prot · G60998 · 1982-12-31 00:00:00 — Jag drar en tystnadens slöja över alla de förlöpningarsom gjorts av både den ena och andra socialdemokratiska debattören i tidigareIDB-debatter. Så har vi regeringens beslut att bevilja SKFlicens för vissa investeringar i . Dessa licensprövningar - har detvisat sig - utgör ingen heroisk verksamhet. Andra länder har inte följtSveriges exempel att lagsfifta mot investeringar i . Därigenom hardenna svenska lagstiftning blivit ett slag i tomma luften. Andra länder harkanske resonerat som t. ex. Internationella och sagtsig att utländska investeringar är ett sätt att påverka - i detta fall - det sydafrikanskasystemet till det bättre. Kanske åtminstone de neutrala länderna också ansettdet viktigt att minska risken för internationella påtryckningar genom attaldrig ge sig in i bojkottåtaganden, som inte är beslutade i FN. Det är egentligen synd att denhandelspolitiska debatten i så oerhört hög grad kommer i skymundan av deutrikespolitiska diskussionerna. Jag anser faktiskt att de handelspolitiskafrågorna i nuvarande läge är väl så betydelsefulla för som alla despörsmål som har dominerat dagens debatt. Jag tycker därför att man på nyttskall ta det initiativ som den förutvarande handelsministern togförra året och skilja de två debatterna åt. Det finns ändå ett nära samband mellan handelspolitik ochutrikespolitik. Det är ofrånkomligen så, eftersom ekonomiska frågor har så storbetydelse för relationerna länderna emellan. I dettaarbete har strävandena ute i , som de kommit fill uttryck i EG ochEFTA, stor betydelse. De har medfört en ekonomisk blomstring och ett närmarepolitiskt samförstånd. Jag uppskattar uttalanden om EFTA ochhar alltid själv försökt framhålla det något ringaktade EFTA:s betydelse. Det är vidare bra att redan tre företrädare för regeringenhar besökt EG i . Men när skulle ge sig i väg dit förklaradehan att de borgerliga regeringarna hade vanvårdat våra förbindelser med EG. Detuppfattar jag som ett typiskt Palmeuttalande av sedvanhgt förtjusande slag. Jagvill påminna om att de borgerliga regeringarna vinnlagt sig om godaförbindelser med EG. Under de här sex åren har det varit ett livligtbesöksutbyte på ministernivå. Detta står f. ö. i bjärt kontrast till dennonchalans som socialdemokraterna visade gentemot EG, sedan välfrihandelsavtalet undertecknats. För ett förtroendefullt ekonomiskt samarbete, som minskarde politiska spänningarna mellan länder, behövs regler. Den regel som har kunnat vinna allmänförståelse och som är nedlagd i är att man skall acceptera en frikonkurrens, där effektiviteten skall vara utslagsgivande. Det kan varasmärtsamt att se någon industriverksamhet utkonkurrerad, men det kan godtas närman vet att man har egna möjligheter i sin tur att på andra marknader och medandra produkter vinna desto större framgångar. Det är den internationellahandelns grundprincip. Men det är oacceptabelt att bli utkonkurrerad, om det skerinte därför att den andra är skickligare utan därför att hans regering beviljathonom subventioner eller förmåner som snedvrider konkurrensförutsättningarna.De priser som kommer till uttryck på marknaderna måste återspegla konkurrenskraftoch effekfivitet och inte subventionsbeslut som regeringar fattade i förrgår.Gör de det, leder inte handeln längre till en effektiv arbetsfördelning, ochkonkurrensen blir oförutsebar och godtycklig och därför oacceptabel. Det är viktigt att förstå betydelsen av dessa spelregleroch marknadsekonomins fördelar att kunna ge dessa spelregler. Det har blivitalltför mycket av administrativ prisbildning i stället för fria marknader, ochdärför har det också blivit många kontroverser. En tilltagande subventioneringoch protektionism skadar inte bara ekonomiska intressen utan också detinternationella politiska klimatet. Ett handelskrig är inte bara ett handelskrig,utan ett slagsmål på det ekonomiska området som övergår i det politiska. Närett land försöker skydda sig självt sker det på andras bekostnad. Bitterhet