prot · G609164 · 1982-12-31 00:00:00 — Lät mig därför endast än engäng slå fast att en ökad sysselsättning förutsätter en ekonomisk politik sominnefattar både stimulanser för industrins utveckling och ett genomtänktsparande i fråga om de offentliga utgifterna. Det är därför inte särskiltförvånande att regeringens politik, som bl. a. innebär höjning avarbetsgivaravgifterna, införande av kollektiva löntagarfonder samt en felaktigbudgetpolitik, får sä allvarliga konsekvenser för sysselsättningen. När vi nu går sommaren till mötes är detsjälvfallet många som känner tillförsikt: skolbarnen inför sina sommarferier,de som jobbar inför välbehövlig semester och rekreation. Låt oss emellerfidinte glömma att det finns en växande grupp i det svenska samhället, för vilkensommaren i första hand innebär ängslan och oro för den egna och familjensförsörjning. Inte mindre än 300 000 människor sfär utan arbete eller ärföremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Av ungdomarna är 85 000 arbetslösaeller i beredskapsarbete. Åtskilliga tusen som har ett arbete känner oroför hur länge de skall få behälla sitt arbete. Många av dem har redan varslatsom uppsägning eller permittering. Det är inte svårt att föreställa sig hurdessa Den ekonomiska politiken, m. m. människor känner inför denna situation. Insup litet vårluft, se framfiden an med tillförsikt! Meddet fältropet avslutade statsministern sina inlägg här . Jag höll på attsäga att det börjar bli vanligt atf ger goda och glada hälsningar,till synes i lägen då han saknar argument. Vi minns honom från fredagensdebatt, dä han i två olika inlägg önskade en kamrat här i kammaren godveckovila. Ja, visst ärdet ett gott råd atf insupa vårluft. Det är ett gott rådtill oss alla-också fill en vankelmodig och fill synes slutkörd regeringschef.Måtte vårluften och sommarvilan bekomma väl! När nu strax första efter regeringsskiftet hargått till ända kan det vara intressant att blicka tillbaka pä vad som gjortsoch se framåt på vad som behöver göras. För folkpartiefs del är vi beredda att verka för sammapolitik i opposition som vi i stora delar förde i regeringen. Medutgångspunkten att vi som ett liberalt parti är för den socialt styrdamarknadsekonomin leder det till att vi inte bara är motståndare tillsocialismen i allmänhet och i synnerhet till de löntagarfonder somsocialdemokraterna av och till har presenterat. Den maktkoncentration somfonderna skulle leda till och som i sin förlängning skulle få storaåterverkningar på arbetsmarknaden säger vi bestämt nej fill. Det innebär emellertid infe att vi nöjer oss med enbartmarknadsekonomiska lösningar. Marknadsekonomins förtjänster måste paras medsociala skyddsmekanismer som också sträcker sig långt in i arbetslivet. Detinnebär att var med om att både reformera och förstärka inomarbetsmarknadspolitikens ram under de sex regeringsåren och också visade provpå att vi var beredda att ompröva och rätta fill de oformligheter som ett alltför stelbent regelsystem leder till. Några hållpunkter kan vara värda att nämna. Utbildningensroll i ett lägkonjunkturläge markerades dä den beryktade 25-kronan introducerades.Vi genomförde olika försök med nyrekryteringsstöd. utbyggd ungdomsgaranti,yrkesintroduktion, ungdomsplatser, förkortad arbetsdag för småbarnsföräldrar,rättvisare beskattning av de små företagen, utvecklingsfondernas tillblivelseoch regionalpolitikens utveckling. Detta skedde parallellt med en stor reformför jämställdhet i arbetslivet. Den nytillträdda regeringen gjorde stort nummerav att man skulle beträda "den tredje vägen". 