prot · G60916 · 1982-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1982/83:16 Kompletterings val till utskott 1 §Anmälan om kompletteringsval till utskott Centerpartietsparfigrupp har som suppleant i försvarsutskottet under ledighetanmält hennes ersättare . suppleanti försvarsutskottet () 2 § Justerades protokollet för den 19 innevarande månad. 3 § Föredrogs och hänvisades Proposifionerna 1982/83:36 fillnäringsutskottet /83:37 fill finansutskottet 4 § Föredrogs och hänvisades Förslag 1982/83:5till finansutskottet AnL2 (): Vårt moderata budskap i valrörelsen var kärvt och konsekvent. Vi sade -på varje möte, i varje diskussion, i varje framträdande - att vi alla kommeratt tvingas till uppoffringar. Det finns ingen enkel väg, sade vi, ochförordade en ekonomisk politik som skulle angripa orsakerna till vår ekonomiskaobalans. Mot oss stod socialdemokraterna,som bedrev lättsinnig löftespolitik. Med mer statliga utgifter skulle hjulensnabbt komma i gång. Allt från cement till kylskåp och gardiner skulleefterfrågas, och strax skulle alla nedåtgående kurvor peka uppåt. Mer bidragoch snabbt slut på den borgerliga sparpolitiken, hette det. "Ingasmärtsamma besparingar", sade . "Det behövs mera svängrumoch mindre svångrem", sade han också. , efter valet, möter vi en annan socialdemokrafiskpolitik. Svängrummet har blivit en svångrem, som dras åt långt hårdare kringden enskilde än någon någonsin gjort i modern tid. Den politik som socialdemokraterna förde fram ivalrörelsen saknade anknytning fill de problem som står inför. 1 dagvet vi också att dess enda syfte var att återföra socialdemokratin tillkanslihuset. När den uppgiften var klar, kunde valrörelsens lättsinnigalöftespolitik läggas åt sidan. Det är naturUgt att många nu ställer frågor om moralen hospolitiker. Svek har blivit ett missbrukat och farligt ord, men vänds det avmånga människor mot just den man som förde in detta ord i vår politiska debatt.Var det - frågar man sig - hederligt att före lova människornasvängrum, för att dagarna efter valet nyttja svångremmen? Statsminister kommer säkert att säga att han vissticke fört någon bakom ljuset. Han kommer att peka på små formuleringar här ochvar i sina yviga tal som kan anses försvara vad som senare hänt. Dennabisatsmoral är kanske tillräcklig för de ledande socialdemokraterna, men fråganär om den är tillräcklig för de många människor som kanske inte lyssnade tillbisatserna i det socialdemokrafiska budskapet, utan i stället satte sin Ut tillhuvudsatserna. Jag förväntar mig inte annat än att skall göradenna bisatsmoral fill sin. Men alla ni andra som slogs för densocialdemokratiska svängrumspolitiken och som vunnit säte och stämma iriksdagen mot bakgrund av vad ni sade och skrev i valrörelsen, hur känns det ? Hur många av er gjorde klart för väljarna att de 1983skulle drabbas av den största sänkning av sin standard som vårt folk upplevt ifredstid? Hur många av er förde ut att 1983 kommer att få enrekordinflation, när nästan alla våra viktiga konkurrenfiänder lyckas bemästraprisstegringarna och när det fanns goda möjligheter för att göra sammasak? Hur många av er sade att en effekt av det ni skullegenomföra efter valet var en hårdhänt utslagning av många små och medelstoraföretag som är beroende av hemmamarknaden? Sade ni vad det skuUe betyda förtryggheten i jobben? Hur många av er sade att det svenska biståndet genomdevalveringen skulle minskas med en sjättedel - - sett frånbiståndsländernas synpunkt? När vi moderater ville spara på biståndsanslagetoch få mer effekt av våra satsade medel utvecklade stor moraliskindignation. Hur många av er visste att den skatteuppgörelse somingåtts med mittenparfierna och som dessa parfier fäste en sådan enorm tilltrotill, bara efter valet skulle förvandlas till en dammigoch rykande ruin, övergiven av alla och knappt försvarad av någon? "Århundradets reform" blev punkterad redan innan den ens hunnit trädai kraft. Nästan i valrörelsen frågade ni mittenpartierna om de stodfast vid