prot · G60963 · 1982-12-31 00:00:00 — Det ärsjälvfallet ur många synpunkter en framgång, när - Vårdnad och umgänge m. m. vilket jag utgår ifrån - i en så central lag somföräldrabalken klart och koncist förstärker barnens rättsliga ställning. Det äräven ett beslut som kommer att kännas förpliktande på andra politiska områden,exempelvis utbildningspolitiken och barnomsorgen. nya regler om gemensam vårdnad äruppbyggda utifrån den grundläggande uppfattningen att barnen behöver båda sinaföräldrar, en uppfattning som säkerligen omfattas av en stor majoritet. Vidbehandling i utskott och i riksdag av olika lagförslag inom familjepolifikensområde måste vi dock vara realister och inse att alla äktenskap inte varar livetut. Även efter en skilsmässa är det synnerligen angeläget attbåda föräldrarna känner ett ansvar för barnets fostran och utveckling. För ossparlamentariker är det minst lika angeläget att inom lagstiftningsområdet finnade former som stimulerar föräldrarna till ett sådant gemensamt ansvar. Enligt utskottsmajoritetens uppfattning uppfyllerpropositionens förslag de krav som kan ställas på en modern lagstiftningför att främja utvecklingen mot en ökad användning av gemensam vårdnad, enutveckling som utskottets majoritet förordar. Jag vill från utskottets sida särskilt framhålla att 1976års vårdnadsreform i första hand motiverades av omsorgen om barnets bästa.Möjligheten att låta den gemensamma vårdnaden bestå vid äktenskapsskillnadinfördes för att barnets intresse av nära och goda förbindelser med bådaföräldrarna skall kunna tillgodoses. Det ansågs också att en ordning med engemensam rättslig vårdnad kan vara ägnad att minska riskerna för de svåra,känslomässiga konflikter som lätt uppstår i vårdnadsfrågor och som kan fåallvarliga konsekvenser för barnet. Också möjligheten för föräldrar som intehar varit gifta med varandra att ha gemensam vårdnad infördes i syfte att gebarn tryggare och mer harmoniska förhållanden. De nu aktuella förändringarna i är enfortsättning vårdnadsreform. Syftet är, som sagts, attfrämja goda förhållanden mellan barnet och båda föräldrarna även efter enäktenskapsskillnad. Utskottet har i sitt beredningsarbete nogsamt vägt fördelaroch framförd kritik mot varandra när det gäller gemensam vårdnad, ochutskottets majoritet har funnit att den kan instämma i departementschefensuppfattning att det är en naturlig utgångspunkt att gemensam vårdnad beståräven efter det att föräldrarna skilt sig. Den nu föreslagna regeln innebär attföräldrar som är överens om att fortsätta den gemensamma vårdnaden inte behöverframställa något särskilt yrkande härom vid äktenskapsskillnad. Det är glädjande att det tycks finnas en klar majoritetför bifall till en utbyggnad av vårdnadsformen gemensam vårdnad. Företrädarna för moderata samlingsparfiet i lagutskottetoch två enskilda ledamöter för har reserverat sig till förmån förutvärdering av vårdnadsreform och med denna motivering yrkat avslag påpropositionens förslag om gemensam vårdnad. Reservanterna talar mycket omutvärdering av de erfarenheter som vunnits och anser att en sådanutvärdering måste ske innan någon annan förändring kan företas. Ordetutvärdering har blivit allt vanligare i motioner från företrädare för moderata samlingspartiet. Ju mer man läserdessa motioner, desto mer får man ett bestämt intryck av att ordet utvärderingär ett modernare uttryck för avslag. När det nu gäller ändringarna i angåendegemensam vårdnad, vill skjuta hela frågan på en obestämd framtid.De farhågor och negativa bedömningar som de framför i sina reservationer äruppförstorade. Utan tvivel är det så att tiden och utvecklingen har gått förbide uppfattningar som reservanterna här redovisar. När jag har tillfälle att lyssna fill , där han refererar de två utfrågningar som utskottet har haft, måste jagnog avge det omdömet att inte tycks ha uppfattat nyanserna i deframställningar som alla deltagare gjorde. vill påstå attdeltagarna i de här två stora utfrågningarna fullständigt nedgjorde