prot · G60919 · 1982-12-31 00:00:00 — folkparfihåll har vi under den gångna mandatperiodenmotionerat om förändring av på så sätt attexploaterade delar tas bort från nafionalparksinstitutet. Bevarade delar skullekunna föras fill Sareks nafionalpark och till en ny nationalpark,. Vidare kan nämnas förslag om Taavavuoma i Norrbottensfjällenoch Stenshuvud i som nafionalparker. När sådana här förslag diskuteras, händer det ofta attmotståndare fill ökat hänsynstagande till naturvården anför att vi inte kangöra hela landet till ett naturvårdsområde. Men vi i denna generation har ettstort ansvar för att kommande generationer skall kunna få njuta av en värdefullnatur. Det är mot den bakgrunden som i sitt miljö- ochnaturvårdsprogram för vill ha mer preciserade hänsynsregleri jordbruksdriften och mineralhanteringen. Det är vårt sätt att understrykaatt en framsynt naturresurspolitik är ett självklart led i natur- ochmiljövårdsarbetet. Den mark som har förutsättningar förHvsmedelsframställning eller energi-och skogsprodukfion är en av våravikfigaste naturresurser. Man måste vara medveten om att jord- och skogsbruk,som har till syfte att trygga vår försörjning, knappast kan bedrivas utan attden ursprungliga miljön förändras. Men om vi skall kunna utnyttja naturresursernaäven gäller det att inte exploatera naturen så, att den ekologiskabalansen rubbas. Näringarna jordbmk, skogsbmk, rennäring och fiske berör storadelar av vårt land. Dessa näringar har bedrivits att deformat det kulturlandskap som vi har . Samfidigt måste vi komma ihåg attde utgör en vikfig förutsättning för bevarandet av den naturmiljö somverksamheten skapat. Att på konstlat sätt tillgodose alla bevarandeintressenklarar vi i längden inte kostnadsmässigt. Mekaniseringen och de nya tekniska hjälpmedlen gör detmöjligt att snabbt förändra i det som vi ser som ursprungsmiljö. Av denanledningen är det vikfigt att motstående intressen får sammanvägas fillhänsynsregler som är någorlunda enkla att tillämpa där så behövs. Underfolkpartiregeringens tid, herr talman, tillsattes en utredning om kemikalieanvändningeni jordbruket och skogsbruket. När det gäller det sistnämnda har beslut redanfattats i . Frågan är mer komplicerad för jordbrukets del. Det bördock stå klart att beslut bör fattas om begränsning av gift- ochkemikalieanvändningen i jordbruket under innevarande mandatperiod. Denkortsikfiga effektiviteten kommer att få ge vika för ett merlångsiktigt naturresursutnyttjande. Sannolikt kommer kostnaderna förfolkhushållet härvid att öka under de närmaste decennierna även på grund av ensådan ny inriktning. Den huvudsakliga jordbruksforskningen har varitinriktad på att tillgodose näraliggande effektivitetskrav. ForskningsprojektetÅkermarkens ekologi, som startade för två , har som målsättning attundersöka vad som långsiktigt händer i jordbruksmark som utnyttjas så effektivtsom sker i svenskt jordbruk. Från sida hävdar vi att enbegränsning av kemikalieanvändningen kan ske redan nu med en vissavgiftsbeläggning. resurser som detta ger kan användas för forskning ochutveckling av biologiskt godtagbara bekämpningsmetoder. I ett läge då vi drasmed överskottsproblem inom jordbruksproduktionen borde det ligga nära tillhands att pröva metoder som i begynnelseskedet ger ett mindre skördeutfall meni gengäld står bättre i överensstämmelse med en ekologisk grundsyn. Under den gångna mandatperioden har vi från folkparfietssida motionerat om införande av ett pantsystem för att stimulera insamling avbl. a. batterier som innehåller kadmium och andra miljöfarliga ämnen. Vi harvunnit en viss framgång. Vi kommer att med uppmärksamhet följa vilka åtgärderden