prot · G609111 · 1982-12-31 00:00:00 — I fall därkommunerna har andra regler än de nu nämnda kommer kostnaden direkt att drabbaden enskilde. Kostnadsökningen kan variera mellan några tior och tusenlapparper år beroende på hur den enskilda samfälligheten ser ut. De boende utefterdessa vägar drabbas dessutom olika beroende på om vederbörande har en rörelse,där vägkost-nåden är en avdragsgill kostnad, eller om vederbörande harA-inkomst och skall täcka utdebiteringen med beskattade medel. Risk föreliggerockså för att nödvändiga igångsättningsarbeten inte kommer att utföras pä grundav de stora belopp som det rör sig om, exempelvis vid ombyggnad av en bro. En försämrad standard på det enskilda vägnätet kommer intebara att drabba dem som bor och verkar utefter dessa vägar utan också sport ochfriluftsliv. De representanter för vägsamfälligheter som jag träffat ärväl medvetna om att det är nödvändigt att spara i statens budget. Man ärinförstådd med att man inte får full kompensation för ökade kostnader. Men endirekt standardsänkning protesterar man emot, då den höga standard som dessavägar nu har i stor utsträckning är ett resultat av eget arbete, som inte allsbetalas med avtalsenliga löner eller med avtalsenliga maskinhyror. I jämförelsemed väganslagen i övrigt framstår också detta som en orättvisa. Mest förvånade har dessa representanter varit övermoderaternas agerande. har de fått en nyttig lektion i hur ettsparande kan drivas, om man inte vill se till fördelning och effekter avförslagen. Det var en otrolig argumentering som häranvände sig av, när hon påstod att av kostnaderna utgår i ersättning. Detta bevisar den totala bristen på kunskap om de kommunala bidragens konstruktion. Man rör sig nämligen här med olika begrepp, och man måste veta vad man räknar procent på - om det är på den beräknade kostnaden som fastställs per femårsperiod eller om det är på den verkliga kostnaden. Jag känner inte till något exempel, där kommunen täcker av den verkliga kostnaden. 4 protokoll 1982/83:111-112 När det gäller att bemöta det somutskottets ordförande sade instämmer jag i replik. Inte hellerjag kan se att ett oförändrat anslag med lägre bidragsprocent på något sättinnebär att fler samfällighetér kan komma in under det statligabidragssystemet. Med det anförda, fru talman, ber jag att få yrka bifalltill reservation 8 i utskottets betänkande. Under detta anförande övertogförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 47 () replik; Jag sade inte att det utgår statsbidrag till100 %. Jag sade att det faktiskt kan bli i statsbidrag. Det är denuppgift jag har fått. Detta förklaras av att - precis som sade -bidraget utgår på den beräknade kostnaden. Då kan bidraget faktiskt bli högreän den verkliga kostnaden. Jag vill därmed inte påstå att detta skulle vararegel. Mycket viktigt i det här sammanhanget är att manundersöker statsbidragskonstruktionen och ser efter om man kan komma fram statsbidragskonstruktion som innebär en bättre rättvisa mellan olika delarav landet, t. ex. för glesbygden. Det är ju inte heller rättvist, som det ärnu, att stora delar av det enskilda vägnätet står helt utanförstatsbidragssystemet. Den föreslagna procentsatsen innebär dock att fler t. v.kan komma in i statsbidragssystemet. 48 () replik: senaste inlägg bevisar juverkligen att en förändring av bidragskonstruktionen på detta sätt borde ha föregåttsav en ordentlig utredning, så att man hade fått veta effekterna av beslutet. Om det skulle vara så att statsbidraget täcker denverkliga kostnaden, beror det på, som jag sade förut, att det i regel ärstyrelserna i dessa vägsamfälligheter som utför ett oavlönat arbete och bidrarmed maskininsatser som på intet sätt täcks av avtalsenliga entreprenadhyror.Därför tycker jag att detta är ett dåligt argument, när folk verkligen villlägga ned fen arbetsinsats för att hålla sin väg på en mycket hög standard. Detär det som är utgångspunkten för att nu vill sänka bidraget ochbelasta delägarna ännu mer. Sedan pekar på att det finns vägar som stårutanför bidragsberättigandet. Det är helt riktigt. Det stämmer med vad jag sadeom att kommunerna insett behovet av ett bra vägnät och i många fall också gerett mindre bidrag till dessa vägar, under förutsättning att de upplåts förallmänheten. Det är just här det föreligger en risk att standardenminskar- bidragen utgår inte längre, och då är vägarna också avstängda för enbredare allmänhet. 