prot · G60918 · 1982-12-31 00:00:00 — Vi ser nu med oro på försämrade läge och om det framöverkan betyda svårigheter även för verksamheten i . Nämnaskan också boardfabriken i , som var dödsdömd. I dagär produktionen glädjande nog i gång i fabriken, men det är i en verkligt hårdbransch man arbetar i Karlholm. Förbyggnadsarbetarna i området kom uppsvinget i och med byggandet avkärnkraftverket i Forsmark. Som alla vet har awecklingsfasen redan börjat där,och i och med det kommer en stor yrkesgmpp, dvs. byggnadsarbetarna, i ettmycket allvarligt läge. Ser man till hela regionen kan man konstatera följandefakta: attindustrijobben sakta, ibland hastigt, men säkertminskat, attde branscher som industrin arbetar inom är mycket konjunkturkänsliga, attantalet kvinnor i förvärvsarbete procentuellt är avsevärt lägre änriksgenomsnittet, att19 % av regionens invånare är ålderspensionärer, jämfört för riket, attbefolkningsutvecklingen har varit negativ och fortfarandevisar en nedåtgående trend samt atti dag drygt 700 är öppet arbetslösa, därav givetvis många ungdomar, plus att154 ungdomar har beredskapsarbeten. Jagtalar här om de öppet arbetslösa, vilket betyder att det givetvis finns mångafler men som inte anmäler sig, därför att de tycker att situafionen är hopplös. Föratt bryta denna utveckling har gjorts stora insatser av enskildapersoner, av organisafioner av olika slag och inte minst av de berörda kommunerna,som anslagit medel i sina redan förut ansträngda budgetar för att skapa nyaarbetstillfällen. INorduppland finns yrkeskunnande i bruksorterna. Där finns människor som villoch kan arbeta, bara möjlighet ges. Denpolitiska och fackliga arbetarrörelsen i Norduppland förutsätter att den nyasocialdemokratiska regeringen, som drar i gång krafter för att få hjulen att snurra i ett högre tempo, även tillskapar denödvändiga resurser som behövs för att få balans i Norduppland. AnL 34 Förste vice talmannen (): Alla grupper bör solidariskt ge sitt bidragför att stärka den svenska ekonomin, säger regeringen i sin krisplan.Regeringen kommer, tillägger man, att verka för att bördorna fördelas efterbärkraft. Jag skall, herr talman, ingalunda citera Rellingen. Menfrågan uppstår ändå osökt: Kommer regeringen att leva som den lär? Görs ingetradikalt, talar nämligen det mesta för att regeringens ekonomiska polifiktvärtom kommer att drabba de hushåll hårdast som redan nu har det särskiltbesvärligt, hushåll som t. o. m. har det besvärligare än de pensionärer som harutlovats full kompensation. Detta gäller inte minst många av desmåbarnsfamiljer som själva måste ordna sin barnomsorg, genom att någon avföräldrarna stannar hemma eller på annat sätt, samt de familjer som har flerabarn. Många av dem lever redan betydUgt under existensminimum. Dessa hårt pressade barnfamiljer kommer att drabbashårdare än andra, därför att de inte har möjlighet att spara, och vartenda öresom de får över efter skatt och hyra kommer därför att drabbas av den aviserademomshöjningen. De kommer också mer än andra att drabbas av devalveringen,därför att deras möjlighet till besparingar och omprioriteringar redan äruttömd. De kommer också mer än andra att drabbas av de.kommunalaskattehöjningar som kan väntas. Enbart devalveringen och momshöjningen beräknaspå någon sikt motsvara 1:50 i skattehöjning, enligt kommun- ochlandstingsförbundens beräkningar. Till det kommer ytterligare successivt höjdkommunalskatt, om den kommunala svångremmen skall släppas utmed de om åretsom socialdemokraterna förespråkar. Inkomstskatten drabbar redan dessa barnfamiljerojämförligt hårdast i förhållande till deras ekonomiska bärkraft. Det är ju så,herr talman, att ju fler barn det finns i familjen, desto mer är familjenhänvisad tiU att leva på en enda inkomst, en inkomst som därvid bUr hårdarebeskattad i förhåUande tiU skatteförmågan än alla andra inkomstkombinationer.Till detta kommer att de familjer som själva betalar sin barnfillsyn, utan stödfrån det allmänna, inte får dra av dessa för inkomstens förvärvande