prot · G609132 · 1982-12-31 00:00:00 — Vi hyser inga misstankar närdet gäller deras kompetens att sköta forskningen till allas fromma, men dettycks socialdernokraterna göra. Det politiska inflytandet bör således minska.Det vore lämpligt att i stället använda pengarna fill utbildning. När en ledande socialdemokrat säger att universitetensinriktning skall ändras och att det behövs fler politiker, måste jag fråga: Hurskall inriktningen ändras, ? 19RUNE (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret på min fråga. De tidningsuppgifter som har förekommit om attpolitikerinflytandet vid universiteten enligt en utredning bör öka har väcktberättigad uppmärksamhet på universitetsorterna. Där uppfattar man - enligt minmening med rätta - förslagen om en ändring när det gäller det politiska ochfackliga inflytandet från insyn till direkt påverkan och majoritet, som ettdirekt ingrepp, ett intrång i den akademiska friheten. Risken är stor att deninsyn som socialdemokraterna talar om, i verkligheten kommer att innebära enabsolut bestämmanderätt över den akademiska världen - en bestämmanderätt som ialla sammanhang varit, och är, av grundläggande betydelse för den akademiskafriheten, för forskningens frihet och integritet samt för en frihet vad gällerden akademiska utbildningen. Den större frihet som socialdemokraterna talar om; att manskall kunna utforma nämnder och styrelser som handhar utbildnings- ochforskningsfrågorna och som har politiskt utsedd majoritet, innebär i praktikenatt hela universitetsverksamheten, hela den svenska högskoleorganisationenpolitiseras. Det kommer att kunna innebära att exempelvis vissaforskningsfrågor eller ett rektorsval kan komma att avgöras helt och hållet påpolitiska meriter och inte, som , på akademiska meriter, meriterefter skicklighet. Den polifiskt-fackliga koloss som breder ut sig tar denhögre utbildningen och forskningen i ett allt fastare grepp. Och det ser vifrån moderata samlingsparfiets sida med stor oro på. Den akademiska friheten är ju ett av de grundläggandefrihetsbegreppen. Och friheten när det gäller högre utbildning och forskningfår det inte tummas på. Mankan ställa sig frågan: Finns det över huvud taget något annat västerländsktland där man inom universiteten beslutar om utbildning och forskning ipolitiskt sammansatta nämnder eller organ? De lekmannastyrel-ser som vi har påolika håll, bl. a. i de , sysslar ju inte med de tvåfrågeområden som jag har berört, nämligen forskningen och utbildningen; desysslar med de övergripande ekonomiska frågorna. Denakademiska friheten är inte enligt min uppfattning ett påhitt för sin egenskull utan något av stor vikt för samhället totalt sett. Och det handlar om ettbetydligt vidare begrepp än politiska partier och fackliga organisationer. Omdet politiska inflytandet vid universiteten Låt mig först göra klart att varken jag själv eller regeringen hartagit ställning fill förslaget i den aktuella departementspromemorian; vikommer att avvakta remissbehandlingen. Men jag vill ändå göra ett parkommentarer. Jagär inte säker på att någon av debattörerna har läst promemorian; i varje fallhar man läst den mycket slarvigt. Huvudpoängen är ju att den lokalahögskoleorganisationen skall förenklas. Vi skall få bort diverse byråkrati, ochvi skall öka den lokala friheten. Ettsätt att göra det är att ge högskolestyrelserna ökade befogenheter att utformaden interna organisationen. I det sammanhanget kommer högskolestyrelsernassammansättning in och bör diskuteras. Detandra som jag vill kommentera är begreppet "polifiker" i dettasammanhang. Det handlar om företrädare för allmänintresset. Det kan varadirektörer, kulturarbetare eller kontorister. Det viktigaste är engemanget ochkompetensen. Jag hoppas att vi skall kunna föra debatten om allmänintresset pådet sättet i stället. Jagtycker att det är buskpropaganda när man som säger att det skullevara en fråga om forskningens frihet; självfallet skall vi slå vakt om den. Jag tycker att dessa frågor är så pass vikfiga attdet