49GÖREL () replik: I promemoria, som vi alla fick delav vid besök hos , tar man upp frågan om de enskilda vägarna och visarhur statsbidragssystemet kan slå. Jag vill fortfarande gärna veta - och det kanske jag kanfä veta av - var har tänkt spara någonstans. Här harcentern varit så väldigt tuff med besparingsförslag på andra områden, men vadvill man spara på när det gäller kommunikationsområdet? Ni föreslog besparingart. ex. på det sociala området med ett karensdagsförslag, vars konstruktion viansåg illa genomtänkt men ändå stödde av besparingsskäl. Vi moderater harsenare kommit med ett nytt förslag. I det här fallet är ni alltså beredda att skriva utfribrev till andelsägarna i privata vägföreningar. Nej, tala om var ni tänkt spara någonstans! Det äralldeles nödvändigt att man sparar. 50 () replik: Det finns när det gäller statskommunala vägarexempel på besparingsåtgärder från sida. Men vad jag nu hör är att GörelBohlin läser från en tydligen centralt utarbetad insändare, eftersom den ocksågått i de skaraborgska tidningarna. Därför är hennes enda utväg ur den härdebatten att prata om någonting helt annat än vad frågan gäller. Jag vill bara erinra om att vi i vårekonomiska motion har presenterat besparingar som totalt ger en bättrebudgeteffekt än den lyckats åstadkomma. Förste vice talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt till ytterligarereplik. 51ELVY (): Även jag vill i samband med behandlingen avdetta betänkande beröra avsnittet om enskilda vägar. Utskottsmajoriteten hardär ställt sig bakom regeringens förslag om en ändring av bidragsprocenten från70 till . Jag har förståelse för att regeringen i och för sig har reageratpå den snabba ökning av det här anslaget som skett och i detbudgetläge som man befann sig i ansett sig nödsakad att vidtaga den här åtgärden. Man har också från regeringens sida pekat på de småmöjligheter som förelegat att ge bidrag till nya vägar inom de hittillsvarandenormerna med hänsyn till de ökade bidragskraven. Jag har alltså förståelse för motiven till förändringen,men vill ändå här beklaga att den har föreslagits, därför att den drabbarframför allt skogslänen, eller kanske rättare sagt skogskommuner och kommunerav glesbygdskaraktär som har en förhållandevis stor ande! Jagkan som exempel ta mitt eget län, , som vid senaste årsskiftetredovisade enskilda vägar och där kommuner som , och , som har stor glesbygdsandel, drabbasspeciellt hårt. kommun får exempelvis ett inkomstbortfall på nära . enligt de nya bidragsreglerna. mindre, och Sunnefår . Detta är ju kommuner som redan tidigare är mycket.hårtskattetyngda, varför det är troligt att det måste bli de enskilda väghållarnasom får träda emellan. Jag noterar därför speciellt att utskottsmajoritetenunderstryker möjligheterna att ett förhöjt bidrag skall kunna utgånär så är motiverat och att man förutsätter att så kommer att ske. Utskottetuppmanar också regeringen att noga följa effekterna av det nya bidragssystemet. Jag har också kännedom om att fått i uppdrag attutreda möjligheterna till ett nytt bidragssystem, som i större utsträckning ändet nuvarande tar hänsyn till de reella behoven. Kanske kan man komma fram tillnågon form av differentierade procentsatser. Det är min förhoppning att dennautredning arbetar snabbt, så att den kan ligga till grund för ett nytt förslagsnarast möjligt och att - som sagt - regeringen till dess noga följerutvecklingen och effekterna av det nya bidragssystemet så att inga, vare sigkommuner eller enskilda, kommer att drabbas alltför orättfärdigt. 