1 likhet medmittenregeringen talade man om att spara och arbeta sig ur krisen. Underoppositionstiden var socialdemokratin ohämmad i sin kritik avarbetsmarknadspolitiken. Flera reformer motsatte man sig, och man drev tesenatt arbetslösheten inte bara var hög- den var förmodligen också onödig.Lösningen låg i ett socialistiskt makttillträde. Socialdemokraterna var okritiska, för att inte säga naivai sin filltro till vad arbetsmarknadspolitiken skulle kunna uträtta, och manhöll stelbent fast vid regler som visat sig vara hämmande på arbetsmarknaden.Pä ett par punkter har regeringen själv underkänt det budskap som man torgfördei valrörelsen. För det första lovade man att fä bukt med det storabudgetunderskottet, ett underskott som när det får bestå och växa redan är etthot också mot sysselsättningen.Tyvärr har budgetunderskottet kraftigt vuxit. Fördetandra Nr l64 sade socialdemokraterna att kampen mot arbetslösheten skulle ha hög Torsdaeen den prioritet. Prioritet innebär att det mäste komma före annat. Andra områden y 1903 måste hållas tillbaka. Detta har regeringen infe klarat av. Den ekonomiska politiken, m. m. Man har ökat utgifterna på de flesta håll och höjtskatterna på näsfan alla punkter. har man i kompletteringsproposifionen lagtlök på laxen genom atf föreslå en höjning av arbetsgivaravgiften. Det kundevara intressant atf veta, om man i har gjort enberäkning om det möjligen kan ge några nya jobb, och i så fall hur mänga.Resultatet blir, enligt min mening, en försämrad arbetsmarknad och ettytterligare ökat budgetunderskott. Det är nu hög tid för socialdemokratin attbeträda den tredje väg som man talat om, men som fått förbli enbart en tanke.Den tredje vägen är liktydig med den väg mittenregeringen valde, nämligen attarbeta och spara sig ur krisen. Om socialdemokraterna är allvarligt beredda attgå den vägen, rekommenderar jag för min del parfimotion som kartaoch färdbeskrivning. Där finns en god väg utstakad. Den utgångspunkt som jag tidigare markerade förfolkpartiets del gör att vi inte heller kan följa med i centrala moderataförslag. Moderata samlingspartiet suckar tungt i sin motion över att1970-talet inte blev vad man hade tänkt sig. förordar en drastisk nedskärning avaktiviteten på det offentliga området. Man pekar ut höga löner som ett alltövergripande ont. En privat arbetsförmedling skulle ge en skjuts av aldrigtidigare slag, som skulle leda till atf man inte skulle behöva tillskjuta någranya pengar fill arbetsmarknadspolitiken. Symtomatiskt är att man på moderathåll tänker bort vad en passiv arbetsmarknadspolitik skulle ha inneburit. Densatsning som vi åstadkom på arbete och utbildning innebar att ändå fickett annat mönster än omvärlden. Under lågkonjunkturen lågSverige i topp i fråga om arbetslöshet i förhällande till de flesta länder iEuropa. Under den borgerliga regeringsperioden kom arbetslösheten, jämförd medarbetslösheten i samma länder i , att bli en av de allra lägsta. praktiska och principiella inställning kanavläsas både av det vi medverkade fill under regeringsåren och också av vad vihar framfört i våra mofioner. I den stora arbetsmarknadspolitiska debatten iapril, då betänkandet AU 1982/83:21 behandlades, följdes våra förslag upp. Jagvill särskilt peka på den gemensamma borgerliga reservationen i detbetänkandet, där det fördes en nyanserad diskussion om det breda åtgärdspaket,för att infe säga batteri av insatser, som behövs för att forma en dynamiskarbetsmarknadspolitik. Från sida har vi i ett särskilt yttrandeknutit an till de uttalanden och förslag som gjordes i den gemensammareservationen. I reservafion 17 föreslår vi från en anslagsförstärkningom 100 milj. kr. till kommunala ungdomsslussar, och jag yrkar bifall till dennareservation, liksom till alla reservationer där medverkat. har lagt stor vikt vid att ungdomarsmöjligheter till arbete underlättas. Den har en klart näringspolitiskinriktning, och flera förslag förs Den ekonomiska politiken, m. m. fram: ungdomsslussarna, stimulans för yngre att startaeget företag, yrkesförberedande insatser genom skola och företag, en reniissansför lärlingsutbildningen m. m. tes från regeringstiden, nuupprepad i oppositionsställning, att vi måste spara och arbeta oss ur krisengäller fortfarande. Låt oss fa maning, för att inte säga varning, av de regimerute i som anfingen för en ohämmad expansionistisk politik eller enförödande ätstramningspolifik och visar kallsinnighet inför den sociala nöd