prot · G609130 · 1982-12-31 00:00:00 — Farhågor förfondsocialismens genomförande som framfördes från borgerligt håll men ocksåfrån socialdemokratiskt håll avvisades under valrörelsen med tal om att såmycket ännu återstod att utreda och att det mesta ju ändå var förhandlingsbart. Trots den socialdemokratiska partiledningens försiktighethar det flammat upp en debatt om fondplanerna i densocialdemokratiska rörelsen. Stockholms-Tidningen har fått flera instämmandennär den ställt frågan, om kanske fondtanken var fel redan från början. Det nyavinstskatteförslag som har tagits fram av en särskild arbetsgrupp har fåttkritik för att vara alltför komplicerat. Det har därför sagts att det inte kangenomföras i föreslagen form. Skulle det genomföras, kommer företagen att ägnasig mer åt anpassningsåtgärder för att parera skattens verkningar än åt denverksamhet som det är deras uppgift att sköta. Skulle å andra sidan den nyalagstiftningen inte hinna bli färdig till nästa årsskifte, då är nog inte detprovisorium vi diskuterar mera tillfälligt än att det kan förlängas tillatt gälla . Jag inledde med att erinra om att debatten om kollektivalöntagarfonder har pågått länge, nu . Över har motiven för fonderna ständigt växlat. Först angavs avsikten vara att ta över makten i näringslivet. När det stod klart att det argumentet inte gick hem började man från socialdemokratiskt håll tala förledande om att trygga näringslivets kapital försörjning. Sedan aktiebörsen efter åtgärder från den borgerliga regering ens sida återupprättats som kapitalkälla, följde ett mellanspel, där fondsys temet konstruerades så, att det närmast gavs regionalpolitiska syften. F. n. driver socialdemokraterna hårdast tesen att fonder håller nere lönekraven. Men ett av de få bestående resultaten från den havererade löntagarfonds utredningen är slutsatsen att det inte finns något påtagligt samband mellan vinstnivå och löneutveckling. Däremot kunde det påvisas att vinstdelning höjer företagens kapitalkostnader och därmed sänker investeringsviljan, dvs. raka motsatsen till vad man borde sträva efter. Saken blir inte bättre av att åtgärden slår hårdast mot de mest lönsamma och expansiva företagen. 20 Teorin att löntagarna skall bli såglada över att få ägarinflytande i företagen att deavstår från lönehöjningar är inte bara obevisad - den är osannolik, eftersomingen får någon personlig fördel av arrangemanget. Man måste komma ihåg att detinte är de enskilda löntagarna som vill ha fonder. Det är de fackliga ledarnasom driver fondtanken i syfte att stärka sin egen maktställning. Vad de enskilda medborgarna vill ha är något som ger demfördelar för egen räkning. Det gör det skattefondssparande som infördes underden borgerliga regeringstiden och som vunnit bred anslutning. Inom denna ramfinns det möjlighet att inrätta företagsanknutna aktiesparfonder. Flera företaghar också särskilda vinstdelningssystem, där de anställda efter varieranderegler får del av resultatet i verksamheten. Införs kollektiva löntagarfonder,kommer dessa frivilliga system i många fall att försvinna. Vi moderater vill gåmotsatt väg, dvs. bygga ut skattefondssparandet och undanröja skattemässiga ochandra hinder för inrättandet av företagsanknutna vinstdelningssystem. Det verkar som om regeringen förbereder enomläggning av sparandeströmmarna i vårt land. Det enskilda sparandet skallstyras över från andelar i näringslivet till andelar i statsskulden. Samtidigtskall nya skatter pä företagen samlas upp i fonder, vilkas uppgift det blir attvia aktieköp socialisera det fria näringslivet. Det har redan erinrats om dettai debatten. Jag vill återkomma till att den nya regeringens behandlingav företagsamheten är motsägelsefull. Syftet med höstens stora devalveringangavs vara att stärka särskilt exportföretagens konkurrenskraft genom att ökaderas lönsamhet. Men skärptes beskattningen på företagen, på aktieroch på kapital. Regeringen är verkligen uppfinningsrik när det gäller att hittapå sätt att dra vinstmedel ut ur