ochmotsättningar frodas i ett sådant läge. Vi kan se många exempel på det om vistuderar de motsättningar som finns i vad det gäller handeln med sådant somjordbruksprodukter, fartyg, flygmaskiner, stål, teko och en del annat. Frihandel, liksom välgörenhet, börjar faktiskt hemma.Detta förklarar varför handeln mellan planekonomier i öst aldrig kunnatutvecklas. Det förklarar också varför vi inte kan acceptera en helt fri handelmed östländer. Inom OECD-kretsen gäller det därför också att se till att viinte får alltmer av snedvridningarav marknader som gör att vårt eget handelssystem börjar fungera allt sämre. Det är bra om den socialdemokratiska regeringen ärmedveten om marknadsekonomins fördelar att ge spelregler som kan fungera, fördå kan man också minska riskerna för olika kontroverser. Fredsarbetet är tillsist inte så mycket att demonstrera, bära plakat och signera upprop som atttålmodigt arbeta på att undanröja konflikter. Det gäller att se den andrapartens intressen och sina egna långsiktiga intressen för att inte förfallatill den opportunism och kortsiktighet som är handelshindrens och de internafionellaekonomiska motsättningarnas motor. 39KARIN SÖDER (c): Mitt anförande blir kanske litet udda i justdet här sammanhanget, eftersom det inte i huvudsak rör handelspolitik utan fastmer det nordiska samarbetet. Jag tänker dock inleda med en global utblick. Drömmen om en värld av fred och samarbete, där varjemänniska är tillförsäkrad ett liv fritt från nöd och förtryck, är ännu långtifrån verklighet. Våldet härskar på många håll med obruten makt. Vi har reagerat och skall reagera mot övergrepp av detslag som det är fråga om i , i , i och i Guatemala-föratt ta några exempel på områden där mänskliga fri- och rättigheter trampasunder fötterna. Kapprustningen i världen går vidare. Det är djupt oroande.Vi måste intensivt kämpa vidare med arbetet för nedrustning och för demänskliga rättigheterna trots de motgångar vi upplever. Vi kan aldrig dra ettstreck över det som hänt i , eller . Vi fåraldrig bara resignerat konstatera att kärnvapnen blir allt fler och alltmerutstuderade i förintelsens tjänst. Vi måste finna vägar för att kunna gå vidarei arbetet för fred och frihet i det internationella umgänget. har somett litet neutralt land en mycket viktig roll att spela. Runt om i världen kan vi finna konflikthärdar och öppnakrig. Inte sällan är dessa oroshärdar belägna' i de allra fattigaste länderna.Ett studium av de militära konflikterna som härjade , och som imånga fall alltjämt pågår, visar att få regioner skonats. Vapnens makt talarockså i många länder för att hålla den egna befolkningen i schack eller somförtäckt eller öppet hot gentemot grannländerna. Bakom många lokala konflikterkan man se stormakternas intresse och agerande. Det ställs därför särskilda krav på stormakterna när detgäller att vidta åtgärder för att värna om världsfreden. Stormakternasförhållande till varandra har avgörande betydelse för det internationellaläget. Stormakternas betydande inflytande på nedrustningsarbetet frånkännerdock inte de mindre staterna deras ansvar. Alla stater har anledning ochskyldighet att söka bidra till en ökad avspänning och söka lösningar på dekonflikter som finns i olika delar av världen, inte minst en stat som Sverigemed sin alliansfria och obundna ställning. lever, herr talman, bara en del av världensbefolkning under trygga materiella villkor. Allt fler drabbas av svält ochmisär. jordensbefolkning är brödet för dagen fortfarande det allt överskuggande problemet. Denna nöd är verklighetens bild, även om det för oss i vårdel av världen kan vara svårt att inse detta till fullo. När vi betraktar våromvärld är bilden en helt annan. är en lugn och välmående del avvärlden, allt tal om kriser till trots. De nordiska ländernas inbördes förhållande präglas avsamförstånd och samarbete. Den nordiska balansen har utvecklats så att den lettfram till en säkerhetspolifisk lösning som inger respekt i omvärlden. Det görden därför