prot · G60998 · 1982-12-31 00:00:00 — Jordbruket måste också anpassas så, att det som skall gåtill livsmedelsbistånd planeras in i produktionen och inte bara blir något vifår över. Det förutsätter i sin tur att vi med forskningens hjälp arbetar framprodukter, som särskilt lämpar sig för livsmedelsbistånd. Inom ramen för SIDAbör det finnas en särskild beredning för dessa frågor med företrädare förforskning, lantbruk och livsmedelsindustri. Att världsnöden breder ut sig beror emellertid inte barapå folkökning, försummande av jordbruket i och svårigheten att fördelalivsmedel mellan överskotts- och bristområden. Det sker också en förstöring avjordens grundläggande förmåga att producera och att bära liv. Vi har ännu inte lärt oss att umgås med jordens tunna ytaoch atmosfär, som uppehåller och omger allt liv. Det har lett till att viförmodligen för årtusenden framåt redan har försvagat jordens förmåga att näraoch förnya liv. Vi kan dock ännu rädda så mycket att vi hindrar mänsklighetenstotala undergång. Av jordens landyta är , eller 14 miljoner km-,odlad jord. Det är 18 gånger yta.Öknarna växer med . Det är ytterligare ett på nio år.Direkt hotar denna ökenutbredning . Däri ingår världensviktigaste överskottsområden för vete. Om utvecklingen får gå så långt blirbalansen emellertid sannolikt så illa rubbad att även resten förlorar sinfruktbarhet. Förödelsen är ännu mera dramatisk, om vi ser till jordensodlingsbara areal. Med nuvarande takt skulle vi föriora en tredjedel av dennaföre . ökar jordens befolkning från drygt fyra till över sexmiljarder. Omkring 700 miljoner människor är sjuka ellerförsvagade av brist på vatten, mat eller bränsle. Hur skall det då inte varanär våra barn når vår ålder, om vi inte lyckas vända utvecklingen? Tiden är kort, men vi måste ta den till vara. I vårtbiståndsarbete har skogsplantering blivit en viktig del. Arbetet för skogenborde drivas med samma intensitet som arbetet för freden. Klarar vi inte detena, blir det andra meningslöst. Man brukar citera : Även om jag vissteatt världen skulle gå under , skulle jag plantera ett träd . Manskulle också kunna vända på det och säga: Om jag inte planterar ett träd ,går väriden under . Det rikabiologiska livet i de tropiska skogarna har utvecklats under många Sedan skogen en gång avverkats, kan den inte återställas i sin gamla form. Dessa skogar upptar en yta av omkring 7 miljonerkm-. Det svarar nästan mot ökenarealen. Det motsvarar hälften av jordens odladeyta. avverkas skogarna i en takt som helt skulle radera ut dem under de nunyföddas livstid, om vi inte gör något. Avverkningen beror på att den rikavärlden vill ha dyrbara träslag i sin lyxförbrukning, att den vill ha betesmarkertill sina biffkor och att den fattiga världen letar efter ved till sinmatlagning. Och ändå måste miljontals fattiga människor leva på okokt mat ochhuttra i nattkylan, därför att de inte hittar bränsle. De tropiska skogarna är mänsklighetens dyrbaraste arv. och de fattiga länderna måste gemensamt rädda dem. Bristen på vatten, en annan svårighet för den fattigavärlden, hotar inte bara jordbruket. Ständig tillgång till sötvatten' är direktlivsnödvändig för människor. FN har slagit fast att det är en mänsklig rättighet att harent, sött vatten inom rimligt avstånd från bostaden. Man har också antagit ettvattenvårdsprogram, enligt vilket man skall ha nått det målet 1990. Då måsteman lösa problemet med hushållsvatten för en halv miljon människor om dagenfram till 1990 - en halv miljon människor ! Jag känner till bara ett helfattigt land, där man harmöjlighet att nå nära det målet - och det med svensk hjälp. Det är ,den per invånare näst största mottagaren av svenskt bistånd. Det ligger ändårunt . Kalahari lär betyda törstens moder. Den öknens barn behöversnart inte törsta längre. Måtte andra öknars barn snart få uppleva detsamma! 24FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag får meddela att anslag om kvällsplenum nu uppsatts. 