socialdemokratiska regeringen vidtar när det gäller den frågan. föreslår vidare att ett system medmiljöavgifter införs för att finansiera samhällets fillstånds- ochfillsynsverksamhet. Därmed kan resurserna för detta viktiga arbete ökas ochuppgifterna decentraliseras tUl kommunerna. Vårt förslag innebär en utsträckttillämpning av principen om förorenarens kostnadsansvar. YtterUgare krafttag behövs mot försurningen.Hårdare regler kommer att behövas för att svavelutsläppen vid bl. a. koleldningskall kunna begränsas. Insatserna för kalkning av försurade sjöar och markerhar flerdubblats då ensamt, eUertillsammans med andra borgerliga partier, haft regeringsansvaret. Finansieringenskall fortsättningsvis ske genom avgifter på oljekonsumfionen. Viktigast ärdock begränsningen av svavelutsläppen vid förbränning. Regeringens handläggning av frågan om miljökraven vidkolanläggningar skall vi från sida följa med skärpt uppmärksamhet.Miljökraven och framför allt svavelutsläppens storlek vid kolanvändning ärockså fortsättningsvis en väsentlig förutsättning för fortsatta framgångar i deinternationella förhandlingarna om begränsningar av de gränsöverskridandeluftföroreningarna. Jag tycker att följande fråga kunde passa i sammanhanget:När kommer regeringen med en redovisning till med de riktlinjer sombör tillämpas och med förslag till normer för begränsning av svavelutsläppen isamband med koleldning? Frågan kan vara mofiverad med tanke på socialdemokraternasställningstagande vid jordbruksutskottets behandling avfolkparti-center-regeringens förslag om åtgärder mot försurningen under våren.Socialdemokraterna valde då att, med stöd av nedlagda röster,avvisa den dåvarande regeringens krav på skärpta normer. Miljöskyddslagen har skärpts , medfolkparfiet och centerparfiet i regeringsställning. Säkerligen behövs änhårdare villkor för utsläpp av långlivade avfallsprodukter. Systemet med miljöskyddsavgifterkommer att behöva byggas ut så att höga avgifter kan tas ut för otillåtnautsläpp. För att stärka miljöfrågorna i förvaltningen föreslårfolkpartiet att ett eget departement inrättas för miljö- och naturresursfrågor.På det kommunala planet har miljö- och naturvården inte alltid lätt att hävdasig. Här kan lämpligen hälsovårdsnämnderna ombildas fill miljö- ochhälsoskyddsnämn- der med ett utvidgat ansvar för hela miljöskyddsområdet. För att ytterligare förstärka miljöhänsynen måstemiljökostnaderna räknas in i produktionen. Priset för en vara måste i framtidenalltmer omfatta alla kostnader i hanteringen från råvara till färdigbearbetadprodukt. Marknadsekonomin kan väl ibland tyckas ofullgången när detgäller hänsyn fill miljön. Men i jämförelse med t. ex. socialisfiskt ellerkommunistiskt styrda länder i vårt grannskap framstår ändå vårt system som detallra bästa. Det visar sig nämligen att vårt ekonomiska system går attkombinera med fri debatt och kritik. Det är en förutsättning för attmiljöproblemen skall uppmärksammas. Det skall också gå att förse vårt systemmed styrmedel, så att miljökostnaderna räknas in i saker och ting och itjänster som vi efterfrågar. AnL 100ARNE i (): Den nu gällande jordbrukspolitiken lades fasthär i . De mer långsiktiga dragen i dennajordbrukspolitik kan sammanfattas i några få punkter. Således beslutade vi dåatt den bruknings-värda åkerjorden skall utnyttjas för sitt ändamål. Detbetyder att vi skall hålla i bruk ca . Vi beslutadevidare att familjejordbruket liksom tidigare skulle vara den förhärskandeföretagsformen. Vi beslutade också att brukare i alla delar av landet skullefillförsäkras en ekonomisk och social standard som är likvärdig med jämförbaragruppers, liksom att ett av