att de nordiska länderna kan leva i ett öppet samarbete, trots attvarje land var för sig utformar sin egen utrikespolitik. Allt detta ger enstabilitet som är få andra delar av världen förunnad. Det borde vara ensjälvklarhet att vi och andra länder i vår relativt trygga situationmobiliserar mänskliga och materiella resurser för att säkra mänsklig överlevnad,hindra nöd och utjämna klyftorna mellan rika och fattiga. är en utomordenlig manifestation av dettanordiska samarbete. Den alltmer konkreta samarbetsdebatten är glädjande. Den ärett bevis på styrkan i de demokratiska ideal som de nordiska länderna bekännersig fill. Tillsammans måste vi värja oss för de hot mot dessa ideal som kommerfrån vår omvärld. Men vi måste ständigt arbeta vidare för att bevara ochutveckla demokratin i vårt eget land och i . I och i har vi ett ansvar föratt finna former att också gemensamt utveckla projekt till stöd för denmajoritet i världen som lever i fattigdom - och det är en växande andel avvärldens befolkning. Vid Rådsmötet i diskuterades behovet av ens. k. Marshallplan för - ett krav som fördes fram från bl. Självfallet är det av oerhört stort värde om kanstå enad också i frågor som gäller nedrustning och kampen mot kärnvapen. Det är dock enligt min mening uteslutet att i dettaavseende "minsta gemensamma nämnaren" skulle få avgöra Sverigesposition - den svenska positionen skall utformas offensivt och självständigtnär det gäller nedrustningsfrågorna. För att återvända till det konkreta nordiska samarbetet såhar man kunnat konstatera att industripolitiken och sysselsättningspolitikenhar kommit i förgrunden för arbetet i under de senaste åren.Detta har sin naturliga förklaring. Rådets arbete har kommit in i ett skede medstarka krav på konkretisering och resultat. Detta accentueras bl. a. av denstigande arbetslösheten. Näringslivets utveckling med ökad internationalisering ochmed utnyttjande av alltmer komplicerad och kapitalkrävande teknik skapar behovav samverkan över nationsgränserna. Denna internationalisering skapar också nyaföretagsbilder - även nordiska företag blir alltmer multinationella - men detskapar också behov av andra former av samverkan. Dessa förhållanden präglade i hög grad årets session i . De tre stora partigrupperingarna hade lagt fram var sittförslag inom områdetför ekonomi och sysselsättning, som självfallet också - för att anknyta tillden del av den utrikespolitiska debatten som vi är inne i just nu -harbetydelse för handeln, inte bara mellan de nordiska länderna utan handeln idess helhet. Utifrån dessa tre förslag lyckades man, trots ideologisktolika utgångspunkter, ena sig kring konkreta punkter i ett krav på enhandlingsplan från ministerrådets sida. Den stora oron för en stigandearbetslöshet, som låg till grund för förslagen och kravet på en handlingsplan,uttrycktes på detta sätt: Arbete innebär för den enskilde en källa fillekonomisk försörjning, identitet, oberoende, solidaritet och meningsfullhet.Arbetsvillkoren bestämmer många andra fundamentala villkor om hälsa,möjligheter till politiskt och fackligt arbete, fritidsmöjligheter,arbetskamrater, arbetsresor och rekreation. Arbetslöshetens följder är komplexa, och det är för allamänniskor svårt att fylla det tomrum som arbetslösheten skapar i en människastillvaro. Rådet betonade därutöver också att ungdomsarbetslöshetenär farligast. Den har blivit ett av och f. ö. hela västvärldensallvarligaste sociala problem. En av rådets slutledningar är att en politik för full sysselsättningär en av de största, ja, kanske den största utmaningen . Vi som tillhör delegafion ser detnaturligtvis som oerhört betydelsefullt att i Ministerrådetföljer upp rådets beslut. Jag tyckte därför att det var angeläget att ta dettatillfälle i akt att också inför riksdag relatera några av deviktigaste besluten som fattades av rådet. Det som står först på denna lista är kravet pä samarbete iinternationella ekonomiska fora som , och . Det är frågor somhandelsministern här har fört