prot · G60971 · 1982-12-31 00:00:00 — senare känslan av att "det kanske är mig det är felpä". För många yngre människor - utan längre livserfarenhet - kan det blien rent katastrofal erfarenhet att bli tillsagd att man inte behövs just närman vill börja göra sin insats i samhället. Arbete åt alla förblir vårt viktigaste mål. Det är för ossomöjligt att ansluta oss till det betraktelsesätt som den internationellahögern tillägnat sig i fråga om sysselsättning och arbetslöshet. Samma skiljelinjerfinns i synen på den offentliga verksamheten och på fördelningspolitiken.Socialdemokraterna vill skapa ett samhälle som ger frihet åt alla sinamedborgare. Därför vill vi bygga ut skolväsendet så att alla barn har chansenatt få en ordentlig utbildning. Därför vill vi bygga ut en kvalitativthögtstående sjukvård, som ger god värd åt alla utan hänsyn till inkomst. Därförhar vi satsat på åtgärder för de handikappade, för att de skall ha möjlighetatt så långt det går på lika villkor delta i samhällslivet. Därför har vi byggtupp ett socialt trygghetssystem som skall ge alla den friheten att veta har en hygglig försörjning i livets olika skeden. Full sysselsättning och rättvis fördelning är alltså deviktigaste utgångspunkterna när vi format vår politik. Jag vill inte påstå attsocialdemokraterna har monopol på en politik med en sådan inriktning. Andrapolitiska rörelser har helt eller delvis arbetat i samma riktning. Men det ärför oss en viktig posifionsbestämning. När den socialdemokratiska regeringen tog över ,skedde det av fortgående försämring av den svenska ekonomin.Budgetunderskottet hade tjugodubblats under loppet av . När jag hördejeremiaderna om budgetunderskottet från framför allt slog detmig: Detta budgetunderskott uppkom - helt och hållet. Ni hade sexår på er. Varför gjorde ni ingenting åt det? Hur kan ni klaga övernågonfing som ni själva har skapat? 1 stod ni i debattefterdebatt och sade: Ni lånar för litet-underskottet borde vara större. Men nuhar de sex åren gått, och väljarna har fällt sin dom. Då skall ni inte klagaoch försöka skylla på andra det som ni själva har ställt till med. Den svenska utlandsskulden hade ökat från ingenting tilluppemot . Inflationen låg på en hög nivå. Den svenskaindustrin hade successivt försvagats och präglades av sjunkande produktion,stor nedgång i sysselsättningen och starkt minskade investeringar. Därtill komatt arbetslösheten ökat starkt och nådde upptill den högsta nivå vi registrerat i den moderna statistiken - 176 000människor. Den dåliga svenska utvecklingen försvagade förtroendet förden svenska kronan, och vi fick en valutakris som kulminerade veckan föreregeringsskiftet. Den nya regeringens utgångspunkt var att våra ekonomiskaproblem måste lösas genom en politik som är inriktad på att ge tillväxt iproduktion och investeringar. Enbart sä kan underskotten bringas ner utan endramatisk ökning av arbetslösheten. Vi måste skapa svängrum för produktion ocharbete i det svenska samhället. Tillväxten kunde inte åstadkommas genom en allmän stimulans av efterfrågan i landet. Det hade bara ökat underskottenytterligare. För att återställa förtroendet för den svenska kronan och för attsamtidigt förbättra den svenska industrins konkurrenskraft genomfördes endevalvering på . Detta skall ge en ordentlig stimulans åt efterfrågan påsvenska företags produkter- både utomlands och på den svenska marknaden. Därmedkan vi få fart på industriproduktionen och också på investeringarna. Men för att vi skall få de resultat vi vill ha, måste vise till att den förbättring av konkurrenskraften som devalveringen medför blirbestående. Det innebär att vi inte kan kompensera oss för den prisökning somdevalveringen övergångsvis medför - varken i löneförhandlingar eller genomökade statsutgifter via budgeten. Det är helt enkelt så, att våra ansträngningar att på bådekort och lång sikt slå vakt om sysselsättningen har ett pris, i första handgenom lägre konsumtion för medborgarna. Lägre konsumtion är detsamma som ökat