prot · G609145 · 1982-12-31 00:00:00 — inomutredningens ram skall kunna föra fram förslag som regeringen sedan kan tafasta på och lägga fram för , så att de kan förverkligas. Denregionalpolitik och de instrument i regionalpolitiken som vi använderutformades nämligen , och vi kan icke lösa 1980-talets och1990-talets problem med 1960-talets åtgärder och poljtik. Vi diskuterar nu ett område där vi i stor utsträckningmåste tänka om och bredda våra insatser. Det är därför jag också medfillfredsställelse och tacksamhet noterar flera inlägg i debatten som visar atttalarna har positiva infallsvinklar. Vi är beredda att ställa upp och arbetakonstruktivt och framåtsyftande i den nya regipnalpolitiska utredningen. Förste vice talmannen anmälde att anhåUitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligarereplik. 29INGRID (): Ett stort avsnitt i betänkande 23 behandlarutvecklingen i de olika länen. Vi kan konstatera att vissa län har drabbatshårdare än andra på grund av företagsnedläggningar och vikande sysselsättning.Regeringens polifik innebär att den genom kortsiktiga statliga stimulanspaketav olika slag stöder sysselsättningen. Vi vänder oss mot detta synsätt, därför att det inte utgörnågon långsiktig lösning på problemen. Vår principiella ståndpunkt återfinns iett särskilt yttrande nr 5. Vi finner det därför inte heller meningsfullt med ensärskild reservation mot förslagen i detta avsnitt, utan jag vill hänvisa tillreservation 1 där vi utvecklar vår syn på regionalpolitikens inriktning. Denhuvudlinje för en ny regionalpolitik som moderata samlingspartiet för framutgår från ett ökat inslag av generellt verkande medel och en successivavveckling av flertalet selektiva stödformer. Jag kommer i detta anförande fortsättningsvis att ihiivudsak uppehålla mig vid reservation 11 som behandlar regionalautvecklingsinsatser. Vår huvudlinje går, som jag nämnt, ut på en successivavveckling av flertalet selektiva stödformer. Men den stödform som vi anser börvara kvar är det samlade länsanslaget - C 3 - som är en flexibel ochokonvenfionell stödform. Län med akuta problem kan också erhållaen större del av det stödet. Vi anser denna stödform så viktig att vi föreslagiten höjning av anslaget. Ökningen är visserligen blygsam, men det är ändock enmarkering i förhållande till våra övriga yrkanden, där vi föreslår enneddragning av anslagen. Orsaken till att vi prioriterar länsanslaget är att vii framfiden behöver främja en aktiv glesbygdspolitik. En stor del av vårastödområden utgörs av ren glesbygd. De har sämre förutsättningar förföretagsetablering och en differentierad arbetsmarknad än tätbefolkade områden.Det samlade länsanslaget har visat sig ge ett bra resultat, mycket beroende påatt länen i stor utsträckning själva bestämmer hur resurserna skall fördelas. Lokaliseringsstödet har trots sin omfattning haftbetydelse endast för tätorterna och har därför i mycket Hten utsträckningmedverkat till att rätta fill deproblem som uppstått i glesbygden. Tillkomsten av det samlade länsanslagetinnebär att man har den stödform som förmått fillvarata de specifikaförutsättningar som råder i glesbygden. Vi anser att efter hand som vår inriktning avregionalpolitiken genomförs, behövs det endast ett enda, sammanhållet anslag,som tämligen fritt skall disponeras av länsstyrelserna. En decentralisering avbeslutsfattandet medför ju att åtgärderna kan anpassas efter länens olikaförutsättningar. Man undviker också på det här sättet en krånglig ochbyråkratisk ordning. Vi befinner oss i ett ekonomiskt läge då vi inte kan ökade regionalpolitiska resurserna. I stället måste vi bereda oss påkrympande medelsramar. Det är den bistra verkligheten. Jag anser att vi måsteanpassa oss till verkligheten nu - vi har inte tid att vänta. Därför är vårmedelsram snävare än de övriga partiernas. Det är inte alltid så att mer pengar ger ett bättreresultat, utan det handlar ofta om hur resurserna utnyttjas. Det är heltnödvändigt att vi använder de regionalpolitiska medlen på ett bättre