fram och där jag utgår från att han kommer att hasamråd med de nordiska kollegorna inför viktiga beslut inom dessainternationella organ, i enlighet med de krav som har ställts. Andra frågor somtogs upp var ny tillväxt i världsekonomin och en gemensam strategi förbekämpande av arbetslösheten. Man skulle också verka för en mer expansivpolitik inom de viktigaste industriländerna, de som har stor tyngd när detgäller världsekonomin. Det underströks också att länder som har god kontroll överinflation och betalningsbalans måste ta sitt ansvar för att öka den ekonomiskaaktiviteten. Jag vill här gärna tillägga att de krav som Rådet nu har ställtsig bakom framfördes vid sessionen i av dåvarande statsministernThorbjörn . Det är intressant att kunna konstatera att vi nu kommitfram till ett enhälligt beslut om detta. Det betonades vidare att den fria handeln mellan ländernamåste försvaras. Detta innebär att vi bör arbeta för en fortsatt avveckling avhandelshinder och en fortsatt kamp mot protektionism, som i ekonomiskt svåratider kan breda ut sig både här och var i världen. Huvudmålet för den ekonomiska politiken i - ekonomisk utvecklingoch full sysselsättning - skall stå i centrum för det nordiska Nr 98samarbetet i framfiden. Det är också viktigt att arbetet med somhemmamarknad kraftfullt förs vidare. Det är viktigt att få en harmonisering avlagar och förordningar. Jag vill där understryka kravet på att underlättaaktiehandeln mellan de nordiska länderna. Detta är en del av de projekt sompågått fillbaka. Samordningen av de nordiska exportinsatserna måste vidareföljas upp. Man bör också klarlägga förutsättningar och former för ett utvidgatsamarbete på bl. a. energi- och industriområdet. ingår bland dessa punkter att stat och kommunerbör stimulera till framtidsinriktade industriprojekt. Detta är väsentligt att understryka i en handelspolitiskdebatt, därför att handeln mellan de nordiska länderna utgör en mycket storandel av handeln som bedrivs ifrån t. ex. svensk sida. Jag vill också peka på de projekt som vi glädjande nog harkunnat komma i gång med genom införandet av projektexportfonden, som tillkomunder delvis stor vånda, men som redan har visat sig vara ett attraktivtalternativ när det gäller att kunna föra ut nordiskt kunnande i samarbetemellan företagare i de olika nordiska länderna till statshandelsländer och tillutvecklingsländer. Vidare vill jag peka på att det är väsentligt att vi fårett bättre valutasamarbete mellan de nordiska länderna. Jag har i ekonomiska utskott diskuterat om onödiga konkurrensdevalveringar, somskall undanröjas genom bättre och närmre samarbete mellan länderna. Jag skulle också vilja ta upp en merframtidsinriktad fråga. Vi som har det politiska ansvaret i de nordiskaländerna måste försöka finna former för att ge det unga släktetframtidstro. Vi måste gripa oss an problemen och försöka att formaframtidsfrågorna i positiva termer. De dåvarande nordiska statsministrarna samlades iReykjavik och tog initiativ till ett nordiskt forskningsråd.Jag minns väl de diskussioner som förekom där. Man framhöll framtidsfrågornasom viktiga föremål för en samnordisk forskning. finns forskningsrådet, ochdär bör man kunna forska kring alternativa utvecklingsmöjligheter i . Vi är några centerpartister som i en motion till åretsriksdag har fört fram skäl för sådana här framtidsinriktade studier. Jag fördefram samma synpunkter vid , och jag vill gärna återge något avdet jag sade där: Den teknologiska utvecklingen och de åtföljandeförändringarna i människornas livsmiljö sker i en ständigt accelererande takt.Små länder med öppna ekonomier, som och de övriga nordiska länderna, äri stor utsträckning hänvisade till en roll som släpvagnar i det tåg som styrsav västvärldens dominerande ekonomier. Den djupa integrationen med världsekonominbegränsar inte bara vår handlingsfrihet när det gäller att föra en självständigekonomisk politik, utan den påverkar också våra möjligheter att själva styrasamhällsutvecklingen över