proposi-fionensförslag. Jag har en annan uppfattning. Det fanns mycket kvalificerade företrädare i dessautfrågningar, som med skärpa framhöll att bägge föräldrarna har ett ansvar förbarnen. Det är psykologiskt riktigt att ha gemensam vårdnad. Båda föräldrarnaär viktiga för barnen. Det är oerhört betydelsefullt med gemensam vårdnad. Jagskulle kunna fortsätta referatet. De här deltagarna dömde inte ut institutet gemensamvårdnad. Det de efterlyste var ytterligare resurser för att samhället skullekunna bistå föräldrarna i olika vårdnadstvister. Det andra huvudavsnittet i propositionen gällerbestämmelserna om umgängesrätt och hur dessa bestämmelser skall utformas - enviktig fråga. Som jag har anfört är det angeläget att föräldrarhar gemensam vårdnad om sina barn. Uppenbart finns det emellerfid fall där detav olika skäl - praktiska eller andra - inte är möjligt att använda dennavårdnadsform. 1 dessa fall, där således endast en av föräldrarna kommeratt ha vårdnaden, är det synnerligen viktigt att barnet får tillfälle attregelbundet träffa även den andra föräldern. Tyvärr förekommer det dock intesällan att en vårdnadshavare försöker försvåra den andra förälderns umgängemed barnet och ibland går t. o. m. så långt att allt umgänge mellan barn och föräldersaboteras. Utskottet har tidigare skarpt reagerat motsådana försök att sabotera umgänget. I det nu aktuella betänkandet understrykerutskottet att umgängessabotaget är ett allvarligt problem och att det imöjligaste mån måste stävjas. Om domstolen fastställt umgängesrätt och vårdnadshavareninte följer domstolens utslag, finns alltid möjlighet att begäraverkställighet, dvs. ett tvångsmässigt flyttande av barnet. Av naturliga skäldrar sig många föräldrar för att tillgripa sådana åtgärder, som kan skadabarnet. Om möjligt bör man därför tillskapa andra möjligheter att få till ståndett fungerande umgänge mellan förälder och barn. En viktig uppgift är att försöka få vårdnadshavaren attförstå att umgängesrätten inte tillkommit i första hand för att tillgodose denandra Vårdnad och umgänge m. m. Vårdnad och umgänge m. m. förälderns intressen utan därför att barnet behöver fåträffa båda sina föräldrar. Av formuleringen i gällande lagtext, nämligen denatt den förälder som är skild från vårdnaden inte får betas tillfälle tillumgänge med barnet, kan man dock möjligen tro att det är den förälderns intressensom lagstiftaren vill fillgodose. För att underlätta de sociala myndigheternasoch andra rådgivande organs arbete med att få till stånd ett fungerande umgängeföreslås i propositionen att bestämmelserna om umgänge ändras så att det i 15 §fastslås att barnet har ett behov av umgänge med den förälder som inte ärvårdnadshavare. Vidare föreskrivs uttryckligen att barnets vårdnadshavare harett ansvar för att detta behov så långt möjligt tillgodoses. Syftet med bestämmelsen är inte endast att föreskriva attvårdnadshavaren inte får motsätta sig umgängesrättens utövande. Bestämmelsenålägger även vårdnadshavaren att aktivt verka för att ett umgänge kommer tillstånd. Härigenom vill man försöka komma åt även sådana fall där den andraföräldern är mindre intresserad av att träffa sitt barn. I fall där trots allt en vårdnadshavare fortsätter attförsvåra umgängesrättens utövande innebär den nya regeln att vårdnadshavareninte tillgodoser ett vikfigt behov hos barnet. I sådana fall kan då denförälder som inte får träffa barnet hos domstol begära att få vårdnadenöverförd till sig. Enligt 6 § skall domstolen överföra vårdnaden om detta ärbäst för barnet. Utskottet understryker att man måste se allvarligt på åtgärdersom syftar till att omintetgöra eller försvåra för en umgängesberättigad att fåträffa sitt barn. Det förhållandet att vårdnadshavaren konsekvent vidtaråtgärder med åsidosättande av barnets behov att få träffa båda föräldrarnaanser utskottet tala för att hans eller hennes lämplighet som vårdnadshavarekan behöva omprövas. I en motion (1982/83:8) av och i har yrkats att "uppsåtligt förhinder avumgängesrätt" skall