prot · G60998 · 1982-12-31 00:00:00 — Då hade man faktiskt barakunnat skicka översättningen av den bit i text som detgällde och frågat: Vad tycker ni i er regering om detta? Då hade det helabehövt bli varken någon Bahr-affär eller någon Palme-affär. Men regeringen hadekanske å andra sidan fått svar på den fråga som man nu säger sig inte ha fåttsvar på, nämligen vilken av de här två uppläggningarna som de tillfrågade regeringarnaföredrar. När menar att min fråga är meningslös, eftersomde som har tillfrågats inte har tagit upp problemet, understryker det precisvad jag sade i mitt tidigare inlägg, nämligen att de tillfrågade regeringarnafaktiskt inte riktigt vet vad det är för fråga som de skall svara på, eftersomregeringen inte själv har tagit ställning för vare sig det ena eller det andra. När det , herr talman, gäller frysningeller inte kan vi nu bara konstatera att vi för vår del har en annanuppfattning än vad har. Enkelt uttryckt kan man säga att en frysning innebär attbåda stormaktsblocken sätter stopp för vidare kärnvapenupprustning nu.Motsatsen innebär att kärnvapenupprustningen fortsätter. Det här ärnaturligtvis ett viktigt strategiskt val. Vi kan inte tvinga kärnvapenmakternatill vare sig det ena eller det andra, men vi kan ha en egen uppfattning ifrågan, och vi kan försöka att påverka opinionen i den uppfattningens riktning. Det är naturligtvis lätt för den som inte har trängt in idet här att få intrycket att när vi talar om kärnvapenarsenaler och nivån pådessa kärnvapenarsenaler, då är det likvärdiga vapen som vi talar om. Och attdet kanske inte heller är särskilt viktigt om nivån är så eller så hög innanman kommer överens om att reducera kärnvapenarsenalerna och sänkanivån. Men är det inte riktigt så enkelt. En fortsattupprustning innebär fortsatt spridning och därmed fler krigssituationer i vilkakärnvapen kan komma tillanvändning och dessutom kanske komma till användning av misstag. Fortsattspridning innebär också sannolikt att besluten om när kärnvapnen skall sättasin måste flyttas från den högsta politiska nivån ner till lägre nivåer i denmilitära organisationen, med alla de risker som detta innebär. Dessutom innebärden fortsatta spridningen av kärnvapenstrids-spetsar till andra vapensystem attgränsen mellan vad som kallas konventionella vapen och vad som är kärnvapensuddas ut. Även detta har naturligtvis stor betydelse och försvårarmöjligheterna att komma till rätta med kärnvapenhotet. , herr talman; befinner sig mycket näracentrum i det mest kärnvapenbestyckade området i världen . Därför finnsdet ett starkt svenskt intresse, och det var också därför som mittenregeringenstödde tanken på en frysning, dvs. att kärnvapenmakterna skulle upphöra medkärnvapenupprustningen . Och det gläder mig att den socialdemokratiska regeringenföljer samma linje. Vi var f. ö. också, som påpekade, överens omdetta redan tidigare. Då kan man naturligtvis bara beklaga att vi inte har entotal enighet om detta här i . 35CARL BILDT (m) replik: Jag är åtskilliga decennier yngre än OlofPalme, och min riksdagserfarenhet kan inte på något sätt mäta sig med hans. Menlåt mig trots detta säga; Det bär emot min uppfattning om hur vi tillsammansskall föra en debatt att en ledande politiker står och säger att andrapartiledares uppfattningar mest kan betecknas som - vad var det sade- "hä hä" och "hep hep". Jag tycker inte att det är endebattnivå värdig politiker. Låt mig säga detta utifrån min oskuld i dennaretoriks högre himlar. deltog faktiskt i denna debatt iparfiledaravsnittet, som det var utsatt. Det var en utrikespolitisk debatt. Ochnär säger att inte deltar i den utrikespolitiskadebatten, visar det bara att definierar som debatt bara det som hansjälv deltar i. Det tycker jag han kan tala med utrikesministern om, för detförhåller sig faktiskt inte så som säger - vi hade en ganskaintressant debatt, som jag tycker att statsministern borde ha lyssnat på ochsom han, om inte annat, kan ägna sig åt att läsa in efteråt genom protokollet.Ulf