52AGNE (): betänkande nr 12 behandlarett stort och viktigt område. I betänkandet behandlas också en stor mängdmotioner. Jag skall ta upp en fråga som i de stora sammanhangen kanske ter sigväldigt marginell men som för den som blir drabbad ingalunda är betydelselös,utan tvärtom är av mycket stor betydelse. Det gäller indragningar avde mindre vägstafionerna i glesbygden. Frågan har berörts tidigare i den härdebatten. Jag har i min motion nr 974, som behandlats i betänkandet,pekat på ett konkret fall i län, där förslag om nedläggning av Målillavägstation aktualiserats. Flera motioner berör samma problematik. Det är oftasti samband med de rationaliseringar och effektiviseringar som har attgenomföra som de mindre vägstationernas existens ifrågasätts. Jag vill gärnaunderstryka vikten av att rationaliseringar och effektiviseringar görs sä attmesta möjliga resurser hamnar på direkta förbättringar av våra vägar. Men detkan inte vara samhällsekonomiskt vettigt att stelbent lägga ned de mindrevägstationerna - som fallet är i . där vägstationen är belägen i ettvidlyftigt glesbygdsområde med ett omfattande vägnät omkring - framför attvidta andra rationaliseringsåtgärder, då pengar saknas. Om man väljernedläggningsalternativet blir ju följden oftast att avstånden för underhållsfordonoch annat blir än större och vägunderhållet därmed ännu mer bristfälligt, tillförfång för dem som är beroende av dessa vägar, företrädesvis glesbygdensmänniskor. Om besparingar, t. ex. sådana som går ut på anlitande aventreprenörer, måste göras, bör dessa ingripanden ske där avstånden ärbetydligt kortare och där vägnätet är tätare, nämligen vid de störrestationerna. Ävenalternativa möjligheter till besparingar och effektiviseringar vid centralförvaltningarnabör övervägas innan ett beslut om en Nr 111 nedläggning av en liten vägstation i glesbygd tas. Deregionalpolitiska och sysselsättningsmässiga bedömningarna måste i aoril1983 fallet medde små vägstationerna i glesbygd få en större tyngd, mot bakgrund av denrelativt stora betydelse för sysselsättning och service som vägstatio- Anslag till vän nerna har i ett utpräglat glesbygdsområde. Min motion har fått en positiv behandling i utskottet.Därför har jag inget-säryrkande. Jag begärde ordet närmast för att fästauppmärksamheten på och understryka vad utskottet har anfört om att stor hänsynskall tas till samhällsekonomiska samt regional- och arbetsmarknadspolitiskasynpunkter vid beslut av ifrågavarande slag och att, som utskottet anser,utvecklingen beträffande problemen kring de små vägstationerna i glesbygd börföljas med största uppmärksamhet från regeringens sida. Det sista är inte minstviktigt. Och jag vill verkligen framhålla vikten av att så sker, så attnedläggningar kan undvikas och de mindre vägstationerna i stället kan behållas. Jag noterar vidare med tillfredsställelse vadtrafikutskottets ordförande sade i sitt anförande beträffande desmå vägstationerna i glesbygd, nämligen att medelstilldelningen nu avpassats påsådant sätt att nedläggningar av mindre vägstationer kan undvikas. Det är inte minst viktigt att regeringen följer dennafråga noga, så att dessa uttalanden verkligen kan uppfyllas. Jag kommer attbevaka att så sker t. ex. beträffande . Däremot kan jag självfallet inte dela utskottsordförandensuppfattning att bevarandet av de mindre vägstationerna skall få gå ut överbidragsprocenten till det enskilda vägnätet, som sänks. Anslagsåtgången i dehär två fallen är inte jämförbar. Jag betraktar detta som ett skenargument föratt kunna sänka bidragen till de enskilda vägarna. 