skulle behövas en viss öppenhet från olika parfier när det gäller att deltai diskussionen. Men tyvärr tycks man särskilt från och moderaternalåsa sig redan innan debatten har börjat, och det tycker jag är sorgligt. Mantycks ha en klar uppfattning innan man ens har hunnit läsa och begrundadepartementspromemorian och - ännu värre - innan man lyssnat på synpunkternafrån olika företrädare inom högskolan och från andra håll. 21 (): Jag måste faktiskt fråga hur ni egentligen har detinom socialdemokratin. Det är alldeles utomordentligt om intehar tagit ställning ännu; då kanske hon vill lyssna på vad remissinstansernakommer att säga. Men faktum är att andra ledande Om det politiska inflytandet vid universiteten socialdemokraterhelt uppenbart har tagit ställning. säger i en tidningsartikel - om man , motbakgrund av att det tydligen blir så många missuppfattningar, får citera;"Det är självklart att allmänrepresentanterna skall vara i majoritet.Forskningen och den högre utbildningen blir allt vikfigare isamhällsutveckhngen, och då måste samhället ha ett avgörande inflytande." Sedan: Jag hade inte med mig den här promemorian upp italarstolen, men jag har fakfiskt läst den. Det är inte lätt, för den är ocksåfylld av byråkratispråk. Är man inte från början utbildningspolitiker, så ärdet ganska krångligt att läsa den. Men jag använde gårdagens kväll till attgöra det. Dessa kulturarbetare, direktörer och kontorister är intepolitiker-nej, det är riktigt - utan de är allmänföreträdare. Får jag baraberätta för , att en av mest framgångsrika företagaresatt i i , och han konstaterade efter ett tagatt sämre hade han aldrig använt sin tid. Han ansåg att det var bättre attuniversitetets eget folk fick styra detta. Får jag fråga: Om det bland dem som skall läsaigenom den här promemorian blir en majoritet emot majoritetsförslagen, är och regeringen, som då inte har tagit ställning, beredda attlyssna på den majoriteten? 22RUNE (): Statsrådet säger att honvill förenkla den byråkratiska organisationen vid universiteten och öka denlokala friheten. Detlåter alldeles utmärkt, och det kan vi säkert alla skrivaunder på. Men hur det problemet skall lösas genom att man ökar politiskt ochfackligt inflytande, så att dessa grupper - politiker och fackliga företrädare- kanske får en absolut majoritet i högskolan, det kan jag inte förstå. Sedan är det ju så att dessa pohtiker, som , är allmänrepresentanter och skall företräda ett vidare intresse. Men deutses ju av regeringen och i samband därmed också av polifiska parfier. De blirlätt partsrepresentanter och kan inte alltid företräda den vidsyn som skullebehövas i sådana sammanhang. Jag vill hänvisa till vad jag tidigare sade om denakademiska friheten, forskningens frihet och utbildningens frihet. Politikernahar inte alltid möjlighet att se i det perspekfiv som skulle behövas. Jag villcitera från en arfikel, där man ganska klart har belyst vad detta kan innebära: "Polifikermakten skall alltså stärkas på denakademiska frihetens bekostnad. Detta kan få katastrofala resultat.Politikerna är förvisso inte de som sitter inne med de största kunskaperna. Vadvi har sett av deras verksamhet är att de lätt förfaller tillbypolifiskt tänkande och gärna vill ge just den egna ortenresursförstärkningar, medan de står ganska främmande för helheten." Jag tror att detta dess värre i många sammanhang är enalldeles korrekt beskrivning av verkligheten. 23Utbildningsminister : Herr talman! Jag menar att inslaget avallmänföreträdare i olika högskoleorgan har varit av värde för högskolan ochdess verksamhet. Ändå är jag klar över att det kan ha haft sina brister här ochdär, t. ex. sådana brister som nu tog upp. Och det är alldelessjälvklart att vi i remissomgången också skall lyssna på negafiva erfarenheter. 