prot · G609137 · 1982-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1982/83:137 1 § Justerades protokollet för den 26april. 2 § Föredrogs men bordlades återSkatteutskottets betänkanden /83:45-48 betänkande 1982/83:38Försvarsutskottets betänkanden /83:12-14 betänkande1982/83:33 3 § Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Föredrogs utrikesutskottetsbetänkande /83:20 om internafionellt utveckhngssamarbete m. m. (prop.1982/83:100 delvis). I fråga om detta betänkande hållsgemensam överläggning för samtliga punkter. Under den gemensamma överläggningenfår yrkanden framställas beträffande samtliga punkter i betänkandet. Solidaritet och ansvar över gränserna äruttryck för insikten om att fred, frihet och välstånd bara kan vinnas isamverkan med andra stater. Detta utgör grunden för den svenskabiståndspolitiken. Biståndspolitiken utgör en integrerad del av vår aktivasvenska utrikespo-htik, en politik vars syfte är att upprätthålla vårtnationella oberoende och vår demokrafiska samhällsordning, att bidra fillminskad spänning i världen och att få till stånd en utveckling som leder motnedrustning. Dessa utrikespolitiska strävanden kan vinna framgång baragenom ett aktivt engagemang även utanför och . De djupa inkomstklyftorsom råder mellan och inom länder är konfliktskapande och kan därmed bli ett hotmot oss själva. Mer än enfemtedel av världens befolkning lever i extrem misär. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. prognosertyder på att den siffran kan komma att öka fram . Dennautveckling framstår som än mer ohygglig när ett barn dör varannansekund av hunger eller sjukdom. Målet för vår politik i tredje världen kan därför inteenbart vara att öka den ekonomiska tillväxten. Biståndet måste i första handinriktas på att ge fillgång till mat, kläder, bostäder, utbildning ochhälsovård åt de fattigaste grupperna. I ett längre perspektiv skall våra insatser medverka förändring av de ekonomiska och sociala faktorer som håller tillbaka ensjälvgenererande ekonomisk utveckling. Problemen har inte bara en nationell utanäven en internationell dimension. andra rapport visar på risken för attvärldsekonomin hamnar i en ond cirkel av restriktiv ekonomisk politik,underutnyttjande av resurser, arbetslöshet och protektionism. För att motverkaen sådan utveckling måste den ekonomiska politiken i viktigare länder ges enmer tillväxtbefrämjande inriktning. Ett hot mot det internationella ekonomiska systemetsstabilitet utgör den skuldbörda som många länder dragit på sig under senare år.Om låntagar-länderna i tredje världen skall kunna betala igen sina lån, måstede också kunna sälja sina produkter till industriländerna. Men om i-ländernasmarknader inte förblir öppna för varor, förstärks den depressivaspiralen i världsekonomin. , särskilt de mindre utvecklade, har drabbats hårdastav råvaruprisernas dramatiska nedgång och stagnerande kapitalöverföringar. som behovet av biståndsfinansiering ökarstagnerar det statliga biståndet från de rika länderna. I högre grad änfidigare styrs det också till av kommersiellt och militärstrategisktintresse, vilket försatt de allra fattigaste länderna i en mycket svårekonomisk situation. hör till de givarländer som är ledande isträvandena efter en hög biståndsvolym. egen ekonomi befinner sigsamtidigt i grundläggande obalans, vars främsta uttryck är de senaste årensväxande budget- och bytesbalansunderskott. Det centrala målet för regeringensekonomiska politik är att vända denna utveckling. Endast en ekonomi i balansoch en stark industri kan skapa de resurser som krävs för en solidarisk politiksåväl här hemma som i relation till de behövande i . Trots det besvärliga statsfinansiella läget har regeringenhållit fast vid enprocentsmålet. Internationellt har vår höga biståndsvolymutgjort ett viktigt exempel för att förmå andra biståndsgivare att öka sinainsatser i tredje världen. Dessa utgångspunkter har varit vägledande i arbetetmed biståndsbudgeten. Det innebär att biståndsramen för /84 blir6740 milj. kr. Anslaget