25 (): Denna dag, då diskuterar Sverigesutrikespolitik, domineras radiosändningarna och tidningarnas spalter av den orooch det våld som finns i vår omvärld. I har flyktingar från Afghanistanvittnat om hur ockupationsmaktens trupper bombat och bränt ner fredliga byar,hur fångar utsatts för tortyr och neslig behandling, hur kvinnor våldtagits ochhur fredliga anläggningar som sjukhus förstörts av bomber och artillerield. Enbild av våldets omfattning ger vittnesmål om att 12 000 fångar torterats tilldöds i de afghanska fängelserna. I regeringsdeklarationen i dagens debatt harutrikesministern sagt att situationen i är ett exempel på ensupermakts hänsynslösa kränkning av ett litet lands suveränitet. Det är brabeskrivning och en bra markering. Det motstånd som möter ockupationstruppernavisar också med all tydlighet att friheten aldrig kan kuvas med våld ochvapenmakt. För supermakten bör det vid det här laget stå klartatt kriget i inte kan vinnas. bör använda sin röst i FN ochandra internationella sammanhang för att göra klart för att ockupations- truppernamåste lämna landet. I sitter också friheten trångt. styrs aven regim som inte har demokratisk förankring, och den är föraktad i det egnalandet. Av alla tecken att döma ses den också med misstro i . Desovjetiska trupper som finns i landet skramlar med vapnen och håller manövrarså snart den inre oron i stiger några grader. I en värld med snabba kommunikationer bevittnar visvenskar hur ett grannland på bara någon timmes resa från oss tvingas accepteraett samhällsliv med censur och ofrihet på den polska diktaturens villkor ochdär den fria fackföreningsrörelsen behandlas som en illegal rörelse. Jag har nämnt och som exempel på länderdär våldet och ofriheten nu härskar. Jag kunde fortsätta genomgången och stannavid , den inflammerade situationen i , , förtrycketi och de grannländer som domineras av deras trupper och ekonomiskastyrka. När jag nämner vill jag understryka denpolitiska enigheten i fördömandet av apartheidpolitiken. måstehelhjärtat delta i de internationella bojkottaktioner som beslutas i FN ochandra internationella organ. Om inte frihet och jämlikhet kan uppnås genomförhandlingar samt ekonomiska och sociala påtryckningar, kommer situationen iSydafrika att undan för undan trappas upp till en blodig uppgörelse. Även om det svider i vårt eget skinn måste vi inskränka deekonomiska och industriella förbindelserna med . Också den kulturellasektorn måste ta sitt ansvar. Den internationella idrotten har t. ex. bestämt atttävlingsutbytet med skall upphöra så länge de sydafrikanskaidrottsförbunden inte ger färgade och vita samma chanser att delta i idrotterav olika slag. Idrottsintresserade i vårt land har ibland svårt att förstå attsydafrikanska idrottsmän vägras att ställa upp på tävlingar i , menbojkotten på idrottens område måste också hållas intakt. Den har även storopinionsbildande verkan i ; det finns rapporter som berättar omdetta. En läcka i den internationella bojkotten mot Sydafrikafinns i agerande. Sedan president tillträdde för drygt två årsedan har den ena restriktionen efter den andra från sida mot Sydafrikaupphört, och agerar efter vad som kortsiktigt främjar de egna ekonomiskaintressena. I ett tal sade också president i klartext att USAskulle lätta på sanktionerna mot . Man måste djupt beklaga dennainställning från sida, ett land som självt kastade av sig slaveriets förtrycki ett blodigt inbördeskrig. Det är också med förstämning som man bevittnar attUSA är på väg att engagera sig i väpnade konflikter i på så sättatt man motarbetar de frihetsrörelser som arbetar för frihet och socialrättvisa. är världens mäktigaste demokrati. Friheten har alltid varit högtskattad i , och därför är det tragiskt att offrar oerhördaekonomiska resurser på att stötta terrorregimer, resurser som i stället kundesatts in i fredliga biståndsaktioner och gett ett strategisktstyrkebälte av 5 protokoll 1982/83:98-99 vänligtsinnade demokratiska stater i sitt grannskap. I mitt anförande måste jag också dröja ett tag vidsituationen i och det krig som försiggår