somarbetslösheten leder till. En ensidig sparpolitik lika väl som en ensidigexpansion av den offentliga sektorn leder till hög arbetslöshet, i det enafallet pä kort och i det andra fallet på lång sikt. Det faktum att regimer ute i kunnat näopinionsmässiga framgångar trots en hög arbetslöshet får aldrig reducera värtansvar för att forma en svensk arbetsmarknadspolitik som kännetecknas avsocialt ansvar och fördelningspolitiska ambitioner. Regeringen har sagt sigvilja beträda "den tredje vägen", men fortfarande befinner sigregeringen på det sidospår som en yvig löftespolitik i valrörelsen pressade dentill. Det är dags för regeringen att gä frän ord till handling, att förverkligatesen spara och arbeta sig ur krisen. Där är berett att vara medoch medverka. 1 detta anförande instämde , och (alla fp). 66LARS-OVE (vpk); Ytterligare 1,5 miljarder tillarbetsmarknadspolitiska åtgärder tillstyrker nu krislindringsutskottnr 1, arbetsmarknadsutskottet. Totalt kommer 16,5 miljarder att gä tillarbetsmarknadspolitiska åtgärder. gamla akutmottagning sägs varastängd. I stället skriver ut akutmedicin, gång efter gång.Akutmedicinen är i och för sig nödvändig, men den återföljs inte av någonverklig rehabiliteringsplan för arbetsmarknaden och samhället i övrigt. Efter sex borgerliga regeringsår är förväntningarna storainom arbetarrörelsens djupa led pä en ny politik som riktar sig mot deorättvisor och orättfärdigheter som finns i det kapitalistiska samhället. Iavsaknad av ett verkligt rehabiliteringsprogram för industrin ochsysselsättningspolitiken blir arbetsmarknadsministerns akutmedicin något somkan frambringa nya problem. För samhället vikfiga insatser utförs pä villkorsom kommer att upplevas som sämre än andra. Arbetsmarknaden får enanställningsform som innebär permanent korttidsanställning - anställningar sominfe känns ordinarie. Osäkerheten och otryggheten växer. Men det kanskeviktigaste av allt är att en halv miljon människor är utan fast arbete, trotsdessa . Var är målet arbete åt alla? Skall budgetunderskott,stimulans till storfinans och rika och fortsatta spekulationsvinster värderashögre än kraftfulla åtgärder för att bekämpa arbetslösheten? Blir det så.kommer trovärdigheten helt att försvinna. Borgerligheten gröpte ju nästantotalt ur Om inte socialdemokratin nu tar sitt ansvarsviks alla de förväntningar som finns inom arbetarrörelsens djupa led. Därsäger man att det är dags att skapa arbete ät alla och fördriva allt vadarbetslöshet heter. En plan för avvecklingen av arbetslösheten kan inte hasamma tidsperspektiv som avvecklingen av kärnkraften. ligger alltförlångt fram. Det är hög tid för arbetarrörelsen att bli en bärare av en nypolitik, som har till syfte att bryta storfinansens makt över produktion ochsamhällsliv. Grunden för en ny politik måste vara behovsinriktadproduktion, nationell utveckling, regional balans, långsiktig resurshushållningoch värnande om miljön, dvs. en planerad hushållning under demokratiskkontroll. Det är med utgångspunkt i denna inställning som politiken för arbeteät alla mäste utformas. Tar inte arbetarrörelsen chansen atf nu föra en nypolitik, är risken för en ytterligare utveckling åt höger uppenbar. Det är vpk som står för en politik som bygger på kravetarbete ät alla. Huvudtesen i regeringens polifik är att styra och stimulerakapitalismen till expansion. Borgerlighetens politik, och då främstmoderaternas, inriktas på frihet för kapitalet och ökade profiter. En satsning på storfinansen som motor i utvecklingeninnebär att arbetarrörelsens krav att de arbetande skall ha makten överproduktion och samhällsliv skjuts i bakgrunden. Investeringar i för nyajobb blir enbart storfinansens sak. En sådan politik får som följd att s. k.duktigt folk skall stimuleras. Marginalskattereformen, med skattelättnader förhöginkomsttagarna, skall ses i detta sainmanhang. En satsning på storfinanseninnebär större orättvisor. Samfidigt som krislindringsutskottet, pä regeringensförslag, tillstyrker pengar till arbetsmarknadspolitiken