Adelsohn var alltså här, och han ställde frågor. Men ryktet gör gällandeatt statsministern hade andra engagemang. talar mycket om vikten av samling kringutrikespolitikens huvuddrag och kring säkerhetspolitikens grunder i . Omdetta är vi överens, och mycket som sade i den andra utrikesdeklarationenär sådant som vi alla traditionellt har ställt upp bakom. Men sedan övergårOlof till att göra sak t. o. m. av vissa ting iden utrikesdeklaration somutrikesministern på hans egen regerings vägnar har läst upp. Det ansågsmeningslöst att över huvud taget tvista om t. ex. sambandet mellan politiskamotsättningar och rustningar. I mittlinjefrågan var det, , faktiskt inte någonstörre heroism från sida i valrörelsen. Det är riktigt att hanattackerade oss. men detvar inte så heroiskt. Däremot tror jag att man får läsa med väldigt kraffiglupp för att hitta några uttalanden där kraftfullt ställde upp ochstödde linje om att man skulle lägga fram ett kompromissbud baranågra månader efter det att vi hade haft den sovjetiska ubåten i Blekingeskärgård. Då var heroismen, , inte speciellt påtaglig. Dåsade på presskonferens i att socialdemokratin alltid harställt upp bakom mittiinjeprincipen och aldrig tänkt vika från denna princip.Var det det heroiska? De andra punkterna han tar upp - frågorna om försvaret ochneutraliteten -är väl närmast av teologisk natur. Jag tror inte att det går attfrikoppla dessa frågor från varandra. Den typ av neutralitetspolitik som vi harvalt att föra - som alla har ställt upp bakom, ochsom alla i mitt parti har ställt upp bakom även när debattens vågor gick högakring den -förutsätter ett starkt försvar. Huruvida man i en formuleringanvänder det ena före det andra eller det andra före det ena tror jag inte börföranleda någon att klassificera folk som säkerhetsrisker i riksdag.En viss försiktighet med ord borde vara påkallad. Jag vet inte om har läst vad vi har sagt ifråga om . Vi har sagt ungefär det som stod på de socialdemokratiskaförstamajparollerna; Alla folks frihet, hela världens fred. Jag kunde, om jaghade haft mer tid, ha ägnat mig åt att läsa upp ett anförande som SvenAndersson, då utrikesminister, höll på utrikespolitiskainstitutet här i om hur avspänningspolitiken borde leda till att vifördjupade den ideologiska debatten mellan systemen, hur den borde leda tillatt vi fördjupade vår egen kritik mot förtrycket i de länder i - det varvad det handlade om - där förtryck fanns och om hur detta förtryck var ett hotmot den avspänning som var fredens grund. Jag har inte tid att göra det, menäven detta rekommenderas till läsning i efterhand. Sedan vill jag övergå till Bahr-affären, dennautrikesdebatts egentliga ämne. I Bahr-affären påminner man fåranvända en liknelse - på något sätt om en hjälplöst strandad ubåt. Allabortförklaringar gör saken ännu värre, för fakta är så uppenbara för var och enatt se på. Alla felnavigeringsförklaringar framstår som ungefär så taffliga somde i själva verket är. Det är inte en procedurfråga. För ett litet neutraltland är tilltron till självständigheten i vår utrikespolitik ingen procedur-och formalfråga. Det är en sakfråga av mycket stor dignitet. För den som ärrenhetens mästare när det gäller vad man får säga på det utrikespolitiskaområdet borde det vara ganska klart. säger att det skrevbara handlade om en hten offentlig sak. Får jag då fråga: Varförhemligstämplades detta gång på gång? Var det så att , en västtyskoppositionspolitiker, begärde att den svenska hemligstämpeln skulle användas föratt svenska oppositionspolitiker inte skulle få ta del av innehållet i svenskutrikespolitik? Det var bara genom en östtysk tidning vi råkade få reda på vadsom var svensk utrikespolitik. I alla fall på den frågan kunde vi väl få enantydan till ett svar. Min taletid är ute, herr talman. återstår bara i dennadebatt den tid när kan tala hur länge han vill. Kanske är det trotsallt de tillfällen då han får tala ostört som han egentligen definierar som enfillfredsställande utrikespolitisk