sparande. Det ärdärför vi kan säga att vi måste både arbeta och spara oss ur krisen. Arbeta -genom att vi ser till att politiken stimulerar produktion och sysselsättning.Spara - genom att hålla tillbaka konsumtionen, så att resurserna i högre gradanvänds för att bygga för framtiden och för att arbeta bort de storaunderskotten. Politiken kräver alltså uppoffringar av medborgarna. Detär oundvikligt hur politiken än utformas. Men vi har sagt att de uppoffringarsom är nödvändiga måste fördelas rättvist. Vi kan inte spara genom en ensidigutgiftsnedskärning som främst drabbar de utsatta grupperna. Alla måste bära sindel. Därav våra förslag - som också blev beslut - om att återvärdesäkra pensionerna, att slopa karensdagarna i sjukförsäkringen, attåterskapa en rimlig arbetslöshetsersättning och att riva upp beslutet om enförsämring av statsbidragen till barnomsorgen. Därav våra åtgärder för attskydda barnfamiljerna och åtgärderna för att se till att även de privilegieradegrupperna i samhället bidrar. En politik som söker stimulera produktion och arbete menhåller tillbaka konsumtionen för att inte förvärra underskotten, så ser vårstrategi ut. Den bygger på en rättvis fördelningspolitik som en förutsättningför att bördorna skall accepteras och för att det skall gä att sluta sådanaavtal att vi framöver kan få ner inflationstakten. Skall vi få bukt med inflationen, krävs det också att vifår bukt med det växande budgetunderskottet. Därför måste vi ha en mycket strambudgetprövning. Det finns inte något utrymme för att ställa ut löften omförbättringar. Generellt måste regeringen alltså hålla igen påstatsutgifterna, men vi är beredda att göra satsningar av tillfällig natur föratt stimulera investeringarna och sysselsättningen till dess att vi fått ensådan produktionstillväxt att kapacitetsutnyttjandet i svensk ekonomi blivitbättre än . Detta är en politik som bygger på solidaritet, påansvarstagande hos alla grupper i samhället och på gemensamma ansträngningarför att åter vrida utvecklingen i riktiga,banor. Jäg menar att det är enpolitik som väl svarar mot de faktiska behoven och mot människors krav påpolitiken. Det är en politik i linje med den tradition vi har i det här landet. Men det måste betonas att det inte bara kommer an påregeringen att genom sin politik, vrida utvecklingen rätt. Andra grupper isamhället måste också ta sitt ansvar. Av särskild betydelse för den fortsatta utvecklingen ärutfallet av avtalsrörelsen. Jag har sagt i många sammanhang att det inte finnsnågot utrymme för att avtalsvägen kompensera sig för devalveringens effekter. Isamtal med löntagarorganisationernas företrädare har jag fått den bestämdauppfattningen att det finns en förståelse för detta. Det ligger i landetsintresse att få en snabb uppgörelse på en låg nominell nivå. Förutsättningarnaborde vara goda att nå en sådan uppgörelse utan.krångliga klausuler av olikaslag. Likväl finns det risk för en långvarig och kompliceradavtalsrörelse; Somliga kan möjligen göra gällande att de endast har ansvar föratt hävda den egna gruppens eller det egna företagets intresse. Enligt minmening är det emellertid en väsentlig förutsättning för att vi skall kunna föralandet ur den ekonomiska krisen att det finns en känsla av solidaritet ochsamfällt ansvar hos alla. En del är kanske likgiltiga för detta, t. o. m. anserdet vara en fördel att det sätts käppar i hjulet för en strategi för ekonomiskåterhämtning. Det drabbar emellertid i första hand, och med full kraft,enskilda människor och företag. Det finns högst rimliga åsiktsskillnader om hur storlönespridningen på den svenska arbetsmarknaden bör vara. Det är ett ständigtåterkommande förhandlingstema. Men jag kan inte underlåta att erinra om att enmycket stor majoritet i riksdag ställde sig bakom följandeuttalande: "Genomförandet av skattereformen måste med nödvändighet påverkalöneutvecklingen under de år då sänkningen av marginalskatten sker.. Kravet pååterhållsamhet riktar sig med särskild styrka mot