sätt.Detta med bättre resursutnyttjande har med tiden blivit en något sliten fras.Och det är alltid mycket lättare att tala om det än att genomföra det. Men jagär helt övertygad om att det är på den vägen vi skall nå de regionalpolitiskamål som alla vi politiker så ofta hänvisar till. För att åstadkomma detta måste man tänka i nya banor. Detmåste till systemförändringar när det gäller metoder att satsa de fillgängligaresurserna på rätt sätt. Jag har tidigare talat om att föra ner besluten pålänsnivå. Det är en början. Man tar då till vara de kunskaper som finns iregionen när det gäller både problem och tillgängliga resurser. En annan förändring som måste ske är ett bättre samarbetemellan länsorganen. kan olika resurser samordnas och rum,till gagn för ett visst geografiskt område eller för en viss samhälls- ellernäringsgren. Den stelbenta sektorspolitiken gör att helhetssynen pålänens utvecklingsmöjligheter ofta går förlorad. Det bör vara länens behov somstyr medelsanvändningen och i mindre grad centralt utfärdade riktlinjer för deenskilda sektorerna. För att få i gång verksamheten fordras det att man har enövergripande uppfattning om vad man vill åstadkomma. Den sektoriella medverkanskall därefter plockas in i bilden. Det är i glesbygden som misstagen märks närdet förekommer vattentäta skott mellan sektorerna. Där man inte har någraalternativ, kan en okänslig regionalpolitik förstöra förutsättningarna. Men man får vara uppmärksam på att det ligger en fara iatt driva detta resonemang för långt - jag vill understryka det.Sektorsnedbrytningen får inte drivas så långt att effektiviteten inom de olikaområdena går förlorad. Jag vill ge några exempel från , där man genom dens. k. Jämtlandsmodellen arbetar för att få till stånd en systemförändring föratt på ett bättresätt ta till vara länets gemensamma resurser. tänkte sänka sina kostnader och föreslog därfören indragning av vägstationer på vissa mindre orter. I detta fall berörde deten vägstation med 12 anställda i en ort med 250 invånare. Åtgärden stod imotsats till kommunens strävan att bygga upp orten till en stabil serviceort. Det är uppenbart att man under sådana omständigheter inte kanfatta beslut endast på den enskilda sektorsmyndighetens villkor. Kommunen och diskuterade sig fram till engemensam lösning och åstadkom en personell och lokalmässig samordning avvägsta-fionen och kommunens brandförsvar. tillsköt eri del medelur det sammanhållna anslaget till vissa merkostnader som uppkom i inledningsskedet. Jämtlandsmodellen, som har debatterats här i kammarentidigare, är inte någon organisationsmodell utan snarare en idé om att såvidaman skall få i gäng verksamheter, måste de geografiska målen vara överordnadede sektoriella. Jag tror inte att man skall göra misstaget att börja med enorganisation. Det går inte att administrera fram arbetstillfällen.Idéerna måste komma underifrån. System och tänkesätt måste få slå igenom. Sedankan man förändra organisationen och fördela pengarna på annat sätt. De medeltill beredskapsarbeten som kommer länen till godo borde också kunna användas påett friare sätt. Utgångspunkten för diskussionerna bör vara vilket användningssättsom ger de bästa effekterna både på kort och på lång sikt ur länets synpunkt.Man skall inte enbart se på de kortsiktiga sysselsättningeffekterna. Det kostar mycket pengar att upprätthålla en hyggligservicenivå i glest befolkade bygder. Därför bör man ställa sig frågan: Vilkaverksamheter går att samordna för att bibehålla servicen i en bygd med vikandebefolkningsunderlag? Inom lokala områden bör det gå att effektiviseraverksamheten för att åstadkomma besparingar och för att bibehålla servicen. Påmånga håll har man goda erfarenheter på detta område. Det har visat sig attolika verksamheter kan samordnas både när det gäller lokaler och personal.Detta är visserligen ingen enkel uppgift, men den är nödvändig i frarntiden. I vår reservation framhåller vi också behovet av en meråtgärdsinriktad länsplanering. För att åstadkomma