft haruppgifterna för krigsmaterielinspektionen (KMI) utökats. Inspektionens resurserhar därför förstärkts. KMI kommer därmed också att få såväl anledning sommöjlighet till tätare inspektioner inom försvarsindustrin. Slutligen ställs i interpellationen frågan om regeringenkommer att publicera ärliga sammanställningar över den svenskakrigsmaterielexporten för att därigenom öka allmänhetens insyn. Svaret är ja. Jag har tillsatt en arbetsgrupp påutrikesdepartementets handelsavdelning med uppgift att undersöka och redovisaförslag till dels former för parlamentariskt samråd i frågor som rörkrigsmaterielexport, dels en mer öppen redovisning av den svenskakrigsmaterielexporten. Uppdraget innebär på denna punkt att föreslå så storautökningar av statistisk information som är möjlig med hänsyn till deutrikespolitiska och kommersiella sekretesskraven för att därigenom ge ettallsidigt underlag för den offentliga debatten. Denna strävan till störreöppenhet står också helt i överensstämmelsemed den hållning som vi intagit på det internationella planet oeh som jagtidigare berört. 175 HANS (): Jag ber att få tacka för detutförliga och i stort positiva svaret på mina frågor. Det är värdefullt attregeringen avser att inom FN undersöka förutsättningarna för att införa någontyp av registrering av den internationella vapenhandeln. Förslag därom hartidigare framlagts utan att leda till något resultat. Förslagen har mött ett visst motstånd. Min åsikt är, sägerAlva i sin bok om nedrustningen, att det skulle bjuda mindremotstånd mot att fä vapenexport registrerad, om detta förenades med omfattanderegistrering av all produktion av vapen i alla länder. Denna ståndpunkt är enligtmin mening väl grundad och bör beaktas, dä det svenska förslaget framläggs. Rustningsindustrierna har blivit maktfaktorer bådenationellt och internationellt. I vissa länder har intressegemenskap mellanrustningsindustrin, militärledning och politiker utvecklat sig till ettmilitärindustriellt komplex, som av nationella och andra orsaker bidrar tillfortsatt upprustning. Om kunskaperna om de konventionella rustningarna och deninternationella vapenhandeln är osäkra, gäller detta i än högre grad om rustningsindustrierna. Regeringarna själva har alltmer övertagit ansvaret såvälför beställningar av rustningsprodukfion som för marknadsföring utomlands. Attregeringarna alltmer övertagit detta ansvar borde underlätta möjligheterna förett internationellt registreringsorgan att skapa insyn och kontroll, inte blottöver vapenhandeln utan också över rustningsindustrin, dess funkfionssätt,tillverkning, marknadsföring, produktplaner m. m. Det är viktigt att verkar för att inom FN få framjämförbara och tillförlitliga uppgifter om olika staters militäraresursanvändning. Man måste få ett större antal stater att aktivt medverka tillett sådant uppgiftslämnande som berört i sitt svar. En årsbok om rustningar och vapenhandel publicerades av fram . Det finns all anledning till att denna verksamhetskulle kunna tas upp på nytt av , men kartläggningen bör inteendast avse vapen utan även militära licenser samt utvecklings- ochforskningsresurser för militära ändamål. Men en registrering och rapportering av deninternationella vapenhandeln mäste också förenas med åtgärder för en betydandeminskning av densamma. Insyn och kontroll på detta område leder inteautomatiskt till en reducering av vapenhandeln. och måste i första handuppmanas att komma överens om att avväga och jämföra sina vapenleveranser tillolika regioner och balansera dem på väsentligt lägre nivåer. Men det behövsinternationella överenskommelser eller t. o. m. en internationell konventionbeträffande den internationella vapenhandeln. Densvenska exporten av krigsmateriel är förhållandevis liten, säger Om den internationella vapenhandeln, m. m. 12 protokoll 1982/83:158-159 Om den internationella vapenhandeln, m. m. utrikeshandelsministerni sitt interpellationssvar. Det är bra att exporten minskat under de tvåsenaste åren. Men är krigsmaterielexporten väsentligt högre än vadden var . uppgick den fill , 1974 tilllikaledes och 1975 till av den totala svenska exporten. Jag ärmedveten om att variationer upp och ned bestätt . Det finns en mycket stark opinion i vårt land inom bådearbetarrörelsen och fredsrörelsen för att ytterligare åtgärder skall vidtas föratt minska den svenska exporten av krigsmateriel. Det är försvarligt även medhänsyn till vår säkerhetspolitik att vi söker begränsa vapenexporten