tas in i lagen som ett uttryckligt rekvisit på att envårdnadshavare är olämplig och således jämställas med sådana fall där enförälder gör sig skyldig till missbruk eller försummelse vid utövandet avvårdnaden om barnet. Med den inställning vi i utskottet har tillumgängesfrågorna har vi förståelse för motionärernas syfte med motionen. Vianser att det dock skulle föra för långt att jämställa försvårandet av umgängemed sådana brister i vårdnaden som kan göra det aktuellt med ett ingripande medstöd av LVU, dvs. lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga. Vi hardärför avstyrkt bifall till motionen. Det är min och utskottets förhoppning att den nyautformningen av regeln om umgänge i kombination med möjligheten att i svårafall överföra vårdnaden skall bidra till att fallen av umgängéssabotage minskasoch om möjligt helt försvinner. Som jag sagt bör regeln också kunnabidra till att barnet bereds ökat umgänge med sådan förälder som av någonanledning undandrar sig umgänge med barnet. Jag vill tillägga att frågan om umgänge självfallet kanaktualiseras redan i samband med en vårdnadstvist vid skilsmässa. Om den enaföräldern fått interimistisk vårdnad kan det vårdnadsutredningenpågår visa sig att svårigheter uppstår att få till stånd ettfungerande umgänge mellan barnet och den andra föräldern. Utskottet anser detviktigt att domstolen vid avgörandet av vårdnadstvisten uppmärksammarumgängesrättens betydelse och - om inte andra skäl talar för en annan lösning -förordnar den av föräldrarna till vårdnadshavare som kan antas bäst främja ettgott umgänge mellan barnet och den andra föräldern. En annan nyhet i propositionen är att barnetsvårdnadshavare får ett ansvar också för att barnets behov av umgänge med annansom står barnet särskilt nära tillgodoses. Det kan vara fråga om umgänge medfar- eller morföräldrar, med en tidigare fosterförälder eller styvförälder. Omvårdnadshavaren motsätter sig sådant umgänge kan domstolen - dock endast påtalan av socialnämnden - fastställa en umgängesrätt. Inom utskottet har vi varit eniga om att vårdnadshavarenbör ha ett ansvar för att barnet får träffa även annan som står barnet nära änförälder. i utskottet har dock motsatt sig att domstolen skall hamöjlighet att förordna om sådant umgänge mot vårdnadshavarens vilja och hardärför avstyrkt propositionen i denna del. Som skäl härför anförs bl. a. att en umgängesrätt somkommer till stånd först efter en domstolsprövning knappast ligger i barnetsintresse, därför att den motvilja som vårdnadshavaren känner mot en sådanumgängesrätt kan gå ut över barnet. Utskottets övriga ledamöter anser emellertid att det ärnödvändigt att man har en möjlighet att låta domstolen förordna om enumgängesrätt. I annat fall kan man befara att rätten till umgänge med annan änförälder skulle bli utan verkan. Självfallet kommer dock sådana mål att blisällsynta. Genom att talan om fastställande av umgängesrätt endast får göras avsocialnämnden skapas garanti för att domstolen inte i onödan belastas medsådana mål. Vi anser alltså att man bör bifalla förslaget om ett införande avdomstolsprövning i nu aktuella fall. vill jag bara understryka vadutskottet skriver i slutet av sitt betänkande om behovet av information omvårdnadsreformen gemensam vårdnad, nämligen att informationen skall rikta sigsåväl till allmänheten som till massmedia och till myndigheter. Vi hoppas attvi efter en sådan information skall kunna slippa den sammanblandning som i dagsker mellan begreppen gemensam vårdnad och delad vårdnad. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan i dess helhet. Vårdnadoch umgänge m. m. 5ALLAN () replik: Först vill jag gärna förklara att jag i mångaavseenden är helt ense med föregående talare. Dessa delar berörde jag inte imitt förhållandevis korta inlägg. Jag vill inte heller förneka att - som det är uttryckt ireservation nr 1 på s. 40 i betänkandet - "intentionerna bakom bestämmelsernaom gemensam vårdnad är goda". Men - och det är det avgörande -verkligheten är en helt annan. Och det är verkligheten vi har beskrivit ireservation nr 1. Låt mig bara åberopa några bedömningar från deras sida somdeltog i utfrågningar- Vårdnad och umgänge m. m. I reservationen säger vi:, "Vid de hearings som utskottet har hållit i ärendethar det helt övervägande antalet deltagare riktat starka invändningar mot institutet gemensam vårdnad som sådant. Ett genomgående drag i synpunkterna vid utskottetshearings var att gemensam vårdnad vid äktenskapsskillnad ofta tycks väljas somen utväg när föräldrarna inte förmår lösa sina egna konflikter. Deltagarnavid utskottets hearings var eniga om att föräldrar som inte lyckatslösa sina konflikter i samband med skilsmässan oftast har små förutsättningar att få till stånd en väl fungerande gemensam vårdnad. Föräldrarna ger sig in i en vårdnadsform som kräver samförståndslösningar trots att de inte förmått att lösa sina inbördes konflikter. Sådana motsätt ningar mellan föräldrarna går ofta ut över barnet. Rent allmänt gavs också uttryck åt den uppfattningen attdet kunde vara en fara med gemensam vårdnad på så sätt att inte någon avföräldrarna tar ett ordentligt ansvar för barnet. Fler yngre föräldrar än äldrebörjar med gemensam vårdnad vid en skilsmässa men klarar det typiskt settsämre, framhölls det." Så ser alltså verkligheten ut. Enligt min mening börbevisbördan ligga på den som vill rubba bestående ordning, inte på den som villförsvara den. Till ytterligare stöd vill jag bara åberopa ettuttalande från utskottsmajoritetens sida. På s. 12 heter det: "Sammanfattningsvis anser utskottet att den kritiksom kan riktas mot gemensam vårdnad främst hänför sig till hur föräldrarfaktiskt utövar vårdnaden och till avsaknaden av en tillfredsställandeinformation till föräldrarna och inte till vårdnadsformen som sådan." Uttalandet innebär: Det är inget fel på kartan, det äringet fel på reformen, det är bara fel på terrängen, på verkligheten. 6 () replik: försöker skildra dagensverklighet och framställer den på sitt sätt och på det sätt på vilket han harupplevt de utfrågningar utskottet har haft. Jag hävdar mycket bestämt attdagens verklighet är den att för och för som går är detallt större grupper av människor som inser värdet av en gemensam rättsligvårdnad av barnen. Barnen behöver båda föräldrarna. Föräldrarna behöver samrådamed varandra och tillsammans besluta i en rad frågor som har den allra störstabetydelse för barnens uppfostran och utveckling. Inte minst bland yngreföräldrar har insikten om värdet av gemensam vårdnad förstärkts kraftigt underde . Detta är ett lagförslag som har framtiden för sig. Jag ärhelt övertygad om att detta lagförslag kommer att få en ännu djupare förankringhos människor vartefter tiden går. 7 () replik: Det är bara att konstatera att LennartAndersson och jag har olika uppfattningar om hur verkligheten är beskaffad. Jagkan hämta stöd för min ståndpunkt i vad som står på s. 39: "Vid hearingen i framkom att man vidStockholms tingsrätt märkt att antalet mål ökat som avser upplösning avgemensam vårdnad. Föräldrarna har då haft vårdnaden om barnet gemensam i någotår, men vårdnadsformen har visat sig inte fungera." Sedan utvecklas detta ytterligare. Huvudtesen är alltsåatt verkligheten är sådan att reformen bör vila. Vårdnad och umgänge m. m. 8 () replik: Det är risk för att i denna debattöverbetonas alla de fall där man inte helt har lyckats med gemensam vårdnad.Allan framhåller vad advokater, socialarbetare och andra har uttalat.Men vad vi saknar i debatten och inte har någon riktig statistik på är allalyckade vårdnadsfall, där gemensam vårdnad har visat sig vara en utmärkt fintillgång för både barnen och föräldrarna. Det är att beklaga att vi inte harsådana uppgifter att tillgå - det finns förklaringar till det. Men man måsteockså väga in den omständigheten i debatten och framhålla alla de fallen ochinte enbart de fall som advokater, tingsrätter och andra har kommit i kontaktmed. Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. 