företagen - vinstmedel som annars skulleanvändas till att stärka konkurrensförmågan. En del av dessa indragna vinstmedel skall alltså utnyttjasför att kollektiva tvångsfonder genom aktieköp på börsen successivt skall taöver kontrollen över de större företagen. Det är ofrånkomligt att detta skaparosäkerhet, att det förtar den framtidstro som det förbättrade vinsfiäget vartänkt att framkalla. Regeringens grepp, att avveckla det påbörjade slopandet avdubbelbeskattningen av aktieutdelningar och i stället införa en internationelltsett unik trippelbeskattning, måste med nödvändighet verka avhållande påsatsningar i och påverka företagen att i stället förlägga sin expansionutomlands. uttalade på förslag av den dåborgerliga majoriteten i finansutskottet, att ett införande av kollektivalöntagarfonder skulle medföra en långtgående maktkoncentration och enförsämring av sysselsättning och ekonomisk utveckling. har majoritetsförhållandena i riksdagenändrats. Men de borgerliga ledamöterna i finansutskottet upprepar i enavvikande mening till utskottets yttrande denna ståndpunkt. Vi säger också, attdet nu framlagda förslaget till utdelningsskatt, och den utveckling som iövrigt förekommit på marknadenför riskvilligt kapital sedan höstens val, stärker de farhågor utskottet gavuttryck åt . Med hänsyn till hur impopulär fondtanken är,hur omstridd den är även i de socialdemokratiska leden och hur sakligt omöjligden är att genomföra, är det nog från borgerlig synpunkt bra ju längre dendrivs från socialdemokraternas sida. Det utbredda motståndet bland väljarnaomvandlas fill ökat stöd för de borgerliga partierna, så snart det bliruppenbart att fondsocialismen inte bara är ett tomt hot utan verkligen äravsedd att föras ut i det praktiska livet. Men det finns ingen anledning attglädja sig åt vad som möjligen kan vara fördelaktigt från snävt partitaktisksynpunkt, när det som händer är till så stor skada för . Även om sålunda det första steget i praktiken tas in iFondsverige, ger inte vi moderater upp kampen. Vi kommer att fortsätta attarbeta för en förstärkning av marknadsekonomin och en spridning av ägandetbland de enskilda medborgarna i stället för en koncentration till facket ochstaten. Ni socialdemokrater skall veta, att ni inte hinner genomföra mer avfondsocialismen än att skadorna kan repareras och marknadsekonomin kan återupprättasefter en borgerlig valseger 1985. 14 (): En ekonomisk politik som skall ha chans attrestaurera svensk ekonomi måste bygga på en ideologisk helhetssyn. Enligt vårmening bör en sådan helhetssyn bottna i en tro på den enskilda människansinitiativförmåga, vilja att ta ansvar och frihet att göra egna val. En sådan grundsyn låter sig bara förenas med en socialtinriktad och anpassad marknadsekonomi. En väl fungerande marknadsekonomi kantill sin karaktär bara vara decentralistisk. Den kan omöjligt varacentralistisk, eftersom i centralismens egenskaper ligger en misstro mot demånga människornas enskilda insatser och en övertro på de få, centralt placeradebeslutsfattarnas möjligheter att styra utvecklingen i rätta banor. Verkligheten är så komplex att bara den som står nära dekonkreta problemen på verkstadsgolven förmår ha sådana insikter att han ellerhon i de många enskilda fallen har möjlighet att fatta de riktiga besluten. menar att man måste utveckla och förbättramarknadsekonomin, medan socialdemokraternas ekonomiska politik betyder mer avinsnärjning, centralisering och byråkratisering. Man skapar knappast någonstimulans för företagens investeringar genom förslag som det vi i dagdiskuterar om en vinstskatt som syftar till införande av kollektivalöntagarfonder. Kollektiva löntagarfonder innebär något av en motpol decentralistisk näringspolitik. Löntagarfondstanken emanerar ur en tilltrotill centralplanering och socialism som inte är förenlig med och inte kaninfogas i den ekonomiska polifik som företräder. Dagens beslut om vinstskatt har på ett avgörande sätträckvidd långt in , därför att det är det första konkreta