24 (): Jag noterar att utbildningsminister säger att det finns brister i nuvarande system. Det är bra, tyckerjag, att hon har denna öppna syn på problemen. Eftersom utbildningsministern i sitt frågesvar här intehar givit något direkt svar på frågan om hon kommer att följa denna promemoriaoch det skulle kunna bli majoritet för politiker, så skulle man kanske kunnafråga om hon , på grund av vad hon fidigare har sagt, är beredd att sägaatt hon inte vill låta politiker och fackliga företrädare få absolut majoriteti universitetens styrelse. Jag tycker att det i så fall skulle vara ett mycketbra svar. Om påbyggnadsutbildning inom långtidssjukvården 25 (): Det var intressant och bra att statsrådetsade att hon är beredd att också lyssna på negafiva erfarenheter. Det vill jagmycket noga notera, eftersom det bör glädja dem som arbetar vid vårauniversitet och högskolor. Och jag utgår från att ifall det skulle bli enmajoritet av negativa reaktioner från dem som arbetar där, så kommer verkligen att följa de råd hon i så fall får från universitetensfolk. Sedan vill jag bara tillägga något om öppenhet för att delta i diskussioneneller att låsa sig innan debatten har kommit i gång. Debatten har pågått itidningarna . Men debatten inom folkparfiet har vi avslutat förlänge sedan, och vi är inom - uppenbarligen i motsats tillsocialdemokraterna - helt eniga om att vi inte vill ha ett störreallmäninflytande i universitet och högskolor. Överläggningen var härmed avslutad. 4§ Svar på fråga 1982/83:393 om påbyggnadsutbildning inomlångtidssjukvården har frågatsjukvårdsministern om hon är beredd att verka för att kravet på förbättradekunskaper om de speciella problem som finns inom långvården fillgodoses genomatt sjuksköterskor som skall arbeta i ledande ställning inom somatisklångtidssjukvård ges möjlighet till påbyggnadsutbildning. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara på frågan. Om påbyggnadsutbildning inom långtidssjukvården fattade beslut om en ny samladstudieorganisation för vårdutbildningarna inom den kommunala delen avhögskolan. Beslutet innebar bl. a. att en ny allmän utbildningslinje, hälso-och sjukvårdslinjen, med sex inriktningar inrättades . Behovet av utbildade inom långtidssjukvården var redan dåväl känt. Vård 77, den utredning som låg till grund för reformen, diskuteradeom speciella studiegångar med inriktning mot långfidssjukvård borde inrättas.Utredningen konstaterade att geriatriska problem blir allt vanligare i allatyper av vård. Därför föreslog Vård 77 att utbildning för långtidssjukvårdborde ges alla blivande sjuksköterskor. Inriktningen av hälso- och sjukvårdslinjen mot allmänhälso- och sjukvård fick mot denna bakgrund ett innehåll som, jämfört med denstudieordning som gällde före , utgör en sammanslagning avgrundutbildningen till sjuksköterska och vidareutbildningarna inom medicin ochkirurgi samt långtidssjukvård. uttalade i sammanhanget attförslaget skulle komma att skapa bättre förutsättningar för långtidssjukvårdenän det dåvarande utbildningssystemet. Inriktningen mot allmän hälso-ochsjukvård är således nu sådan att den studerande redan i grundutbildningen fårkunskaper och färdigheter för yrkesutövning som sjuksköterska bl. a. i ledandeställning inom öppen och sluten långtidssjukvård. tog också ställning till vilka påbyggnadslinjersom skall finnas i den nya studieordningen, varvid någon linje med inriktningmot långtidssjukvård inte beslutades. Om en sådan påbyggnadslinje skall kunnaaktualiseras, anser jag att det först måste undersökas vilka kunskaper som i såfall saknas hos de sjuksköterskor som sedan höstterminen 1982 får utbildning ilångtidssjukvård inom ramen för sin grundutbildning. Jag utgår från atthögskolemyndigheterna följer denna fråga och lägger fram de förslag som kanvisa sig motiverade. Jag vill tillägga att det för de sjuksköterskor som harutbildning enligt äldre studieordning t. o. m. anordnasvidareutbildning inom medicinsk och kirurgisk vård, där även utbildning ilångtidssjukvård ingår. 