säger man att denekonomiska politiken skall syfta till fler jobb . Kan vi tro på det?För min del blir svaret nej. Indusfrisysselsättningen minskar kraftigt mednuvarande politik. Strukturomvandlingen pä kapitalets villkor fortsätter. Mednuvarande utveckling kommer fler regioner att bli utblottade. Avfolkningenskall förverkligas, pendlingen upphöra och människor flytta - det ärregeringens polifik. Det finns således inget hopp för de utsatta regionerna. Investeringarna i industrin görs företrädesvis utomlands.De investeringar som görs i är arbetskraftsbesparande. Det gällerfrämst satsningarna på elektroniken, som gör människan överflödig. Ingenting iden nuvarande regeringspolitiken bryter denna tendens i industriutvecklingen,tvärtom. Den offentliga sektorn följer samma mönster. Ekonomiskåtstramning hotar sysselsättningen i kommuner och landsting. Lönsamhets- ochproduktivitetsaspekterna får allt större spelrum även pä denna sektor.Illusionen att tro att en politik som stimulerar kapitalistisk ekonomi, som isig själv slår ut människor från arbete, skulle ge nya jobb är ett politisktkonststycke som är i cirkusklass. Utvecklingen inom arbetslivet är ytterligare en faktor sommedför ökad arbetslöshet. lönsamhetskrav och mål förverkligasgenom en japanisering av arbetslivet. Totalproduktivitet är lösenordet. Den ekonomiska politiken, tn. Den ekonomiska politiken, m. m. produktivitet har främst tre drag. Investeringar skallvara kortsiktigt lönsamma, verkstadsindustrins utlandsinvesteringar får frittfram. Ny teknik får fritt fram aff slå ut arbetskraft. Arbetskraften skallutnyttjas maximalt. Flexibla insatser och arbetstider är exempel pä detta.Totalproduktiviteten gäller det egna företaget, koncernen och den egnaavdelningen. Samhällets totalproduktivitet och dess fördelning avresurserna göms undan, eftersom människorna sektoriseras. De arbetande ochsamhället begränsar sina synfält fill sina egna revir. Samhällsekonomiskasamband skyms undan pä grund av den egna totalproduktiviteten. Vinnare ärnaturligtvis storfinans och borgarklass. Detta arbetsliv finns ju inte enbart inom industrin. Nej,hela den offentliga sektorn är också på snabb marsch in i den här processen. Vidare kan nämnas om sysselsättningen inom industrin, atten satsning på produktivitet och effektivitet för med sig att man anpassar sinproduktions-och personalnivå till det låga kapacitetsutnyttjande som man har . Det innebär alltså en påtaglig risk för ytterligare arbetslöshet. Satsningen på arbetsmarknadspolitiska åtgärder kan intemed framgång fortsätta om vi inte får en långsiktig sysselsättningsplan, som vibl. a. föreslagit i reservation 4. Industriella satsningar kan till en del äga rum isamverkan med ett program för utbyggnad av en offentlig sektor. Härigenom kanefterfrågan stimuleras, som den styrs mot inhemsk produktion. Ettprogram för förbättringar inom den offentliga servicen, barnomsorgen,äldrevärden, sjukvården, en utbyggnad och förbättring av den kollektivatrafiken och en kraftig satsning på inhemska förnybara energikällor bidrar tillbasen för en offensiv mot arbetslösheten. Det medför en ökad efterfrågan somhar en stark inriktning pä inhemsk produktion. Ett sådant program skapar ocksåbehov av en ny inhemsk industriell och annan produktiv kapacitet. Vi får i det här sammanhanget infe glömma bort attutvecklingen inom arbetslivet, med dess starka datorisering, starkt måstekopplas till utvecklingen av en industri och en offentlig sektor och att man ihela denna politik samordnar arbetstiderna med utvecklingen i arbetsliv ochsamhälle. En påbörjad arbetstidsförkortning i ett samlat program för arbete ochsysselsättning är en väg mot arbete åt alla. Samhällets totala fördelningskamp kommer att stå i centrumför arbetarrörelsen och arbetarklassen. Fördelningen mellan arbete och kapitalmåste bli högprioriterad, sä atf samhällets resurser rättvist fördelas tillarbete, konsumtion, kultur m. m. En annan viktig fördelning är den mellanrikefolk och lågavlönade, där marginalskatteuppgörelsen