till dennivå som den låg pä och även har befunnit sig på itidigare skeden. Om inte verksamma åtgärder vidtas för en mycket restriktiv vapenexport,finns det risk för att den t. o. m. kommer att öka även utöver rekord. Visst finns det ett intresse hos främst mindre alliansfrialänder att kunna köpa sin krigsmateriel frän för att minska sittstormaktsberoende. är den svenska exportens andel av den totalainternationella vapenhandeln ändå sä liten att intresset av en minskad svenskvapenexport nu väger tyngre. Det är också av värde att kan föregå medgott exempel, då vi i internationella sammanhang nu vill verka för enregistrering och minskning av den internationella vapenhandeln. Det är viktigt att regeringen noggrant kommer att följautvecklingstendenserna pä krigsmaterielområdet. Det är av särskilt storbetydelse att detta gäller den svårkontrollerbara s. k. reexporten. Man fårinte bortse från att risken för överträdelser trots de skärpningar somföretagits i de svenska reglerna inte är obetydlig. Slutligen ber jag att fä uttrycka min uppskattning överatt regeringen kommer att publicera årliga sammanställningar över den svenskakrigsmaterielexporten för att därigenom öka allmänhetens insyn. Jag hoppas attdetta innebär att det kommer att offentliggöras uppgifter om denmilitära exportens värde, materiel- och kunskapsbeskaffenhet samt ommottagarländer eller regioner. En sådan redogörelse bör också innefatta enlista på samtliga militärexportärenden som inkommit. Det finns visserligen utrikespolitiska ochkommersiella sekretesskrav som måste beaktas. Det är angeläget att understrykaatt största möjliga öppenhet iakttas. 176BJÖRN (): Min kommentar till denna diskussion omkrigsmaterielexporten kan göras kort, så mycket mer som statsrådet var helt fillfredsställande och knöt an till de allmänt accepteraderiktlinjer som föreslogs av den förra regeringen och antogs av våren1982. De förutsätter en restriktiv tillämpning av dessa riktlinjer, och jagtror jag vågar säga att en sådan restriktiv tillämpning bidrog till attkrigsmaterielexporten sjönk något under förra regeringens tid. säger att han vill eftersträva en meraöppen redovisning av den svenska krigsmaterielexporten. Jag tycker detta ärtillfredsställande. hademöjlighet att uttrycka samma strävan i . Sedan säger att han vill pröva olika formerför parlamentariskt samråd i frågor som rör krigsmaterielexporten. Enligt minmening bör det ske genom utrikesnämnden. Principiellt betydelsefullautförseltillständ bör, liksom , diskuteras i utrikesnämnden. Någonannan form för parlamentariskt samråd behövs enligt min mening inte. Jag delar i stort syn påde internationella vapenhandelsfrågorna och rustningsfrägorna. Jag vill baramarkera ytterligare att den lagstiftning som ju gäller från ochgår tillbaka på en socialdemokratisk motion här i sedani flera avseenden innebär en ökad restriktivitet. Det är självfallet i denandan vi kommer att bedöma de ansökningar som kommer in. Jag vill tillägga att jag också delar när det gäller möjligheterna att komma åt den internationella vapenhandeln.Det är inte bara en fråga om vapenexporten, om rustningsindustrin över huvudtaget. Därmed kommer man in på ytterligare en debatt, men med tanke på den senatimmen kan vi inte närmare beröra denna. Det rör förutsättningarna att överhuvud taget ge realistiska chanser till en omställning från militärindustrinstillverkning av krigsmateriel till civil produktion. Där har också en radinitiativ tagits i FN, framför allt av grupp. Palmekommissionenberörde den också. Detta är självfallet en utomordentligt svår fråga. Den harsällan tagits upp med alla intressenter närvarande. arrangeradenyligen en internationell konferens tillsammans med Arbetarrörelsensfredsforum, där man förde samman forskare som arbetar medkonverteringsfrågorna, som man säger, med fackliga organisationer i demilitärindustrier som finns i en rad olika länder. Resultaten från den typen avkonferens är också mycket värdefulla för att bedöma realistiska möjligheter attfinna alternativ till krigsmaterielproduktion. Detta är ju kärnproblemet, ochexporten är bara en del av detta problem. Den arbetar som sagt i FN för att få enöppen kartläggning av militärbudgetarna, som då är huvudfrågan. Sedan är viockså beredda att försöka ta initiativ till diskussioner om registrering avvapenexporten. Problemen är mycket stora, eftersom en rad olikaländergrupper med olika motiv avvisat en sådan redovisning. Vi är alltså beredda