höginkomsttagarna.Tillgängligt utrymme för löneförbättringar bör i huvudsak tillfalla deinkomsttagare som i begränsad utsträckning får fördelar av de sänktamarginalskatterna. I överenskommelsen förutsätts att arbetsmarknadens partervisar sig beredda att verka för en sådan inriktning av lönepolitiken. Omlöneutvecklingen i praktiken avviker från denna inriktning kan stegen imarginalskattesänkningen bli föremål för omprövning. "Man måste förutsätta att arbetsmarknadens parter tar hänsyn till vad riksdagensäger. Det är min uppriktiga förhoppning att alla parter besinnarsitt ansvar för landets ekonomiska framtid. I den internationella debatten märks en allt starkare tonav oro över den djupnande krisen. Det handlar icke enbart om att lösa det enaeller det andra ekonomiska problernet. Ytterst gäller det att slå vakt omdemokratins värde, en tolerans mellan olika grupper, ett öppet ekonomisktsystem. Det finns många - jag själv hör till dem - som anser attom vi icke lyckas med att hantera den ekonomiska krisen, så är de demokratiskainstitutio- Människors allmänna tilltro till detdemokratiska arbetssättet kommer att svikta, och de kommer att vända depolitiska parfierna och övriga organisationer ryggen. Vi riskerar därmed ensamhällsupplösning, en utveckling mot en djungelns lag, där var och en fårklara sig bäst han kan, till gagn enbart för den starkaste. Det skullesannerligen inte bli något frihetens samhälle. På samma sätt som krisen är en internationell företeelsekan den endast lösas genom en internafionellt samordnad aktion. Inget land kanensamt lyfta sig ur krisen genom en expansionspolitik. Det riskerar snabbtbakslag. Det måste ske en samstämd omläggning av den ekonomiska politiken i destora industriländerna i tillväxtbefrämjande inriktning, för att få fart påvärldsekonomin: Det tillhör de förhoppningsfulla inslagen i dagens lägeatt man kan märka en växande anslutning ute i världen till en sådanmerexpansionistisk politik. De länder som fört en hård åtstramningspolitikbörjar nu på allvar känna dess konsekvenser i form av massarbetslöshet, socialmisär och minskad produktion. Inflationstakten har nått så låga nivåer attdet finns utrymme för en viss expansion. Det mycket svåra läget förvärldsekonomin i stort börjar bli en alltmer verksam väckarklocka förtvehågsna. Vid tiogruppens möte i och vid de socialdemokratiskaregeringschefernas möte i samma stad, vid otaliga möten och konferenser medföretagare, fackföreningsfolk och politiker, växer kraven allt starkare på enomläggning av politiken. Det är självklart att efter måttet av sinförrnåga skall delta i den debatten, om en mer tillväxtinriktad politik. Det ären viktig frontlinje i kampen för sysselsättningen i . Trots alla dystra förutsägelser hyser jag en grundläggandeoptimism om att den omläggning av politiken som dikteras av förnuftet kommertill stånd och att det med samfällda ansträngningar kan bli möjligt att föraSverige ur den ekonomiska krisen. Vi har inlett en djärv och målmedveten ekonomisk politik.Det finns ingen anledning att undanskymma att vi står inför många svårigheter.Det kommer att ta tid, det kommer att kräva uppoffringar, det kommer atterfordras tålamod hos de svenska medborgarna. Men det är min övertygelse attpositiva resultat efter hand kommer att visa sig och att det i grunden intefinns något alternafiv för dem som vill skapa en god framtid för . 1983 har kallats raketernas år. Man syftar därvid på de förhandlingar ommedeldistansraketer och om de strategiska långdistansvapen som förs mellan USAoch och som kan bli avgörande för och världens framtid. I kärnvapenåldern kan länderna endast uppnå säkerhetgemensamt, genom att samarbeta med varandra. Inte ens de mäktigastesupermakterna kan längre trygga sin befolknings överievnad och sitt territoriumgenom ensidig militär upprustning. Hur många kärnvapen ett land än skaffar sigkan dessa inte skydda den egna befolkningen mot ett annat lands missiler. Valetstår mellan gemensam överlevnad eller gemensam förstörelse. Även