prot · G609138 · 1982-12-31 00:00:00 — är mer generös än vi är inom moderatasamlingspartiet. Vi tycker emellertid att man skulle visa större generositetnär det gäller möjligheterna för dessa småföretag att betala av på iutlandet upptagna lån. Generellt kan man dock inte gå in och bevilja lättnadernär det gäller att återbetala lån i utländsk valuta. Det är intressant därför att finansutskottets minoritetoch finansutskottets majoritet är eniga om att det skulle leda till ettbetydande valutautflöde. Riksbanksfullmäktige, där är ordförande,påpekar i sitt yttrande att om hittillsvarande restriktiva regler upphävs,skulle det leda till ett mycket betydande valutautflöde. "Det ligger nära tillhands att anta att snart sagt alla låntagare som över huvud taget skulle hamöjlighet därtill skulle begagna tillfället att förtidsbetala.Riksbanksfullmäktige anser det därför uteslutet att generellt medge lättnaderbeträffande möjligheterna att återbetala lån i utländsk valuta." Men det intressanta är - och det tycks interiksbanksfullmäktige ha tänkt på - att det är en gedigen inkompetensförklaringi fråga om regeringens möjligheter att slå vakt om valutans värde. Regeringen skriver i sin proposition att valutaregleringenär ett medel i penningpolitiken, och det är alldeles riktigt. "Den syftartill att öka möjligheterna att föra en oberoende penningpolitik", står detvidare. Hela finansutskottet har ställt sig bakom uppfattningen att så kan maninte säga. Inget land kan föra en oberoende penningpolitik. Alla länder ärberoende av en rad olika ekonomiska faktorer, och därför har vi varit ofina nogatt korrigera propositionen. Utskottet talar i stället om att föra en självständigpenningpolitik. En självständig politik är beroende av olika faktorer, men manväger naturligtvis de olika beroendefaktorerna, och sedan fattar man ettbeslut. Att det skulle vara möjligt att föra en oberoende penningpolitik trorinte någon i finansutskottet. Det är bara i man tror det.Däremot kan man föra en självständig politik, och det ställer vi alla upp på. Sedan säger man i propositionen, och jag tycker att det ärrätt intressant: "Till följd av de stora obalanserna i den svenskaekonomin har penningpolitiken i allt högre grad fått utformas med hänsyn tillbetalningsbalansen." Det är riktigt. "Försvaret av växelkursen stårdärvid i centrum." Men då finns det väl ingen anledning att vara oroligför att låta företag lösa in sina utländska lån och förvandla dem till svenskapengar. Om försvaret av växelkurserna skall föras framgångsrikt,måste det betyda att man skall bevara de växelkurser som råder, och då finnsdet ingen anledning att tro att snart sagt alla företag som har utländska lånskulle förvandla dem till lån i inhemska pengar. Min uppfattning är att där harriksbanksfullmäktige gjort ett litet förbiseende, och det har även finansut- skottets majoritet gjort. Vi instämmer med riksbanksfullmäktige och finansutskottetsmajoritet om att generella lättnader i fråga om att återbetala lån i utländskvaluta skulle kunna betyda ett valutautflöde som inte kan accepteras. Däremotanser vi att man skulle kunna ha en generösare inställning när det gällerförvandlande av utländska lån till lån i svenska pengar. Enligt riksbanksfullmäktige uppgår de utestående lånentill totalt ca 12 miljarder. har man beviljat att ca 265 miljoner fåttinlösas . Det betyder att inte mer än av samtliga utestående lånhar av medgivits inlösen i svenska pengar i förväg. är inte mycket. Vi tycker att man borde tillämpa engenerösare politik, och det är vad vår reservation nr 2 går ut på. Det ärviktigt att fullmäktige visar förståelse för låntagare som råkat i speciellasvårigheter till följd av kursförändringarna. Därför trycker vi på att detborde visas större generositet med dispenser när det gäller att återbetaladessa lån . Särskilt gäller detta mindre och medelstora företag, sominte har några väsentliga exportinkomster eller några utländska tillgångar. Detär just många företag av den sorten som har gått ut och tagit upp