detta, krävs det även här enförändrad syn pä utnyttjandet av länens samlade resurser. Vi har inte råd att låta den offentliga sektorn växa i dentakt som har skett. Det utgör ett hot mot glesbygden och tränger undanmöjligheterna för den privata sektorn att växa och att ge arbetstillfällen.Flera talare har här understrukit att det är den offentliga sektorn somhar skapat sysselsättning i glesbygden. Ja, har det gått bra, mendetta skall betalas. Det gick bra så länge som en mindre del av våra gemensammatillgångar åtgick för att betala den offentliga sektorn, men går bortåt70 % åt för att betala den. Det innebär därför skattehöjningar och höjningar avavgifter som i sin tur påverkar möjligheterna för det privata näringslivet.Därför har vi inte råd att låta den sektorn fortsätta att växa. Det är inom den privata sektorn, småindustri och hantverk, som Nr 145 arbetstillfällena måste åstadkommas. Vi villstimulera till en ökad aktivitet i Onsdaeen den stödområdeslänen genom en sänkning av arbetsgivaravgiften och ett 11 _; 1QC3 Denna åtgärd kompletteras på ett bra sätt genom detsamlade länsanslaget, där en del medel anslås till avskrivningslån Reeionaloolitik både till småindustri och till jordbruksföretag i glesbygden. Jord och skog är fortfarande basnäringarna i glesbygdslänen.Det är därför viktigt att dessa näringsgrenar får möjlighet att utvecklasutifrån de förutsättningar som gäller i de olika länen. I norr ärbrukningsenheterna små. För att ge utkomst för en familj ärkombinationssysselsättningen en nödvändighet. Jag tycker att man inte nog kanbetona vikten av detta. Det samlade länsanslaget kan här användas som sfimulansför att skapa förutsättningar för just kompletteringssysselsättning.Lantbruksnämnden bör därför i sina bedömningar ta hänsyn till den totala försörjningssituationenoch inte enbart se till jordbrukets bärkraft. Det går inte att använda sammamall över hela landet. I ett särskilt yttrande har vi framhållit att vi villverka för sänkta energikostnader i landets utpräglade glesbygdsområden. Genom vårtförslag om borttagandet av elenergibeskattningen anser vi oss kunna biträdaregeringens förslag om att överföra det särskilda stödet till oljetransportertill det samlade länsanslaget. Jag vill understryka att vi inte har gått med påden höjning av energiskatten som regeringen har föreslagit. Med detta vill jag yrka bifall till demoderata reservationerna i betänkande 23. 30 (): I ett särskilt avsnitt i betänkandet behandlarutskottet utvecklingen dels i Bergslagen, dels i övriga delar av Mellansverige.Det är första gången som utskottet går över länsgränserna och betraktarBergslagen som ett sammanhängande bälte av bruksorter i . Denna region har utsatts för hårda påfrestningarmed strukturrationaliseringar inom gruv-, skogs- och stålindustrin, som medförtbefolkningsminskning och stigande arbetslöshet. Enbart har regionen - med den definition av regionens omfattning somexpertgruppen för forskning om regional utveckling (ERU) använder -förlorat ca7 400 invånare eller av befolkningen. Befolkningen minskar snabbare än inågon annan del av landet, vilket medför att ålderspyramiden blir sned. Antaletpensionärer ökar snabbt, medan den yngre generationen tvingas flytta.Kommunerna hamnar i en svår ekonomisk situation. De står med tomma lägenheteroch skolor och med en kostsam social service. Kännetecknande för regionen är, precis somindustriministern alldeles påpekade, ett mycket ensidigt näringsliv, som med sitt stora exportbe roende drabbats hårt av den vikande internafionella konjunkturen. Närings livets ensidighet ökar också regionens sårbarhet. Beträffande verkstadsin dustrin är Bergslagen i stoft sett som en vit fläck på kartan. Några kommuner saknar nästan helt sädana företag: , , , , 59 ,, och . I betänkandet redovisas att antalet sysselsatta vidjärnbruken i Bergslagen minskat från ca 41 1973 fill ca 31 1982,dvs. med ca 9 400 personer. Dessa uppgifter är hämtade ur rapporten förBergslagen från - enrapport som jag varmt rekommenderar