målen för den förda jordbrukspolitiken skulle varaatt fillgodose konsumenternas krav på tillgång på Uvsmedel av god kvalitet fillrimliga priser. Oaktat att vi har haft en debatt beträffandenödvändigheten av en ny övergripande jordbruksberedning har jag inte kunnatmärka att något av de nämnda målen för jordbrukspolifiken har ifrågasattspå allvar. Jag tycker att det har ett visst värde att kunna konstatera detta, eftersomjag bestämt har för mig att det är den långsiktiga inriktningen av vårjordbmkspolifik som skulle vara ett av skälen för att starta en nyjordbruksutredning. Att någon debatt således inte har förekommit tar jag somintäkt för att det egentligen inte finns något behov av en utredning med en sålångsiktig inriktning. Däremot, herr talman, finns det åtskilliga problem för detsvenska jordbruket som behöver ägnas uppmärksamhet - av kanske litet snabbarekaraktär. Fömtsättningarna för att våra partier skall ta sig an dessa problemär goda, då det såvitt jag förstår råder enighet om att dessa problem finns ochatt de rent av behöver åtgärdas litet snabbare. I samband med att behandlade den s. k.krisproposifionen aktuaUserades flera av dessa frågor. Såväl iutskottsbetänkandet som i den rätt omfattande socialdemokratiska reservationenpekade man på de här problemen. Också från moderata samlingspartiet tog vi uppdem, och vi anser att kanske särskilt tre frågor har särskilt hög angelägenhetsgrad,för det första att åtgärder för en bättre produktionsanpassning någorlundasnart behöver komma till stånd, för det andra att de nyetablerade jordbrukarnas situationmåste ägnas särskild uppmärksamhet och för det tredje att exporten Nr 19 av högförädlade livsmedel är en viktig angelägenhet. Skillnadenmellan vår syn och den socialdemokratiska var egentligen bara attsocialdemokraterna, såsom de i det nämnda betänkandet från jordbruksutskottetframförde det, ansåg att de här frågorna bäst lämpade sig Allmänpolitisk föratt lösas i samband med en ny jordbruksutredning, medan vi moderater debatttillsammans med de andra borgerliga partierna ansåg att de kunde lösas på ettannat och snabbare sätt. Att vi kan lösa dem snabbare tror jag är ganskaviktigt i sammanhanget. Jag vill nu återigen framföra de här frågorna som frågorav särskilt stort värde för jordbruket. Eftersom jordbruksministern är här ikammaren hoppas jag att han kanske rent av kan ge oss något besked om hur hantänker agera för en bra lösning. Just därför att frågorna kräver en annanlösning än den som kan åstadkommas i en jordbruksutredning vore det intressantatt få en anvisning om hur jordbruksministern tänker ta sig an dem. I regeringsdeklarationen omnämndes jordbruksfrågorna påfyra fem rader - att jag nämner detta innebär inte någon nedvärdering, för detvar kanske tillräckligt, men vad man avsåg var inte helt lättolkat. Därkonstaterade regeringen att den ekonomiska utvecklingen har vållat bekymmerockså på jordbruksområdet och att det särskilt är de nyetablerade som har fåttproblem. Regeringens besked fill jordbruket i regeringsdeklarafionen var ocksåatt man skall sätta till en utredning med uppgift att se över de olika leden ivår livsmedelsförsörjning i syfte att forma en övergripande livsmedelspolitik.Om det är möjUgt att få närmare information om hur regeringen ser på dessafrågor, vore också det av stort värde. I ett ekonomiskt pressat läge för jordbruket säger det sigsjälvt att det är viktigt att jordbrukets produkfionskapacitet kan utnyttjasfullt ut, dvs. att vi så långt det är möjligt kan effekfivt och intensivt brukade jag nämnde. Likväl har mycket av debatten ägnats juståt hur man skall kunna komma fram till en lämplig