ettlitet land som har intresse av en gemensam säkerhet. avser att hålla fast vid vår neutralitetspolitik, men vårneutralitet kommer inte att kunna garantera vårt överlevande om ettkärnvapenkrig bryter ut i . Även,länder och folk som medvetet avstått frånkärnvapen riskerar att dras in i förstörelsen. I ödsligheten efter ettkärnvapenkrig skulle man inte kunna se skillnad på kärnvapenmakt ochicke-kärnvapenmakt. Så har vi i ett intresse av att söka påverkautvecklingen i världen och , och bidra till avspänning och samarbete. Vihar t. ex. stött förslaget om frysning av kärnvapenarsenalerna på nuvarandenivå. Tillsammans med våra grannländer arbetar vi för en kärnvapenfri zon iNorden. Vi har tagit upp frågan om skapandet av en korridor i , som ärfri från slagfältskärnvapen. Alla dessa initiativ syftar till att minskaberoendet av kärnvapen, vilket i sin tur förutsätter en ungefärlig balansmellan de militära alliansernas konventionella stridskrafter. Den militära kapprustningen skapar hos de flesta människoren djup oro, hos många en misströstan . Men det finns också hoppfulla tecken. Jag är övertygad omatt det ekonomiska trycket kommer att lägga en broms på kapprustningen. Inteens djupa ideologiska övertygelser övervinner ekonomiska realiteter. Fredsopinionenoch det ekonomiska förnuftet kan ingå förbund. Det är också uppenbart att av fastlåstaposifioner är stormakternas och alliansernas inställning i rörelse. Att förslagoch motförslag läggs fram betyder att dialogen kommit i gång. Men det som i grunden ger hopp är att vi fått en livligoffentlig debatt i många av länder och i om kärnvapenkapprustningoch säkerhetsfrågor. Det är i grunden ett tecken på ett friskt samhälle attdess medborgare går ut och demonstrerar för fred och nedrustning, men inte förupprustning och konfrontation. Man säger ibland att vår opinion manipuleras, attfredsrörelsen mot sin vilja blir ett instrument för . Vår öppnademokrati och vår fria debatt framställs helt plötsligt som en svaghet.Argumentet är ett kusligt och främmande inslag i vår nutida kultur. Jag haraldrig kunnat förstå det. Tvärtom är det ju den förskrämda tystnaden bakom deofficiella proklamationerna som är de kommunistiska diktaturernas avgörandesvaghet. Det folkliga engagemanget mot kapprustningens dårskap är istället en styrka. Naturligtvis är detta engagemang idealistiskt, ochnaturligtvis måste det vara envist. Låt mig avslutningsvis erinra om vad denfranske socialistledaren sade till författaren närdenne berättade att i sin hemstad ibland betraktadessom en ädel idealist, som dock ej kunde tas helt på allvar: "Jaurés logoch sade: men precis som hon måste man vara, styvnackad och seg i idealiteten.De stora sanningarna går inte på en gång in i hjärnan på mänskligheten. Manmåste åter och åter hamra in dem, spik för spik, dag för dag. Det är ettmonotont och otacksamt arbete, men hur viktigt är det dock!" De fyra partiledarna får nu ordet för var sin replik . 9 () replik: Per höll en gång ett tal ? skulle jag snarare vilja fråga:Vad göra socialdemokraterna? Svaret på den frågan är att det tyvärr inte är såvärst mycket. Det behövs handlingskraft på många områden, men tyvärranvänder ni den inte där den behövs. Utgifterna får nu öka rekordsnabbt, och nigör ingenting för att komma till rätta med budgetunderskottet. Jag skallåterkomma till det snart. Det finns ingenting som skapar arbetslöshet såsäkert som att undergräva våra möjligheter att ta ansvar för desvaga. Tro mig, kommer att ha människor som är sjuka, somär gamla och som är svaga också. Problemet är att då har och hansregering gjort av med pengarna. Det är det som är bekymret. Vad gör man ? Jo, man tar inte tag i svårigheterna,utan man söker skydd bakom och . Det intressanta var att det iOlof Palmes världsbild icke fanns med ett land som kunde ha tagits till intäktför den framgångsrika socialistiska polifiken, nämligen . inte i sin världsomspännande exposé. Och vad beror det på? Jo,den senaste OECD-statistiken visar att kommer