huvud taget. Om människornas önskemål om samhällsutvecklingenöverensstämmer med västekonomilokomotivets färdriktning är allt gott och väl.Allt fler är dock tveksamma till om vi kan fortsätta som hitfills. Den ökandesociala ohälsan och framväxten av s. k. alternativrörelser i de nordiskaländerna är två uttryck för reaktioner mot den nuvarande samhällsutvecklingen.Många upplever fundamentala brister i livskvahteten. Det står klart att mångaav problemen inte kan lösas enbart med de resurser som en ny våg med ekonomisktillväxt skulle kunna skapa. Tvärtom innebär tillväxtkraven många nya problem,bl. a. i form av ett ökat tryck på miljön och på de ekologiska systemen. Vi saknar dock kunskap om realistiska alternativ till dennuvarande ekonomiska spårbundna samhällsutvecklingen. Därför behöver vi enseriös och omfattande tvärvetenskaplig forskning och studieverksamhet för attskapa underlag för en politisk debatt om olika möjliga framtidsscenarier. Varje nordiskt land är sannolikt för litet för att ensamtkunna öka sin handlingsfrihet i förhållande till världsekonomin. Därför börstudier om alternativa utvecklingsmöjligheter av framtidssamhället bedrivasutifrån samnordiskt perspektiv. Det finns mycket i vår historiska tradition som gör att vitillsammans skall kunna utveckla studiet på de här områdena. Jag menar inte attvi skall skapa ett isolerat . I själva verket vill jag att studiernaskall innefatta ett fortsatt akfivt internationellt samarbete. Jag tror att ettsådant samarbete på forskningens område skulle komma att bli mycketstimulerande. Mycket har uppnåtts på det nordiskasamarbetets område, men mycket återstår att göra. Det antogs 34rekommendationer i . Det åvilar nu regeringarna att följa upp dem ochomsätta dem i praktisk handling. Det nordiska samarbetet är en dyrbar klenodoch en stor fillgång för folken i våra resp. länder; därför är ansvaret stortatt också använda detta samarbete och utveckla det till folkens bästa. 40BJÖRN (); Låt mig börja med att konstatera att vi i århar en samlad utrikes- och handelspolitisk debatt och alltså i motsats tillföregående år inte har någon fristående handelspolitisk debatt. Jag hoppas attdet inte är ett uttryck för att den nya socialdemokratiska rnajoritetennegligerar de handelspolitiska frågorna. Om man tittar ut över kammaren och ser vilken situationsom råder här just , är det svårt att undgå att dra slutsatsen att den häruppläggningen av debatten leder till att de handelspolitiska frågorna kommer iskymundan, i varje fall i debatten. Utrikeshandelsfrågornas stora betydelse för vårt land ärobestridlig, och vilken ekonomisk politisk strategi man än förordar är detuppenbart att en viktig faktor i en sådan strategi är en ökning avexportvolymen. Handelsbalansen utvecklades under huvuddelen av positivt.Under det årets sex första månader redovisades ett överskott i utrikeshandeln,, vilket var en förbättring jämfört med både 1980 och1981. Undertredje och fjärde kvartalen visade utrikeshandeln däremot ett underskott, ochframför allt på grund av det stora underskottet i utrikeshandelsbalansen underfjärde kvartalet blev det samlade resultatet ett underskott iutrikeshandeln på . Det är uppenbart att denna negativa förändring avutrikeshandeln under senare delen av hade ett samband med den avsocialdemokraterna genomförda stora devalveringen. Devalveringen ledde på kortsikt till en ökning av importpriserna och till lägre exportintäkter utan attnågon egentlig volymökning kunde redovisas i fråga om exporten. Dennaförsämring av terms of trade fick alltså till resultat att utrikeshandeln underföregående år kom att redovisa ett relativt stort underskott. med denna förändring av handelsbalansen skeddeen drastisk försämring av det kassamässigå utfallet i statsbudgeten. -räknat på en tolvmånadersperiod - på ett budgetunderskott på bortåt 90miljarder kronor, medan det kassamässiga utfallet var ettunderskott på ca . Här har alltså en betydande försämring avde ekonomiska förutsättningarna ägt