produktionsbegränsning.Syftet har då varit att komma till rätta med det ekonomiskt betungandeöverskott som finns främst inom jordbrukets animalieproduktion. Så länge somfrågan om en någorlunda rimlig balans mellan produktion och avsättning avanimalie-produkter inte är löst, kommer inte jordbrukets ekonomiska situationatt te sig så trygg som den formulerade standardmålsättningen gavanledning att förvänta. Om vi på ett eller annat sätt nödgas medverka till endämpning av animalieproduktionen - och det är möjligt att vi måste göra det -är det enligt moderata samlingspartiets mening utomordentUgt viktigt att ensådan begränsning kan göras så kortvarig som det över huvud taget är möjligt.Vi fäster då också betydande vikt vid, såsom jag sade i samband med de trefrågor jag pekade på, att de nämnda åtgärderna kan kompletteras medavsättningsfrämjande sådana, som mera långsiktigt kan bli ett fruktbärandeinslag i svenskt jordbruk. I det sammanhanget är det intressant att erinra om attriksdagen faktiskt gav regeringen till känna hur angeläget det är attvi kan finna kanaler för export av högförädlade livsmedel från det svenskajordbruket. enligt mitt förmenande skäl för representanter för såvälnäringen som att sätta sig ned vid samma bord ochförsöka finna de lämpligaste formerna för att på ett mer effektivt sätt änhitintills introducera svenska livsmedel utanför landets gränser. Jag ärmedveten om att någon kan invända att en sådan export under nog så kanfå endast marginell betydelse. Jag vill inte bestrida att dét kan bli så, ochdärför är det viktigt att en sådan introduktion kombineras också med andraåtgärder. Jag vill peka på att vi i årets partimotion har nämnt möjligheternaatt vårt u-landsbistånd skulle kunna inrymma en icke helt obetydlig del avspannmål. Vi föreslog då att vårt bundna bistånd skulle kunna inrymma spannmåloch också att svenskt inlösenpris skulle kunna tillämpas i avräkningen mellanbiståndsorganet och svenskt jordbruk. Lika verkningsfullt som att avsätta svensk jordbruksråvaraeller svenska livsmedel utomlands torde vara att vissa arealer används förannat än mer konvenfionell odling. Således borde en stimulans för odling avproteinrika grödor kunna prövas i större omfattning. En sådan ändrad inriktningav odlingen skulle dels kunna ta bort vissa arealer från den konventionellaodlingen, dels kunna medverka fill att minska importen av kraftfoder. Sammantagna skulle åtgärder av det här slaget någorlundasnart kunna få sådan effekt att de begränsningar i svensk jordbruksproduktionsom jag nämnde skulle kunna bli av förhållandevis kortsiktig karaktär. Även om de här nämnda åtgärderna vidtas, trorvi inte att alla problem är lösta för svenskt jordbruk. Vårt jordbruk harkunnat se sin ekonomi påtagligt försämrad, och det har skett i icke obetydliggrad genom förändrad beskattning, i första hand på grund av den genomfördafastighetstaxeringen. Mera allmänt gäller nu att de samlade skatterna ochavgifterna för ett jordbruksföretag är så betungande att förändringar avskatter och avgifter faktiskt ofta betyder mer än måttliga förändringar avproduktpriserna. Detta förhållande är allvarligt, och det är naturligtvishämmande för jordbrukets utveckling. Det försvårar självfallet konsolideringför det enskilda jordbruksföretaget, och det försvårar också på ett avgörandesätt generationsväxlingar inom jordbruket. Jag vill, herr talman, i det här sammanhanget peka på enenda, men inte ointressant, speciell fråga, nämligen de enligt vårt förmenandeorättvisa regler som införts avseende förmånsvärde av bostäder inom lantbruket.Dessa regler innebär att värdet för hela bostadsbeståndet skall tas uppsom en förmån. Detta