lån iutlandet, därför att de inte kunde göra det i hemlandet. De har fått lägreränta, det är riktigt, och det skall man räkna in. Men sedan har man alltidriskerat en viss devalvering. Den risken har man naturligtvis också räknat in,men ingen kunde ju räkna med att regeringen skulle tillgripa en så stordevalvering som . De devalveringar som tidigare vidtagits av borgerligaregeringar var ju på , resp. . Genom att vi plötsligt fick endevalvering på drabbades dessa företag av stora förluster. Detta berörs i vår reservation 2. Jag villavsluta mitt anförande med att yrka bifall till reservationerna 1 och 2 vidfinansutskottets betänkande 41. Under detta anförande övertogtredje vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Ianförandet instämde (). 90ROLF RÄMGÅRD (c); I finansutskottets betänkande 41 om fortsattvalutareglering behandlas proposition 121, och i samband därmed en del väcktamotioner. Vi har i utskottet inte kunnat ena oss om skrivningarna ibetänkandet, utan den borgerliga sidan har avgett två reservationer. var något ensidig i sin framställning, attdet var som inte tolererade regleringar. är det faktiskt så attdet är en motion, 2295, av och som tar upp de härfrågorna. Motionärerna ifrågasätter om den nuvarande valutaförordningenär tidsenlig och fungerar i den låneekonomi som vi har. Majoriteten i utskottetkonstaterar: '"Den ekonomiska politiken hari hög grad utformats med hänsyn till betalningsbalansen. Valutaregleringen ärett betydelsefullt medel i denna politik. Valutaregleringens syfte är attunderlätta möjligheterna att föra en självständig penningpolitik." är det emellertid inte bara motionärerna som harifrågasatt om denna valutareglering fungerar. Även valutakommittén, som HugoHegeland här apostroferade, pekade i sin utredningsrapport på stora brister iden nuvarande valutaregleringen. Det framgår bl. a. av kommitténs expertrapportatt regleringen är föga lämpad att styra kapitalrörelserna, att valutaregleringenhar negativa samhällsekonomiska verkningar och att den försvårar möjligheternaatt uppnå ekonomisk balans. Det är av denna anledning som vi reservanter liksommotionärerna vill att valutakommittén skall utarbeta förslag om enliberalisering av valutaregleringen, så att den anpassas till dagens ekonomiskapolitik. Det finns redan nu underlag för en sådan ändring. Vi har som bekantredan nu stora svårigheter att klara vår ekonomiska obalans. Vi måste därför påalla områden underlätta, så att vi kan få ekonomisk balans, vilket i mångt ochmycket är en teknisk fråga. I reservation 2 tar vi upp återbetalning av utlandslånen.Bakgrunden är de s. k. korglånen, som går tillbaka till mitten av 1970-talet.Från sida har det varit ett uttalat önskemål att öka de svenskaföretagens andel av den svenska upplåningen utomlands. Det har inneburit attbankerna med sin kvotering av den totala utlåningsfrekvensen mer eller mindretvingat många företag att ta lån utomlands, som man från företagensoch bankernas sida måste ha varit medveten om de risker som är förenade medutlandsupplåning, i form av kursförluster o. d. Detta har naturligtvis bådeför- och nackdelar, beroende på den svenska kronans värde. Vad man däremot intehar kunnat förutse är de direkta politiska åtgärder som devalveringarna harvarit förknippade med . Även om svenska företag fårett förbättrat konkurrensläge i förhållande till andra länder, kvarstår detfaktum att många företag, på grund av devalveringarna och utlandsupplåningen,fått en så kraftig skuldökning att konkurser blivit en realitet. Det är i synnerhet de små och medelstora företagen som harråkat illa ut, på grund av att de inte har haft vana vid eller haftadministrativa resurser för att handla med utländska valutor. Omfattningen av de här aktuella lånen är mycket stor.Enligt statistik uppgick lånen till . Därtill kommer de större lån som företagen självaupptagit i utlandet. Eftersom lånen har så stor omfattning, skulle generellalättnader kunna leda till ett betydande valutautflöde, som - för att undvika enminskning