nödvändigakostnader, utan måste betala med redan beskattade pengar. För dessa hushåll måstedet ofta förekommande talet om skatt efter bärkraft te sig som nära nog ettslag i ansiktet. En tvåbarnsfamilj med vanlig industriarbetarlön - det är iår ungefär ca . - hamnar under existensminimum om hyran ärhögre än . Ändå betalar de ca . i inkomstskatt ochmer än . Det innebär att de betalar mer än så mycketsom de ca . de får fillbaka i form av barn- och bostadsbidrag. Är intedetta ett typiskt exempel på en rundgång som inte fungerar? Görs inget åtfamiljebeskattningen kan allt fler familjer tvingas söka socialbidrag för attfå ihop till skatten. Detsammagäller många familjer som vill eller måste ordna barnomsorgen privat.Om ett föräldrapar med . sammanlagt använder daghemsvård för sinatvå barn, blir behållningen . efter skatt, hyra ochdaghemsavgift. Delar de i stället barnvårdare med en annan familj sjunkerbehållningen fill ca . Dåär ändå den verkliga kostnaden för daghemsvården för de två barnen . för den delade barnvårdaren. verkligheten dubbelt så dyra daghemsvården ger dubbelt så hög behållning förfamiljen. Den hälften så dyra privata vården ger en behållning långt underexistensminimum. tid med begränsade resurser är det nödvändigare än någonsin att underlätta -inte motverka - olika alternativa barnomsorgsformer, och då menar jag ocksåföräldrarnas egna vårdinsatser. Påsikt måste vi lägga om skatten så att hänsyn också tas fill hur många som skallleva på familjeinkomsten - inte som bara till hur många som tjänar inden. Och nödvändiga barnomsorgskostnader måste bli avdragsgilla. Det är därförutomordentligt viktigt att man ser över effekterna av dagens fögarättvisa familjebeskattning och vidtar de ändringar som ett hänsynstagandetill skatteförmågan kräver. Tyvärrär detta åtgärder som det tar tid att förverkliga. Omedelbara åtgärder kommerockså att behövas. Efter1977 års devalvering sade som oppositionsledare följande: AUt flerförtvivlade barnfamiljer hör av sig fill mig. De vet snart inte vad de skallsätta fram på matbordet. Det blir mest gröt. Kommersocialdemokraterna i regeringsställning att tolerera att dessa familjer, somredan har det svårt, genom socialdemokraternas egen politik får det ännu mycketsvårare? Jagskall ta några exempel på vilka inkomster flerbarnsfamiljer behöver föratt nå existensminimum om de - som så ofta är fallet - lever på en endainkomst. tre barn måste de redan före devalvering och momshöjning ha en inkomst på . för att kravla sig över existensminimum. fyra barn behöver de , och då har de ändå förutsatts ha turen attbo i en bostad där hyran inte är högre än den s. k. övre hyresgränsen. Låtmig också tillägga, herr talman, att de existensminimibegrepp som jag använt,de som används vid beskattningen, innebär en standard betydligt under lägstafolkpensionsstandard. Hurdrabbas då hushållen av devalveringen, momshöjningen och den till följd däravaviserade kommunala skattehöjningen på ? Låt mig visa hurdet slår för några vanliga familjer. Devalveringen har då antagits ökainflationen , och ingen lönekompensation har antagits vare sig fördevalveringen eller momshöjningen - helt enligt regeringens önskemål. Fören industriarbetare med halvfidsarbetande make där årsinkomsterna är 85 000kr. kostar devalvering, momshöjning och kommunalskattehöjningen med ca . nästa år.Har båda makarna genomsnittlig industriarbetarlön, blir kostnaden . Harfamiljen en enda inkomst på , dvs. en genomsnitfiig industritjänstemannalön,blir kostnaden . Då skall man komma ihåg att vid enenda inkomst på . går familjens ekonomi redan nu nätt och jämnt ihop,om makarna har tre barn och en hyra på . Skulle alla barnfamiljer i låga och vanliga inkomstlägennågorlunda kompenseras - alltså också enbarnsfamiljerna - skulle barnbidragenbehöva öka med , dvs. mer än fördubblas, och det lärstatsfinanserna inte medge. En sådan ökning av barnbidragen skuUe kosta 7,5till . Enbart en kompensation för momshöjningen, somOlof utlovade i går, skulle kosta nära , om ocksåenbarnsfamiljer i vanliga inkomstlägen skulle kompenseras. Hur skall detbetalas? Skall det betalas genom ytterligare höjd moms, som i sin tur måsteleda till ytterligare kompensationer? Ett antal socialdemokrafiska riksdagsmän ochriksdagskvinnor uttalade sig i om en väsentlig utökningav livsmedelssubventionerna. Det skulle inte bara kosta mycket pengar, som dåmåste skaffas fram på något annat vis, utan det skulle också leda till atteffekten späddes ut på alla hushåll, vare sig de behöver stödet eller inte.Betydligt bättre effekt ur ren fördelningssynpunkt skulle faktiskt uppnås, omman tvärtom minskade Hvsmedelssubventionerna och använde de pengar somfrigjordes till höjda barnbidrag, flerbarnstillägg och vårdnadsersättning. En ytterligare höjning av bostadsbidragen utöver vad somredan beslutats har också nämnts i debatten. Men höjsbostadsbidragen tvärs över, skulle det försvåra den övergång till etträttvisare bostadsbidragssystem som bostadsbidragskommitténs snart avslutadearbete förhoppningsvis skall leda till. Det står ju helt klart att grundernaför de nuvarande bostadsbidragen dåligt stämmer med bärkraftsprincipen. Bärkraftsbegreppet har man också flitigt utnyttjat idiskussionerna om den till följd av devalveringen havererademarginalskatteomläggningen, dock utan att man, såvitt jag kunnat se, har gjortnågon analys av vad man verkligen avser med bärkraft. En höjning av detkommunala grundavdraget med , som har nämnts i debatten, skulle kostanära i skattebortfall men betyda minst - endast . -för de familjer som bara har en enda inkomst. Detsamma gäller olikaskatterabatter för låg-och medelinkomsttagare, rabatter som ingalunda medsäkerhet skulle tillfalla just dem som har den största försörjningsbördan iförhållande till inkomsten. Mycket talar i stället för, herr talman, att det bästasättet att nu hjälpa de mest behövande barnfamiljerna är följande: För det första att låta bli ätt höja momsen ocharbetsgivaravgifterna samt att införa stopp för kommunalskattehöjningar.Samtidigt måste besparingar genomföras och då särskilt med hänsyn tagen till dehårdast klämda hushållen. För detandra att bygga ut flerbarnstillägget. En fördubbling av flerbarns- för det tredje barnet och till . för fjärde och följande barn kostar inte mer än 130 milj. kr., alltsåHka mycket som en allmän höjning av barnbidraget med . Det,är också angeläget med en utvidgning av flerbarnstillägget till barnöver . För det tredje talar allt vad solidaritet och rättvisaheter för en vårdnadsersättning för de barn som inte åtnjuter kommunalbarnomsorg. Det står nämligen klart att förhållandevis lågavlönadebarnhushåll -LO-grupper - kan använda daghemmen i betydUgt mindre utsträckningän SACO-gmpperna. Detsamma gäUer flerbarnsfamiljer i förhållande tilltvåbarnsfamiljer. Ju fler barn i familjen, desto större andel av familjernastår utan det betydande stöd som tillfaller dem som åtnjuter kommunalbarnomsorg. En vårdnadsersättning skulle också underlätta för barnfamU-jernaatt ordna barnomsorgen på mindre kostnadskrävande sätt än genom den kommunalabarnomsorgen. Detta skulle i sin tur kunna förkorta köerna för dem som föredrarkommunal barnomsorg och också minska utbyggnadsbehovet. För det fjärde behövs det en trygghetsgaranti försmåbarnsfamiljer med barn under viss ålder. Skulle inkomsterna inte räcka tillskulle familjen under vissa förutsättningar ha rätt tiU inkomstutfyllnad upptiU garantinivån från . Även om den här trygghetsgarantin inteskulle användas så ofta, skulle det vara en trygghet för ensamföräldrar ochandra att veta att det finns alternativ också för dem, om de inte skulle orkamed både småbarn och förvärvsarbete eller om de anser att det är bäst förbarnen. Detta skulle t. o. m. innebära en direkt besparing för detaUmänna i förhållande tUl motsvarande daghemsstöd. Detta, herr talman, är några exempel på åtgärder som fiUrimliga kostnader skuUe förbättra situationen för de mest behövandebarnfamiljerna och öka valfriheten, rättvisan och solidariteten ivårt