beräknas på av bruttonationalintäkten. Dessutom har200 miljoner av outnyttjade medel från /82 förts över tillbiståndsramen och därmed räknats in i enprocentsmålet för /84. Dettahar gjorts för att minska budgetbelastningen. Jag vill understryka att dettaklart redovisats i budgetpropositionen. Totalt har biståndsanslaget ökat med 450 milj. kr. Avdenna ökning kommer 50 milj. kr. att gå till internationella program, 120 milj.kr. till bistånd genom SIDA och 200 milj. kr. till u-krediter under den nyaanslagsposten Övriga u-landspolitiska insatser. De internationella biståndsprogrammen hardrabbats av en mycket allvarhg resurskris. Svårigheterna för FN;sutvecklingsprogram och Internationella utvecklingsfonden är kanske de mestallvarliga. De har centrala samordningsfunktioner och ger betydandespridningseffekter för både multi- och bilateralt bistånd. Om de stora länderna,främst , undandrar sig sitt finansieringsansvar för de internationellaorganisationerna är det svårt att se hur andra bidragsgivare skall kunna fylladet tomrum de lämnar efter sig. Mot den här bakgrunden måste vi verka för en effektivareoch mer krisanpassad struktur på hela det internationellafinansieringssystemet. Det svenska stödet till de internationellautvecklingsinstitutionerna bör fortsätta både som uttryck för vårsolidaritetspolitik och med tanke på vår trovärdighet i internationell politik.Då FN:s generalsekreterare gästade diskuterade vi naturligtvisFN-systemet, och vi var överens om att det på olika sätt måste stärkas och dessinternafionella anseende höjas. Detta gäller inte minst FN:s förhandlingsroll i dialogenmellan rika och fattiga länder. En ny anda av politisk vilja och realism måsteingjutas i förhandUngsprocessen. Det förutsätter bl. a. att nord-syd-dialogeninte i missriktad idealism ses som frikopplad från övriga utrikespolitiskarealiteter. För att nå konkreta resultat måste hänsyn tas till de intealltid förenliga mål som utgör grundvalarna för allt internationellt samarbete:stabilitet, jämlikhet, effektivitet och nationell självbestämmanderätt. I finns många konstruktivaförslag som syftar till att få i gång världsekonomin och hjälpa ,särskilt de mest utsatta. kommer att aktivt verka för att dessa förslagges en allvarlig prövning både vad gäller det sakliga innehållet och i fråga omförhandlingsprocessens utformning. i ger ett tillfälle föru- och i-länder att behandla de ömsesidiga ekonomiska relationerna i ettbredare perspektiv. För de fattigare är krisen så akut atthandlingsinriktade och konkreta åtgärder inte kan vänta. verkar därförför att konferensen skall inriktas på några sakfrågor inom huvudområdenaråvaror, internationell handel samt finansiella och monetära frågor. Många svenska programländer uppvisar imponerande framsteg,särskilt avseende utbildning och hälsovård. I har medverkattill utbildning av 25 000 lärare och till försörjning med rent dricksvatten förca 6 miljoner människor. I når hälsoprogrammet ut till ca 6miljoner av landets invånare. I stort har det svenska biståndet - trots att detbitvis varit problemfyllt - bidragit fill betydande produktionsökningar inomprogramländerna, till förbättrad hälsovård och näringsstandard, till bättresanitär Internationellt utveckhngssamarbete m. m. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. serviceoch till ökade möjligheter för utbildning. Det svenska biståndet har vidarebidragit till att de fattiga befolkningsgruppernas situation, bl. a. de fattigakvinnornas levnadsvillkor, givits ökat utrymme i de samladeutvecklingsansträngningarna. Den världsekonomiska krisen i kombination med ekonomiskafelgrepp i olika mottagarländer har emellertid fått konsekvenser förbiståndsinsatsernas resultat. Bilaterala biståndsgivare har börjat uppträdamed anspråk på att vara med och utforma mottagarnas övergripande ekonomiskapolitik. Liknande krav har även framskymtat i den svenska biståndsdebatten.Svårigheterna ligger i att försäkra de svenska skattebetalarna om att derasbidrag används effekfivt utan att vi inkräktar på våra