uppgörelsen. frågade det så sent som ipartiledardebatten. Och visste han vad som planerades. Hur många av er talade om att hyresökningar, devalvering,momshöjning, höjd landstings- och kommunalskatt, dyrare kollektivtrafikkort ochhöjda kommunala taxor skulle sänka realinkomsterna efter skatt . mindre i köpkraft för vanliga hushåll. Sade någon av erdetta - före valet? Socialdemokraternas valkampanj kommer tyvärr att påverkaförtroendet för det polifiska arbetet i dess helhet. Detta drabbar oss alla. Nihar skadat er själva, men ni har också skadat tilltron till moralen och hederni vårt polifiska system. har socialdemokraterna valt enåtstramningspolifik kombinerad med en chockdevalvering. Tyvärr måste vi riktastark kritik mot denna politik. Den är felaktig, farlig och osolidarisk. En devalvering rätt kombinerad med åtstramning kan geposifiva effekter, främst för näringslivet. Men den åtstramning som drivs ärfelaktig, därför att den drabbar fel delar av vår ekonomi. Den snabba ökningen av de offenfiiga utgifterna under1970-talet har skapat en ny fördelningskonflikt, som är mycket mer akut än dengamla konflikten mellan arbete och kapital. Jag tänker på fördelningskonfliktenmellan offentUgt och privat, mellan vad stat och kommun lägger beslag på ochvad som bUr över åt löntagare och skattebetalare, de enskilda människorna. Vi moderater har ingen motvilja mot det arbete som skerinom den offentliga sektorn. Mycket av det är både angeläget ochviktigt. Jag kan nämna exempel som sjukvård, utbildningsväsende och försvar. Mensjälva grunden till obalansen i ekonomi är att den offentliga sektornfått växa nästan ohämmat . Vi moderater är därför beredda att använda hårda nypor motde snabbt växande utgifterna i stat, landsting och kommun. Och här står vår och socialdemokraternas politik i bjärtkontrast mot varandra. Socialdemokraterna låter nu all åtstramning drabba deenskilda, för att ge det offentliga - säg gärna polifikerna - mer utrymme. Socialdemokraternas politik - som den presenterades ivalrörelsen - var ett bestämt motstånd mot alla borgerliga besparingar och ettän mer kategoriskt motstånd mot att fortsätta det arbetet. ser vikonsekvenserna av den polifiken. Åtstramningen kommer man inte undan, men denskall endast, enbart och allena drabba de enskilda människorna. Den offenfiigasektorn blir verkligen skyddad i alla avseenden. Denna politik innebär enkraftig omfördelning från de enskilda till den offentliga sektorn. Det är enfelaktig politik. Men den socialdemokrafiska politiken är inte barafelakfig. Den är dessutom farlig. Alla är överens om att inflafionenär roten och upphovet till många av dagens problem. Kan vi inte bekämpaprisstegringarna, så kan vi inte heller bekämpa arbetslösheten. Med denna enklasanning som grund utformar så gott som varje västeuropeisk regering sinpolitik. Mycket tyder på att denna mångåriga kamp mot inflafionenhåller på att lyckas i industriländerna. Inflafionstakten avtar, och det gervissa strimmor av optimism i en annars mörk bild. Även här i höll vi påatt lyckas. Men förbyts allt detta - sedan den dystra morgonen där ute påArlanda - i sin motsats. Chockdevalveringen leder till en prisexplosion underde kommande åren. beräknas inflationen i ligga kring4 ä . I blir den kanske det tredubbla. Riskerna med denna polifik ärstora. En viss minskning av inflationen här hemma är kanske möjlig 1984 och1985, men räcker den jämfört med andra länder? Gör den inte det, harchockdevalveringen etablerat som ett höginflafionsland, därkonkurrenskraft och sysselsättning kommer att svikta . Denna roulett med vår framtid är farlig. Mendevalveringspolitiken är inte bara felaktig och farlig. Den är ocksåosolidarisk. Trepartiregeringen devalverade 1977 för att neutraliseradet kostnadsgap som genom den s. k. överbryggningspolitiken uppstod 1975 och1976 mellan och övriga . För detta hade man förståelse i våragrannländer, i och i de internationella organisationerna. Men genomförs en chockdevalvering i ett läge när detfanns alternativ. väljer