27KARIN (); Jag ber att få tacka statsrådet för svaret påmin fråga. Den var ställd till sjukvårdsministern av den anledningen att jagville få hennes syn på hur långtidssjukvården skall organiseras för att manskall få en bättre situation . Vi har ju att vänta en ålderspyramidsom gör att behovet av omsorg om och omvårdnad av äldre kommer att växaexplosionsartat. Jag tror inte att det är till skada förutbildningsministern att också få kännedom om dessa problemområden - för attsenare kunna ta ställning till om det finns behov av specialistutbildning försjuksköterskor när det gäller specialiteten långtidssjukvård. Statsrådet anför i sitt svar att man skulle behöva avvaktaen genomgång av bristerna i den utbildning som började ochsom nu pågår. Först därefter skulle detkunna anordnas en vidareutbildning som skulle leda till specialistkompetens pådetta område. Jag tror att man i så fall får vänta alltför . Problemen ärredan i dag så påtagHga att man genast borde försöka mota i grind för attfå till stånd en annan situation inom långvårdens område. Detfinns mycket som talar för att man skall få till stånd en specialistutbildninginom långtidssjukvården. Långvårdsmedicinen är en relativt ny specialitet. Denhar haft och har en mycket låg status, och det gör kanske att det inte blirrätt typ av sjuksköterskor som ägnar sig åt denna omvårdnad. Detär många gamla som vårdas i långvården, och deras medelålder är mycket hög. Detfinns många specialiteter i denna vårdkedja. Man skulle på många områden kunnakräva en vidareutbildning. Jag tror att det behövs någon som har bättrevårdkunskaper och som kan leda det övriga vårdlaget för att ge de äldre vård pårätt vårdnivå. Det gäller att slussa ut människor fill mindre kostsamma ochkanske också mera humana vårdformer än vad en långvårdsklinik kan erbjuda. Jagtror att en speciahstutbildning och en specialistkompetens, som kan utnyttjasdels inom den slutna vården, dels i samarbete med den öppna vården, är'avmycket stor vikt för framtiden. Det gäller områden som omvårdnad, hjälpmedel,nutrifion -1, ex. i samband med s. k. sjukhussvält, som det ibland talas om -farmakologi osv. Det finns många sådana områden där jag med bestämdhet vet attfördjupade kunskaper behövs. Det brådskar med att se till att de som harledande position på långvårdsavdelningar får de kunskaper som behövs för attleda andra i vårdarbetet. Omprövningen av rörelsehindrades behov av färdmedel Överläggningen var härmedavslutad. 5§ Svar på fråga 1982/83:378 om prövningen av rörelsehindrades behov avfärdmedel har frågat mig om jag anser att rörelsehindrades behov avkommunikationer skall betraktas på ett principiellt annat sätt än vad somgäller för icke rörelsehindrade. Deallmänna kommunikationerna har stor betydelse för handikappades förflyttning.Enligt socialtjänstlagen skall socialnämnden verka för att dessakommunikationer utformas så att de blir lätt tillgängliga för alla. Rörelsehindradeoch vissa andra personer med funktionsnedsättningar behöver dock underöverskådlig tid lita fill särskilda anordningar för sin förflyttning.Färdtjänsten är en kompletterande trafikservice för personer som på grund avhandikapp har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand eller anhtaallmänna kommunikafioner. Socialtjänstlagen föreskriver att socialnämnden genombl. a. färdtjänst bör underlätta för den enskilde att Om prövningen av rörelsehindrades behov av färdmedel bo hemmaoch ha kontakter med andra. Lagen innebär den ytterligare nyheten att nämndensbeslut får överklagas. Enligt tillämpningsföreskrifter tillkungörelsen om statsbidrag till färdtjänst skall behovet av färdtjänst utredasoch bedömas utifrån vars och ens handikapp och sociala situation i övrigt. Frågorna om den enskildes rätt till färdtjänst och omfärdtjänsten som bistånd enligt socialtjänstlagen har rönt stor uppmärksamhetpå senare tid i den handikappolitiska debatten. De har bl. a. även behandlatsav socialutskottet i dess av godkända betänkande (1982/83:23) omanslag till omsorg om äldre och handikappade m. m. Utskottet anför bl. a. att ingen särskild behovsprövningmåste göras i ärenden om färdtjänst utöver den som gäller vilka svårigheterhandikappet medför. Jag delar denna mening. Färdtjänsten är en viktig del av det kommunikationssystemsom samhället ställer till allmänhetens förfogande. Därför har färdtjänstenstarka markeringar i socialtjänstlagen. Denna har tillämpats i drygt ettår, och det finns skäl att noga följa bl. a. färdtjänstens utveckling. Jagnoterar att har inlett ett arbete med att följa upplänsrätternas och kammarrätternas domar beträffande färdtjänst och socialhemhjälp. För förflyttningshandikappade behövs det speciellainsatser, bl. a. färdtjänst. Enligt socialtjänstlagen föreligger dessutombesvärsrätt. 