till läsning, då den förutom faktauppgifterom regionen innehåller en mängd förslag fill åtgärder. utkom industriverkets ?Av den framgår att det kommer att krävas minst 50 000 nya arbetsplatser iMellansverige för att kompensera bortfallet av sysselsättningstillfällen inomindustrin. Det innebär att nästan var tredje arbetsplats inom industrin hotaratt försvinna. I inte mindre än 15 motioner från samtliga partier framhållsvikten av att särskilda insatser görs i Bergslagen mot bakgrund av den negativautvecklingen i regionen. Här förs fram krav på reindustrialisering av regionensnäringsliv, krav på ökat byggande, ökad prospektering, utveckling avgruvnäringen, satsningar inom energiområdet samt intensifieradearbets-marknadspolifiska insatser. Utskottet delar den oro för utvecklingen iBergslagen som motionerna ger uttryck för. Strukturomvandlingen inom gruv- ochstålindustrin har drabbat regionen hårt och medfört allvarliga konsekvenser försysselsättningen. Utskottet anser också att insatser måste göras för att skapaförutsättningar för en reindustrialisering i regionen, vilket framhålls iflertalet motioner. Problemen i Bergslagen är uppmärksammade i regeringens kansli- det fick vi alldeles belägg för genom industriministerns anförande. Detpågår alltså ett arbete med syfte att fä till stånd åtgärder som kan bidra tillatt vända utvecklingen. Utskottet säger också att man utgår från att arbetetbedrivs skyndsamt. Som bergslagsbo förväntar jag mig mycket av dettaberedningsarbete, där man förhoppningsvis kommer att ta till vara denindustriella traditionen och kunnandet och betrakta Bergslagen som en tillgångoch inte bara som problemområde. Utskottet pekar också på de möjligheter somlänsstyrelserna har att inom ramen för sitt länsplaneringsarbete ta upp skildaförslag till åtgärder. De berörda länsstyrelserna disponerar sammanlagt 55,7milj. för regionala utvecklingsinsatser. Samtliga länsstyrelser har - dethar också sagts -även uppdraget att inkomma tillregeringen med förslag till regionala industriprogram. Jag vill naturligtvis också, som många andra gjort,hänvisa till den regionalpolitiska utredningen, som jag väntar mig också kommeratt uppmärksamma problemen i Bergslagen och även ta till sig synpunkter ochidéer från de vpk-motioner som stöds i reservation nr 17. Med hänvisning tilldet beredningsarbete som pågår yrkar jag avslag på reservation 17 av vpk ochbifall fill utskottets hemställan. Beträffande vpk-reservation nr 19 om regionalpolitisktstöd till försöksprojekt i den s. k. Inlandsovalen vill jag framhållaföljande. Det finnsett antal kommuner i , , och Östergötlandslän som har gemensamma problem och bildar ett sammanhängande bälte. Gemensamtför dessa kommuner är bl. a. en hög sysselsättning inom jord- och skogsbruksamt industriell verksamhet inom glas- och skogsindustrin. De senaste årensstrukturomvandling inom glasindustrin, sågverken och trähusindustrin har fåttallvarliga konsekvenser för sysselsättningen. Mot bakgrund av dessa likartade problem pågår vissförsöksverksamhet i samarbete mellan de berörda länsstyrelserna. Utskottet ser positivt på de försök som görs av de berördalänen att gemensamt ta nya inifiativ för att främja utvecklingen i dessakommuner. Där finns ju möjligheter till lokalt och regionaltanpassade lösningar som erbjuds genom de medel som står fill länsstyrelsernasförfogande för regionala utvecklingsinsatser. Utskottet noterar också depositiva effekter som devalveringen medfört för skogsindustrins utveckling. F.