av valutareserven - måste mötas med en ökad statlig upplåningutomlands. Riksbanksfullmäktige säger i sitt yttrande över motionernaatt ett upphävande av de hittillsvarande restriktiva reglerna skulle leda tillett mycket betydande valutautflöde. Från reservanternas sida har vi storförståelse för den bedömningen, men vi vill att skall se mera Nr 138 Anf. 91 (); Onsdaeenden Herr talman! I finansutskottetsbetänkande 41 behandlas, som har 4 mai 1983 sagts, proposition 121 om fortsattvalutareglering samt motion 2295, som väckts med anledning av denna proposition. Dessutom behandlas i detta Fortsatt valutareg- generöst på de dispenser när detgäller förtidsinlösen av lån som företagen lerins begär. Lånen är nu låsta . har medgivit förtidsinlösen som en följd av attlåntagare har gått i konkurs eller trätt i likvidation. medgavs medtillämpning av gällande regler förtida återbetalningar i ca 1 100 fall. Detinnebär, om man bortser från de fall där låntagaren gått i konkurs, atttillstånd till förtida återbetalning har lämnats för ett belopp av sammanlagt265 milj. kr. Jämför man det med det totala beloppet på ,kan man konstatera att det är en ringa summa. Till följd av den senaste devalveringen har situationenför vissa företag med låg soliditet blivit akut. På grund av ökningen avskuldbördan som inträffade i och med devalveringen har det egna kapitaleturholkats eller helt gått förlorat. I flera fall är effekten så stor attföretag blivit likvidationspliktiga eftersom två tredjedelar eller mer avaktiekapitalet är förbrukat, något som också var inne på. Dettakan även drabba lönsamma och expansiva företag. Låg soliditet och hög riskexponeringär ofta sammankopplat med snabb tillväxt. Särskilt drabbade är de företag somi en besvärlig tid håller investeringsnivån uppe. Uppskattningsvis ärsammanlagt ca 450 företag berörda. De aktuella företagen har, som jag har sagt,mycket medvetet tagit stora risker. Detta rikstagande har emellertidframtvingats av politiska beslut och kreditrestriktionerna. Riskerna har sedanförvandlats till akuta problem genom andra politiska beslut, nämligendevalveringsbesluten. Samhället har därför ett betydande medansvar för denuppkomna situationen. Även bortsett härifrån kan det inte ligga i samhälletsintresse att ett stort antal livskraftiga företag tvingas i likvidation ellerkonkurs. Även om driften kan räddas genom vissa rekonstruktioner medför enlikvidation eller konkurs svåra påfrestningar för anställda, leverantörer ochägare. Normalt tvingas även samhället till betydande ekonomiska uppoffringar iform av lönegarantier, arbetslöshetsunderstöd och eftergivna skattefordringar. Det måste därför, herr talman, vara en angelägenhet förriksdagen att till ge en viljeyttring om en mera generösdispenstillämpning när det gäller rätten att återbetala lån . Det börsärskilt gälla mindre och medelstora företag med mindre lån. Utskottsmajoriteten vill nu inte gå med på en sådanviljeyttring, vilket är att beklaga. Utskottsmajoriteten föredrar i stället attmånga av de drabbade företagen - som i sig är framgångsrika men kanske har enny produkt som skall ut på den internationella marknaden - tvingas gå ilikvidafion. Jag beklagar att vi i utskottet inte harkunnat enas om en sådan viljeyttring i en för oss reservanter och svensktnäringsliv väsentlig fråga. Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 2. betänkande motionerna 146, 158, 856 och 1589, som harväckts under den allmänna motionstiden. I proposition 121 om fortsatt valutareglering framhållerföredragande statsrådet, finansminister , bl. a. att penningpolitiken tillföljd av de stora obalanserna i ekonomin i allt högre grad har fått utformasmed hänsyn tagen till betalningsbalansen. Detta har ju också framhållits av detidigare talarna här, bl. a. genom citat ur de skrifter som hör till ärendet.Det är alldeles uppenbart att försvaret av vår växelkurs står i centrum i dettaarbete. Genom valutaregleringen är det möjligt att vid valutaoro försvaraväxelkursen utan att behöva tillgripa