rum. Den senast tillgängliga månadssiffran för utrikeshandeln -för - visade ett mindre överskott, men det var fortfarande ennågot lägre siffra än . Men, herr talman, handelsbalansen kommer utan tvivel attförbättras . Det sammanhänger framför allt med de minskadekostnaderna för oljeimporten. Redan under föregående år skedde en minskning avråoljeimporten, och den totala oljenotan sjönk med någon miljard. De sjunkandeoljepriserna på världsmarknaden bör nu kunna bidra till en förbättring av densvenska handelsbalansen i storleksordningen . Depågående energibesparingsåtgärderna inom landet kan också ge ett fortsattpositivt bidrag till handelsbalansen i form av en lägre importvolym på olja. Det är alldeles uppenbart att är ett av de ländersom i särskilt hög grad kommer att profitera på de sjunkande oljepriserna -även om man skulle förutse en minskad efterfrågan på svenska industriprodukterfrån de oljeproducerande länderna. Dessa länders totala andel av den svenskaexporten är ju alltjämt mycket liten, låt vara att de utgjort de exportmarknadersom expanderat mest . Länder som , , Nigeriaoch kommer emellertid säkerligen också att förblibetydelsefulla marknader för den svenska exportindustrin. Som ett led i utvecklingen av relationerna mellan Sverigeoch EG ägde det första s. k. högnivåmötet mellan och EGrum. Ett nytt sådant högnivåmöte ägde rum , och statsministernoch utrikeshandelsministern besökte för en månad sedan EG för diskussioner påtoppnivå. Denna typ av kontakter är av största betydelse för , inte baramed tanke på att EG är den i särsklass största marknaden för svenska produkter,utan också därför att därigenom har möjligheter att få sina synpunkterpå den internationella handeln kanaliserade via EG. Det finns, som jag ser det, en risk med de särskilda"toppmöten" på handelns område som blivit vanligare ochdär förutom EG och , och ibland deltagit. Risken ligger i attdessa "toppmöten" kommer att ersätta de reguljära internationellaorganisationerna på handelns område. De reella diskussionerna när det gällerden internationella handeln kan på det viset komma att flyttas från t. ex. GATToch till dessa toppmöten. Om så skall bli fallet i större utsträckning är detviktigt att kan kanalisera sina synpunkter och få information om vadsom har hänt vid de här toppmötena via våra förbindelser med EG och då i förstahand med i . Det är då också viktigt att vi från svensksida ger vårt stöd till i dess arbete att bevara och stärkafrihandeln. Det förutsätter naturligtvis i sin tur att vi självaavhåller oss från protektionistiska initiativ och att inte utlandet kan påvisaatt vi i har infört icke-tariffära handelshinder av protektionistisktslag. Den här problematiken knyter an till tekopolitiken. BådeEG och har ju fört bilaterala förhandlingar med vissa avde större producentländerna, bl. a. och . Syftet med dessaförhandlingar har varit att inom ramen för multifiberavtalet finna förkonsumentländerna tillfredsställande bilaterala avtal. Utgångspunkten för dessaresonemang har varit det faktum att såväl som EG har ratificeratmultifiberavtalet. Mot den bakgrunden är det viktigt att slå fast att Sverigeinte rimligen kan kräva vare sig några särskilda regler när det gällertekohandeln mellan och eller någon förmånligare behandlingnär det gäller importen från lågprisländerna än EG. Jag tycker också att det nuborde vara möjligt för alla parter i den här debatten att entydigt ta avståndfrån tankarna på att införa s. k. globalkontingenter. Vi får i det härsammanhanget självfallet inte glömma bort konsumenternas legitima behov av attkunna köpa billiga utlandstillverkade kläder. Jag hade för en månad sedan en debatt med den nyautrikeshandelsministern om denna problematik, och jag uppfattade det då så attregeringens önskan är att inte införa globalkontingenter. Jag hoppas verkligenatt regeringen kan motstå det tryck som ju onekligen finns från både industrinoch facket när det gäller att införa ytterligare handelsrestriktioner av dethär slaget.