debatt. Tyvärr har jag på mig. Bortförklaringen om var det svagaste jaghittills har hört. har blivit meddelad att jag står påtalarlistan, en bit ner. För många månader sedan anslogs denna dag i riksdagentill utrikes- och handelspolitisk debatt. Han höll ett anförande fullt avpersonangrepp mot mig. Jag tror att "hä hä" är en ganska brasammanfattning av dess klass. Därefter, sedan han avlossat denna salva, avreserhan utomlands för att delta i ett valmöte hos den finska högern. Detta är enoerhörd nonchalans mot , och för all del - fast det var inte annat attvänta - mot dem som han angriper. Angriper man någon får man i rimlighetensnamn vänta tills det blir vederbörandes tur enligt talariistan, innan mansticker utomlands. Kärnan i de oerhört fördomsfulla anklagelserna är att enutländsk politiker har skrivit ett brev med synpunkter på en sammanfattning aven offentlig rapport. Det skulle vara den stora förbrytelsen. Att då självomedelbart sticka utomlands för att delta i ett annat partis valmöte går ganskalångt. Det går inte att försvara ens med aldrig så stor oskuld. Till vill jag säga: Det här är en intressantsakdebatt. Man kan nämligen tänka sig att man först genomför en totalkonventionell nedrustning och först därefter inför en zon. Man kan införazontanken i de pågående konventionella överläggningarna i , eller också kanman tänka sig något slags parallellitet. Man kan också tänka sig en helfrikoppling och säga att detta är en ren förtroendeskapande åtgärd, somingenting har med nedrustning att göra - alltså frikopplar vi. Detta mönsterkan man följa, och det diskuterade vi i kommissionen, men vi tog inteställning. Det fanns delade meningar, och vi ansåg att det skulle komma attvisa sig i den fortsatta debatten hur vi skulle ställa oss. Om vi skall spelaen förmedlande roll finns det ingen anledning att ta specifik ställning . Jag ärglad att förde en sakdebatt. Jag vill säga till att det naturligtvis ärskillnad mellan en vanlig utlandsresa och ett fullkomligt unikt toppmöte,första gången som ledarna för Syd och Nord träffas på ett toppmöte. Det kundeha varit intressant för oppositionen att få information om att ett sådant möteskulle äga rum. Jag tog upp det i en frågedebatt, men jag tog aldrig upp det iden fortsatta debatten. Hade jag gjort en stor procedurfråga av detta hademöjligen den föreställningen kunnat sprida sig att vi var oeniga i sakfrågan,nämligen när det gällde att hävda de fattiga ländernas intressen. Därför avstodjag från att fortsätta den debatten. Jag sade till att jagbeklagade det som skett, att ni skulle ha blivit informerade om vi hade haftvåra veckoberedningar. det helavar ändå offentligt. Presskommunikén är nästan identisk med noten, så ni hadematerialet. Men har fortsattatt i varje anförande gnaga den fråga där jag faktiskt håller med honom. Detkan han fortsätta med till! Men det visar det vanskliga i att gå enmotståndare till mötes och säga: Där hade du faktiskt rätt. Vi skall göra somdu tycker i fortsättningen. - När jag gör det, då grips av denverkliga vreden. Då fortsätter han i all oändlighet att säga: Det varförskräckligt att vi inte blev informerade! Men hur länge skall han orka hållapå, när han faktiskt har fått rätt? Utrikesministern har talat om att hemligstämpeln var rentformell. Man ville vänta. Jag skall inte svara på frågan varför den bibehölls,men anledningen till att den över huvud taget fanns var att man först ville nåfram till de främmande regeringarna. Men presskommunikén innehåller i stortsett ord för ord detsamma som noten. Det var alltså inte fråga om någon reellhemligstämpel. Att här göra påståenden om att skälet till hemligstämpeln skullevara hänsyn till västtyska oppositionspolitiker är bara smaklöst. Slutligen vill jag svara angående en sakfråga.I regeringsdeklarationen sades att vi alltid skall slå vakt om rätttill fred och säkra och erkända gränser. Det betyder att en av orsakerna tillatt vi vill ha ett samråd med är att vi vill försöka få palestiniernaatt inse att den enda