att ha likastor arbetslöshet som det fruktansvärda och förkättrade . Mendet passar inte att nämna det. Därtill kommer att har eninflation som är betydligt högre än den amerikanska, vilket är ett klart mycketstörre bekymmer för fransmännen än den låga amerikanska inflationen är föramerikanerna. Och de flesta - det kan vi ju säga i - väntar på enfransk devalvering . Men om detta socialismens förlovade land, där dentredje vägen prövades med sådan ringa framgång , sade ett ord. När det gäller sysselsättningen kan jag ord för ordinstämma i vad sade om vikten av jobb för alla, vikten av ettmeningsfullt jobb, känslan för en ung människa som går ut i livet och kanskeinte har något jobb och inte räknar med att få något. Jag tror att vi äröverens. Det är ingen idé för någon av oss att gräva skyttegravar i detsammanhanget - den uppfattningen delar vi. Men lika väl som jag säger det så strävar vi i vårt partiärligt och uppriktigt efter att jobben skall tillkomma i svenskt näringsliv, iföretag som går med vinst, som har trygga jobb och jobb för framtiden - intejobb i regi, utan riktiga jobb. Då behöver man dra ned budgetunderskottet. Detta haringenting med höger- och vänsterpolitik att göra. De länder som först insågvart det barkade var länder som , , och ,länder med olika typer av regeringar, i många fall med stort socialistisktinflytande i regeringsställning. De fyra nämnda länderna var alltså de somfrämst insåg vart vi var på väg. De som alls inte insåg det var länder somMexico, och , som bara fortsatte att låna explosionsartat.Vi sällar oss närmast till ett lag, bestående av , och ,som försöker fortsätta och inte bromsar utvecklingen. Jag tror att alla svenskar förstår att vi inte kanfortsätta att låna. Alla förstår att vi måste ha fler jobb inäringslivet och inte fler jobb i stat och kommun. Och måste vi tillse attdet blir så. beskyller oss för att ha ökatbudgetunderskottet. Den debatten har vi haft så att det båtar fögaatt upprepa den. Men från dessa riksdagsbänkar har ju socialdemokraterna i opposition icke tagit ett initiativ för att hålla igen på någonkostnad. Tvärtom har de yrkat mer på snart sagt vartenda anslag. Detta harsagts förr, och det kan upprepas . Men när ni väl kom i regeringsställning - tog ni tag idetta problem? Nej, då ökade ni budgetunderskottet från 75 till 92 miljarder påett halvår. Det är den snabbaste ökning som någonsin skett. Så har ni ju betetter när ni fått "maktpinnen" i hand. Dessutom har ni ökat denoffentliga sektorn så snabbt, när det är i näringslivet som ökningen skall ske. Vad som bekymrar mig är att en devalvering är genomförd,som har lett till sänkta reallöner. Och höjda arbetsgivaravgifter, moms ochannat leder till en standardsänkning för löntagarna. De svenska löntagarna görnu en uppoffring som är förgäves. De måste göra fler och värre uppoffringar iframtiden, för ni har använt pengarna till att öka den offentliga sektorn i ettläge där vi skulle behöva göra precis tvärtom, där vartenda öre behöver gå ökad marknad, till större frihet, och mindre bör gå till den offentligasektorn. När det gäller framtid i talar omfördelningspolitik. Jag tror inte att framtiden i får innebära att vifortsätter att ta in alltmer pengar av varje enskild människa och sedan fördeladessa till nästan alla. Jag tror - och jag skall ändå försöka förklara - attsvenska folket inser, mer än den socialdemokratiska ledningen, att Sverigesframtid inte ligger i att sprida ut ännu mer, även av barnens pengar, tillsnart sagt alla svenska medborgare. För jag tillhör de utsatta grupperna, ochni alla tillhör de utsatta grupperna, enligt den tolkning den socialdemokratiskaregeringen har gjort. Nej, framtiden ligger i friställande av resurser, mindremakt och färre beslut av politiker. Det som skiljer oss framstår iblixtbelysning, herr talman, när man säger att socialdemokrater vill ha störrestatligt inflytande, mer makt till politiker och myndigheter, medan vi vill hastörre inflytande för de vanliga, enskilda människorna. 