mottagarländerssuveränitet. De villkor vi ställer måste vara realistiska ochkonstruktiva och grundade på en djupgående insikt om förutsättningarna för ettlyckat samarbete. Av avgörande betydelse härvidlag är de utvärderingar avhittillsvarande projekt och samarbetsformer som bedrivs av SIDA och UD:sbiståndsinspektör. För att i framfiden få till stånd en mer systematisk ochsamlad utvärderingsverksamhet har jag därför tagit initiafiv till en ökadsamordning och förstärkning av SIDA:s och UD:s resurser på detta område. Från många länder som är mottagare av svenskt bistånd harinte bara önskemål om en fördjupad och mera aktiv dialog om självabiståndssamarbetet växt fram. Det har även gällt en breddning avutvecklingssamarbetet till andra områden, inte minst det kommersiella. De senaste årens ekonomiska utveckling har förstärktkraven från sida på ökade bilaterala inslag i handelsutbytet i formav finansieringsåtaganden och byteshandel. F. n. finns samarbetsavtal med ett antal u-länder.Regeringen vill gå vidare i detta arbete. Inom pågårdärför en utvärdering av de hittillsvarande åtgärderna och avtalen. Vi kommersenare att lämna förslag till hur dessa frågor bör hanteras inomregeringskansliet. Det gäller även en samordning av redan existerande medel ochorgan. Särskilt viktigt är att utveckla det nuvarande systemet föru-krediter. Denna form av projektfinansiering ökar kapitalflödet särskilt tillu-länder som på grund av sina betalningssvårigheter inte kan låna på deninternationella kapitalmarknaden. Det är en effektivare väg än gåvobiståndetnär det gäller att öka det totala återflödet utan att åsidosätta debiståndspolitiska målen. Det beräknas att u-krediterna genererar upphandling iSverige till ett värde av ungefär de biståndsbelopp som ges. Heltsäkra uppskattningar är svåra att göra. Det skall också framhållas att det intei varje enskilt fall går att upprätthålla några klara gränslinjer mellanbistånd och handel. Konflikter har förekommit. Men de hittillsvarandeerfarenheterna av systemet både för och för är goda.Anslaget för u-krediter i årets budget föreslås öka från 300 milj. kr. U-krediternas framtid utreds f. n. Som ett resultat avutredningen hoppas vi kunna nå fram till en klarare målinriktning avkreditgivningen och en smidigare form förbeslutsfattande. Detsamlade grepp som regeringen nu tar på handels- och biståndsfrågor utgår frånde riktlinjer som den socialdemokratiska partikongressen lade fast 1981. Desyftar till att skapa instrument för att förstärka samarbetet med olikau-länder på områden där gemensamma intressen föreligger - kontakter som är avbetydelse för båda parters ekonomiska utveckling, nationella oberoende ochsjälvständighet. Även det största anslaget i biståndsbudgeten. Bilateraltutvecklingssamarbete genom SIDA, präglas av regeringens ambitioner om ökadsamordning. Vivill lägga större vikt vid landprogrammen i förhållande till de ämnesinriktadedelposterna. Syftet är att åstadkomma att största möjliga del av det bilateralagåvobiståndet ingår i landramarna och därigenom blir föremål för en samladbedömning och prioritering tillsammans med programländerna. Men jag villunderstryka att detta inte betyder minskat stöd till markvårds- ochenergiprojekt. Inte heller betyder det minskade insatser för humanitärt stödtill flyktingar eller vid katastrofer. Tvärtom kommer t. ex. miljövårdsinsatseri form av skogsplantering och markvård att öka kraftigt . Mendet sker inom ramen för samordnade program för landsbygdsutveckling i våraprogramländer med syfte att inte bara värna om miljön utan också att höjalandsbygdsbefolkningens inkomster och levnadsnivå. Knappttvå tredjedelar av befolkning lever på landsbygden. Det är därsvenskt bistånd måste ha sin tyngdpunkt. Så har det varit alltsedan svenskamissionärer reste ut till tredje världen under . Det är ytterst pådessa erfarenheter som det svenska biståndet växt fram. När andra världskrigetvar över började också fackföreningsrörelsen, kooperationen och olikaungdomsrörelser att engagera sig för förhållandena