mellan och Irak.Detta krig har på något sätt blivit det bortglömda kriget. Det gäller såvälrapporterna i massmedia som diskussionerna i FN och andra internationella organsamt medlaraktioner. Det är märkligt, eftersom detta krig försiggår i ett redantidigare infekterat och sjukt område av världen och där oljan gör områdetåtråvärt samt till föremål för supermakternas kamp om det strategiskainflytandet. Kriget skördar dessutom oerhörda offer i döda och sårade påslagfälten och i materiella skador. utsågs statsminister avFN:s generalsekreterare till medlare mellan parterna i detta krig, ett uppdragsom var mycket hedrande för och som också markerade en tilltro tillden obundna svenska politiken. Kriget fortsätter nu på sitt tredje år, ochhittills har det inte varit många lägen som gjort det möjligt för en medlareatt ingripa. För har den förändringen skett efter det atthan åtog sig medlaruppdraget, att han är statsminister.Olof kommer snart att gå upp i talarstolen, och jag skulle gärna viljahöra förklara för hur han ser på möjligheterna attfortsätta med sitt medlaruppdrag i kriget mellan och . Jag vet attOlof personligen diskuterat denna fråga med FN:s generalsekreterareCuellar och att denne önskade att t. v. kvarstod som medlare. Det viktigamedlaruppdraget och det krävande arbetet som statsminister är bakgrunden tillmin fråga, och jag ifrågasätter inte på något vis statsministerns kapacitet ochtalanger. Det bör också vävas in en annan aspekt i denna fråga. I FNoch andra internationella organ agerar kraftfullt då det gäller att slåvakt om de mänskliga rättigheterna. I både och har kurderna en mycketsvår situation, och i FN diskuteras denna fråga tid efter annan. I harKhomeinyregimen avslöjat sig som en förtryckarregim av allra värsta sort.Oliktänkande av olika slag arresteras, torteras och avrättas utan rättegång.Ingen skillnad görs för kvinnor och barn, om de på något sätt ådragit sigregimens misshag. Särskilt utsatta grupper är anhängare till organisationenMojahedin och de religiöst oliktänkande i Bahairörelsen. Från många demokratiska organisationer i och frånAmnesty International riktas protester mot våldsdåden i , och man begär ettaktivt svenskt agerande i FN, eftersom regimen i så klart bryter motFN-stadgans regler till värnandet om de mänskliga rättigheterna. En fråga i detta sammanhang är motiverad: Kan Sverigeagera fritt och obundet för värnandet av de mänskliga rättigheterna i FN utanatt detta påverkar statsministerns ställning som medlare i kriget mellan Iranoch ? I FN har fört en oavbruten kamp mot deständigt stigande rustningarna i världen. Det har också varit naturligt att visärskilt hårt angripit den pågående kapprustningen med kärnvapen. I dettasammanhang vill jag nämna namnet på en person som på ett alldeles särskilt sätt gettprofil åt den svenska nedrustningspolifiken i olika FN-organ. Det är ambassadörInga Thorsson, som med ålderns rätt lämnar ledarskapet för den svenskanedrustningsdelegationen. kommer med sitt namn att för allframfid stå bland dem som tidigt såg den fara för vår civilisation somkärnvapnen utgör, och hon kommer att nämnas som en av vår tids främstafredskämpar. som var ledare för den svenskanedrustningspolitiken var de svenska aktionerna alltid väl förankrade i deolika politiska parfierna, och jag vill rikta en vädjan till densocialdemokratiska regeringen att vara aktsam om detta samförstånd. Förslagetom en kärnvapenfri korridor genom hade inte denna traditionellaförankring när det publicerades och överlämnades till de närmast berördaregeringarna. Jag lämnar alla andra synpunkter på den s. k. sidan men vill betona vikten av nationellt samförstånd kring de grunder somvår utrikespolitik är byggd på. Det får inte finnas skymten av misstankar attregeringen spelar ut av partitaktiska skäl och sätter detta före dentraditionella enigheten och därmed också omsorgen om svensk utrikespolitik. Nedrustningsarbetet i olika FN-organ är ett mödosamtarbete där man sällan ser några avgörande steg mot en bättring. Några