9JÖRN (vpk): Vari ligger den stora betydelsen av principenom gemensam vårdnad? Den ligger, som vi från vpk ser det, i fyra grundläggandetankegångar. För det första: Om två människor som har levat tillsammanskänner att de måste gå skilda vägar, är detta ingenting som minskar derasansvar för barnen. När man skiljer sig från varandra, skiljer man sig inte frånbarnen. Med en tillspetsning skulle man kunna säga att ansvaret för barnensnarare blir större. Institutet gemensam vårdnad är därvid en logisk konsekvensav den linje i svensk lagstiftning som har slagit vakt om betydelsen av bådaföräldrarnas rätt till god kontakt med barnen. Gemensam vårdnad är alltså enlogiskt och mänskligt riktig utveckling av umgängesrätten. För det andra: När känslomässiga konflikter uppstår ocharbetar sig fram i samspelet mellan individer beror det på individens mognadoch självansvar hur de konflikterna hanteras. Att göra konflikterna skapandeoch utvecklande i stället för destruktiva ankommer i den avgörande aspektenalltid på personerna själva. Myndigheter kan ge bistånd, åtminstone ibland, mende löser aldrig konflikter som de berörda själva inte vill lösa. Gemensamvårdnad är en uppmuntran och en uppfordran till föräldrarna att mobilisera sinapersonhga resurser för att bemästra problemet med sig själva och barnen. Det ärnaturligt att vuxna under en sådan process kan göra misstag 2 protokoll 1982/83:63-64 Vårdnad och umgänge m. m. och trampa fel, kanske särskilt i det första akuta skedet.Men lagstiftningen skall hjälpa fram mognaden och ansvaret för det egna livet. För det tredje: Det är klart att man måste hasocialmyndigheter och domstolar för att lösa problem och avgöra tvister där detinte kan ske på något annat sätt. Men det finns inget skäl att framtvingasådana åtgärder där de kan undvikas. När barn behandlas illa av föräldrar ellerstörs allvarligt i sin utveckling, då skall myndigheter gripa in och ta ansvar.Men det finns inga skäl att i onödan, i vårdnadsfråga av normal beskaffenhet,göra myndighetsinflytandet obligatoriskt. Det är nämligen inte så, attdomstolar och socialförvaltningar i vårdnadsfrågor är särskilt lämpligainstanser. Jag skall senare komma in på detta mera utförligt. Ett studium avbakgrundsmaterialet från ett större antal vårdnadsärenden ger tvärtom vidhanden att myndighetsutövningen präglas av allvarliga brister, okunnighet omväsentliga vetenskapliga fakta, godtycke och löslighet i tillämpningen,bristande respekt för verkligheten. Så den fjärde och viktigaste principen. Det är ändå så,att barnen inte vill göra graderingar mellan sina föräldrar. De vill intetvingas till den typen av ställningstaganden i normalfallen. Därför är det braifall lagen besparar barnen att bli tvingade till någonting som strider motderas innersta känslomässiga inställning. Också detta kan principen om gemensamvårdnad vara ett stöd för. finns det emellertid de som kanske inte riktigtförstått eller uppfattat betydelsen av allt detta. De insisterar på attmyndigheter förstår verkligheten bättre än de som befinner sig mitt i den, uppleverden konkret. Det är, i förbigående sagt, en litet ironisk poäng attoppositionen mot gemensam vårdnad kommer från ett politiskt parti som annarsåtminstone i sin fraseologi talar mycket om individuell frihet och individuelltansvar. Här gäller det ju dock mänskliga sammanhang och inte pengar, och detkan möjligen förklara skillnaden. Det är nämligen så, att är man anhängare avmänniskans mognad, utveckling och förmåga att ta självansvar, då är det ganskanaturligt att ställa upp när lagstiftningen nu anstränger sig för att utvecklajust krav, innehåll och ansvar i föräldraskapet. Många av de argument somframförs mot gemensam vårdnad är i förbluffande grad konstlade och ytliga, ochde är framför allt inte speciellt verklighetsbetonade, vill jag påstå. Jagskall ta upp ett par av de här argumenten. Det hävdas från vissa håll att föräldrar som skiljer siggriper till gemensam vårdnad som en sorts nödlösning. De använder dengemensamma vårdnaden