steget motkollektiva löntagarfonder. Det går inte att, som skatteutskottets värderade ordförande Wärnberggjorde här , hänvisa till lagens provisoriska karaktär. Det skulle i såfall innebära att socialdemokraterna i skatteutskottet tar avstånd från deuttalanden från auktoritativt håll som har kommit om att vinstskatten är ettförsta steg mot kollektiva löntagarfonder. görs alltså ett viktigt ställningstagande i fråga omvilket ekonomiskt system vi skall ha i det framtida - om vi skall hållafast vid en socialt inriktad och anpassad marknadsekonomi, eller om vi skallslå in på den väg som steg för steg leder oss in i en centralstyrdfondsocialism. För del är svaret givet: Självfallet håller vid en ekonomi som ger utrymme för och tar vara på människors initiativoch vilja att satsa . Varje demokratiskt system måste bygga på förtroende förden enskilda människan, på att vi accepterar varje samhällsmedlem som fulltmyndig. Att bygga upp kollektiva löntagarfonder som skall äga vårt näringslivär att omyndigförklara de svenska medborgarna. De är, i det nya systemsocialdemokraterna vill bygga upp, inte betrodda att själva få äga andelar i produktionskapitalet. Vi måste slå vakt om och positivt vidareutveckla detekonomiska system som gett den kanske högsta levnadsstandarden ivärlden. Förvisso finns det mycket att göra för att förbättra marknadsekonominssätt att fungera; sprida ägandet och öka den enskilda människans engagemang ochdelaktighet i produktionslivet. Det är därför säger ett bestämt nejtill varje steg mot förverkligandet av kollektiva löntagarfonder. I när vi framför allt behöver samförstånd överpartigränserna och samarbete mellan grupper i samhället, läggersocialdemokraterna förslag som skapar nya motsättningar och klyftor. ErikWärnberg känner ju väl till hur småföretagen bedömer denna reform och vilketavgörande slag mot enskilda människors engagemang i produktionslivet som det avde många småföretagen betraktas vara. I den nuvarande situationen behöver de svenska företagen -små som stora - arbetsro och möjligheter att planera för framtiden. Den väntadeoch sannolika internationella konjunkturuppgångens positiva effekter för svensksysselsättning motverkas allvarligt av regeringens successiva arbete med attinföra ett kollektivt löntagarfondssystem. På olika sätt försöker socialdemokraterna dölja detegentliga syftet med sitt förslag. Man talar om att kollektiva löntagarfonderbehövs för att bryta maktkoncentrationen i näringslivet. Sanningen är attlöntagarfonderna kommer att leda till en värre maktkoncentration än vad vitidigare upplevt i . Vi måste bryta maktkoncentrationen, men då får vigå andra vägar genom enskilda människors engagemang. har en mycket positiv utvecklingskett, som inneburit att aktieägandet spridits till nya grupper i vårtsamhälle. Det finns över en halv miljon skattefondskonton. förnekaratt skattefondssparandet är den typ av sparande som ger den bredd som hanönskar. Förvisso finns det åtskilligt i övrigt att önska - det erkänner jag.Men det var ju ett första steg mot ett brett engagemang på aktiemarknaden. Nr 130 har också gett - såvitt vi i dagkan bedöma - en mycket intressant effekt. Det den ä'' självklart att vi måste gåvidare. Vi måste också uppmärksamma t. ex. banksparandet. Men vi kan inte göradet genom att socialisera sparandet. _ Det finns flera tecken på att densittande regeringen har för avsikt att gå den Tillfällig vinstskatt vägen. Förslaget om de kollektiva löntagarfonderna innebär attall makt i samhället koncentreras till en enda, liten samlad intressegrupp. Detskulle medföra att den ekonomiska makten förenades med den fackliga. I tidermed socialdemokratisk regering skulle även den politiska makten finnas inomsamma snäva intressegrupp. Vi vet av både den äldre historien och nutidshistorienvilka risker ett samhällssystem löper när maktbalansen definitivt tippar över.Det är inte för inte som kloka grundlagsfäder i olika tidsåldrar och i olikadelar av världen sökt konstruera system där olika krafter i samhälletbalanserar varandra. Det är allom bekant att den heltdominerande andelen av det svenska folket inte önskar några socialisfiskaäventyr och experiment och alltså säger nej till andan och meningen i kollektivalöntagarfonder. Det kommer därför att kännas som en bjudande plikt för alla osssom definitivt är motståndare till socialistisk planhushållning att så snart depolitiska majoritetsförhållandena ändrats riva upp varje beslut som utgör led ien utveckling mot kollektiva löntagarfonder. 15ERIK HOVHAMMAR (m): Det betänkande från skatteutskottet som vi nubehandlar är i sig ett unikt betänkande. Det majoritetsförslag som därrekommenderas innebär att socialdemokratin tagit det första stegetmot ett framtida fondsamhälle - talare från de tre icke-socialistiska partiernahar i debatten klart bekräftat detta. Visserligen har dagens etapp titulerats"tillfällig vinstskatt", men denna beteckning måste betraktas somdjupt vilseledande, för tillfällig är det knappast meningen att vinstdelningenskall bli. Redan nu aviseras i kompletteringspropositionen en fortsättning avden 20-procentiga vinstskatten. Får socialdemokraterna sedan fortsätta attregera, genomförs också en aviserad permanentning i någon form avvinstdelningssystemet. Detta bekräftades f. ö. av , när hanförklarade att ett permanent system är målet. vinglande är man nu på väg att förverkligade kollektiva löntagarfonder som döms ut av ett enhälligt näringsliv, avsamtliga icke-socialistiska partier, av praktiskt taget alla ekonomer och -vilket har framhållits tidigare under debatten - t. o. m. av ett flertal inomLO och socialdemokratin. Helt klart har framstått att man inom "rörelsen"inte är omedveten om den klyfta som finns mellan partiets officiella politikoch folkflertalet, en klyfta som bara blivit djupare för varje gångsocialdemokraterna dragit tillbaka ett illa genomtänkt fondförslag och lagt framen ny variant. Det dilemmat försöker man nu lösa genom att säga att vi skallpröva oss fram och ta små, små steg. Vi skall därför inte diskutera tidtabellen på vägen motett fondsamhälle. Nr 130 Den intressanta frågan är i stället omfärdriktningen är den rätta. Problemet den är ju inte att aktierför några miljarder förs över i kollektiv ägo, utan det är i ställetatt fonderna tillförs miljarder, så att de automatisktblir - denstörsta ägaren i alla större företag. Totalt beräknas den nu föreslagna vinstdelningen kostaföretagen mellan 1 och 2 miljarder. Pengarna skall visserligen i första handtillföras AP-fonden, men vi får inte reda på hur medlen skall användas ochförvaltas. Inte heller utskottets talesman har kunnat ge några klarabesked i den frågan. Som jag sade - detta är karakteristiskt försocialdemokraternas planer att genomföra löntagarfonder. Steg för steg skall viföras in i fondsamhället. Varje bit skall var och en för sig verka såokontroversiell som möjligt för att sedan, satt i sitt sammanhang, få denverkan som socialdemokraterna alltid eftersträvat med sittlöntagarfondsförslag, nämligen att "socialisera produktionsapparaten". Det är marschen mot en samhälle med en sådanägarkoncentration i kollektiva händer som vi måste stoppa. Det är på vägen ditvi riskerar att rasera marknadsekonomin och förlora den dynamik i det fria näringslivetsom gett dess välstånd. Och vi skall komma ihåg att motståndet mot de kollektivafonderna inte i första hand kommer från företagsledarna i storföretagssektorn -även om det finns också där - utan i stället från de tiotusentals mindre ochmedelstora företagare som själva har byggt upp och äger sina företag. Hotet ominförande av företagen i kollektiv ägo är ett hugg mot den enskildaföretagsamhetens hjärterot. Jag är angelägen att säga detta här . Dettatycks socialdemokraterna förstå, men när man skall genomföra partiprogrammetsgrundläggande reform - att överföra produktionsmedlen i hela folkets ägo - såvill man inte säga detta öppet. Det är dags också för socialdemokraterna att talaklartext. Debatten om löntagarfonder skall självfallet föras innan det förstasteget tas. Vem, herr talman, vågar lita på socialdemokraterna ifondfrågan? Med detta yrkar jag bifall till reservationen av KnutWachtmeister m. fl. 16 (): Det vore nog så intressant att ta en stordebatt om löntagarfonder, men jag tycker inte att dagen är inne att göra det,för vi har inget förslag om några löntagarfonder på bord att beslutaom . Vi har ett förslag om en tillfällig vinstskatt, en utdelningsskatt,vars syfte är att göra en fördelning av inflationens vinster och verka för enåterhållsam lönerörelse. Det är faktiskt det som jag har velat diskutera ochsom skatteutskottet har diskuterat. Tids nog kommer vi att få diskutera enpermanent vinstdelning. Tids nog kommer vi att få diskutera löntagarfonder. Egentligen begärde jag ordet nu för att svara på ett parfrågor, som jag inte hann med att besvara i mina korta repliker tidigare. Jag kanske inte skall 25 Nr 130 svara på en fråga från KnutWachtmeister utan mera bemöta hans påstående. talar om det exeptionellt högaskattetrycket i för 27 april1983 företag. Då tror jag att KnutWachtmeister pratar mot bättre vetande. man talar om det höga skattetrycket på utdelade vinster är det formellt Tillfällis vinstskatt "ltigf) tii man kan aldrig bortse från dentotala skatten när det gäller vinster. Det är alltså inte bara fråga om skattenpå det belopp man utdelar. Teoretiskt betalar ett börsnoterat företag i inkomstskatt. Men genom alla de avsättningsregler som står till förfogandebetalar det i prakfiken inte mer än i skatt. Så låg är denverkliga skatt som betalas. Resten skjuter man till en oviss framtid. Den nyautdelningsskatten höjer dessa något, men det är inte några stora talsom den höjer skatten med. Vi har långt kvar till dess att företagsbeskattningen iSverige kommer upp till de nivåer som den i många andra västeuropeiska länder har,inberäknat alla dess delar på olika områden. Vår företagsbeskattning har ocksålångt kvar till den nivå som gäller för fysiska personers skatter. sade att vi före devalveringen var på väg attfå en positiv utveckling av våra utlandsaffärer, framför allt avhandelsbalansen. Det verkar som om fr. o. m. upphördeatt studera statistiken över handelsbalansen. Fram och enkort tid därefter hade vi den gynnsamma utveckling som talar om. Menhan borde ha fått skrämselhicka av det som inträffade därefter, när hela denposifiva delen av handelsbalansen fram till devalveringen rycktesundan och ersattes av jättestora underskott. Vi förlorade massvis med pengarfram fill devalveringen. Den positiva utvecklingen fortsatte alltså under tidenfram eller strax därefter, men icke längre än så. Jag skulle också, herr talman, litet grand vilja beröraden ideologiska helhetssyn på biandekonomin och marknadsekonomin som uttryck för. Jag vill bekänna mig som anhängare av den biandekonomi som vihar haft här i landet. Låt mig även erkänna att jag menar att det självfalletinte är något fult i att tjäna pengar. Vinst är nödvändig för att ett företagskall klara sig. Men vinsten bör användas också till investeringar. Marknadsekonomiunder borgerligt regeringsinnehav fick dock inte den effekten. Det blev inteinvesteringar av vinsterna. Man såg till attstorföretagen blev oerhört likvida. De fick alltså kolossalt mycket pengar, mendessa användes inte för att förstärka företagens konkurrenskraft påtillverkningssidan, utan i stället gav man sig in på konsumtionskrediter ochutlåningar till alla möjliga ändamål. a. lånade staten tillbaka stora delarav dessa pengar. Den marknadsekonomi som hade utbildats under de borgerligaregeringarnas tid innebar alltså inte att vi på något sätt stärkte företagenskonkurrenskraft, utan vi fick något slags låne- och spekulationsekonomi. Det är inte enbart marknadsekonomin som stärker företagensrörelsere sultat. Det som förstärker dessa är politiskt fattade beslut och sänkningen av reallönen. Även viljan att fortsättningsvis avstå från devalveringskom- 26 pensation skapar förutsättningar förbättre vinster. Är det då orimligt att låsa