samhälle. Regeringen vill trappa upp kampen motnarkotikamissbm-ket. Det är ett av våra största sociala problem. Vi står införhotet om ett ännu hårdare tryck utifrån, eftersom de senaste årens storaopiumskördar nu söker sig in över landets gränser. Tillgången på cannabis ochkokain är också enorm ute i världen. Men de välorganiserade internationella syndikaten skaU iSverige möta ett lika välorganiserat motstånd från tull, polis, kommuner,myndigheter och föräldrar och inte minst från den grupp som kan bli vårt unikavapen i kampen - våra folkrörelser. Vi väntar oss av dem att de ställer upp ochskapar alternativ till drogkulturen. Det är en utmaning som vi måste anta -alla vi som själva är aktiva i idéburna folkrörelser. Målet för regeringens poUtik är att stoppa alltnarkotikamissbruk och få ett narkotikafritt samhälle. Den som inrättas skall samordna kampen och den skaU'arbetasnabbt. Regeringen filisätter även en särskild kommission mot denekonomiska brottsligheten, som har många beröringspunkter med knarksyndikaten. Det tredje område som regeringen prioriterar ärbarns och ungdomars levnadsvillkor. För detta område tillsätts en barn- ochungdomsdelegation. Även den kommer att få arbeta med frågor som har betydelseför att förebygga narkotikamissbruk. Missbruketär ett stort samhällsproblem och måste därför angripas på bred front. Här finnsingen enstaka politisk reform, ingen enkel slutlig lösning. Problemet är förstort och griper in överallt. Arbetslöshet,bostadsbrist och en fritid som är tom på mening för att man inte behövsnågonstans och av någon är några viktiga orsaker till att drogmissbmk kanspridas bland ungdomar. Regeringenssysselsättningspaket, som framför allt vänder sig mot ungdomsarbetslösheten, äralltså en viktig bit av en politik som grundar sig på en helhetssyn. Densociala tryggheten måste garanteras alla i vårt samhälle. Ingen skall utlämnastill meningslös sysslolöshet. Vi vill på olika sätt arbeta för att minskamänniskors sociala isolering. Satsningenpå en fortsatt utbyggnad av barnomsorgen är en annan viktig bit. Vi vill attalla barn skall få en trygg uppväxt, med glädje, värme och fasta relationerfill vuxna förebilder. Enpolitik byggd på solidaritet och som har som mål att garantera social trygghetför alla är ett nödvändigt inslag i en politik för ett narkotikafritt samhälle. Narkotikakommissionenseget arbete inriktas främst på åtgärder för att stoppa tillgången på narkotika.Flera av de åtgärder som regeringen i andra sammanhang vidtagit eller planeraringår i arbetet på att begränsa efterfrågan på narkotika och andra droger. Komrnissionenhar fått i uppdrag att lägga fram förslag på sju viktiga områden: Detförsta området gäller effekfiva insatser genom internationella organ. Narkotikamissbruketär ett globalt problem. Om vi skall kunna stoppa narkotikan, måste detinternationella samarbetet förbättras. Vi måste få ett mer aktionsinriktatsamarbete. De länder som har narkofikaproblem men inte gör något åt dem måsteagera. Berörda FN-organ och andra internationella organisafioner måste styrasina insatser till fler och mer effektiva samordnade aktioner. Störreuppmärksamhet måste ägnas åt arbetet i med alternativodlingi producentländerna. Fler länder måste stödja denna verksamhet. För att denskall kunna ge någon verklig effekt och för att mängden av illegal narkotikaskall kunna minskas, krävs det att andra biståndsorgan tar del av och byggervidare på fondens verksamhet. Regeringenhar genom bett om information beträffande den holländskaregeringens syn på en, som jag menar, upprörande händelse i den holländskakommunen . Där har, enligt vad vi erfarit i särskildasamarbetsgrupp för narkofikafrågor, kommunfullmäktige godkänt att personal viden fritidsgård får sälja cannabis till besökande ungdomar. Enligt vissa uppgifter skullesyftet vara att genom fri haschförsäljning minska riskerna för missbruk avheroin. Om det visar sig att uppgifterna är korrekta, anser jagatt kommunens beslut ger uttryck för en attityd till narkotika som