ö. hänvisar vi till arbetsmarknadspolitiska medel för att lösa de övergående sysselsättningsproblemen. Med detta yrkar jag bifall till utskottets hemställan ochavslag på reservation nr 19. Avslutningsvis vill jag, fru talman, beröra de två förstasärskilda yttranden som fogats fill betänkandet. Det första gäller utlokalisering av statligaförvaltningsenheter. Där försöker sitta på två stolar. Dels utlokalisera statlig verksamhet, dels kräver man att om åtgärderna lederfill kostnads- och effekfivitetsförluster måste det kunna visas att förlusternauppvägs av klara samhällsekonomiska vinster. Decentralisering kan ske pä två vägar. En är att delegerabeslutsbefogenheter och arbetsuppgifter från central till regional nivå, ochfrån regional fill lokal nivå. Denna typ av decentralisering har inte enbartsysselsättningsaspekter utan är också ett led i strävandena att flytta självabeslutsfattandet närmare de människor som berörs av besluten. Den andra vägenär att omlokalisera enheter, funktioner eller hela verksamheter. Menar manallvar med att flytta besluten närmare människor eller att flytta funktioner avstaflig verksamhet ut i landet tror jag - det förtroendet har jag för vårregering - att man gör det med tanke på både effektivitet och decentraliseringav beslutsfunktioner. Beträffande det särskilda yttrandet nr 2 om lokaliseringav ny statlig verksamhet till , varvid man som exempel tarlokaliseringen av statens energiverk, vill jag hänvisa till näringsutskottetsbetänkande nr 26. Där visas tydligt att det inte i någon egentlig mening rördesig om någon "ny" statlig verksamhet och att det heller inte varfråga om någon expansion av den centrala energiförvaltningen. Beträffande det första beslutet om utlokaliseringav statlig verksamhet från har gällt att skogslänen ochsydöstra skall ges prioritet vid fortsatt omlokalisering. beslutet ijuni fastställdes följande prioritering vid lokalisering av statligverksamhet: SydöstraSverige och Denna prioritering gäller fortfarande. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till utskottets hemställanoch avslag på reservationerna 17 och 19. 31GUNHILD (): I arbetsmarknadsutskottets betänkande nr 23under punkten Utvecklingsproblem i landsdelar och län redovisas behandlingen avett antal motioner, varav jag tänker något kommentera motion nr 1046, vilkenjag väckt under allmänna mofionstiden. Den socialdemokratiska regeringens inställning tillregionalpolitik och befolkningsutveckling i landets olika delar - sådan dentagit sig uttryck i budgetpropositionen - kan komma att bli ödesdiger för ettlän som . är nämligen mest utpräglade glesbygdslän medfler människor boende utanför tätorter än i något annat län i . Den gynnsamma utveckling som kunnat inregistreras undersenare delen av med ett med ca 150personer ökande befolkningstal kan snabbt vändas i sin motsats, om den politiksom skisserats från regeringens sida blir verklighet. Industriministern harbeskrivit läget så, att endast de tre storstadslänen samt , ochKristianstads län kan räkna med folkökning . De här länen skallfå öka sin folkmängd med ca 80 000 människor , då landets totalafolkmängd beräknas öka med endast 40 000 människor. Det måste då betyda attövriga delar får avstå en betydande del av sin nuvarande befolkning. Det sägsockså helt klart ut att den stabilitet som präglat glesbygdslänensbefolkningsutveckling inte kommer att kunna bibehållas under1980-talet. Arbetsmarknadsministern faller in i samma synsätt ochförordar en 30-procentig uppräkning av flyttningshjälpen. sägs attmänniskorna måste acceptera en betydligt ökad pendling , omarbetslösheten skall kunna pressas ned. För vidkommande är dessa tongångar djupt oroande,som man kan notera väl kända signaler från tidigaresocialdemokratiska regeringars politik. När den dåvarande socialdemokratiskaregeringen lade fram sina befolkningsramar , framgick detatt man var beredd att låta befolkning minska till ca 52 000 personerfram till 1980. Dess bättre kom det att blåsa andra vindar i politiken under1970-talet, och har nära 56 000 innevånare i stället för de 52000 som socialdemokraterna kunde acceptera. Det krävs ingen livligare fantasiför att föreställa sig vad som skulle ha blivit följden av densamhällsutvecklingen. Och visar det sig alltså att man just inget lärt avdetta. För att samhället skall fungera uthålligt, för attgarantera samhällelig och kommersiell service, inte minst för dehundratusentals turister som besöker ön varjeår och där effekterna av regeringens devalvering bör betyda