de drastiska räntehöjningar som annarsskulle bli nödvändiga. På det sättet blir det också möjligt att avvägapenningpolitiken med tanke på den inhemska konjunktursituationen. Regeringen finner det därför nödvändigt attvalutaregleringen i sin nuvarande form förlängs med , dvs. från den 1juli 1983 till . Detta gör man - observera det - i avvaktan påde eventuella åtgärder som kommer att vidtas med anledning av det pågåendeutredningsarbetet i valutakommittén. delar till fullo regeringens uppfattningoch framhåller att valutaregleringens syfte är att underlätta möjligheterna attföra en självständig penningpolitik. Utskottet konstaterar i likhet medregeringen att valutakommitténs arbete bör avvaktas, innan man gör ändringar ivalutaregleringens utformning. Eftersom valutakommittén väntas framlägga sittbetänkande under loppet av innevarande år finns det, såvitt jag kan se, ingensom helst anledning att nu uppmana kommittén att påskynda sitt arbete. Jagyrkar därför avslag på motion 2295 och reservation nr 1. I vad sedan gäller reservation nr 2, som handlar omföretagens möjlighet till förtida återbetalning av utlandslån, vill jag sägaatt det inte är mycket som skiljer majoriteten i utskottet från minoriteten.Även om här med många ord försökte förstora dessa skiljaktigheter,är det mycket litet som skiljer oss åt i detta avseende. Reservanternasskrivning är i allt väsentligt identisk med vad utskottsmajoriteten anför omförtida inlösen av utlandslån. Det är bara ett par meningar i slutet avreservationen som avviker från vad utskottsmajoriteten sagt. Det är följandemeningar: "Det är emellertid angeläget att företagens benägenhet att tautländska lån inte sjunker ytterligare. Det är därför viktigt att fullmäktigevisar förståelse för låntagare som råkat i speciella svårigheter till följd avkursförändringarna. Större generositet med dispenser bör därför i vissa falltillämpas när det gäller rätten att få återbetala lån . Det bör gällasärskilt mindre och medelstora företag med mindre lån eller som inte har väsentligaexportinkomster eller utländska tillgångar." Detta villreservanterna ge fullmäktige i till känna. majoritet och reservanternaär överens om den mest väsentliga frågan i detta sammanhang. Det har också detidigare talarna poängterat här ifrån talarstolen. Vi gör samma bedömning somfullmäktige i , nämligen att det inte skulle vara möjligt att gebetydande generella lättnader i detta avseende. Det skulle, som de tidigare Nr 138 talarna har erkänt, kunna leda tillett betydande valutautflöde. Onsdieenden skulle det kunna leda till ettutflöde på , om alla rusade i 4 mai 1983 väg och tog den här chansen. Detskulle innebära att staten skulle få låna upp motsvarande belopp på den utländska marknaden. När vi nu har en allmän Fortsattvalutares- 'ävan att bringa ner behoven avutlandsupplåning, ipfif, eller i varje fall minskaökningstakten i den svenska utlandsskulden, skulle ett sådanthär valutautflöde vara mycket besvärande för vårt land. Då återstår frågan om det skall betecknas som meningsfulltatt ge fullmäktige i till känna att man skall skapa störregenerositet i de här avseendena. Det har redan redovisats från talarstolen attunder 1982 - då vi hade borgerlig majoritet i riksbanksfullmäktige - skeddeåterbetalning i 1 100 fall till ett belopp av 265 milj. kr. Dessutom ärriksbanksfullmäktige besvärsinstans beträffande valutastyrelsens handhavande avde här ärendena. Man har då mycket stora möjligheter att följa hurvalutastyrelsen hanterar frågorna och möjligheter att - om det behövs i någotfall - gå in och vara generösare än vad valutastyrelsen kanske är.. anser i sitt yttrande till finansutskottet attfastlagda riktlinjer och praxis i de här frågorna motsvarar vad man f. n. kantillåta sig. Den bedömningen delar finansutskottets majoritet. Därför vill vimed förtroende överlämna till riksbanksfullmäktige att hantera dessa frågor.Och där sitter , som antydde, den tidigare förträffligefinansministern som ordförande. Det gör att jag i ännu störregrad har anledning att med förtroende överlämna de här frågorna tillriksbanksfullmäktige utan något särskilt tillkännagivande från riksdagenssida. Jag yrkar bifall till finansutskottets hemställan ochavslag på reservationerna 1 och 2. 