regeringen att egoistiskt försöka exportera en delav de problem den inte kan eUer vill lösa själv. Och orden har varit hårda. Från , ochHelsingfors har kommit uttalanden som vittnar om de skador som åsamkats detnordiska samarbetet. Från har kommentarerna varit mycket kritiska.Och får regeringen ta emot en delegation från den mäktigaInternationella valutafonden och förklara sitt uppträdande. Jag säger detta, därför att detta osolidariska uppträdanderiskerar att slå tiUbaka hårt mot . Vår industri är starkt beroende avatt andra länder respekterar de överenskommelser som omvärlden nu börjar tvivlapå att den lever upp till. Vi kan komma att få betala etthögt pris. riskerar vi att få den första reaktionen i form av högre tullpå svensk pappersexport tiU EG. Vi moderater har sagt nej till denna felaktiga, farligaoch osolidariska devalveringspolitik. Men då ställs också kravet på oss attkunna presentera ett alternativ - att kunna säga att vi har en politik som hadekunnat ge bättre resultat. Den internationeUa konjunkturen sviktar.Utlandsupplåningen och budgetunderskottet fortsätter att öka. a. på grund av skatteuppgörelsen knappast kunna sluta i lönekostnadsökningarunder . Att i det läget värna kronan hade inte varit lätt - även utanden brist på förtroende som marknaderna visade den socialdemokratiskalöftespolitiken. Det är därför vi sagt att skatteuppgörelsenvar på kollisionskurs med verkligheten, och att verkUgheten förr eller senareskulle ta överhanden. Jag skall villigt erkänna att vi inte trott att skutanskulle kapsejsa redan innan den blev sjösatt. Men i hela valrörelsen hävdade videt orimliga i att någon regering skulle kunna avhända sig ett så viktigtekonomiskt-poUtiskt medel som skattepolifiken under en hel mandatperiod. Med den moderata poHtiken - inga höjdaarbetsgivaravgifter, ingen momshöjning, stora och smärtsamma besparingar i deoffenfiiga utgifterna, kommunalt skattestopp och en marginalskattesänkning värdnamnet - hade vi kunnat få lönekostnadsökningar som stärkt vår konkurrenskraft. Samfidigt hade vi kunnat värna kronan, pressa nerinflationen och skapa förutsättningar för en bättre utveckling påarbetsmarknaden. Regeringen står nu också mitt ibudgetarbetet. kommer krav på miljardbidrag från olika delar av den statligaföretagsamheten. Inget statligt företag skall behöva gå i konkurs - mentydligen väl andra - säger . . Miljarderna kommer att rulla. Vi moderater har sagt att budgetunderskottet inte får öka.Därför lade vi våra besparingsförslag före valet. säger nuatt underskottet blir detta budgetår. Ett minimikrav påett parfi som anklagat de dåvarande regeringarna för de högabudgetunderskotten är att det nu inte höjer underskotten ytterligare. Låt mig säga det : Skulle underskottet dettabudgetår öka från den nivå det har och om det växer , då har densocialdemokratiska politiken gått i kvav på ännu ett område. Jag tror att det innerst inne hos en del socialdemokraterfinns en gryende insikt om att de kor som varit så heliga nu ganskasnart måste föras tiU slaktbänken, att skattehöjningspolitiken är förödande ochatt det måste bU ett stopp på detta gödande av den offentliga sektorn, som harvarit grundpelaren i socialdemokratisk politik i årfionden. I A-pressen står det att det bildats en grupp i statsrådsberedningenför att ompröva den socialdemokratiska politiken. Och personer som - eftervalet - skrivit skrifter om nödvändigheten att föra de heliga korna till slakthar utnämnts till sakkunniga i . Än vet vi inte vad denna ångergrupp under ledning avIngvar kan åstadkomma. Men att den finns - vill jag gärna säga - utgörett hälsotecken. Ju förr de heliga korna slaktas, desto bättre för vår ekonomi,för vår välfärd och för . Det som måste göras för att vårt land skall komma ibalans är i all korthet följande. För det första: Återupprätta filltron till som ensolidarisk medlem av den nordiska gemenskapen och av det europeiska ochinternationella ekonomiska samarbetet! För det andra: Stoppa skattehöjningarna som är en följd