i tredje världen. Det varfolkrörelserna som gick i spetsen för den opinion som drev fram proposition nr100 , som är grunden för vår svenska biståndspolitik. Anslagentill enskilda organisationers utvecklingsprojekt har ökat i takt med deraskapacitet att genomföra projekt. Så kommer att ske också under det kommandebudgetåret. Trotsekonomiska svårigheter är svenska folkets biståndsvilja lika stark somtidigare. Detta är i hög grad de frivilliga organisationernas förtjänst. Detär biståndets breda förankring i vårt samhälle som gör att vi kan föra engenerös biståndspolitik som betraktas med respekt i vår omvärld. Det ärregeringens avsikt att fortsätta den polifiken. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. 3 (): En av vår tids allra största internationella uppgifter är att få tillstånd en ekonomisk utveckling i de underutvecklade delarna av världen, såatt svält och fattigdom kan utrotas. Ävenom det internationella biståndsflödet har stor betydelse för att stödjau-ländernas utvecklingsansträngningär, är den viktigaste faktorn föru-ländernas utveckling deras egna interna strukturer och den utvecklingsstra- Internationellt utvecklingssamarbete m. m. De länder som har byggt sin utvecklingsstrategi på marknadsekonomi ochpå ett privat, decentraliserat ägande har lyckats långt bättre än de länder somsatsat på olika typer av statsdirigerade strategier, ofta med socialistiskaförtecken. Likaså har de länder som varit öppna för kontakter med de utveckladeländerna och som har accepterat handel och impulser utifrån lyckats långtbättre än de länder som försökt avskärma sig från omvärlden. Det är därför viktigt att stimulera en utvecklingsstrategii som bygger på dessa principer. Det är också viktigt, för att intesäga livsnödvändigt, att vi i den utvecklade världen öppnar våra marknader förprodukter från och inte inför några diskriminerande begränsningar.Handelskontakterna är på många sätt vårt mest löftesrika utvecklingssamarbetemed . u-landsdebatt äger rum mot bakgrund av storaekonomiska svårigheter i såväl u- som i-land. Arbetslöshet, budgetunderskottoch växande utlandsskulder är problem som många av jordens länder brottas med,oavsett utvecklingsnivå. Det ömsesidiga beroendet mellan i- och u-land framträderstarkt mot bakgrund av de ekonomiska svårigheterna. Konjunkturnedgången i industriländernahar försämrat möjligheter att få avsättning för sina produkter påi-ländernas marknader. Sjunkande exportinkomster i minskar derasköpkraft gentemot i-ländernas varor. Ett hopp i detta sammanhang är denbegynnande konjunkturuppgång som gör sig gällande. I den kamp/ör utveckling och mor fattigdom och nöd somutvecklingsarbetet innebär kan många framgångar skönjas. Tillgången på hälso-och sjukvård har förbättrats. Utbildningssystemen har byggts ut och analfabetismenbekämpats. Tillgången på rent vatten och annan infrastruktur har ökat. Tilldessa framsteg har också svensk utvecklingshjälp bidragit. Vissa länder, särskilt i och , hardärutöver kunnat notera betydande ekonomiska ochsociala framsteg. Tyvärr gäller detta i betydligt mindre utsträckning ,söder om . Med beklagande måste konstateras att utvecklingen i enmajoritet av programländerna för svenskt bistånd inger allvarlig oro. I fleraav våra samarbetsländer har ekonomin präglats av stagnation ochkräftgång. Särskilt allvarligt är att jordbruksproduktionen, där en majoritetav befolkningen finner sin utkomst, har fallit tillbaka. Detgår inte att skylladessa problem på enbart yttre orsaker som stigande oljepriser och torka, rotentill det onda finns också att söka i en felaktig utvecklingspolitik, där enkollektivisering av småjordbruket sätts i centrum enligt socialisfisk modell. Bilden i flera av våra programländer är sådan att trotsmassiva hjälpinsatser från och andra länder har den förväntadeproduktions-fillväxten uteblivit. Litet tillspetsat skulle kunna hävdas attbiståndet medgett tillväxten av en inhemsk byråkrati som annars inte skulle hakunnat komma till ståndsamt att det i alltför hög grad gått