svenskainitiativ är dock värda att särskilt nämnas. Jag tänker på Inga Thorssonsrapport om sambandet mellan nedrustning och utveckling och den tanke som liggeri botten på detta förslag, nämligen att föra över pengar och resurser frånmilitärutgifter till utveckling av . I denna fråga liksom inedrustningsproblematiken i stort har den s. k. rustningsbalansen mellan debåda supermakterna och varit ett ständigt tvisteämne. Det harnämligen inte funnits ett färdigt system att tillämpa för att jämföramilitärutgifter i för varandra olika ekonomiska och politiska system. Enexpertgrupp inom FN under svensk ledning sitter nu och arbetar med dettaproblem, och förhoppningen är att öst och väst skall bliöverens om att lägga locket på då det gäller militärutgifter och att man dåskall ha ett ekonomiskt instrument som möjliggör verkningsfulla förhandlingar. Det finns röster i som ifrågasätter våraprotester, vårt envisa hävdande av principer, våra förslag tillkompromisser mellan stormaktsblocken och vår hjälp till de fattiga folken. Svaret på detta är: är en del av världen, vi ärberoende av det som händer runt omkring oss. Vi är världsmedborgare. När vihävdar de små nationernas rätt fill frihet, hävdar vi också principer som ärlivsvikfiga för oss själva. Skulle vi dra oss undan och tystna, är det inte säkert attnågon annan för vår nedlagda talan. Skulle vi välja att isolera oss politiskttill förmån för en rent ekonomiskt inriktad intressepolitik, skulle vi inteförstärka utan försvaga vår säkerhet. I FN-arbetet och i andra internationella sammanhang ärinte heller de små nationernas arbete för fred och rättvisa utan betydelse.Även de mest brutala regimerhar ofta en känslighet för denna typ av påtryckningar och tvingas tilleftergifter. För vår nation är det riktigt att vi även i internationellasammanhang ställer uppförde idéer och värden vi tror på. Inte minst tror jagatt den uppväxande generationen har en stark känsla för detta samband. I detta sammanhang vill jag även säga några ord om fredsrörelsen.Fredsrörelsen, som stadigt växer sig allt starkare ute i världen, är en strimmaav hopp i den mörka bilden. Den har som sin grogrund människors rädsla införett förgörande storkrig. Fredsrörelsen är stark, den är nu på allvar en kraftatt räkna med. Den är stark, den har inom sina led människor med en idealistiskgrundsyn, och som rörelse är den fortfarande ny och påverkbar. Fredsrörelsen ären störning i den etablerade maktkampen, den är för stark för att kvävas medhot och våld, och därför angrips den på ett mera försåtligt och dolt sätt.Fredsrörelsen har ett hot inom sig själv - krafter som står i direkt strid medfredsrörelsens innersta mål och mening försöker nästla sig in i dess led ochmed starka ekonomiska resurser och riktad propaganda försöker få den att vandrapå vägar som ensidigt angriper, resp. gynnar, endera parten i den militäramaktkampen. Det är viktigt att de idealistiska, starkt engagerade människorna ifredsrörelsen är observanta på detta hot och håller fredsrörelsen fri ochobunden åt alla håll. I samband med vår biståndspolitik ochsatsningen på forskning och utveckling är det med en viss förvåning jag hartagit del av att har tackat nej till skapandet av ett FN-centrum förgen- och bioteknik. Jag hoppas att regeringen tar detta beslut underövervägande och intar en positiv attityd till en eventuell lokalisering iSverige. 26OSWALD (vpk): Det går inte att påvisa någon förbättring avdet internationella läget . Vi önskar alla attmotsättningarna mellan de två stora maktblocken skall minska, att andraregionala och lokala konflikter skall kunna lösas och att rustningarnaåtminstone skall avta något. Men ingenting av detta är för handen, alla frommaönskningar till trots. Vi måste således inrätta oss efter verkligheten ochkonstatera att vi i varje fall för den närmaste framtiden har att räkna med ettdåligt internationellt klimat med allt vad det innebär för oss själva. säkerhetspolitiska läge har försämrats. ;s ochSovjets ökande motsättningar kommer till synes