92 (); Hade jag anat att riksbanksfullmäktigesordförande själv, , skulle vara närvarande vid denna lilladiskussion är det möjligt att jag hade formulerat mig litet annorlunda. Jag ärju den förste att erkänna att vei-kligen är en av riksdagensutpräglade begåvningsreserver. Han har gått den långa vägen. Hade han gått denkorta vägen hade han blivit professor i nationalekonomi. gick han den långavägen och blev finansminister och slutade som riksbanksfullmäktiges ordförande. Vad vi vill säga är att vi tycker att valutastyrelsen harvarit litet njugg. Det är ändå av de företag som är aktuella som fåttförtidsåterbetalning. Det har huvudsakligen varit konkursmässiga företag. NicGrönvall har pekat på att behovet är långt större. Vi tror att om riksbanksfullmäktige får litet råg i ryggenav våra yrkanden kan man gå upp till åtminstone . Det blir ändå inte mer än700 milj. kr., mot f. n. 265 milj. kr. Jag har blivit kontaktad av rätt många småföretagare,eftersom jag har verkat för dem . Jag har hållit föredrag och pläderat för dem. Jagtycker 158 att småföretagarna är en viktig delav aktiva, arbetande människ- Dessa företagare säger: Här står vinu inför denna devalvering, som åsamkat oss förluster över på ca 19 %.De är mycket oroade över detta. De har uppmuntrats att ta korglån. och det harbankerna hjälpt till med. har inte ansvar för detta, utan här haraffärsbankerna hjälpt till och gärna velat ha många låntagare. De har kanskelitet grand negligerat att påpeka riskerna med att ta utländska lån. När nu regeringen går in och devalverar blir det godavinster för vissa företag. Då säger man: De vinsterna måste delas; vi skall ta20 % av utdelade aktievinster. Då är det väl ändå rimligt att dela av förlusterna i de små och medelstora företag som ligger på den andra sidan.De större företagen klarar sig alltid - det skall jag gärna erkänna. Dethandlar om de mindre och medelstora företag som tagit dessa korglån påbegränsade belopp och där man tycker att det är rimligt med en avvägning. Detvore i linje med den solidaritetspolitik som man talade sigvarm för att säga; O. K., låt då näringslivet dela vinsterna och förlusterna,som uppstod till följd av devalveringen, och låt oss framför allt underlättaför dem som tagit korglån. Jag tror att det finns stora förutsättningar för attöka gränsen från fill när fiden har gått ut. 93ROLF RÄMGÅRD (c): Jag tycker att , som också sitteri riksgäldsfullmäktige, borde veta hur situationen är, inte minst beträffandeutlandsupplåningen. Han borde också veta hur nödvändigt det är, bl. a. förstaten, att täcka sitt lånebehov på den inhemska marknaden. Det kommer att finnas behov avupplåning inom landet, och kreditmarknaden kommer att vara begränsad. Det ärväl ingen ursäkt att utlandsupplåningen var stor även ,då vi hade borgerliga regeringar. Det hjälper inte företagen , som harhamnat i en akut situation. behöver de viss hjälp att komma över tröskeln. Det är ganska märkligt att staten går in först vidkonkurser och likvidationer-i stället för att hjälpa till tidigare, så att inteföretagen behöver hamna i sådana situationer. Vi reservanter tycker att manborde se litet generösare på de små och medelstora företagen, som har vissatröskelproblem men i sig är livskraftiga. Man måste pckså sikta framåt, som jag sade tidigare, ochplanera för framtiden. vet att den svenska utlandsskulden kommer attfortsätta växa oroväckande . Det samlade svenska behovetav utlandsupplåning ligger 1983 på drygt 60 miljarder - och detta i en alltkärvare och dyrare internationell kreditmarknad. Därför har vi hamnat i enmycket oroväckande situation, där staten måste låna utomlands inte bara för atttäcka det statliga budgetunderskottet utan också för att betala räntor ochamorteringar på de gamla lånen, som efter hand förfaller till