måste rivas upp,framför allt i vad gäller skattesänkningarna för höginkomsttagarna. Ettupprivande av skattebeslutet innebär således även att reallöneförbättringarskall ske för de grupper . som nu sju är i rad har råkat ut fören svångrem av borgerlig modell. Att skatteuppgörelsen rivs upp får inte tastill intäkt för återhållsamhet i lönerörelsen - det är endast en undfallenhetåt kapitalet och skapar ytterligare arbetslöshet. Kommer nude aviserade löntagarfonderna i nägon form atf kunna vara ett instrumentför nya jobb? En analys av det som aviserats - en fjärde eller Nr 164 femteAP-fond, en s. k. vinstdelning som skall gå till fonden eller köp av Torsdaeen den akfier päbörsen - visar atf det i förlängningen blir ett undersföd fill en 2 juni1983 näringspoilitiksom går i riktning mot en snabbare strukturomvandling, utlandsetableringaroch rationaliseringar med hjälp av datateknik. Storfi- q ekonomiska kommer atf gåstärkt ur krisen, medan samhället i övrigt drabbas av politiken m m desseffekter. Någon omfördelning från kapital till arbete är det infe fråga om, ejheller nägon maktförskjutning. Det kan också hänföras till löjets debatt, närde borgerliga med alla medel försöker få det till att löntagarfonder är någonform av socialism. Det borde nu vara pä tiden att arbetarrörelsen pä allvartog en debatt om hur vinstdelningen skall användas för direkta investeringarför nya och varaktiga jobb. En vinstdelning fillsammans med andra former avfinansiering kan ju vara en grundplåt för en värnskatt mot arbetslöshet ochför investeringar för framfiden. Arbetarrörelsen borde även dra konsekvenserna avarbetslivets utveckling. 16,5 miljarder satsas på ärbetsmarknadspolitiskaåtgärder. Vilka offensiva satsningar gör kapitalet? Jo, man avrustar Sverigeindustripolitiskt. Borde det inte vara naturligt för arbetarrörelsen att i ettlångsiktigt sysselsätfningsprogram ta upp kampen mot storfinansen och dessägande? Uraktlåtenhet på defta område kommer att fä förödande konsekvenser. Menar nu regeringen allvar med talet om arbete åt allakrävs det ett konkret och långsiktigt sysselsättningsprogram. Vpk:s reservation4 anger färdriktningen. Jag kan inte göra mig fri från tanken att talet om atf denekonomiska politiken skall lösa sysselsättningsproblemen är ett sätt att ge dearbetslösa och arbetarklassen hoppet om jobb - så länge hoppet finns häller mansig lugn. Men så länge regeringen infe lägger fram ett program för atf avvecklaarbetslösheten kommer misstanken om att "arbete åt alla" enbart är enpropagandafras i regeringens polifik. Det skulle vara förödande förarbetarrörelsens framtid. Jag har ingen klockarfro pä atf regeringenkommer atf förändra sin polifik, ej heller aff den socialdemokrafiskasfödpatmllen i skulle göra det. Men jag har tilltro till de människorsom idogt kämpar i arbetarrörelsens djupa led, som har sin styrka och kanutlösa en sådan storm att regering och riksdag tvingas ta kravet om arbete päallvar. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall tillvpk-reservationerna som finns i arbefsmarknadsutskoftets betänkande. Jag vill bara säga något med anledning av debatten omomsorgen om landsting och kommuner som förts av tvä falare här, ochArne . Om ni har verklig omsorg om landsting och kommuner och infe baravill ge med den ena handen och ta tillbaka med den andra, har ni chansen attvisa det genom att rösta för det särskilda yrkande som harlagt på kammarens bord. Dä slipper kommuner och landsting 11 protokoll 1982/83:163-164 Den ekonomiska politiken, m. m. Vi får nu se om ochArne menade allvar eller om det bara var tomt prat från deras sida. 67 (): För atf något förkorta debattiden hänvisarjag fill debatten i samband med atf vi behandlade arbetsmarknadsbudgeten den 13april, fill den interpellationsdebatt vi hade här i kammaren ochtill de inlägg av de socialdemokratiska talarna som vi har hört. Vi socialdemokrater har klart och tydligt deklarerat attdet är vikfigt att göra en allmän mobilisering av nationens resurser i kampenmot