att det blir flerav den sorten på vår ö, samt för att ha en beredskap på olika områden måstedagens befolkningstal anses som ett minimum. tål ingen utflyttning, ochden pendling till arbetsplatser i andra län som förekommer är mycket marginelloch kan absolut inte utgöra något alternativ för gotlänningarna i egentligmening. På s. 28 i betänkandet delar utskottet regeringensbedömning att det kan bli svårt att vidmakthålla den stabilitet som präglatbefolkningsutvecklingen i glesbygdslänen . Pä s. 60 i sammabetänkande säger utskottet att enligt prognoserna väntas den positivabefolkningsutvecklingen för del fortsätta . Vilkafaktorer kommer att bidra till detta? De båda uttalandena är direkt motsägande.Om man bygger dessa prognoser på kommuns planeringstal, som är drygt56 000 - eller för att vara exakt 56 142 personer-år 1990, är det riktigt. Mendetta bygger i sin tur på förutsättningen att 2 000 nya arbetstillfällen tillskapasunder . Den positiva befolkningsutveckling som skett är i alltväsentligt att hänföra till utbyggnaden av den offentliga sektorn under1970-talet, men den offentliga sektorn kommer knappast att stå för 2 000 nyajobb under detta årtionde. Därför ger inte prognoserna en rättvisande bild avsituationen. Regionalpolitiken har betytt mycket för dagensförhållandevis gynnsamma befolkningssituation på . Det var dockolyckligt att inte följde de gotländska riksdagsmännens förslag omatt dela i tvä områden, när den nuvarande stödområdesindelningenbeslöts . Man hade i propositionen knäckt principen om delning av enkommun, och som bilaga såväl till fjolårets motion som till den jag väckt i ärhade fogats en karta över , där de gränser som markerar norra och södralokala arbetsmarknaderna finns inritade - alltså gränser som finnsetablerade på departementsnivå. Men varken moderater eller socialdemokrater var villigaatt stödja förslaget. Om så hade skett, hade vi haft ett högre länsanslagför regionala utvecklingsinsatser. ligger hela i det lägstprioriterade stödområde C, och det förhållandevis låga länsanslaget var, närhalva budgetåret vår gånget, om inte förbrukat så i varje fall intecknat. bedriver utredningsverksamhet kring 25-taletprojekt i enlighet med det näringspolitiska program som antagits. Det är storaktivitet när det gäller nyföretagarprojekt, det är glesbygdsstöd tilllanthandlare och småföretagare typ hantverkare, men när anslaget inte räckertill mer än hälften, saknar regionalpolitiken ett helt och fullt innehåll iförhållande till sitt syfte. Som jag tidigare nämnt, måste ca 2 000 nyaarbetstillfällen komma till , om vi skall lyckas klarasysselsättningen. De måste skapas inom en rad olika branscher - i serviceyrken,inom turistnäringen, inom trädgårdsnäringen - och de måste framför allt skapaspå norra och södra , som alltså hade behövt tillhöra stödområde B föratt man skulle kunna styra exempelvis nyetableringar och för att få ettdifferentierat Målet för arbetsmarknads- och regionalpolitiken måste varalönsam produktion i ett näringsliv som förmår bära samhällsservice ochallsidigt kommersiellt utbud. För att nå det målet är den redan föreslagnaändringen av stödområdesindelningen en viktig förutsättning. Jord- och skogsbrukets framtid är en annan avgörande delav näringsliv. Den nuvarande jordbrukspolitiken, med sin inriktning påatt all brukningsvärd jord skall odlas och att familjeföretaget skall vara dendominerande företagsformen, får inte ändras om näringsliv skall kunnautvecklas. av alla yrkesverksamma gotlänningar arbetar inom jord- ochskogsbruket och dess förädlingsled. Regeringen har tillsatt en utredning med uppgift attförvandla jordbrukspolitiken till en "livsmedelspolitik". Avsikternaär dolda i dunkla formuleringar, men eftersom man tillsatt en utredning läravsikten vara att ändra nu gällande ordning. För att skapa framtidstro och geföretagen grund för långsiktig planering bör redan nu uttala attframtida beslut på jordbrukspolitikens område inte kommer att ändra nuvarandeproduktionsmål och företagsstruktur.