29INGA (vpk): Jag ber att få tacka för detta svar. Den nya socialtjänstlagen gör färdtjänsten till enbiståndsfråga. Det innebär att rätten till färdtjänst individuellt behovsprövasav någon tjänsteman på socialförvaltningen. Konkret innebär detta att den sombehöver färdtjänst blir individuellt granskad. Man ser efter eller kontrollerarom det verkligen finns ett ekonomiskt behov av färdtjänst, om maken eller makaneller barnen möjligtvis kan skjutsa i stället osv. När andra människor reser, är det ingen som frågar varförde reser. Ingen annan avgör om man skall få göra en viss resa eller inte. Menså är det för handikappade människor. Då skall det prövas varför en handikappadskall resa, om det är nödvändigt osv. Och en handikappads vilja och behov avatt resa avgörs av en tjänsteman, en nämnd eller vid ett överklagande av enkammarrätt. Jag tycker detta är ett absurt och kränkande förfaringssätt. Dessutom ställs sedan en handikappads resbehov i relationtill vad kommunen är politiskt villig att kosta på honom eller henne. Alltdetta sker därför att färdtjänsten inte betraktas som ett allmäntkommunikationsmedel utan som ett individuellt bistånd. Men färdtjänsten bordeses som en naturlig del av den totala trafikförsörjningen och som ettkomplement till den vanliga kollektivtrafiken. Jag menar att färdtjänsten måste integreras med denallmänna kollektivtrafiken och stå till förfogande för alla som inte kananvända sig av de vanliga färdmedlen. Handikappade människor måste garanterasmöjlighet att resa på ettbrett och jämlikt sätt. Färdtjänsten skall kopplas samman med kollektivtrafikenoch inte med socialtjänstlagen. Av svaret verkar det inte som om har myckenförståelse för de handikappades behov av att resa på ett jämlikt sätt. Men försäkerhets skull vill jag ändå ställa två frågor till honom. Kan socialministern tänka sig att regeringen medverkartill att ändra på allmänna råd, vilka har försämrat dehandikappades möjligheter till färdtjänst? Ser socialministern färdtjänsten såsom enkommunikationsfråga eller såsom en fråga, som skall prövas individuellt viasocialtjänstlagens 6 §? Om prövningen av rörelsehindrades behov av färdmedel och jag har i grunden precis sammauppfattning. Jag ser färdtjänsten såsom en del av den allmänna trafikservicen.Det betyder att färdtjänsten skall jämställas med och ses såsom ett komplementtill den. Det innebär att färdtjänsten är en trafikservice, som skall anpassastill vissa resandes alldeles speciella behov. Det är rikfigt att färdtjänsten tyvärr har sina begränsningarjämfört med den allmänna kollektivtrafiken. Men färdtjänsten har ävenkvahteter, som inte finns i den kollektiva trafiken i övrigt. Färdtjänsten harett inslag av personlig service, som inte finns i kollektivtrafiken.Färdtjänsten kommer när man beställer den och när man själv behöver den. Deninnebär att man får färdas från port till port. En sak tappar bort i debatten, nämligen attkollektivtrafiken är väl försörjd i detta område men mycket sämre i många andradelar av landet. Detta att färdtjänsten måste innebära en hög grad av personligservice gör ju också att den är dyrbar. Därmed är vi inne på de ekonomiskaproblemen. Vi vet hurudant det är. Många kommuner är i en trängdekonomisk situation. Det är också staten, och jag ser under överskådlig .fid ivarje fall inte stora möjhgheter att öka bidragen fill kommunernas färdtjänstutöver de som utgår. Det vore naturligtvis önskvärt attfärdtjänsten överallt i landet kunde utvecklas på det sätt som vi båda önskar,men vi kan inte bortse från de ekonomiska realiteterna. 