kan i många fall få till följd att jordbrukarens bostad ärdyrare än t. ex. vanligt villaboende. Det är beklagligt att ingen -inte hellerfrån vårt parti - har uppmärksammat det här missförhållandet. Dettabehöver emellertid inte innebära att man utesluter möjligheten att vidtaåtgärder för att komma till rätta med de här förhållandena. Det är nästan ennödvändighet. Vi måste hålla i minnet att lantbrukets bostadsbestånd ärav utomordenligt skiftande karaktär. Ofta är bostadshusen mycket stora och förden skull ekonomiskt betungande, framför allt i uppvärmningshänseende. Det ärdärför inte möjligt att inom jordbruket, på det sätt som man kan göra vid traditionellt boende, välja bostad efter familjens behov.De mangårdsbyggnader som finns på en fastighet är ofta av kulturellt värde,och ännu mer väsentligt är att de, tillsammans med övrigt bostadsbestånd, är eninte alldeles ointressant del av hela den kulturbild som landsbygdens bostadsbeståndutgör. Det anses, som en följd av detta, som en tämligen betungande skyldighetför brukaren både att underhålla och bebo dessa bostäder, som från mer striktaoch rationella boendesynpunkter verkligen kunde ifrågasättas. De nya reglernaför beräkning av förmånsvärde för bostäder gör att dessa bostäder ofta ter sigoattraktiva och utgör en hård belastning på det redan hårt pressade jordbruket. Den omständigheten att man på landsbygdeninte väljer bostad precis som andra skall inte med nödvändighet betyda att manskall beskattas på ett hårdare sätt än boende i största allmänhet. Tvärtomborde det faktiskt betyda att bostaden beskattades något mildare. Detförhållandet har faktiskt tidigare rått. Det har varit en ganska förmånligbeskattning, och jag tycker att den har varit rimlig just med hänsyn till på landsbygden icke kan välja sin bostad. Ursprungligen var det meningen att vårledamot av kammaren skulle hålla ett anförande omskogsbrukets villkor. Då han har fått förhinder vill jag på den korta tid jaghar kvar aktualisera några tankar om skogsbruket. Den skogspolitik som socialdemokraterna aviserat att deskulle införa om de vid höstens val vann regeringsmakten - vUket nu är ettfaktum - oroar utan tvivel i många delar svenskt skogsbruk. Det behöver intebetyda att alla de oförmånliga delarna - de ter sig både onödiga och orimliga -nödvändigtvis införs. Jag vill peka på t. ex. tvångsavverkningen, som enligtvårt förmenande förmodligen kan komma att innebära en totalt sett sänktavverkning inom svenskt skogsbruk. Därför är awerkningsregeln - till vilkenprocent av fillväxten den än kommer att sättas - verkligen värd att övervägas,innan den föreslås . Likaså vill jag peka på det förhållandet att den nyaskogsvårdsavgift som aviserats kommer att bli en mycket, mycket tungbelastning. Vi har tidigare här i kammaren visat på att skogsvårdsavgiften överen femårsperiod ökat 20-22 gånger för normalskogsbrukaren från de tämligenharmlösa 0,9 %o. Därefter har vi på förslag från förra regeringen sänkt den med1/. Den nivå som åstundas från socialdemokrafisk sida skulle komma att innebäraen fyrtiodubbling av avgiften . Jag vill vädja till jordbruksministern att man för attunderlätta ett sådant beslut i samband med förslaget presenterar en fulltläsbar avräkning mellan gjorda åtaganden på skogsvårdsavgiftens användningsområdeoch de medel som tas in. Det ger regeringen en betydande chans att genomförahöjningen, men det ger också oss som är tveksamma en betydande chans att görade nödvändiga prioriteringarna. Det kan ju nämligen tänkas att vi villomprioritera de användningsområden på vilka åtagandena gjorts. AnL 101 Jordbruksministern : Jag har med stort intresse lyssnat till deinlägg