1 denna del hänvisar jag till vad och har sagt tidigare i debatten och nöjer mig med att yrka bifall tillreservation 8. Beträffande min motion 974, om bevarande avvägstation i , vill jag med hänvisning till vad jag sagt och vadutskottets ordförande anfört i sammanhanget yrka bifall tillutskottets hemställan i denna del. 53 (): Jag skall i mitt anförande uppehålla mig vidtvå områden i dagens debatt om vägväsendet. Det första gäller den gemensamma maskinanvändningen, ensamverkan mellan kommuner, vägverk och luftfartsverk som föreslås i motion nr 332. . . , Dettorde väl knappast råda någon oenighet bland kammarens ledamöter om att en bättre samverkan mellan olika myndigheter är nödvändig för mera rationellt utnyttjande av gemensamma resurser. Detta har inte minst de fackliga organisationerna - jag tänker främst på - påpekat . Nr 111 Vid en träff med i Onsdaeenden sedan var man mycket orolig för attvägverkets nuvarande maskinpark skulle 6 toril 1983 bantas ner. Man hade där enenträgen önskan om att det s. k. effektivitets- avtalet, som innebär en frysning av nuvarande maskinpark, skulle förlängas. Anslagtill väg- " dessutom pläderade manmycket ivrigt för en samverkan pä maskin- väsendet parkens område när det gällervägverket och försvaret. horribeltatt försvarets maskiner, nästan exakta kopior av ,står uppställda på kaserngårdarna runtom i medan diskussionenom en neddragning av maskinpark pågår. Det känns bra att nu kunna uppmana facket att driva fråganvidare i den regionala vägverksförvaltningen. Några formella hinder för ensådan samverkan finns ju inte enligt utskottets skrivning. Samma samverkansdiskussion gäller arbetsområden, något somockså föregående talare var inne på. har antalet arbetsområden minskatfrän 282 till 269. Det finns, som sade. beslut om ytterligaresammanläggning av 5 sådana områden. Man skall ytterligare utreda 45, och därär alltså risken för en sammanslagning uppenbar. Anledningen till detta är detminskade antalet anställda inom varje arbetsområde. Med ett litet antalanställda blir man sårbar inom arbetsområdet, och maskinerna utnyttjasorationellt. Man räknar med att spara . per årgenom att lägga samman två arbetsområden. Detta kan te sig lockande på kort sikt, och vi har ju oftaen benägenhet att tänka kortsiktigt ekonomiskt. För ett skogslän betyderemellertid de 12 till 15 arbetstillfällena vid en vägstation oerhört mycket.Det kan betyda att skolan blir kvar i byn; det kan vara den marginal som behövsför att upprätthålla annan service - bäde social och kommersiell. Vid i kommun har denna diskussionvarit mycket intensiv . Där har man hittat en elegantsamverkanslösning med kommunen. Brandförsvaret har gått in som kompanjon iMyrvikens vägstation, och många arbetstillfällen har på detta vis räddats.Enligt ett samverkansavtal delar man lokaler. servar brandförsvaretsmaskinpark, och personal erbjuds fyllnadstjänstgöring som brandmän.Vad detta betyder ekonomiskt är inte fullt klarlagt i det här fallet - men enutredning om en lösning av liknande slag finns från . Den visar att manvann 10 miljoner pä att slå samman två områden. blev den totalasamhällsekonomiska utgiften 12 miljoner. Samhället förlorade alltså 2 miljoner- om man nu räknar på ett övergripande sätt. Skrivningen i utskottsbetänkandetandas litet av denna tanke, och det tycker jag är bra. Så till de enskilda vägarna. Både här i kammaren ochtidigare i massmedia liksom ute bland människor har diskussionen om de enskilda vägarna verkligen vållat debatt - och med viss rätt: de enskilda vägarna har för många personer och regioner en mycket stor betydelse. Därför vill jag i likhet med beklaga den utformning som statsbidraget nu har 54 fått. I har protesternavarit många och kommit från såväl politiker som organisationer. länhar 700 enskilda vägar med statsbidrag. Av dessa har s. k. förhöjtstatsbidrag. Bidraget utgår till såväl barmarks- som vinterväghållning. I kronor utgör bidraget 16-17 miljoner, ett mycket välkommettillskott till ett län därö av länets 8 kommuner ligger i landetstio-i-topplista när det gäller kommunalskatten. En sänkning av procentsatsenfrån till innebär en bidragsminskning för länet med 3-3,5 miljoner. Vi har tidigare hört här att i av landet gårkommunerna in och täcker resterande kostnad mer eller mindre. Så är det också iJämtlands län, men variationen på det kommunala bidraget är stort, från fullkostnadsersättning ned till av totalkostnaden. Man kan då fråga