betalning. Driver ni detta vidare kommer svenska staten att under denärmaste åren tvingas ta i anspråk alltmer utrymme på den inhemskakreditmarknaden. Bankernakommer, på grund av en alltmer hårdnande riksbankspolitik, att tvingas öka sin redan alltför stora utlåning till staten.Kreditutrymmet för näringslivet kommer med andra ord att minska som en följdhärav. Näringslivets kreditbehov kommer därför, under enöverblickbar framtid, med nödvändighet att i alltmer ökad omfattningtillgodoses med krediter i utländska valutor. Med de erfarenheter näringslivethar av devalverings-effekterna kommer särskilt de mindre ochmedelstora företagen, inkl. många jordbrukare, varken att vilja eller våga lånai utländsk valuta. Det kommer att ha till följd att investeringarna hämmas - deinvesteringar som vi alla är överens om är mycket viktiga. 94GUNNAR STRÄNG (s): Jag har bara ett stilla behov av att värjamig mot det överflöd av blomsterhyllningar som frambärs från talarstolen tillmin ringa person, närmast från professor , Den här frågan behöver inte belysas ur så många olikaaspekter. Det är i själva verket fråga om ifall riksbanksfullmäktige skall varabeskedligare i sin prövning av de fall där företagen begär förtidaåterbetalning av tidigare tagna utlandslån. Riksbanksfullmäktige har varittvingade att hålla en restriktiv linje - och här skiljer sig inte den nuvarandemajoriteten i riksbanksfullmäktige från den tidigare majoriteten, där vårvärderade talman mycket väl fyllde sin plats - om vi nu skall fortsätta medvänligheterna. Det har således inte hänt någonting på området. Vi har ensituafion i fråga om valutabalansen som gör att man får vara till ytterlighetangelägen om att inte släppa efter, med tanke på vad som då kan hända.Riksbanksfullmäktige, eller rättare sagt valutJ;Styrelsen, har försökt tahänsyn till de mest angelägna behoven. Det omnämns i fullmäktiges skrivelsetill finansutskottet att medgivanden har getts i över 1 000 fall, och exkl.konkursfallen har medgivanden getts för 265 miljoner. Jag försäkrar , som lade ut texten om att manrimligtvis borde vara ännu mera generös, att om man går ifrån den restriktivalinjen är det fasligt lätt att halka ut i ett gungfly där man inte har någragränser för ställningstagandena, och då kan det barka i väg ganska snabbt påett sätt som vår valutapolitiska situafion under inga förhållanden tillåter. Jag tycker nog att det i första inlägg lågen litet onödig attack mot nuvarande riksbanksfullmäktiges majoritet, medsådana här försiktiga beskyllningar om att man där i själva verket är såangelägen om och intresserad av att reglera att man inte ser skogen för baraträd. Det är inte på det sättet. Vi reglerar när det är absolut nödvändigt, meninte mera. Jag skulle kunna anföra flera exempel på detta, men jag vill inte taupp tiden. Det väsentliga jag ville säga var att i prövningen avdessa frågor har riksbanksfullmäktige tagit samma principiella ståndpunkt dehär som togs tiden , när majoriteten iriksbanksfull-mäkfige var en annan. Läget är inte bättre , varför detsakligt sett inte har funnits någon anledning att tillämpa en mera generös prövningän tidigare. 95 (); Jag försökte i mitt första inlägg attbalansera denna debatt till vad den egentligen är värd, när det nu skiljer sålitet mellan vad majoriteten och reservanterna har sagt i detta sammanhang. Jagföreställer mig att reservanterna inte menar allvar med att man nu när detgäller valutakommitténs arbete, som förhoppningsvis är färdigt om ,skall gå in och skynda på detta och begära att kommittén skall lägga fram ettdelbetänkande . Det måste också remissbehandlas m. m. innan man kanfatta beslut i ärendet. Jag upplever det nästan som ett skämt frånreservanternas sida att ställa sådana krav i detta avseende. Både och tycks ha glömt bortatt de stora statliga utlandsskulderna har byggts upp väsentligen under de sexåren med borgerliga regeringar. Dessutom tycks de ha glömt bort att borgerligaregeringar devalverade lika mycket som den socialdemokratiskaregeringen gjorde .