för oss ärhelt oacceptabel. Vi anser att man måste göra alldeles klart för ungdomarna atthasch är narkotika, att hasch är farligt. Internafionell forskning har med alltstörre skärpa visat på allvaret i de skadeverkningar som kan uppstå vidhaschmiss-bruk. UD - söm i går kallade till sig den holländskeambassadören - tog även upp frågan om den nederländska kommunens beslut ärförenligt med bestämmelserna i on Narcotic Drugs, från1961, vilken har ratificerat. Den andra punkten i narkofikakommissionens arbete ärinsatser genom tullväsendet. Narkofikafrågorna har hög prioritet inom tullarbetet.Trots att smugglingen ökat och tullens resurser är begränsade har antaletbeslag av narkofika ökat. Men tullens narkotikabekämpning måste intensifieras.Vi måste stoppa narkotikan vid våra gränser. Nästaområde gäller polisinsatser mot hanteringen av narkotika. Polisen har särskilda narkotikarotlar i varjelän. Trots begränsade resurser har dessa enheter kunnat bedriva ett mycketframgångsrikt arbete. Kvarterspolisverksamheten fyller också en mycket viktigfunktion i kampen mot missbruket. genomförde polisen i hela landetsamordnade insatser mot gatulangningen. Dessa insatser var mycketframgångsrika. Nästa område i kommissionens arbete handlar omnarkotikafria fängelser och ungdomsvårdsskolor. En stor andel av de intagna på landets fångvårdsanstaltermissbmkar narkofika. Det är logiskt, bl. a. eftersom drogmissbruket tvingarmissbrukarna till brottslighet för att finansiera sitt eget missbruk. Tyvärr har vi en situation där missbrukare kan fortsättasitt missbruk inom kriminalvården. Detta är oacceptabelt. Narkotikakommissionenhar i uppdrag att framlägga förslag på åtgärder för att stoppanarkotikamissbruket på anstalterna. Lagstiftningenmåste göras mer effektiv i den här kampen. Det finns luckor i narkotikastrafflagstiftningen,som gör att det är svårt att straffa dem som organiserar och finansierarknarkhandeln. Vi måste kunna komma åt dessa nyckelpersoner, som genomsitt agerande medverkar till omfattande skador, inte bara för de enskildamissbrukarna och deras familjer utan för hela samhället. Kommissionen skall lämna förslag på hurnarkotikalagstiftningen kan effektiviseras. Men regeringen avser att lämna enproposition till , så att den nya lagstiftningen kan trädai kraft . Ett annat område för kommissionens arbete gäller att viskall ha ett statistiskt informationssystem, så att åtgärderna kan utvärderas. Utredningen om narkotikamissbruketsomfattning kommer att avsluta sitt arbete. Utredningen skaU föreslåhur vi i fortsättningen bättre skall kunna följa utvecklingen av missbruket. Kommissionen har fått i uppgift att arbeta vidare medUNO:s förslag för att sedan genomföra det. skall inte arbeta medbehandlingsfrågorna. Det betyder inte att regeringen inte kommer att prioriteradessa frågor. I arbete med narkotikan kommerbehandlingsfrågorna att få ett stort utrymme. Till dessa hör frågan om hur LVM används. harendast ett tjugotal narkotikamissbrukare omhändertagits med stöd av den nyalagen. För att få lagen att fungera bättre genomför nuutvecklings- och utbildningsinsatser för berörda personalgrupper. Vi följerutvecklingen mycket noga inom . Men det är angeläget att medborgarna engageras i kampenmot missbruket. Vad vi behöver är inte främst utredningar - det tror jagvi alla är överens om - utan handling. Därför har fåttsin utformning som en handlingskraftig aktionsgrupp snarare än som enutredningkommitté. Den kommersiella ungdomskulturen med sin haschromantikutövar en stark lockelse på ungdomarna. Precis som i fråga om denvittförgrenade internafionella brottsligheten vet dess entreprenörer mycket välvad de gör. De har stora ekonomiska resurser och stor expertis när det gälleratt förleda. Men vi behöver våra ungdomar i arbetet för ett bättresamhälle och en rättvis, fredUg värld. Vi har inte råd att låta tusentals avdem dra sig undan vår gemenskap och fly till drogerna. Föräldrar och ungdomar är de viktigaste grupperna att nå iett förebyggande arbete. Skolan är