chansen till fred i området är att de för sin delerkänner rätt att existera i fred. På den vägen kanske vi kan göra enbegränsad insats för freden. Vi har samma budskap till israelerna. Viljan attbidra till fred är enda skälet till att vi blandar oss i den här konflikten. Så tillmoderaternas flykt till Bahr-affären. Det värsta som kan inträffa är om det uppstår tvivel omvår grundläggande säkerhetspolitik. Man kan argumentera för att vi skall varamed i Atlantpakten-det finns de som har gjort det, och då är det helt klartvärman står. Det finns också länder som intagit den ståndpunkten. Det finns argument för att vi skall vara neutrala - fast,klart och tydligt neutrala. Men det värsta är ett mellanläge, där vi å enasidan säger att vi är neutrala men å andra sidan på punkt efter punkt beter osssom om vi i själva verket var villkorligt neutrala, som om vi egentligentillhörde ett paktsystem. Det var den situationen högern försatte oss i på1950-talet, tills det blev nödvändigt att ta upp en debatt med den. korstågsanda och resonemang om försvaret, dettotala beroendet av NATO-uppgifter i alla deras nedrustningsresonemang ochderas påhopp på - i och för sig inte vårt utan andra - partier i en del frågorbetyder att börjar bli en risk för trovärdigheten i Sverigessäkerhetspolitik. Vi har länge tänkt att det börjar bli dags att sägaifrån. Man skall inte leka med vårt lands grundläggande säkerhetsintressen. Detfinns en sådan moderat lek, som vi måste ta avstånd från. Ni får bestämma er:Skall ni sitta i er isolering och slåss med resten av den svenska politiskaopinionen eller skall ni slutamed krypskyttet och ansluta er till en fast svensk neutralitetspolifik? Det blev lugnt efter striden med , även omdet tog . Jag hoppas det skall gå fortare nu och att ni snabbare skallkomma in i den enighet som är viktig för landet. Gör ni det inte, är det bättreatt ta striden. Den nonchalans som moderatledaren har visat är illavarslande. Om den procedurdebatt som nu vältrar sig iskrev en man i : Vore de statsmän av format hade de förklarat för den somväckte frågan att det visserligen hade begåtts ett fel och att detta inte bordeupprepas men att saken var alldeles för viktig för att man skulle riskera dessframgång med käbbel om procedurer. Det sägs i en dikt som ströks ur tidningen att jag hartagits på Bahr gärning, i färd med att egenmäktigt vilja slå ett slag förvärldsfreden. Det måtte väl alla veta att sådana aktioner, ägnade att räddamänskligheten från förintelse, ingalunda får ske bakom ryggen på herrarFälldin, Adelsohn och ! Det måste en gång för alla fastslås att envärldsfred på ovanstående villkor ingalunda är acceptabel - fy, fy! - HerrarBildts och Adelsohns bidrag är väl att ni stått och ropat fy, fy åt ett försökatt föra fredspolitik. Jag vill ändå från denna debatt ta med mig minnet att vikan fortsätta att arbeta för fred och nedrustning, för försoning mellan folken,under ett fasthållande vid svensk neutralitetspolitik och att vi kan göra dettamed stöd av en stark opinion i det svenska folket, i den svenska . vice talmannen anmälde att och anhållit att fill protokollet få antecknat att de inte ägde rätt tillytterligare repliker. Världsekonomin har sedan flera år tillbakabefunnit sig i en allvarlig kris. I hela den industrialiserade världen harproduktionen minskat och arbetslösheten stigit till alarmerande höga tal. Över30 miljoner människor är utan arbete inom OECD-området. Utanför kretsenav industriländer är antalet människor som saknar arbete mångdubbelt större. Den internationella handeln har stagnerat. På vissa strategiskavaruområden har den gått kraftigt tillbaka. För många länder har detta letttill ökande underskott i utrikeshandeln, växande skuldsättning och akutabetalningskriser. Det gäller bl. a. en rad utvecklingsländer. Det finns emellertid nu klara tecken på att konjunkturen iUSA håller på att vända uppåt. Den avtagande inflafionen och de sjunkandeoljepriserna har skapat förutsättningar för att en uppgång senare skall