avskatteöverenskommelsen! Om inte inflationsskyddet av skatteskalorna återinförsnu, kommer svenska folket att drabbas av en långt högre skatt än ni lovat intebara 1983 utan också 1984. För det tredje: Sätt stopp för denlavin av kommunala och landstingskommunala skattehöjningar som kommer attskölja fram över 1983 och 1984! För det fjärde: Skär ner de dyrbara industribidragen såsnabbt som möjligt! Alla som av valrörelsen fått intrycket att det bara är attlyfta på telefonluren till för att få pengar måste få veta attde har fel. För det femte: Återta de fyra löftena från valrörelsen!Det vore svindel mot väljarna, men en gåva för . Vi vet nu efter valetatt både och var motståndare till att löftenagavs fill pensionärerna. Själv är jag alldeles övertygad om att svenska folketockså hellre hade tagit karensdagarna än den prisexplosion som socialdemokraternanu ger det. För det sjätte: Vi får inga trygga nya jobb genom att låtaAMS få t. o. m. 'fler miljarder än verket begär. Låt oss äntligen inse att detbara är lönsamma företag som kan ge trygg sysselsättning. Vari ligger logiken, frågar jag , i atthöja arbetsgivaravgifterna med flera procent, stampa ut friska jobb idet svenska näringslivet, och sedan använda de pengar man får in till att ordnakonstgjorda jobb i regi? För det sjunde: Lägg planerna på fonder eller vinstdelningeller Uknande på hyllan! Själva avsikten med en devalvering är ju att ge ökadevinster i de företag som konkurrerar med utlandet. Vinsterna leder i sin turtill investeringar, som ger nya jobb. All ekonomisk erfarehet säger också att så sker, men detdröjer naturligt nog mellan vinsterna och investeringarna. Accepteradetta faktum och tala om det för svenska folket! Här har bådesocialdemokraterna och ett tungt ansvar. Allt detta frestar naturligtvis på - speciellt för ett parti som ägnat månaderoch år åt att i falsett säga tvärtom. Men det är nödvändigt. Ingen kan springarunt verkUgheten. Det hjälper inte hur många miljarder regeringen lånarutomlands om inte pengarna satsas i lönsamma projekt. kan betala igensina skulder enbart genom att vi säljer mer av svenska varor och tjänster, ochsådant kan bara presteras av vårt näringsliv. När trepartiregeringen devalverade 1977 var gränslös. Han sade: "Allt fler förtvivlade barnfamiljer,ensamstående mödrar och pensionärer hör av sig till mig. De vet snart inte vadde ska sätta fram på matbordet - det blir mest gröt." är det långt värre. slår devalveringen direkt motde enskilda och mot familjerna medan de offentliga utgifterna - politikernasområde -lämnas helt i fred och skyddas. Jag läste vad en ung familj sade i Stockholrns-Tidningen,sedan den räknat igenom vilka effekter den socialdemokratiska devalveringen på16%, momshöjningen, landstingsskattehöjningen och kommunalskattehöjningenskulle få på dess kassa. Hustrun sade: "Vi kanske kan dra ned lite påmaten. Men vem vill käka havregrynsgröt och blodpudding ? Det här blirtufft!" Hur känns det, , att på detta sätt möta sinaegna ord? Det är naturligt att ekonomin står i centrumför debatten. Socialdemokraternas omvändelse till svångremspolitik, derasdevalveringspolitik gör det nödvändigt. Men de gångna månaderna har varit dramatiska även på andraområden. Under utsattes för ännu enubåtskränkning -mitt inne i vårt känsligaste basområde iStockholms skärgård. De här kränkningarna är en direkt utmaning mot Sverigessäkerhetspolitik och måste mötas med alla till buds stående medel. Vi hävdadedet med kraft och under valrörelsen, och vi fick finna oss i att utståviss kritik för den saken - efter valrörelsen. Vi välkomnar nu regeringens besked att de som övervägeratt på detta flagranta sätt kränka suveränitet riskerar att blisänkta. Misslyckandet på - för det var ettmisslyckande - måste nu följas av prövning. Kommentarerna i utlandet har varitmycket kritiska. Det är därför bra att regeringen tillsatt en speciellkommission för att ta reda på vad som hänt och föreslå vad som måste göras. Vimoderater kommer, inom ramen för den kommissionen, att