sig omdet är enbart av krasst ekonomiska skäl som så många i vårt län har reagerat.Vid en första genomläsning av tidningar och brev som handlar om detta kan manfä det intrycket. Men jag vågar ändå påstå att bakom dessa krassa siffrorligger en rädsla för att inlandet inte kommer att beaktas lika mycket iframtiden som . Jag vill inte påstå att det är en direkt nypåkommenrädsla, men har utarmningen av exempelvis Jämtlandslän varit påtaglig. Statsbidraget till de enskilda vägarna har haft en mycketstor regionalpolitisk betydelse, vilket tidigare talare utvecklat. Ett bravägnät är livsviktigt för att näringslivet skall ha möjlighet att utvecklas ochfortsätta att existera. Det finns ett stort antal enskilda vägar, som utgörtillfarts- eller genomfartsvägar för såväl jordbruks- som skogsbruksindustrieroch även för många andra industrier och företag av de mest skiftande slag. Detär ingen överdrift att hävda att en sänkning av standarden på dessa vägar kanförhindra att dessa företag lever vidare. Jag avser då ren framkomlighet - inteminst - men också det faktum att transportkostnaderna ökar, och detkommer att minska konkurrensmöjligheterna såväl inom landet som mot utlandet. En annan omständighet som jag gärna vill ta fram i dettasammanhang, som inte hörts sä mycket om. är de äldres situation. har vien mycket sned åldersfördelning i vårt län. Men har-i likhet medmånga andra län- antagit en äldrevårdsplan, där det egna boendet prioriterashögst. "De gamla skall ges möjlighet att bo kvar isitt hem" är det många av oss som utropat - inte minst i valtider. har man undersökt på vilken vårdnivå man egentligen bordebehandla sina gamla. Det visade sig att av dem som låg på långvårdenmycket väl skulle kunna bo hemma om förhållandena i vad gäller bostad och väghade varit välordnade. Det 70-procentiga statsbidraget kan vara ett väsentligtmotiv för de gamla att bo kvar i sin stuga. Att de får bo kvar är inte barahumanitärt och vad de gamla själva vill - det är också billigare än enlångvårds- eller ålderdomshemsplats. Jag återkommer alltså även här till bristen på ettsamhällsekonomiskt tänkande. Nr 111 som man talar om dessaåldringars behov kan man tänka på de Onsdaeen den förmögna människor som byggerfritidshus i 300 000-400 000-kronorsklas- 6 1983 "' liller inget ovanligt ivårt län. Det är ofta många familjer om en enskild väg, och de torde inte hanågon svårighet att bära en högre privat Anslag till väg- '' r väghållningen. j, Med de här två exemplen har jagvelat belysa att det finns stora olikheter i förmågaatt bära ett minskat statsbidrag. Det hade naturligtvis varit allra bäst omutskottet beaktat dessa olikheter i sitt betänkande. Men jag begriper också atttiden inte har varit tillräcklig för en sådan analys. Den skulle i så fall hakunnat resultera i vad tog upp. nämligen ett differentieratbidragssystem. Utskottets ordförande svarade inte på den signalen. Man jag ärmycket angelägen om ett svar. Ett differentierat system skulle inom en givenram kunna utgöra ett utjämnande och mera rättvist bidrag. Därför ber jagutskottsordföranden att redovisa siii uppfattning härvidlag. att just påbörjat en utredning om ett sådant förändrat system,som förväntas bli klart . Jag vill fråga om han ärberedd att här stödja tanken plädera för ettsådant förslag. Vidare vill jag att litet mera preciserartill vilket ändamål man kan erhålla det förhöjda statsbidraget. Kan det byggapå någon regionalpolitisk grund och i så fall också få en regionalpolitisk -och kanske socialpolitisk - effekt? Med tanke på den emfas med vilken KurtHugosson pläderade för glesbygden tidigare så antar jag att han anser det. Menjag tycker ändå att det vore bra med ett förtydligande. 