att själva öka den systematiskainformationen till allmänheten - alltså inte, , bara i form av ettanförande. Vi vill också i mer systematisk form ge underlag för den allmännaopinionen om den krigsmaterielexport som vi är tvungna att acceptera med hänsyntill vårt försvars internationellt sett höga självförsörjningsgrad, som i sintur är viktig för ett neutralt land. Om den internationella vapenhandeln, m. m. Om en bättre företagsstruktur inom skogsbruket 178HANS (): Jag ber att få tacka för detkompletterande svaret. Det gav ökad tyngd åt det interpellationssvar jag fick.Jag vill bara ytterligare en gång markera betydelsen av att man dä man skall taupp frågan om registrering också undersöker förutsättningarna för attregistrera såväl produktion som handel med vapen. Överläggningen var härmed avslutad. 35 §Svar på interpellation 1982/83:125 om en bättre företagsstruktur inomskogsbruket har frågat mig om jag är bereddatt medverka till att domänverket för att främja utvecklingen i skogsbygdernaäven fortsättningsvis aktivt medverkar till en bättre företagsstruktur ocharrondering i skogsbruket genom försäljning och byten för komplettering avenskilda fastigheter. anvisade ett anslag i form av förlagsläntill domänverket på 500 milj. kr. för förvärv av skogsmark frän industrin.Skogsindustrin befann sig i en svår ekonomisk kris, då fleraav skogsbolagen började bjuda ut delar av sin skogsmark till försäljning föratt därigenom förbättra sin soliditet. Det rörde sig vanligtvis om sä storaarealer att det inte ansågs vara möjligt för någon annan än staten att uppträdasom köpare. Genom förlagslånet pä 500 milj. kr., som är fullt utnyttjat, hardomänverket kunnat genomföra betydande fastighetsköp. har förvärvatmark från bl. a. , , och AB KlippansFinpappersbruk. Som villkor för länet gäller att om mark som har förvärvats avlånemedlen avyttras, skall så stor del av lånet som svarar mot denavyttrade marken återbetalas till staten. Enligt domänverkets statistik har verkets markinnehavinkl. mark som förvärvats i bolagsform ökat med 152 000ha. Av denna areal avser ca 90 000 ha mark som förvärvats med hjälp avförlagslånet. Vidare har mellan lantbruksstyrelsen ochdomänverket avtalats om överföring av mark från domänfonden till jordfondengällande 33 700 ha. F. n. pågår diskussioner om överföring av ytterligare 4 000ha. Lantbruksstyrelsen och domänverket har gått igenomdorhänverkets markinnehav och förhandlat om vad som skulle kunna säljas tillenskilda. Överföring av mark från domänverket i mer samlad omfattning torde f.n. inte vara aktuell. Däremot bör domänverket givetvis också i fortsättningenmedverka i jordbrukets och skogsbrukets strukturrationalisering i denomfattning som är lämplig från verkets synpunkt. 180NILS ÅSLING (c): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret på min interpellation. Svaret är emellertid trots allt enbesvikelse. Jag ser det i viss mån som en bekräftelse på det uttalande somfinns i budgetpropositionen om att det betydelsefulla arbete som inleddes avFälldinregeringarna för att förbättra arronderingen i skogsbruket inte längreskall fortgå. Det är enligt svaret t. o. m. sä att denna attitydytterligare betonas, eftersom lägger hela bedömningen pä domänverket.Verket skall alltså enligt svaret "medverka i jordbrukets och skogsbruketsstruktur-rafionalisering i den omfattning som är lämplig från verketssynpunkt". Min erfarenhet är att verket, om det skall tillgodose sinaegna intressen, i allmänhet är mycket restriktivt när det gäller att medverka iarronderings-förbättringar. Verket, som i sä hög grad ökat sittmarkinnehav, borde enligt min uppfattning även fortsättningsvis akfivt medverkaför att ur den samlade skogsnäringens synpunkt skapa så gynnsammaarronderingsförhällanden som möjligt. Det kräver, herr statsråd, klaradirektiv till verket. Om detta uttalande också skall gälla dejordbruksarrendatorer som verket har, innebär det en ytterligt restriktivinställning även i de fall där fastighetsöverlåtelser till arrendatorerna inomjordbrukssektorn är ett bra alternafiv. Det vore i så fall synnerligenbeklagligt. Jag har exempel från min valkrets i - ochjag tror att det finns likartade exempel i praktiskt taget alla län - på hurden av Fälldinregeringarna genomförda skogskompletteringen av enskildafastigheter och inrättandet av särskilda skogsbruksfastigheter har storbetydelse för boende och sysselsättning i skogsbygder. Denna fråga gäller alltså i hög grad den