fortsätta att driva deolika förslag vi fört fram och i valrörelsen. Under valrörelsen fick också en annan gammalmoderat fråga - betygen - ny aktualitet. Elever demonstrerade nu för betyg. Vikänner alla fill socialdemokraternas mångåriga och medvetna försök att få bortalla betyg ur skolan. Men vi skall inte lämna er en lugn sekund i skol- ochbetygsfrågan. Till att börja med måste blockbetygen bort. Betygen är ingen fråga som vi driver isolerat. Vårt partihar den grundmurade övertygelsen att vi människor vill se resultat av vårtarbete, att vi gör bättre ifrån oss om vi själva, vår familj, våra närmaste fårta del av vad vi skapar. Vi tror inte att ett samhälle ostraffat kan urholkaförhållandet arbete-ersättning hur länge som helst. Barnen skall i betygen fåse resultat av vad de gör. Men också frågan om de fyra s. k. prioriteradelöftena kan ses ur denna synvinkel. Ni socialdemokrater vill lägga allåtstramning på dem som förutsätts arbeta ur krisen. Den offentligasektorn skyddas. De enskilda drabbas. Men även bland de enskilda vill ni göraen omfördelning. De fyra löftena betyder mer pengar till bidrag, tillpensionärer, fill sjuka och fill arbetslösa. Det skall betalas av dem somarbetar, och de skall också bära bördan av höjd moms, höjda kommunalskatter,höjda landstingsskatter, höjd inflation på grund av chockdevalveringen osv. Vi vill alla hjälpa. Men gränsen går där pengarna tarslut, och den gränsen har vi redan passerat. De besparingar vi borgerligagjorde på dessa fyra områden ledde inte bara till bättre statsfinanser. Ingajobb försvann heller, och kunde vi åtminstone i någon mån göra detrelativt mer lönande att arbeta. Valet innebar en kursomläggning. Många valdesocialdemokratiskt - kanske därför att de lockades av löftena om hur bra alltskulle bli med den "djärva expansiva politik" som skullekomma. Somliga har nog börjat undra , och fler lär det bli.Den socialdemokratiska politiken är på kollisionskurs både med den ekonomiskaverkligheten och med den moderna människans önskemål. Det är bara få som vill ha ett ständigt högre skattetryck,större offentlig sektor och minskat utrymme för den enskilde och hennesinitiativ. Det är bara få som vill se den utbyggnad av kontroller ochregleringar som är så viktig för socialdemokratin. Det ärbara få som vill avskaffa alla betyg i skolan. Det är bara få som vill att stat och kommun skall ta meroch familjen mindre ansvar för sina barn. Detta är en kris för hela den västeuropeiskasocialdemokratin - för den samhällsmodell som skapades på 1950- och 1960-talenmen som inte duger verklighet. I och tvingades socialdemokraternanyligen att avgå- i . I brottas de med internaproblem. I och går det dåligt. Och i har socialisternatvingats på reträtt i sin ekonomiska politik. växer filltron här hemma till den moderatapolitiken. Det gäller ekonomin, skolan, försvaret, sparandet, underskotten ibytesbalansen och i budgeten, sysselsättningen och familjepolitiken. Människornavet vad vi vill, och de vet att vi står för vad vi säger. Vi blev det klart största oppositionspartiet i valet. Detlägger ett tungt ansvar på oss att föra en konstruktiv och konsekventoppositionspolitik: att visa människorna att det finns ett alternativ, atthålla hoppet om en bättre politik levande under den mandatperiod som liggerframför oss. Den uppgiften skall vi nu ta oss an. Med ansvar,moderation och tillförsikt skall vi driva vår politik. AnL 3THORBJÖRN (): Socialdemokraterna vann i årets val en klaroch odiskutabel seger, även om ökningen i valmanskåren inte blev så stor. Dennya regeringen blir dock inte helt oberoende av andra partiers röster här iriksdagen. kommunisterna kommer på samma sätt som fidigare attfungera som socialdemokratisk stödtrupp och kan alltså sätta streck i räkningenför den nya regeringen. Som helhet följer valutslaget samma mönster som vid senareårs val i och . Där har regering efter regering fått vidkännasförluster. Politiska och ekonomiska svårigheter i den ekonomiska krisens spårhar bäddat för de många