därför att de tror sig på det sättet kunna lösa den egna konflikten.Det är en invändning. Gentemot dem som framför den skulle jag vilja påpekaåtminstone tre viktiga ting. Det är klart att barn inte skall vara redskap förföräldrars agerande visavi varandra. Men man kommer ändå inte ifrån att det ien viss mening är riktigt att barnen ju är så pass berörda av konflikten atthanterandet av föräldrarnas ömsesidiga förhållande visavi barnen är en viktigsak och att det i det lyckliga fallet faktiskt kan vara så, att konflikten kanlösas eller mildras om den ene föräldern slipper känna att han eller hon ärnågon sorts andra rangens förälder, en B-förälder i motsats till A-föräldern, som ärensam om den rättsliga vårdnaden och även rent - om jag skall uttrycka det så-maktpolitiskt har ett väldigt övertag gentemot den andra föräldern. Det ärdärför riktigt att säga, till en viss gräns, att användandet av gemensamvårdnad kan på ett positivt sätt vara ett redskap för att lösa eller mildraföräldrarnas konflikt. De förenas så att säga i det starkare gemensammaansvarstagandet gentemot barnen, och det kan bidra till att de inte blir såslutna eller fixerade vid sin egen personliga konflikt. De frestas då inteheller så lätt att använda ett rättsligt övertag som ett slagträ mot den andraföräldern, vilket verkligen är att på ett felaktigt och destruktivt sättanvända barnen som medel i en konflikt. Vidare är konflikter faktiskt inte alla gånger någotnegativt. Konflikter kan vara destruktiva, men de är också ofta skapande ochleder till en mognadsprocess, till en förändrad syn på den egna personen och påden egna situationen. Därför skall man inte vara rädd för sådana konflikter somuppstår inom ramen för en legal ordning, där krav ställs på föräldrarna att deskall ta ett gemensamt ansvar och att de skall anstränga sig för att ordna uppsin situation visavi sig själva och barnen. En sådan situation är i sig enkonflikt, men denna kan vara skapande och utvecklande, och det ärlagstiftningens och myndigheternas uppgift att hjälpa fram en sådan process. Slutligen vill jag mot den som menar att gemensam vårdnadskulle permanenta konflikter som man eljest skulle lösa invända: Tror niverkligen att man löser några konflikter om man, i stället för att genomföragemensam vårdnad, konsekvent lät en domstol avgöra till den ena föräldernsförmån? Det måste vara en missuppfattning. Det finns en väldig mängd fall därdomstolens avgörande i själva verket fördjupar motsättningarna, helt enkeltdärför att man inte på den vägen kan lösa någon konflikt. Det ankommer påföräldrarna att tillsammans med barnen lösa konflikten. Däri ligger den endaverkliga lösningen. De som hävdar att motsättningarna skulle bli besvärligareom man har gemensam vårdnad borde erinra sig de oerhört många bittra konfliktersom i praktiken förekommit i fall där domstolen har bestämt att den enaföräldern skall ha vårdnaden, trots att detta varit stridande mot väsentligadelar av t. ex. barnens inställning eller på annat sätt inte stått i överensstämmelsemed den verkliga väg för lösande av konflikten som annars kanske hade ståtttill buds. Man framhåller ofta i kritiken mot gemensam vårdnad attdet inte är bra att dela på barnen. Barnen skulle bli otrygga av det. Jag villhävda att det inte står i överensstämmelse med modern beteendevetenskapsobservationer och resultat. Saker och ting är inte så enkla. Barn är ju ingasmå hundvalpar, som mår bäst av att ha sin matskål i ett bestämt hörn och avatt alltid befinna sig i någon viss miljö under en och samma människasauktoritet. Det är naturligtvis till en viss gräns och i rimliga former snarastfill fördel för barnen, om de får pröva på olika miljöer och om de får se attverkligheten inte är okomplicerad utan är motsägelsefull. De får då uppleva attdet finns olika Vårdnad och umgänge m. m. Vårdnad och umgänge m. m. slag av människor, att mor och far kan företräda skildaåsikter i olika frågor och ha skilda sätt att se på både barnen och andraföreteelser i samhället.