kunnakomma också i övriga delar av OECD-området. Enbart för del innebär varjedollars sänkning av oljepriset per fat en dryg miljard kronors lättnad påbytesbalansen. Tecknen pä att utvecklingen håller på att vända är naturligtvisglädjande. Vi har väntat på en konjunkturförbättring. Närtillbakagången bryts och vissa möjligheter till en uppgång kan skönjas har vi allanledning att välkomna detta. Men det vore en allvarlig felbedöming att tro att allaproblem i och med det skulle vara på väg att lösas. De uppgångstendenser som nukan skönjas är inte särskilt starka. De finansiella obalanser som vi har ärvtfrån de tidigare oljekriserna utgör vidare ett fortsatt hot mot en beståendeåterhämtning. OPEC-ländernas efterfrågan avtar i takt med att derasoljeinkomster faller. För många öst- och är den stora skuldsättningenett akut problem. Utbetalningarna för räntor och amorteringar är för vissaländer större än deras exportinkomster. De privata bankerna, som stått förmerparten av det finansiella flödet till dessa länder, får allt störresvårigheter att fortsätta sin utlåning i hittillsvarande takt. Finanskrisen i leder således till att detvingas minska sin import. Den svaga efterfrågan i i-länderna drabbar sedan isin tur u-landsexporten och försvagar ytterligare u-ländernasbetalningsförmåga.. De finansiella obalanserna i form av storabudgetunderskott i många länder utgör ett latent hot om att en ny snabbinflationsvåg skall komma när väl den ekonomiska aktiviteten börjar skjutafart. Det finns då risk för att en rad tongivande länder återgår till ellerförstärker en redan restriktiv penningpolitik. Då kan vi åter kastas tillbakafill ett läge med vikande produktion och växande arbetslöshet och en fortsattstagnerande världshandel. Den ekonomiska polifiken i i-länderna står därförinför en mycket svår balansgång, där uppgången inte får gå så fort att denutlöser en ny kraffig inflationsutveckhng, men där den ändå måste ha en så storkraft och en så allmän omfattning att den reducerar arbetslösheten och får igång investeringarna inom näringslivet. Den ekonomiska utvecklingen har utgjort engrogrund för protektionistiska krav. Det finns risker för att ett öppethandelssystem inte kan bevaras om den ekonomiska utvecklingen långsiktigt gårin i ett läge med utbredd arbetslöshet, kraftig utslagning av företag ochallmän ekonomisk tillbakagång. Demokratiskt tillsatta regeringar kan inte hurlänge som helst stå emot de allt starkare krav på skydd för den inhemskaindustrin som reses i ett sådant läge. Den allvarliga ekonomiska situationen med ökadarbetslöshet i många länder leder också till sociala spänningar. Desamhälleliga strukturerna blir anfrätta. I ett läge med social oro är det lättatt vädja till nationalistiska känslor. Nationalismen blir då lätt det kittvarmed man söker hålla samman ett samhälle i social och ekonomisk kris. Dennautveckling är väl känd i historien. Nationalismen kommer i sin tur av naturligaskäl att politiskt förstärka de krav på protektionism som redan har uppkommitav kortsiktiga ekonomiska motiv. I dåliga tider förstärker de ekonomiska ochpolitiska krafterna varandra i protektionistisk riktning. är det viktigt att inse det bedrägliga iprotektionistiska lösningar. Erfarenheterna har lärt oss att omett land börjar skydda sig så följer snart andra länder efter. I juni 1930höjdes det amerikanska tullskyddet mycket kraftigt. Fram till utgången av år1931 hade 26 länder infört kvantitativa restriktioner. Fler länder följde efterunder , och ettregelrätt handelskrig var ett faktum. Följden blev att världshandeln undernågra år föll . Även om situationen iväsentliga avseenden skiljer sig , är det i dagens spändainternationella läge orealistiskt att tro att en kursändring i protektionistiskriktning kommer att kunna begränsas till ett enskilt land. Risken förmotåtgärder utgör därför en viktig återhållande kraft. Erfarenheterna har också lärt oss attimportbegränsningar är lätta att införa men mycket svåra att bli av med. Det ärväsentligt