allmännautvecklingen i glesbygderna. Ur denna synpunkt är svaret en särskildbesvikelse. Det är också ett nytt exempel på att den nuvarande regeringen påområde efter område dess värre sänker ambitionerna - jag hoppas det är fel, menman får det intrycket - när det gäller att upprätthålla sysselsättning ochboende i glesbygden. Är inte statsrådet medveten om att domänverket också harett ansvar mot invånarna i skogsbygder som sträcker sig utöver det som verkethar i egenskap av statligt verk? får naturligtvis inte vara ettsjälvändamål, utan bör som förvaltare av statens skogar uppträda solidarisktmed de bygder där verket är företrätt. bör alltså medverka till enförstärkning av enskilda fastigheter och tillskapandet av nya skogsbruksföretag,inte bara där det, för att citera statsrådet, är lämpligt "från verketssynpunkt", utan där det gagnar utvecklingen av skogsbruket i stort och denberörda bygden. Är inte statsrådet överens med mig om att dettatrots allt måste vara den rimliga formuleringen av domänverkets markpolitik? Om en bättre företagsstruktur inom skogsbruket Överläggningenvar härmed avslutad. Om finansieringen av fiskebåtar 36 § Svar på interpellation 1982/83:133 om fmansieringenav fiskebåtar har ställt följande frågor tillindustriministern; Serindustriministern nägon möjlighet att genom fördelaktiga lån underlätta förbeställarna av fiskefartyg, sä att de kan bygga sina fiskebåtar i påsamma sätt som sker i andra länder och som förekommer i beträffandehandelsfartyg? Ärindustriministern beredd att medverka till att förordningen om stöd tillvarvsföretag m. m. kan komma att gälla även fiskefartyg? Om svaret pånågon eller på bägge frågorna är ja, när kan sädana åtgärder förväntas? Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara på interpellationen. Enligt förordningen (1980:561) om statligt stöd tillvarvsföretag m. m. får kreditgaranti och räntestöd endast avse fartyg som hareller avses fä en bruttodräktighet av minst 300 registerton. I vissa fall harregeringen beviljat undantag frän den bestämmelsen. En förutsättning för attsådant undantag skall beviljas är att fartyget byggs vid ett varv som normalttillverkar fartyg med en bruttodräktighet om minst 300 registerton och attövriga krav som ställs för att bevilja kreditgaranti och räntestöd, bl. a. påkreditvärdighet, är uppfyllda. Sådana undantag kan även lämnas för fiskefartyg.En nedre storleksgräns för att sådana undantag skall beviljas är att fartygethar en bruttodräktighet om minst 100 registerton. Skälet härtill är att detenligt en överenskommelse inom om statligt stöd vid export av fartyg utgårstöd endast för fartyg med en bruttodräktighet om minst 100 registerton. Dennaöverenskommelse har även övriga nordiska länder förbundit sig att följa. Några förändringar av nämnda regler är jag inte beredd attmedverka fill. 182JENS (): Jag tackar statsrådet för svaret. Svaret var kort och klarläggande, och jag behöver inteheller göra några längre utläggningar. Det leder sannolikt inte till så mycketmer. Men det är ändå några saker jag vill peka på. Om jag börjar i slutet av statsrådets svar, kan jag intefrigöra mig från känslan att statsrådet inte tycker det är särskilt intressantatt diskutera byggandet av fiskebåtar på varv i . Statsrådet redogör förhur det nu är, och "några förändringar är jag inte beredd att medverkatill", säger han. Men är byggandet av fiskebåtar så ointressant? Vi behöveren förnyelse av den svenska fiskeflottan, som är föråldrad, och det bör iframtiden ge en hel del arbetstillfällen för våra varv. Det är också viktigt att vi bevararkunnandet och traditionen att bygga mindre och sjödugliga fartyg. Vi har avskräckande exempel på att skeppsbyggnadskonsteninte alltid stått så högt i . Jag tänker dä på de två stora båtar somkustbevakningen lät bygga , TV 171 och 172. De kostade mycket pengar menkunde inte ligga ute till havs när vindstyrkan översteg . Det ärbåtar pä 350 deplacementton. Med våra fiskebåtar ligger man inte bara ute - manbedriver fiske i , och det med betydligt mindre fartyg. Jag kan inte heller underlåta att nämna fiaskot medubåtarna. Det kunde ha undvikits om marinen förfogat över båtar som kanupptäcka och följa sill-och makrillstim på stora avstånd utan att släppa dem urasdicens synfält. De kan göra detta praktiskt taget hur länge som helst. Jagvet det därför att en av våra kunnigaste fiskare pä området har testat marinensbåtar, avsedda och utrustade för att leta efter och följa ubåtar.