54 () replik: Innan jag svarar på de frågor som har ställtstill mig vill jau bara erinra om att när det gäller anslagsutvecklingen underden senaste tioårsperioden har det statliga driftsanslaget till de enskildavägarna ökat . På en tioårsperiod har anslaget fyrdubblats. Manhar alltså väsentligt större resurser till sitt förfogande förunderhållet av de enskilda vägarna. Det förslag som vi nu diskuterar innebär naturligtvis ettminskat statsbidrag och därmed en ökad kostnad för den enskilde. Det kan intevara rätt att beteckna enskilda vägar som enskilda, om de får ersättning till100 % från stat och kommun. Jag är emellertid fullt klar över att detta skaparproblem i vissa områden och för vissa kommuner som har beslutat fylla uppanslaget till . Då har kommunerna att välja mellan att öka anslaget elleratt låta de enskilda ta en egen. mindre del av kostnaderna. efterlyser ett differentierat system.Margareta Win- berg vet lika väl som jag att man inom har påbörjat ett studiurh. vars resultat man beräknar fä fram eller till årsskiftet.Utskottet har också sagt att regeringen noga skall följa denna utveckling. Jag sade redan i mitt inledningsanförande att därest det skulle uppstå så stora problem som man gör gällande så utgår jag från att regeringen omprövar detta system. 56 Eftersom nu håller på attstudera ett differentierat system skall vi välavvakta tills denna utredning är klar. Blir det ett bra förslag, så har ju Nr 111 bådeMargareta och jag som ledamöter av styrelse Onsdneen den möjlighetatt agera för det - och jag är medveten om att vi då kommer att göra 'inriri 9S3 55CHRISTER EIREFELT (fp): vä.seiidet Frågan om E 6-ans utbyggnad genom Hallandhåller på att bli en klassiker i . Till skillnad från böcker somståtar med den benämningen så kan inte E 6-an kallas klassiker för att den ärbra. utan det är precis tvärtom. genom vårt län har kallatsSveriges längsta trafikproblem. Det är en föga smickrande men dess värrerättvis benämning. Eftersom det bara är några månader sedan frågan senast varaktuell i kammaren, skall jag nöja mig med att kortfattat påminna om några avde argument som finns för att den nu aktuella sträckan mellan ochFalkenberg bör få motorvägsstandard och inte byggas som motorlrafikled. Liksomi december aktualiseras frågan i det här betänkandet dels i en folkpartimotion,dels i en motion från samtliga riksdagsledamöter från länet. En kortsammanfattning av argumenten för motorväg; E 6;an genom är en internationell genomfartsledsom är mycket hårt belastad. Antalet lastbilar pä E 6-an är betydligt större än påriksgenomsnittet av våra vägar. , och f. ö. hela , har en turistnäringsom med all säkerhet kommer att öka mycket kraftigt. Det betyder att den redani dag intensiva sommartrafiken blir än mer intensiv. Det betyder i sin tur att vi har ett förhållandevis stortantal utländska förare. Det är ett viktigt argument därför att de oftast ärhelt främmande lör den vägtyp som motortrafikleden utgör. Över huvud taget är motortrafikledeii ur ol\'ckssviipunkten dålig lösning på grund av de många oklarheter som föraren upplever vidkörning på den här vägtypen. Såväl polisens erfarenheter som olycksstatistikenvisar tyvärr att motortrafikleden ger dålig trafiksäkerhet. det finns alltså, fru talman, många flera skäl tillatt en så kompakt opinion i länet kräver att genom lärmotorvägsstandard. Det är en opinion som inte bara består av länsstyrelse,landsting och kommuner utan också av bl. a. polis, läkare och näringsliv. 1 den tidigare propositionen framhöll regeringen att ensnar förbättring av E 6-an är nödvändig, och man visade också att man menadeallvar genom att anslå 60 miljoner till den här etappen, som i det närmaste ärklar att sättas i gång. Vad som hänt är det vi befarade, nämligen attvägverket och har delade meningarom standarden på vägsträckan,och tvisten skall alltså nu avgöras av regeringen. Det är i den situationen vimenar att Nr borde uttala sig för att utbyggnaden av E 6-an sker som 6 april1983 talman! Jag yrkar bifall tillmotion 1982/83:975. Anslag till väs- ' detta anförande instämde (). 56SIGVARD (); Bland de drygt 40 motioner som behandlas itrafikutskottets betänkande 1982/83:12 finns också motion 1982/83:619 väckt' avoss centerpartister i . Motionen gäller prioriteringen av anslagentill vägar.