10THORBJÖRN () replik: ägnade huvuddelen av sittanförande åt internationella utblickar, och det gällde både inledningen ochavslutningen. I avslutningen tog upp vikten av att vi från svensksida gör alla de insatser som vi finner möjliga för att medverka i en opinionsom skall leda till att vi får bort kärnvapnen. Får jag säga att om detta råderinga delade meningar. Jag vill uppriktigt önska regeringens företrädare, somhar de bästa möjligheterna att göra sig gällande i den internationella opinionen,framgång i detta arbete. Vi skall inte skada våra möjligheter att arbetainternationellt genom att träta om de här frågorna på inhemsk botten. Men fårjag ändå göra den lilla randanmärkningen att jag tror att det hade varit tillfördel om regeringen på vanligt sätt, via utrikesnämnden eller i andra formersom man ibland har valt, hade informerat - och överlagt med - de andra partiernaom utspelet när det gällde den kärnvapenfria korridoren i . Jag utgårifrån att regeringen i fortsättningen är beredd att på dessa områden ta tillvara alla möjligheter till överläggningar, såsom det har varit tradifion iSverige under tidigare regeringar, socialistiska och icke-socialistiska. Jag lade märke till att ägnade ett mycket stortavsnitt i inledningen av sitt anförande åt att sätta in i deninternationella situationen. Och jag förstår . Med den omfattande utrikeshandelsom har - det har jag försökt säga från denna talarstol - ärdet ofrånkomligt att den internationella utvecklingen har en stor påverkan påutvecklingen i . Jag tror att det var fler än jag som gjorde deniakttagelsen att nu i egenskap av regeringschef ägnar detta sambandett helt annat intresse och en helt annan förståelse än han var i stånd attägna detta samband när han var i opposition. Det är förvisso en dyster bild vi ser där ute. Ekonomiernai tredje världen, där majoriteten av jordens befolkning finns, kan bara komma igång genom medvetna insatser från industrivärlden - enkelt uttryckt enligtsamma idé som låg bakom Marshallhjälpen. Men kommer inte dessa ekonomier igång, då har vi i den etablerade industrivärlden att räkna med en mycket svårframtid. Och det är därför som vi har ett gemensamt intresse. Men just på grund av att situationen i vår omvärld ser utsom den gör -också i vår nära omvärld i det normalt köpstarka - menarjag att det finns anledning att sätta stora frågetecken när det gällerregeringens prognos om den kraffiga exportökningen. Om denna prognos ärfelaktig, då kommer resultatet av devalveringen att bli uteslutande negativtför oss här i , och då kommer sysselsättningsfrågan - frågan ommöjligheten till arbete åt alla - att bli ännu besvärligare än den någonsinhitfills har varit. Det är därför som det är fel att så fullständigt, somregeringen i varje fall har gjort, lita till devalveringens effektersom det som skall lösa problemen här i . Det är därför det är så fel atttro att man kan klara sysselsättningen framöver genom att låta fondhotet levavidare, detta hot mot alla dem som vi väntar oss ansträngningar av för att ökasysselsättningen, för att investera. Det är därför som det är så felaktigt atthota dessa människor med indragning av vinster. - Det slog mig attregeringschefen inte hade ett ord att säga om alla de frågor som var ställda idet avseendet. hade också en bekännelse till en rättvisfördelningspolitik. Den gjordes med en svepande formulering, som flera av ossskulle kunna använda. Men jag lade märke till att inte svarade påden fråga som jag ställde och som hade direkt och konkret betydelse förfördelningspolitikens inriktning. Gör det i nästa anförande! : Tillsist beträffande budgetunderskotten: Ja, de ökade då jag var medom att ha ansvaret för regeringsteamen. Ni gjorde ingenting för att minska dem, men vi tog konsekvenserna av dem och satte insparåtgärder. Ni gick emot dessa, och när ni fick regeringsansvaret rev ni uppbesparingsåtgärderna. Om ni skall fortsätta på det sättet, hur skall vi dånågonsin få bukt med budgetunderskotten? 11 () replik: