prot · G609160 · 1982-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1982/83:160 1 § Minnesord över avliden ledamot av Med bestörtning mottog vi budet atf ErikWärnberg hastigt slutat sina dagar. Vi deltar i den stora sorg som drabbat hansnärmaste. Hans bortgång innebär en stor förlust för oss. I över ettkvarts sekel har han spelat en viktig roll i . Inom alla de områdendär han gav sina krafter var han den naturlige ledaren. Han sökte dock aldrigefter de stora rubrikerna för egen del - han ville vara en i laget. Framgångarför var lagets förtjänst. betydelsefulla insatser inom och förriksdagen är väl kända för oss alla. Grundliga kunskaper, objektivitet ochomtanke har präglat hans arbete - som ordförande i skatteutskottet, iriksbanken, som ledamot i förvaltningsstyrelsen och många andrabetydelsefulla uppdrag. Som ordförande i kommittén för ombyggnaden påHelgeandsholmen nedlade han ett enormt arbete för att värt nya hem där skullebli det bästa tänkbara. Dagen före hans bortgång hade vi bestämt oss för atfvid en enkel ceremoni dagen före öppnande hylla och tackahonom för hans unika insatser. Det hela skulle komma som en överraskning, föreljest hade han bestämt avböjt och sagt aff hyllningen och facket skall gällaalla som medverkat. var främmande för stora åthävor - men hansaknade infe lidelse när det gällde atf vinna människor för de idéer hantrofast omfattade livet ut. Under hela sitt offentliga liv har åtnjutitlika stort förtroende och lika stor uppskattning av såväl meningsmofståndaresom meningsfränder. Han var engod kamrat och en trofast vän. Vi ägnarminnet av vännen en stunds tystnad. Tisdagenden .i maj 1983 Näringspolitik,m. 2 § Föredrogs men bordlades återTrafikutskottets betänkande 1982/83:23 Näringsutskotfets betänkanden /83:53och 55 betänkande 1982/83:26 3 § Föredrogs näringsutskottetsbetänkanden 1982/83:34om vissa anslag inom industridepartementets område (prop. 1982/83:100 delvis), 1982/83:35 om näringspolifik och1982/83:50 om vissa anslag inom område (prop. 1982/83:100delvis, prop. 1982/83:106 delvis). Utskottets hemställan om attnäringsutskottets betänkande 50 skulle avgöras efter endast en bordläggningbifölls av kammaren. Voteringarna i näringsutskotfets betänkanden 34, 35 och 50avses äga rum sedan debatten i alla dessa betänkanden har avslutats. Först upptas näringsutskotfets betänkande 34 om vissaanslag inom industridepartementets område och näringsutskottets betänkande 35om näringspolifik. I fråga om dessa betänkanden hålls gemensam överläggning.Under den gemensamma överläggningen får yrkanden framställas beträffande bådadessa betänkanden. Näringspolitik,m. 3 (); Sakta kommer tecken pä en viss uppgång ivärldskon-junkfuren. I såväl som flera av länder stiger nuindustriproduktionen efter några svåra är. För vårt land är dessa tecken positiva. För trots att vårtland bara har av världsbefolkningen, står vi för avvärldsproduktionen och av världshandeln. möjligheter att fillvarata de positiva effekternaav världshandeln beror emellertid ytterst på oss själva, främst pä vilkenallmän näringspolitik som vi bedriver. När nu vinsterna i ett antal t orföretag äntligen gär upp.höjs genast ropen från socialistiskt håll att vinsterna måste beskattashårdare. Motiven kan variera, men ytterst bottnar dessa krav i misstron motföretagens vilja och förmåga atf fa ansvar för utvecklingen inom resp.produktområde. Men vad finns det egentligen för alternativ till enekonomi som låter företagen i öppen tävlan konkurrera om köparnas gunst? Ja,ser man till resultatet av experiment med staflig och företagsamhetmåste svaret bli; Inget! Faktum är att svensk företagsamhet till sedanvar en aldrig Nr 160 sinande mjölkko för stat och kommun. Effektiviteten inom företagsamheten Tisdaeen den har finansierat västvärldens största offentliga sektor. 2\ rnai 1983 Till slutkom emellertid brytpunkten, då inte ens de svenska företagarna m. m. orkadebära alla pålagor i kombination med ett ständigt ökande antal lagar Näringspolitik och åtföljande byråkrati. I omgångar har vår överkonsumtion avoffentliga tjänster fått betalas genom minskat värde på kronan och en allthögre utlandsskuld. har bakom sig en period när vi fortfarande troddeatt ekonomisk tillväxt var en naturlag som inte gick att undgå. Det var enperiod då vi med selektiva medel försökte bevara en föråldradnäringslivsstruktur för att undvika arbetslöshet. Resultatet av denna politikhar på ett förödande sätt klargjorts av den statliga indusfrisfödsufredningen,som presenterades . Det är nu dags att erkänna bristerna i denselektiva näringspolitiken och alltmer övergå till en näringspolitik bedrivenmed generella medel. En sådan politik har, förutom att den tillgodoser ett"allmänt rättvisekrav", den fördelen att satsningarna också kommer demindre företagen till del. En politik bedriven med selektiva medel vill jag-för att låna ett uttryck från utrikespolitiken - beteckna som "en ovänlighandling" gentemot de mindre företagen. Av näringsutskotfets betänkande 1982/83:35 framgår tydligtde skiljelinjer som råder mellan socialistiska majoritet ochden ickesocialistiska oppositionen. Jag vill göra några kommentarer till vissaav reservationerna. I reservafion nr 1 pekar vi på att det avgörande för denindustriella expansionen är lönsamheten. Under en lång följd av år har lönsamheten varit iavtagande, vilket lett till en alltför låg soliditet, vilket i sin tur minskatföretagens motståndskraft i dåliga tider. Denna förödande effekt har tusentalsföretagare och anställda fått erfara . Därför är det minst sagt uppseendeväckande atf densocialdemokratiska regeringen tycks slå in pä samma förödande linje som undertidigt 1970-tal banade väg för den låga soliditeten. Den antagna vinstskatten,den ökade förmögenhetsskatten samt arbetsgivaravgifter och löneskatter - vilkaökar med inte om man räknar in den aviserade höjningen från den1 juli - kommer aff dra kapital från produktiva investeringar till andraändamål. De dystra minnena från prisexplosionen 1975-1976 manas äter fram.Därfill kommer, vilket är allvarligt, att pengar tas frän de ställen där denhögsta kompetensen finns, nämligen inom de enskilda företagen, och i ställetöverförs till institutioner styrda av stat, kommun och fackföreningsrörelsen. Av budgetpropositionens rikflinjer framgåratt regeringen avser atf utöka den offenfliga styrningen och kontrollen avnäringslivet. Det falas om aff skapa öppenhet och samverkan mellan samhället,företagen och de anställda, det falas om vad man kallar en "öppendialog" mellan samhället Näringspolitik, m. m. och dem som berörs, och det låter ju mycket vackert. Men av erfarenheterna från löntagarfonder och vinstdelningtycks emellertid den önskade dialogen mest ha blivit en monolog med ensidigadiktat från den socialdemokratiska regeringens sida. Man kan inte öka styrning och kontroll avföretagen utan att detta får negativa konsekvenser för utvecklingen iföretagen. Erfarenheterna runt om i världen av det offentligas"vetorätt" i företagen borde utgöra fillräckliga varningstecken för attavhålla regeringen från ytterligare ingrepp. A och O för att få sunda ochexpansiva företag är att låta dessa utvecklas av egen kraft och inte genomsubvenfioner och bidrag. Just defta atf företagen/näringslivet måste fä utvecklasav egen kraft och konkurrera pä likvärdiga villkor är av yttersta betydelseäven för företag som arbetar på hemmamarknaden. Inom servicesektorn har vi alltför länge låtit denoffentliga sektorn växa utan att några mer omfattande analyser av effekternahar gjorts. Här finns stora vinster att göra för samhället, om enskilda företagi högre utsträckning än vad som är fallet tilläts konkurrera medegenregiverksamheten i den offentliga sektorn. Det finns ingen rimligförklaring fill att inte konkurrensen inom servicebranschen i princip skallvara fri, som f. ö. framförs i reservation nr 3 av moderata samlingspartiet ochfolkpartiet. Stat och kommun upphandlar ärligen varor ochtjänster för . Men denna upphandling skulle kunna bliännu större om inte myndigheterna ägnade sig åt egen vam- och tjänsteproduktion.Hur omfattande den företagskonkurrerande egenregin totalt är finns det ingauppgifter om, men en rimlig siffra torde ligga på ca perår. Och avser jag bara varor och tjänster som privata företag normalffillhandahåller. Sjukvården, skolväsendet osv. ingår alltså inte. Den angivnasiffran innefattar inte heller de statliga och kommunala bolagens omsättning. Det är ytterst troligt att samhället skulle göra storavinster på att låta enskilda företag konkurrera om tjänsteproduktionen till denoffentliga sektorn. Jämförelser som gjorts visar aff egenregin ligger på mellan10 och högre kostnader. Därför konstaterar vi moderater atf det nu är dags attfastställa regler för hur kostnaderna för den offentliga sektornsegenregiverksamhet skall beräknas. För såväl polifiker som offentligatjänstemän mäste beslutsunderlaget vid valet av egenregi alternativtentreprenad förbättras. Den offentliga egenregin fär inte vara någon helig ko! Vi har kunnat notera konsekvenserna av de affärsdrivandeverkens expansion utanför det rent monopoliserade området. Med monopolet somutgångspunkt bedriver verken en verksamhet som fått en hel del enskilda företagatf gå fill och anmäla verken på grund avotillbörligt utnyttjande av monopolet. Konkurrensen sker inte på likvärdigavillkor, dä verken kan dumpa priserna eller utestänga konkurrenterna i kraftav sitt monopol. Det är nu dags för socialdemokraterna att tala klarspråk. Jagfrågar därför: Skall samhället ta till vara kompetensen och konkurrensfördelarna inom det enskilda näringslivet föratt minska det offentligas kostnader - eller föredrar man en utveckling somleder till ökad egenregi med fy åtföljande kostnadshöjningar? Det är en välmotiverad fråga atf ställa. Det är därför jag ställer den här . En ökadkonkurrens inom den offentliga sektorn skulle främst komma de mindre ochmedelstora företagen till godo, något som vi behandlar i reservation nr 4, enborgerlig trepartireservation om åtgärder till stöd för de mindre ochmedelstora företagen. Under de borgerliga regeringarna påbörjades ett aktivtarbete för att förbättra situafionen för den mindre och medelstoraföretagsamheten. Bland de åtgärder som genomfördes var en sänkning avförmögenhetsskatten, inrättandet av en förordning som begränsar myndigheternasrätt atf kräva uppgifter samt införande av rätt till provanställning upp . Därtill påbörjades arbetet med en genomgång av ledighetslagarnasinverkan på företagen. Var hamnade den f. ö.? En fortsättning var planerad medett tredje steg i småföretagarfrågor. Frän socialdemokratiskt håll har vi ännu intesett några exempel på reformer till de mindre företagens fromma. Någraexempel pä motsatsen är skärpta kapitalskatter, ändrade rutiner för uppbörd avarbetsgivaravgifter - vilket medför ökat kapitalbehov för företagen -, höjdaarbetsgivaravgifter och löneskatter samt ett första steg mot löntagarfonder-vilket f. ö. klart markerade i går här i . Det är vadregeringen åstadkommit. Vill man verkligen stimulera de mindreföretagen måste man våga genomföra reformer som också av företagarna självauppfattas som positiva. Jag vill tydligt markera detta, inte minst med hänsyntill att industriministern glädjande nog befinner sig här i kammaren i dag.Märk väl; utan småföretagare blir det inga småföretag. Därför måste man myckethårt markera och slå vakt om småföretagaren och hans uppgift i sammanhanget. Även här står socialdemokraterna vid en skiljeväg. Jagställer frågan: Vågar ni genomföra reformer som leder till att företagarnasförväntningar om en rimlig avkastning på gjorda arbets- och kapitalinsatserinfrias - eller tänker ni fortsätta skatteskärpningspolitiken gentemotföretagarna? Vågar ni föra en politik som återställer jämvikten mellan företagoch fack - eller skall ni fortsätta med en politik som ytterligare befästerfackets makt och minskar företagens frihet? Från moderat sida finner vi det naturligt attolika konstellationer driver företag. Det kan sedan gälla fackföreningsägdaföretag, lantbrukskooperativa, arbefskooperativa eller privat ägda sådana. Detviktiga är här atf konkurrens fär ske på likvärdiga villkor samt att samtligakonstellationer får möjlighet att ge anbud till den offentliga sektorn. Frän den förra regeringens sida framlades konkreta förslagför att förbättra kooperationens villkor, så att kooperationen på ett bättresätt skulle kunna konkurrera på kapitalmarknaden. Näringspolitik, m. m. Nr 160 emellertid återkallatlagrådsremissen, vilket innebär en fördröjning av en Tisdaeenden positiv lösning när det gällerkooperationens riskkapitalförsörjning. 31 mai1983 ' "8 '-' regeringen att så attsäga ta sig i kragen och komma till beslut. Men det kanske blir som med tillgodoseendet av företagens behov av Näringspolitik riskkapital genom skattefondssparandet - det skall avskaffas ochersättas av m. m. Slutligen, herr talman, vill jag säga följande. Densocialistiska majoritetens övertro på statens och kommunernas roll inäringslivssammanhang lyser igenom också när det gäller inställningen tillläkemedelsindustrin. I en gemensam borgerlig reservation, nr 11, har viframfört den väl underbyggda åsikten att läkemedelsindustrin skött sina åtagandenväl. Detta dokumenteras också av att denna bransch under en lång följd av ärhaft en positiv och problemfri utveckling, som inneburit stora framgångar päexportmarknaden. Problembarnef har varit det statligt ägda . Dettahindrar emellertid inte den socialistiska utskotfsmajoritefen att kräva ökatsamhälls-inflyfande. Den fråga vi ställer är därför: Vad har staten atttillföra läkemedelsindustrin? Vårt svar är: inget annat än byråkrati ochoerfarenhet. Därför måste värt råd bli: Låt läkemedelsindustrin vara i fred! Med detta, herr talman, ber jagatt fä yrka bifall tillreservationerna 1, 3,4, 7 och 11 i näringsutskotfets betänkande 1982/83:35. 4 (); Näringsutskotfets betänkande 35 bygger pä 29 motioner frånden allmänna motionstiden, som alla behandlar olika frågor inom näringspolitikensram: Låt mig redan från början säga atf vi frän sida gärna hade settatt det i detta sammanhang också funnits med en proposition från regeringen.Det finns underlag samlat för en proposition om kooperationens villkor inäringslivet, och det hade varit naturligt att föra fram förslag om defta. Detkunde man kanske ha gjort . Den ekonomiska kris som vi nu genomlever - inte bara ivårt land - har i stor utsträckning sin grund i att näringslivet inte har haftförmåga att utvecklas i den takt som hade varit nödvändigt för att hållasysselsättningen uppe. Därfill är krisen givetvis orsakad av en minskadefterfrågan. Svenskt näringsliv förlorade sin konkurrenskraft och 1976 ochhar sedan, trots mänga goda initiativ frän de borgerliga regeringarnas sida,inte fått den skjuts som skulle varit önskvärd. Detta är naturligtvis till stordel beroende på en lågkonjunktur som drabbat hela industrivärlden. Men det är viktigt atf den ekonomiska krisen inte fårresultera i uppgivenhef och handlingsförlamning. Det är vikfigt att vi inomramen för en socialt anpassad marknadsekonomi söker bryta nya vägar för attlösa problemen. Regeringen säger i årets budgetproposition att man avseratf bedriva en ny industripolitik. Men det som den politiken kan antasinnehålla kan vi inte ställa oss bakom från centerparfiet. Vi vet - vi har justi dagarna fått klart besked på den punkten - att regeringens närings- ochindustripolitik som huvudpunkt innehåller införande av löntagarfonder. tagits redan denna vår genom beslutet om vinstskatt förföretagen. Från vår sida tror vi inte pä att överförande av äganderättenav svenskt näringsliv till kollektivt och anonymt ägda fonder kommer att höjaeffektiviteten och tillväxten hos svenskt näringsliv. Men det betyder inte att vi är ointresserade av att prövanya vägar i näringspolitiken. Vi är heller inte ovilliga att sprida ägandet avsvenskt näringsliv. Men det skall då fortfarande vara fråga om ett enskiltägande, gärna i kooperationens form. Det var därför vi medverkade till attkooperafionsutredningen tillsattes 1977. Kooperationen är ingalunda någon nyföreteelse i vårt land, men den arbetar i långa stycken under helt andra formerän andra företag, t. ex. aktiebolag. Inte minst gäller det kapitalförsörjningenför de kooperativa företagen, varför det finns anledning att söka nya formeroch möjligheter för deras arbete. Men det finns också anlednmg attfortsättningsvis se över hur de arbefskooperativa företag som finns fungeraroch vilka speciella problem de har ätt brottas med. Utredningen kom med sina förslag , ochefter sedvanlig remissbehandling utarbetades också en lagrädsremiss somöverlämnades till lagrådet för atf en proposition skulle ha varit möjlig attlämna till i vår. Tyvärr drog den nya socialdemokratiska regeringentillbaka lagrådsremissen, och blir de tilltänkta förbättringarna för dekooperativa företagen åtskilligt försenade - om de ens någonsin kommer tillstånd under en socialdemokrafisk regering. En annan väg inom näringspolitiken som vi beträdde underde är som vi hade regeringsansvaret var förbättrade möjligheter försmåföretagen. i svensk politik presenterade vår regering 1977ett samlat program för utveckling av landets småföretag. hade demindre företagen satts i strykklass. Näringspolitiken hade ensidigt gynnat destora företagen. 1982 skedde en uppföljning av den påbörjade småföretagspolitikengenom ett omfattande småföretagspaket, som regeringen lade fram för . Från sida ser vi det som mycket viktigt att deredan tidigare vidtagna åtgärderna fär en uppföljning. Vi har också i vårpartimotion, som behandlas i detta betänkande, redovisat de åtgärder som vianser viktigast att vidta. I förkortad form skulle de kunna sammanfattas i fyrapunkter: För detförsta är det viktigt att stimulera företagandet. För det andra är den totala efterfrågan i ekonominavgörande för de flesta företags - och därmed också småföretags - möjlighetertill framgång. Den allmänna ekonomiska politiken måste inrättas med hänsyn tilldetta. För det tredje måste insatser göras för att småföretagenskall kunna fungera i marknadsekonomin pä lika villkor med storföretagen. För det fjärde mäste vissa riktade insatser göras. Det ärangeläget att prioritera de begränsade resurserna för detta ändamål, så att dekommer fill största nytta. Insatserna bör därvid styras till de s. k.utvecklingsbara företagen. Jag övergår nu till att i korthet kommentera en del av de Näringspolitik, m. m. Nr 160 reservationer som är avlämnade ianslutning till näringsutskottets betänkan- den ' 35. 31 maj1983 I reservation 1 upptas frågan omriktlinjer för näringspolitiken. reservanter fast att marknadsekonomin måste stärkas. Näringspolitik fortlevnad mäste vara deras egenutvecklingskraft och lönsamhet. fjl 1 heten - vinsten - skall inte sessom ett problem och begränsas. positivt -det är ju ur den som framtida investeringar skall göras. Reservation 4 behandlar de krav som ställer imofion 2132 om en uppföljning av den tidigare förda smäförefagspolitiken. Viyrkar i reservationen att ställer sig bakom de synpunkter somframförs i motionen och gör ett uttalande till regeringen om defta. Reservationerna 7 och 8 behandlar kooperationenskapitalförsörjning. Lät mig påpeka aff det är en obetydlig skillnad mellan debåda reservationerna. Den borgerliga oppositionen är i sak enig. Till detta kanläggas att det finns en socialdemokratisk motion i samma fråga som blirtillgodosedd i reservafion 8. De kooperativa företagen svarar för en stor andelav den totala svenska industriproduktionen, men de har inte alls sammamöjligheter att skaffa kapital som andra delar av näringslivet. Det är här vimenar att det måste till åtgärder. Förslag finns också, som jag nämnt tidigare.Det är bara en fråga om att lägga fram dem. Reservafion 9 ställer sig bakom krav i center- och folkpartimotionerom en snar utvärdering av de löntagarägda företagen. Jag beklagar attregeringen har visat ett ljumt intresse på det här området. Denföretagsform som det här är fråga om kan vara en mycket intressant lösning vidägarskifte. Och är det angeläget att vi snabbt får en sammanställning av deerfarenheter som hitfills vunnits pä detta område. Det är just den snabbasammanställningen som vi kräver i reservation 9. Slufligen några ord om reservation 11, sombehandlar frågan om förstatligande av läkemedelsindustrin. Det är en fråga sominte är ny för . Den här gängen har den aktualiserats av vpk.Riksdagen har vid tidigare fillfällen avslagit liknande förslag. Lät mig erinraom att vid årets riksdagsbehandling av statliga företag framförde vi förslag omatt statliga företag skulle helt eller delvis säljas via börsen. Vi namngav dänogsamt infe några företag, men det är ingen tvekan om att justläkemedelsföretaget , statligt ägt, mycket väl skulle kunna varaaktuellt. Det är alltså raka motsatsen fill motionskravet som framfördes frånvpk. Detta krav avstyrks. Med det anförda yrkar jag bifall till reservationerna 1.4, 5, 8, 9 och 11. 5 (): I det här ganska omfattande blocketnäringspolitik är det de allmänna riktlinjer som fas upp i betänkande 35 som ärviktigast. Därutöver behandlas en rad konkreta motionsyrkanden somnaturligtvis också var för sig är väsentliga, men där våra resp. ställningstaganden oftastär 10 direkt kopplade till hur vi ser pänäringspolitiken i stort. En av hörnstenarna i en liberalnäringspolitik är frihandeln. Som en följd av att ekonomiska svårigheter i ettstort antal länder nu utlöser en våg av protektionism sätts vi själva alltoftare på prov. Ett aktuellt exempel var debatten här i kammaren omtekopolitiken. Enligt vår uppfattning präglades den i alltför stor utsträckningav olika krav på handelshinder. För är det självklart att även ifortsättningen skall ha en öppen ekonomi. Frihandeln är och har varit basen för ett litet,utlandsberoende land som värt. Vi har i olika internationella sammanhangarbetat för ett ökat varuutbyte länderna emellan. En mycket stor del av svenskt näringsliv verkar medframgång pä utlandsmarknaderna. Ekonomin, sysselsättningen ochlevnadsstandarden i är beroende av fortsatt frihandel och atf svenskaföretag inte diskrimineras pä utlandsmarknaderna. Men frihandeln har också inneburit att vissa svenskanäringar fått problem. De nya industrialiserade länderna påverkar oss. Denindiska textilindustrin har konkurrerat med bl. a. tekoföretagen iVästergötland, de japanska varven och stålindustrin har "drabbat"både och andra delar av . har vår export till nyligenindustrialiserade , s. k. NIC-länder, ökat mer än vår import från dessaländer. Vår slutsats blir atf infe har nägon anledning att försökahävda sig pä de områden där andra klarar sig bättre. För att skapa enlångsiktigt konkurrenskraftig ekonomi och en på egna ben tryggad arbetsmarknadmäste vårt näringsliv anpassa sig till de yttre villkoren och utnyttja derelativa fördelar vi har jämfört med andra. Denna anpassning har varit ett avde viktigaste problemen i vårt samhälle . Marknadsekonomin är för oss liberaler den självklaragrunden för näringspolitiken. Inget annat system förmedlar lika effektivtsignalerna frän konsument fill producent. Men en väl fungerande marknadsekonomi kräver mängasjälvständiga företag som ständigt tävlar med varandra. Därför är folkpartietlika mycket motståndare till privata monopol och karteller som vi är tillförstatligande av näringslivet. När vi här i kammaren kritiserade planernapä ett bryggerimonopol gjorde vi det oberoende av ägarsituationen i bolaget. Viär övertygade om atf både privata och statliga monopol höjer priserna och ökarbyråkratin. Den marknadsekonomi vi förordar präglas i stället av enlångtgående maktspridning med ett decentraliserat och enskilt ägande och med enarbetsdemokrati som gör att flera får vara med och bestämma. Det bygger pä enannan liberal grundtes; gör man människor delaktiga i besluten frigör manansvar och idéer. Men det är viktigt att det är just de människor som berörssom skall engageras i besluten, vare sig man gör det som anställd eller somägare i företagen. Detta ärett av flera skäl till att vi bestämt avvisar kollektiva löntagarfon- Näringspolitik, m. m.