att slå fast att i det långa loppet kommer alla att förlora påprotektionism, i synnerhet små länder med högt specialiserad industristruktur.Om protektionismen tillåts breda ut sig, kommer också möjligheterna till enåterhämtning i världsekonomin att spolieras. En ekonomisk expansion är sålunda en viktig förutsättningför att ett öppet handelsutbyte skall kunna bevaras. behövs enfortsatt frihandel för att en expansionspolitik skall kunna förverkligas. Eftersom den ekonomiska krisen är internationell måstelösningarna i första hand sökas genom internationellt samordnade insatser, därvarje lands speciella förutsättningar måste utgöra utgångspunkten. Sverigekommer att intensifiera sina ansträngningar i olika internafionella organ föratt få till stånd en mer samordnad tillväxtorienterad politik. De nordiskaregeringarna har kommit överens om att samverka för att söka få att bidra fill en sådan utveckling. En bestående ekonomisk återhämtning ivärldsekonomin ökar också möjligheterna att bemästra finansiellasvårigheter. Speciella insatser måste också göras för att komma till rätta medu-ländernas skuldproblem. En vikfig roll för att bidra till en lösning måste härtilldelas de internationella institutionerna, främst och måste ges större resurser för att kunna hantera de akuta finansiellasvårigheterna. Den internationella diskussionen har under senare årfokuserats på det ökande ömsesidiga beroendet mellan i- och . Trotsdetta blev många överraskade av effekterna av skuldkriserna i länder som Mexicooch . Det blev en senkommen klarsyn om att begrepp som gemensammaintressen och internationell solidaritet också vilar på ekonomiska realiteter.När vi nu eftersträvar en ekonomisk återhämtning och expansion av ekonomiernamåste den polifiken också innefatta den tredje världen. En nord-sydförhandling på bred front inom ramen förFörenta nationerna - en s. k. global runda - var ett försök att omsättatankarna på gemensamma intressen och ömsesidigt beroende i praktisk politik.Dessa ansträngningar har misslyckats. Under de utdragna diskussionernahar vi från svensk sida hävdat att svårigheterna att enas om innehållet i ochformerna för en sådan bred förhandling inte får innebära att mer begränsadeförhandlingar i konkreta frågor förhindras. Besluten vid ministermötekan leda fill dylika förhandhngar. De nu pågående förhandlingarna inom ramenför är ett annat exempel. Den sjätte sessionen med konferens förhandel och utveckling, , iBelgrad blir ett tillfälle för och i-länder att behandlade ömsesidiga ekonomiska relationerna i ett bredare perspektiv.Brandtkommissionen har i sin utkomna rapport pekat påUNCTAD-konferensen som ett forum för ekonomiska konsultationer med syfte att nåekonomisk återhämtning och utveckling. Regeringen delar denna uppfattning. I nuvarandeinternationella ekonomiska och politiska klimat kan man emellertid inte väntasig att skall leda till några stora och omedelbaraframgångar. Det är därför angeläget att den får en sådan inriktning att denmedger meningsfulla förhandlingar på de områden där realistiska framsteg kangöras. Därför verkar vi från svensk sida för att man inriktar diskussionerna pånågra sakfrågor inom huvudområdena råvaror, internationell handel samt finansiellaoch monetära frågor. Många ställer frågan vad de små exportberoendeländerna kan göra om de ekonomiska konflikterna ökar mellan de storaekonomierna eller om dessa försöker lösa sina problem på bilateral väg. Hurstora är riskerna för att vi då kommer på mellanhand? Vi bör i detta sammanhanginte underskatta värdet av den frihandelsordning som åstadkommits i Europagenom EFTA och EG. Den är ett viktigt värn mot den typ av protektionistiskutveckling som jag här talat om. Utan EFTA- och EG-samarbetet skulle haft en avsevärt större arbetslöshet och kanske även svåra ekonomiskakonflikter mellan länderna. I det svåra ekonomiska läget blir samarbetet mellan de småstaterna - de stater som alla har ett vitalt intresse av att slå vakt omfrihandeln - av särskilt stor betydelse.