fast en del av dessa vinstersom ett framtida riskkapital? Både fördelningspolitiskt och urinflationssynpunkt är det en riktig linje, även i ett marknadsekonomiskt system. Jag skulle vilja fråga: Är det exempelvismarknadsekonomiskt riktigt att pressa upp aktiekurserna till världsrekordnivå,inte med företagsframgångar och inte med goda företagsvinster och ljusaframtidsutsikter för företagen, utan med allehanda skattetransaktioner? - detär ju det som har skett . Enligt min mening är det inteheller här fråga om marknadsekonomi. Som jag ser det bygger marknadsekonomi påföretagens livskraft, inte på skattetransaktioner. Jag skulle vilja säga att det förslag som vi har attdiskutera, nämligen om en tillfällig vinstskatt som baseras på företagensutdelningar, mycket väl hör hemma i en marknadsmässig ekonomi och även i denanpassning som vi med politiska beslut har genomfört för att få företagenkonkurrenskraftiga. Jag förstår inte varför man börjar plocka fram alladessa hotbilder om det östeuropeiska systemet, för det är inte det som vidiskuterar. Det systemet kommer aldrig att genomföras med en socialdemokrativid makten. Men hur eventuella löntagarfonder, hur ett permanentvinstdelningssystem skall se ut får vi tillfälle att diskutera . I dagtalar vi om åtgärder för att ta till vara devalveringens effekter. 17LARS (): vill inte ge sig in i en debattom kollekfiva löntagarfonder. Det är typiskt för socialdemokraternasinställning just . Svampen på, smyg i buskarna, framflyttning av positionerna- omärkligt, med små steg. Tala om något annat, inte låtsas om att vi genomfördet som är huvudtanken i vårt politiska program, i vår ideologi - nämligensocialismen, för en sådan vill ju människorna egentligen inte ha. Nej, låt osstala om något annat! Men så enkelt skall det inte bli, även om det annars kännsobekvämt, ! Om verkligen är en riktig, en övertygadanhängare av vad han kallar biandekonomi, vilken ändå måste vila påmarknadsekonomins grund, bör han nu reagera mot att första steget tas när detgäller ett införande av fondsocialismen. Han skall inte försöka fördölja detta,inte spela med i de undanmanövrer som pågår för att försöka dölja vad somegentligen är på gång. De förslag som vi diskuterar gäller tillfälligvinstskatt. Man säger att den behövs för att lönebildningen skall kunna hållastillbaka, för att alltför stora lönehöjningar skall kunna undvikas. Jag sattsjälv med i löntagarfonds-utredningen fram till dess att den slutgiltigthavererade. Jag har fått flera uppdrag av mitt parti , men jagvill påstå att det uppdraget är det som jag minst uppskattat. Men det varlärorikt på några punkter. Jag har erinrat om den saken i mitt förra anförande.En erfarenhet, en vetenskapligt bevisad sats som där framkom, var att det intefinns något samband mellan vinstnivån och löneutvecklingen. Det ärutomordentligt svårt att påvisa något sådant samband över huvud taget. Det gårinte att belägga. utredningendäremot kunde belägga var att vinstdelning påverkar investeringsviljannegativt. Jag minns vad den expert sade som utredde detta. Han harskrivit en tjock bok. Han hade så gärna velat komma fram till motsatsen, menskriften skulle läggas fram i form av en vetenskaplig avhandling fördoktorsexamen, så det gick liksom inte att "skruva på" detta. Hangjorde en föredragning i och muinlade någonting. Men någonbestämd slutsats kom han inte fram till. Jag frågade: Kan kontentan av det häruttryckas så, att vinstdelning försämrar, håller tillbaka, önskan, viljan, attgöra investeringar i företagen? Svaret, som var knappt hörbart, blev; Ja. Ochdet förhåller sig på det sättet. Det framgår otvetydigt - även av de papper somlöntagarfondsutredningen lämnat efter sig. I den situationen tyckte vi från borgerligt håll iutredningen att det var naturligt att socialdemokraterna lade den här delen avförslaget - vinstskatten, vinstdelningen - på hyllan för att i stället byggasina löntagarfonder på det som i dessa avseenden ändå skulle kunna tänkasfungera, nämligen löneskatterna.