maktskiftena. Det har gällt oberoende av vilkenpartipolitisk profil som de sittande regeringarna haft. Dessa val har också kännetecknats av den ökandepolariseringen. Väljarströmmarna har gått från politikens mittfält ut motytterkanterna, trots att alla vet att en sådan utveckling alltid gör detsvårare att hitta samlande lösningar. Imedvetande om dessa vindar gjorde socialdemokraterna det lätt för sig i Något egentligt program för den kommande valperioden eller förlängre tid fick väljarna aldrig ta del av. Den vilja att medverka tillkonstruktiva lösningar som socialdemokraterna demonstrerade i samband medskatteuppgörelsen förbyttes i en steril opposition motallt vad mittenregeringen företog sig. Det egna krisprogrammet lades också snartåt sidan. Valbudskapet fylldes i stället med frikostiga löften, men framförallt av en hämningslös missnöjespropaganda utan hänsyn till de verkningar somden internationella krisen har haft på svensk ekonomi. Därförvar det nog följdriktigt att den nya regeringen inte ens hann sätta sig påtaburetterna innan den kände behov av att än en gång signalera en ny kurs. Jagkritiserar naturligtvis inte socialdemokraternas ambitioner att snabbt ta sigan problemen. Men jag är övertygad om att genom att socialdemokraterna sagtett före valet och ett annat efteråt, sår den nya regeringen vind för attsenare få skörda storm. Den utvecklingen förutspåddes ju f. ö. redan i vintrasav sex socialdemokratiska ekonomer. Centerpartietfick i detta val vidkännas en röstförlust och tappade åtta riksdagsmandat. Vihar naturligtvis också i minnet de förluster som vi gjorde 1979. Det finns baraett sätt att ta igen förlorad mark och vinna ny, och det är genom hårt ochmetodiskt arbete i centerrörelsens alla led. För detta finns det godaförutsättningar. Centerrörelsengenomsyrades under hela valrörelsen av en stark kampanda. Opinionsinsfitutensöch andras självsäkra profetior om att skulle göra ett katastrofval ochhelt enkelt raderas ut i storstäderna slog fel. De tusentals valarbetarnainspirerades av att kunde visa upp ett framtidsprogram inriktat både påatt ta itu med de ekonomiska svårigheterna och på att förbättra livskvaliteten.Socialdemokraternas sätt att nu i regeringsställning angripa problemen har ytterligarebefäst denna kampanda inom hela centerrörelsen. Den kurs som socialdemokraterna nu är i färd med att slå in på i denekonomiska politiken kommer att innebära mycket stora påfrestningar för nästanalla grupper. De yrkesverksamma, löntagarna och egenföretagarna, kommer att fåvidkännas kraffiga sänkningar av sina. Åtskilliga serviceföretagkommer att få stora svårigheter att över huvud leva vidare. Menframför allt kommer devalveringen, momshöjningen och de ytterligare höjningarav arbetsgivaravgifterna, som den nya regeringen har signalerat, attfillsammans medföra mycket stora prishöjningar. Oljepriserna påverkar påvanligt sätt både hyror och småhuskostnader. Transporterna fördyras - inteminst i glesbygderna. Vi kommer också att få extra stora prishöjningar på matnästa år som en direkt följd av devalveringen. Dennahäftiga åtstramning av den privata konsumtionen genom de stora prishöjningarnariskerar dessutom att leda fill högre arbetslöshet än vad som skulle blivitfallet med en mer balanserad politik. Efterfrågeökningen på våra exportvarorkommer knappast att uppväga det köpkraftsbortfall som uppstår här hemma. Ochsker inte detta är en ytterligare ökad arbetslöshet ett faktum. Mycket tyder dessutom på attdevalveringen inte får de positiva verkningar som regeringen har räknatmed. och har redan vidtagit direkta motåtgärder. Skall ett landlyckas med en s. k. konkurrensdevalvering måste det finnas en stabil och helstväxande efterfrågan på detta lands exportvaror. Så förhåller det sig inte i dag- och det beror på förhållandena ute i världen. Till en del beror det på att även andra regeringarfortsätter att strama åt. skulle ha allt att vinna på att ländernagjorde gemensam sak i stället för att försöka övervältra problemen på varandra.