31INGA (vpk): För att ta det sista först vill jag säga attdet skulle i så fall passa alldeles utmärkt att slopa JAS-planet som kostar 50miljarder och som vi skall diskutera efter den här debatten. Dethade väl varit ett sätt att komma undan det trängda ekonomiska läget och istället satsa litet mera och litet bättre på de handikappade och på andrasociala områden som är mycket eftersatta. Det finns pengar fill vissa ändamål men inte fill andra,det kan jag då klart konstatera. När detgäller socialtjänstlagen talar man mycket om integrering och Om prövningen av rörelsehindrades behov av färdmedel normalisering,bl. a. för handikappade människor. Men socialtjänstlagen har inte fått avseddeffekt i det avseendet, därför att de allmänna råden har kommit ut som angeratt man bör se färdtjänsten som en biståndsfråga enligt 6 § isocialtjänstlagen. ställningstagande i de här allmänna rådeninnebär att kommunerna tvingas pröva varje ansökan om färdtjänst som ettenskilt biståndsärende. Det betyder att individuella bedömningar måste göras ikommunerna. Det betyder förstås också att det görs olika bedömningar i olikakommuner, beroende på olika inställning och olika stora resurser att användaför ändamålet. Jag tycker att det är orättvist och otillfredsställande. Företrädare för har varit hos socialutskottet ochberättat om vad som har hänt efter socialtjänstlagens införande, och det vartragiska saker. Jag hoppas verkligen att regeringen rättar till de missar somjag tycker att man har gjort när man har tagit in färdtjänsten undersocialtjänstlagen. Jag är glad över att socialministern ändå säger attfärdtjänsten är en kommunikationsfråga, men som det nu har blivit är den enfråga om individuellt bistånd. Jag tycker att det är olyckligt, och jag skulleönska att regeringen ändrade på det med det snaraste. Jag tycker att det är ganska olyckligt attförsöka förvandla en fråga om färdtjänst till en försvarspolitisk fråga, men dåInga Lantz ändå gör det vill jag säga: Kunde inte ta någraresonemang med sina partivänner i öster, så att vi inte så ofta får de därbesöken som driver upp de svenska försvarskostnaderna? Sedan fill färdtjänsten då. Det är klart att det måstetill ett slags prövning, och någon måste göra den. Det gäller graden avhandikapp. Vi kan ju inte under långliga tider ha råd att ge sammatrafikservice som färdtjänsten innebär till icke handikappade. Följaktligenmåste man pröva om ett sådant handikapp föreligger som berättigar fillfärdtjänst. Sedan vill jag gärna upprepa att jag tror att vi i grundenhar samma inställning, samma engagemang och samma målsättning. Det är bara detatt det finns en väsentlig skillnad, den nämligen att liksom hennesparfi kan totalt frigöra sig från de ekonomiska realiteterna, i skönförvissning om att aldrig hamna i en situation där de i praktisk polifiskhandling behöver bevisa att vad de säger håller. 33 INGA (vpk): Vi har talat om hur vivill använda de pengar som finns i vårt land. Det råder egentligen inte bristpå resurser utan det är bara en felaktig fördelning av dem. Jag tror inte attJAS-plan kan stoppa ryska ubåtar. Jag ber talarna att återgå till ämnet, som är prövningenav rörelsehindrades behov av färdtjänst. 35INGA (vpk); Det var fråga om pengar. Jag tycker att manskall använda pengarna på ett annat sätt och bl. a. se fill att de handikappadekan resa på ett rättvist och jämlikt sätt med de kommunikationer som de harmöjlighet att .utnyttja. Som det är nu utsätts handikappade människor för enkränkande och orättvis behandling. Man synar deras behov, deras berättigadebehov, av att kunna resa på ett vettigt sätt. Överläggningenvar härmed avslutad. 6 § Föredrogs men bordlades åter Skatteutskottetsbetänkanden /83:41, 43 och 44 betänkande 1982/83:33 Föredrogs försvarsutskottetsbetänkanden /83:9 om planering och anslag för totalförsvaret (prop.1982/83:100 delvis och prop. 1982/83:119) samt 1982/83:10 om vissaanslagsfrågor. för det ekonomiska försvaret (prop.