in i stora kapitalintensiva projekt sominte ger förväntad avkastning. Vid sidan av den negativa ekonomiska och sociala utveckhngsom finns att notera i flera av våra programländer möter svensk u-hjälp ocksåproblem i så måtto att säkerhetsläget i vissa mottagarländer försvårarbiståndsinsatser på landsbygden. Exempel på detta är Mo5ambique och . Jag menar att det är hög tid att med allvardiskutera effekfiviteten i den svenska hjälpen till utvecklingsländerna. Detfår inte vara så, att kännedomen om nöden och fattigdomen hos en stor del avjordens befolkning, som så kontrasterar mot vårt eget välstånd, tabubeläggervarje diskussion om biståndets innehåll. Det får inte vara så, att det svenskabiståndet används för att köpa våra egna samveten fria som det inteblir till nytta för dem som det är avsett att hjälpa: de fattiga människorna iutvecklingsländerna. Solidariteten med de fattiga måste sträcka sig längre änfill anslag och utbetalning, den måste sträcka sig så långt som fill att tillseatt våra insatser gör nytta: De stora reservationerna på biståndsanslaget, den storaandelen importstöd inom landramarna, som egentligen innebär att vi skickar encheck i konvertibel valuta till landet i fråga, samt de många misslyckade projektenvid sidan av de lyckade - allt detta sammantaget vittnar om att vi i vårtbiståndssamarbete möter utomordentliga svårigheter att omvandla de av beviljade anslagen till goda och nyttiga utvecklingsprojekt. Låt oss då erkänna det, låt oss diskutera det och låt ossförsöka göra något åt det, i samarbete med länderna själva. I den moderata u-landsmotionen till årets riksdag läggervi fram en lång rad förslag om hur den svenska u-hjälpen skall bli effektivare.Vi vill ha ett flexiblare bistånd, där knytningen till vissa programländerminskas. Vi menar att det bör vara möjligt att samarbeta med en vidare krets avu-länder. Vi vill att den svenska kunskaps- och resursbasen utnyttjas bättre ibiståndssamarbetet och att en ökad andel av svenska biståndsanslag slussas viade enskilda organisationerna, som i allmänhet har bättre förutsättningar änSIDA att nå de fattiga och utsatta grupperna. Vi beklagar regeringensfasfiåsning vid landprogrammeringen som princip och nedskärningen av de vikfigaanslagen fill miljö, markvård och energi. Vi vill att det svenska näringslivet engageras mera ibiståndssamarbetet. är ett högt utvecklat industriland med ettnäringsliv som besitter hög teknologisk och administrativ kompetens. Detta fill vara i utvecklingssamarbetet. har själva framställtönskemål om ett utvidgat samarbete med svenskt näringsliv. I deras egnautvecklingsplaner ingår industrialisering som en viktig del. somu-ländernas önskemål om industrialisering öppnar möjligheter för svenskindustri fill investeringar och export av kunskaper, varor och tjänster, kommerden framväxande u-landsindustrin att utsätta delar av vår egen industri förkonkurrens. Men nya konkurrenter är också nya kunder. leder den ekonomiskaoch industriella utvecklingen i u-världen till fördelar för alla. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. 3 protokoll 1982/83:136-138 Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Det bör vara möjligt att i vissa fall överlåta helabiståndsprojekt på företag som sedan får svara för genomförandet av projektet.Intresse för sådana insatser torde finnas inom näringslivet. Man uppnår därigenom inte bara fördelen av att kunna ökaåterflödet utan höjer dessutom sannolikt kvaliteten i biståndet i och med attexpertis på det aktuella området kan medverka i projektet. Ett annat sätt att öka återflödet är att minska på detobundna importstöd som utgår till biståndsmottagarna. Det obundnaimportstödet medför att svenska pengar får bekosta inköp från andraindustriländer med en betydligt mindre generös inställning i sinbiståndsgivning. Detta måste i nuvarande ekonomiska läge i betraktassom en orimlig ordning. Importstödet bör i huvudsak omfatta endast stöd tillupphandling från . Vi betonar i motionen och i vårareservationer till utrikesutskottets