också i det nordiska området påett helt annat sätt . upprustning och därmed dessökande intresse för och de svenska skärgårdarna har vi fåtttydligt manifesterat. Ubåtsincidenterna har emellertid fått proportioner somhar ställt många andra viktiga säkerhetspolitiska frågor i skymundan. För desvenska är det ett axiom att alla ubåtskränkningar görs av Sovjetoch deras allierade, och i den tanken får de stöd från många håll, inom bådemihtärledningen och regeringskanslierna. De senaste dagarnas uppgifter om attdet i fallet kanske rört sig om ubåtar från västsidan har följdriktigtdementerats av alla s. k. ansvariga. Den högsta ansvariga, regeringen, har ännuingenting sagt utan hänvisar till . Men fråndet hållet lär svenska folket inte få mycket reell information. Dessordförande, f. d. försvarsministern , vet hur man skall agera föratt lägga svampen på. Han har ju vanan inne från IB-affären . Utbåtsaffärerna har medfört krav på ökande militära anslagtill den svenska marinen. Vi har från vpk;s sida framhållit att marinen fåttstå tillbaka för flygvapnet och att det kan vara riktigt med en omfördelning avanslag till marinens fördel. Men vi har påpekat att militärarustningar inte är någon lösning på säkerhetspolitiska problem. Detgäller övervakningen av våra skärgårdar lika väl som försvaret av andragränsområden på marken och i luften. En levande skärgård är den bästa grundenför ett starkt kustförsvar. Ett starkt civilt samhälle, med största möjliga ekonomiskaoch politiska självständighet gentemot utlandet, är den bästa garantin försvenskt självbestämmande. Det svenska totalförsvarets grund är utrikes- ochhandelspolitiska åtgärder. Därför har vi från vpk;s sida med mycket starkkritik tagit emot beskedet om att socialdemokraterna är beredda att genomföradet borgerliga beslutet om . Det ökar inte Sverigessjälvständighet. Det binder oss närmare till och NATO. Det försämrar istället för att förbättra vår militära motståndskraft. kommer atti det handelspolitiska avsnittet beröra effekterna av JAS-affären. Sedan den förre presidenten i lanserade sin"Carterdoktrin", dvs. att varje hot mot intressen på vilken somhelst plats på jordklotet skulle kunna mötas med motsvarande åtgärder av påvilken som helst annan plats, har tidigare perifera områden som ökat ibetydelse i ;s strategi. "Carterdoktrinen" är nu ett nästanförgätet begrepp. Ändå är det den som ligger bakom upprättandet av Rapid Deployment Force (RDF), eller US Central Command, som dennumera kallas. Det är också den doktrinen som ligger bakom förhandslagringen avmilitär materiel för enheter ur ;s marinkår i . Utbyggnaden av flygfältoch ett omfattande radar- och avlyssningssystem i detta vårt västra grannlandär också en följd av "Carterdoktrinen" - åtminstone delvis. ;s och NATO;s upprustning i är den faktor som idagsläget utgör det största hotet mot arbetet för stabilitet och fred i Norden.Att som i regeringens utrikesdeklaration tala om att det nära ochförtroendefulla samarbetet mellan de nordiska länderna underlättar dettaarbete, är att underskatta intressen och inflytande i NATO-landet Norgeoch att överskatta den norska högerregeringens vilja och förmåga att motarbetadetta intresse och inflytande. Det svala intresse som regeringen visatför en kärnvapenfri zon i är bara ett exempel på detta. I likhet med våregen hemmahöger, med hökar som i spetsen, ser den inga fördelar medatt försöker upprätthålla största möjliga självständighet och så långtsom möjligt hålla stormaktsinflytandet utanför regionen. Den förestående utplaceringen av bl. a. kryssningsrobotari är en av de upprustningsåtgärder på NATO-sidan som den norskahögerregeringen är beredd att bifalla - detta trots att det finns en omfattandeopinion och ett stort politiskt motstånd mot denna utplacering i ,manifesterat i det Men NATO:s upprustning i är något som också i allrahögsta grad berör säkerhets- och försvarspolitik. Den svenskaregeringen har haft förvånansvärt litet att säga om detta - så också iutrikesdeklarationen här . Jag vill