arbetslösheten. Det krävs också en kraftsamling för att stärka ochutveckla den svenska industrin. Jag kommer i mitt inlägg atf i huvudsak uppehålla mig vidde 19 reservationer som är fogade till arbefsmarknadsutskoftets betänkande nr30, där utskottet behandlar behov av ytterligare åtgärder som aktualiseras ikompletteringsproposifionen mot arbetslöshet och de motioner som väckts medanledning av den. För drygt 1 500 milj. kr. vill regeringen stödjasysselsättningen genom att bl. a. bygga ut arbetsmarknadsutbildningen,vidareutbilda industriarbetare, omvandla beredskapsjobb fill fasta kommunalatjänster och skapa fler beredskapsarbeten. Utskoftsmajorifeten ställer sig bakom regeringensbedömning att det nästa budgetår kommer att behövas arbetsmarknadspolifiskaåtgärder i ungefär samma omfattning som under innevarande budgetär. Bedömningengrundar sig på prognoser som visar att industrisysselsätttningen kommer attavta . Eventuellt kan en begränsad återhämtning komma att ske motslutet av året. Sysselsättningen inom andra sektorer bedöms också få en mycketsvag utveckling. Arbetskraffsutbudet beräknas fortsätta att växa isamma takt som . Behovet av insatser kommeratf vara mycket omfattande, och därför är det viktigt att vi redan nu fattarbeslut, så att berörda parter får ordentliga planeringstider exempelvis för deberedskapsarbeten som skall sättas i gäng. Med tillfredsställelse konstaterar jag att det finns enbred enighet kring bedömningen att det behövs sysselsättningsfrämjandeåtgärder. Det är endast moderata samlingspartiet som anser, nu liksom tidigarei våras och , ätt det inte skall satsas på arbetsmarknadspolifikeni den utsträckning som regeringen föreslår. alternafiv, atf trotsdet nuvarande läget underlåta att göra dessa satsningar, skulle innebära ökadöppen arbetslöshet, ökad utförsäkring och ökade behov av socialhjälp. Det ärett omänskligt och samhällsekonomiskt dyrbart alternativ. Behovet av storaarbetsmarknadspolifiska insatser är ett resultat av den borgerliga polifik somfördes , för vilken moderata samlingspartiet är en av dehuvudansvariga. Jag citerar ur den moderata reservafionen nr 1: "FörSveriges del har problemen accentuerats av den förda industri- ochsysselsättningspolitiken." beskriver sin egenpolitik, och det är den som i stor utsträckning är anledningen till aff behovetav arbetsmarknadspolitiska insatser är så stort. Detta vill moderaternahelst glömma, vilket har framkommit också av dagens debatt. attackerar arbetsmarknadspolitiken på tväsätt: dels genom att föreslå minskade anslag, dels genom atf försökamisstänkliggöra AMS effekfivitet. Det är gamla välkända högertakfer. Närsocialdemokraterna byggt upp arbetsmarknadspolitiken möttes de av kritik frånhögern. Exempelvis påstods det att beredskapsarbeten var sekunda arbeten ochatt skattebetalarnas medel användes ineffektivt. Den krifiken gick inte hem hosmänniskorna, som upplevde beredskapsarbetena som någonting positivt. kritiseras regeringen av för attregeringens politik, enligt dem, består enbart av miljardpaket till kortsiktigaarbetsmarknadspolitiska insatser. Verkligheten kommer atf korrigeramoderaterna även pä denna punkt. De insatser som regeringen har gjort - devalveringen,satsningar på industriinvesteringar och arbetsmarknadspolitiska satsningar -börjar ge resultat. Jag vill gärna illustrera detta med fre exempel: En länsarbetsdirektör förklarade: händer det något, såvåra arbetare ute på fältet tycker atf det är lättare att arbeta. De har fåttframtidstron äter. En facklig förtroendeman i ett verkstadsföretag, som fåtten order med anledning av tidigareläggning av statliga investeringar, sade: Nuhar vi jobb . Så lång framförhållning har vi inte haft på åratal. I förrgår träffade jag en person som arbetar på enarbetsförmedling men som dessutom är socialt engagerad och förtroendevald inomden sociala sektorn. Den personen sade: Det märks på socialstatistiken atf deinsatser som man gjort för långfidsarbetslösa börjar ge resultat.Socialhjälpsbehoven har minskat något.