betänkande vikten av en demokratisksamhällsutveckling och hänsyn till mänskliga fri- och rättigheter. Allutveckling, social och ekonomisk, måste bygga på en frigörelse av mänskligaresurser. En sådan sker sällan under tvång. ekonomiska och sociala historia under1970-talet ger belägg för tesen att det har gått bäst för de länder som valtmarknadsekonomin och de länder där diktaturen och enpartistaten inte lägger enhelt förlamande hand över samhällslivet. Sämst har det gått för de länder därterror praktiseras eller där krig råder. "Alla demokratier har en skyldighet att främja devärden deras eget styrelseskick bygger på. Denna hållning är oförenlig med stödtill regimer som är motståndare till eller likgiltiga inför mänskligarättigheter och social utveckling." Så hette det i den borgerliga regeringens utrikespolitiskadeklaration . Det är en bra deklaration, men den följs icke i svenskbiståndspolitik. Det mest flagranta brottet mot den här principen utgör detsvenska biståndet till . Jag tvekar inte att kalla det svenska biståndettill för en skandal. Det är en skandal därför att det fortsätter trotsVietnams invasion i och brotten mot de mänskliga rättigheterna iVietnam, som tagit sig uttryck i flyktingströmmen från landet, hård censur,fångläger m, m. De aktuella händelserna vid gränsen till , därvietnamesiska styrkor anfallit motståndsrörelser och flyktingläger, tyderknappast på ett förändrat sinnelag hos de vietnamesiska ockupanterna. Trotsdetta har regeringen föreslagit en höjd landram till nästa budgetår,uppgående till inte mindre än 365 milj. kr. Tillsammans med ingåendereservationer kommer långt att stå till Vietnamsförfogande /84. Det svenska biståndet till är en skandalockså därför att dess nytta för det vietnamesiska folket starkt kanifrågasättas. T. o. m. 1982/83 beräknas ha utbetalats tillVietnam, varav de mest synliga resultaten är två sjukhus och det så mångomtaladeBai . Sjukhusen har fått en så avancerad utformning att de svårligen kanhållas i gång av vietnameserna. Sjukhusen kostar fyra gånger så mycket i drift som andravietnamesiska sjukhus av motsvarande storlek. Bai är invigt, men problemen runt projektet ärfortfarande enorma. SIDA beräknar att Bai måste hållas i gång med svensktdriftstöd under tiotals år. Ett präktigt förlustföretag således. Svenskt bistånd är en gåva till mottagarlandet. Det fårinte utformas på så sätt att det uppstår något slags evig skyldighet förSverige att fortsätta biståndet trots utvecklingen i mottagarlandet. Detta senare påpekande kan tyckas som en självklarhet, menden socialdemokratiska biståndspolitiken bär spår av ett slags självpåtagenevighetsförpliktelse gentemot vissa favoriserade mottagarländer. Direktklandervärd blir denna inställning när den leder till en oförmåga att omprövaoch avbryta biståndet i samband med grava kränkningar av mänskliga rättighetereller kränkningar av andra länders oberoende. Det är väl inte så att medansocialdemokrater gärna kritiserar övergrepp i andra så grips man avtunghäfta när det gäller brott mot mänskliga fri- och rätfigheter i de ländersom tillhör vår programlandskrets? I så fall har vår u-hjälp i sanning letttill ett underligt omvänt beroendeförhållande, som inte främjar demokratins ochfrihetens utbredning på jorden. Skall vår biståndspolitik främja ekonomisk och socialutveckling och demokratiska värden, så får vår u-hjälp inte förvandlas till ettPR-instrument med vars hjälp vi håller oss väl med vissa regimer. Det är viktigt att vi inte mäter med olika mått i vårutrikespolitik. För att med trovärdighet och tyngd kunna kritisera ochmotarbeta apartheidpolitiken i så måste vi också ta avstånd frånterrorn mot civilbefolkningen i . När vi uttalar vår oro införutvecklingen i så måste kraven på ett upphörande av utländskinblandning gälla alla berörda. Regeringen i måste också ha fulltklart för sig att svenskt bistånd syftar till en demokratisksamhällsutveckling. Tyvärr är det så att utvecklingen för mänskliga fri- ochrättigheter i världen är allt annat än ljus.