en av de viktigaste kanalerna för en aktivopinionsbildning, där våra gemensamma normer på narkotikaområdet framförs påett tydligt sätt. I kommitté för opinionsbildning motdrogkulturen -Aktion mot droger - har projekt för samarbete mellan kommunalaorgan, skola och folkrörelser varit en bas. Detta har lett till att tusentalsmänniskor har engagerats i kampen mot missbruket. Vi ser som ett mål attuppmuntra varje kommun att utarbeta ett kommunalt handlingsprogram mot drogmiss-bmket. Ett vapen som vi har, och som kanske inget annat land ivärlden har, är folkrörelserna. Kampen mot narkotikamissbruket handlar intebara om förbud, inte heller enbart om att rehabilitera människor fysiskt ochpsykiskt. Den gäller faktiskt att fånga själar, något som alltid burit framarbetarrörelsen, och frikyrkorna. Vi är ett helt land fullt av folkrörelser, som måste tasom sin uppgift att ge ungdomarna ett alternativ till drogkulturen i en starkoch positiv gemenskap som är byggd på solidaritetens, inte individualismens,grund. måsteerbjuda stimulans och engagemang, något som alla ungdomar måste ha för attkunna leva ett helt och fritt liv. Hosalla människor finns en grund för ett engagemang i någonting. Det må gäUaidrott, poUtik eller religion. Det må gälla musik, teater eller hobbyverksamhetav något slag. Fredsrörelsen är en stark kraft i samhället. Nugäller det för dessa folkrörelser att fånga upp intressena hos barn och ungdom.Det är en utmaning, och den måste vi anta. Kanskemåste alla vi som är aktiva i idéburna folkrörelser bekväma oss till attverkUgen gå ut bland människorna och försöka vinna dem för våra idéer, att taen dust med kommersialismen helt enkelt. AnL 36 (): Av fördelningspolitiska skäl är det nödvändigt att föra en kamp motinflationen, inte en politik som ökar inflafionen. Att låta inflationen fördelabördorna är ingen bra politik. Den innebär att några kan skydda sig, medanandra drabbas hårt och med fuH effekt. Blandde grupper som har den svagaste ekonomiska situationen är flerbarnsfamiljerna,särskilt de familjer där det är en inkomsttagare. Förraåret tog regeringen initiativ och kom med förslag till ett flerbarns-stöd, enstödform som vi i vill bygga vidare på. När det förslaget behandladeshär i gick socialdemokraterna emot det. Jagvill därför fråga : Hur kommer socialdemokraterna attgöra? Skall också detta beslut rivas upp? Vad kommer ni att göra för attförbättra flerbarnsfamiljernas situation? Det är många flerbarnsföräldrar somfrågar sig detta . Barnomsorgenär ett annat område. Riksdagsbeslutet skall rivas upp, har vi fått besked om.Det innebär då att delfidsförskolan inte skall få något statsbidrag ifortsättningen. Jag måste fråga: Vad har socialdemokraterna egentligen emotdeltidsförskolan, eftersom ni enligt tidigare uttalanden vägrar kommunerna stödfill denna vikfiga del av barnomsorgen? Dettaär ett par områden inom barnomsorgen som ni alltså sagt er vara emot. Närdet gäUer familjepoUfiken i övrigt, blir naturligtvis frågeställningen: att fortsätta en familjepolitik som ökar klyftorna mellan barnfamiljerna?Innebär familjepolitik enligt socialdemokratisk modell endast kommunala daghem,eller vad har ni att bjuda för att skapa en ökad rättvisa mellanbarnfamiljerna? Hemmenoch deras roU är ett vikfigt område inom familjepolitiken. Familjenslivskvalitet är den viktigaste källan att ösa ur för barnen. Men för att dennadryck skall innehålla näring krävs också att föräldrarna har tid för sina barn,är goda föredömen och kan ge värme, trygghet och kärlek. Undersökningarsom gjorts bland barn visar att stora grupper av barn aldrig känner sigomtyckta av någon; De känner sig stympade i sina relationer till omvärldeneller är rädda för att bli vuxna. De är rädda för framfiden, för att inte hanågon att tala med. Bristande vuxenkontakter innebär att många barn hämtar sina ideal och referensramar från denkommersiella reklamen och från filmens halvvärld av klichéer och fördomar. Det här är stora och djupa problem, som vi inte kan ryckapå axlarna åt.