därför ställa frågan till regeringensrepresentanter i den här debatten: Hur ser regeringen på NATO;s ökandeupprustning i , och vilka åtgärder har eller tänker regeringen vidta medanledning av detta, från synpunkt sett, allt sämre läge? Det räcker juinte med att hänvisa till att är ett fredligt grannland, somutrikesminister gjorde i en interpellafionsdebatt med mig för någramånader sedan. är inte alliansfritt och knyts allt hårdare till ett avblocken för som går. I den nämnda interpellationsdebatten tog jag upp frågan omtransport av krigsmateriel för NATO:s räkning från genom Sverigetill . Det enda utrikesministern hade att hänvisa till var de svenskabestämmelserna för krigsmaterielexport. Men de har inte ett dyft med densortens transporter att skaffa, varken lagligt eller politiskt. Jag vill frågaregeringens representanter vilka åtgärder som har vidtagits för att förhindraen upprepning av denna för alliansfrihet pinsamma händelse? Tillsammans med det som jag tidigare här har nämnt,förhandslagringen av NATO-materiel i Tröndelag och den kommande utplaceringenav kryssningsrobotar i , är detta något som den svenska regeringenverkligen borde ta sig en funderare över. I den kärnvapenvärld som vi lever i, är det självklart attsåväl den förhandslagrade materielen i Tröndelag som kryssningsrobotarnainnehåller kärnladdningar. Beträffande de senare har inga svenskaregeringar, inga utrikes- eller försvarsministrar på ett tillfredsställandesätt kunnat förklara hur skall agera om och när dessa vapen skickasiväg över svenskt territorium. Men vi kan kanske få ett auktoritativt beskedfrån socialdemokraterna här ? Skall kryssningrobotarna stoppas vid densvensk-norska gränsen? I så fall hur? Har militär kapacitet attupptäcka och bekämpa sådana mål? Om de är programmerade så att kärnladdningenutlöses vid bekämpning, skall de ändå skjutas ner över , med en ellerflera atomkatastrofer som följd? Frågor, frågor, men ännu inga besked, varkenfrån borgerliga eller socialdemokrafiska regeringar. De förra såg isammanhanget inte heller några hinder att förse ;s krigsmakt med komplettkartmaterial över norra . En bagatell kanske i de kartläggandesatelliternas tidsålder, men ytterligare ett bevis på hur litet vikt som läggsvid hotet från väster. Avslutningsvis vill jag ta upp frågan om Sverigesdubbelmoral när det gäller kärnvapenspridningen. Alla svenska regeringar görett stort nummer av hur man arbetar för kärnvapennedrustning och motarbetarspridning av kärnvapen. Men understödjer såväl socialdemokrater somhöger och satsningarna på svensk kärnkraftsexport. Alla svenska regeringarunder har arbetat frenetiskt för att placera svenskareaktorer på världsmarknaden, i schahens , i , i och på Det har man gjort fastän det kommit fram alarmerandefakta om sambandet mellan kärnkraft och kärnvapen. Våra nedrustningsförhandlare i har talat mycket omkärnvapen men mindre om kärnkraft. Eftersom vi har vår nya nedrustningsminister,, i , är den helt naturliga frågan till henne hur honvill ta itu med det här problemet. Är det förenligt med engagemang ikärnvapennedrustningen att uppträda som exportör av kärnkraft? Ochvad anser om statsrådskollegan tillstånd tillexport av använt kärnbränsle till , ett land som inte visat någon somhelst återhållsamhet när det gäller kärnvapen? Företräder ståndpunkt i den här frågan, eller är det - som när det gällervapenexporten - personligt tyckande? Vi lever i en plutoniumekonomi, och med den ökandekärnvapenupprustningen och de allt större laddningarna och lagren binds meroch mer plutonium och efterfrågan stiger. De militära reaktorerna hinner inteproducera tillräckligt, eftersom de måste få fram trifium och andraämnen som behövs till specialbomber, t. ex. neutronbomben. Det använda bränsletfrån civila reaktorer är en åtråvärd plutoniumkälla för alla länder somhar eller tänker skaffa kärnvapen. Skall vi i bidra till denutvecklingen? Utöver detta har regeringens beslut om utförsel av använtkärnbränsle åstadkommit fientliga reaktioner i vårt grannland .