som här har förekommit omkring de frågor som hör hemma inomjordbruksdepartementets område. När jag lyssnade fill fick jag närmast ettintryck av att här inte förelåg några större bekymmer. Han menade tydligen attvi under de sex borgerliga åren hade haft en i stort sett gynnsam utvecklinginom jordbruket. Jag måste säga att jag på den punkten har fått ett helt annatintryck när jag har talat med såväl jordbrukare som konsumenter. Inte bara konsumenterna utan även rätt många jordbrukarehar betydande bekymmer på grund av den utveckling som vi haft inomjordbruksnäringen. Jag har varit noga med att markera att vad som har inträffatär att de jordbrukspolitiska beslut som vi fattade vid riksdag harkapsejsat i den ekonomiska politik som den borgerliga regeringen under de häråren har fört. Som jag ser det är en av de viktigaste åtgärderna förjordbruksnäringen framöver att vi kan få i gång en mer gynnsam ekonomiskutveckling i vårt land över huvud taget än den som vi har haft under deborgerliga åren. Jag tror att alla vi som har minnen kvar av den situation sområdde ser sambandet mellan en ökande arbetslöshet, medvad den betyder för löntagare och konsumenter, och situationen inom jordbruksnäringen. Den viktigaste uppgiften är alltså att få fart på Sverigeigen. Företrädare för regeringen - både statsministern, budget- ochekonomiministern och andra - har redovisat hur vi avser att agera i dettasammanhang. Vi har redovisat varför de åtgärder som har vidtagits, exempelvisdevalveringen, har kommit till stånd. Och vi kommer inom den närmaste framfidenatt i ett program för den ekonomiska politiken redovisa hur vi tänker utnyttjadevalveringens möjligheter och möta de konsekvenser av negativt slag som vi vetatt devalveringen också kommer att få. På den punkten tänker jag därför inteutveckla mitt resonemang. Jag bara slår fast att situationen inom näringen ochför konsumenterna inte är så gynnsam som jag fick ett intryck av att EinarLarsson villa göra gällande. i hade egentligen en motsattuppfattning mot . Han konstaterade en rad problem inom näringenoch redovisade en katalog på uppgifter som regeringen borde ta itu med. Dettycker jag i hög grad motiverar den utredning som fortfarandesäger sig inte vilja ha. Vi säger från regeringen, och vi sade det tidigare, att viser det som ett absolut behov att få en utredning om vår livsmedelsförsörjning- en utredning på bredare bas som inte bara är inriktad på situationen inomjordbruksproduktionen utan som också följer upp den utveckling som vi har haftinom de olika leden, såväl inom handel och distribution som inom förädling. Dåförst kan vi få en uppfattning om vilka åtgärder vi behöver vidta för att äveni fortsättningen få en livsmedelsförsörjning inriktad mot de mål som vi i stortsett har varit överens om i . När jag har rest omkring ochdiskuterat dessa frågor har jag upplevt det så att jag har vunnit allt störreförståelse hos allt bredare grupper för behovet av denna utredning. Det gällerinte bara löntagarorganisationerna utan över huvud taget människor som arbetarinom näringen och som arbetar i de olika leden inom näringen, som konstituerarden livsmedelsförsörjning som vi har. Innan vi lägger fast direktiven kommer viatt ta kontakt med alla berörda parter - med jordbrukets organisationer, medlöntagarnas organisationer, med de branscher som sysslar medlivsmedelsförsörjning - för att vi skall kunna arigripa problemen i så godsamverkan som över huvud taget är möjligt att uppnå. Vårt sikte är inställt påatt nå ett gott resultat. Det skulle vara värdefullt om också de politiskaparfierna på den borgerliga kanten kunde överge sin negativa inställning och istället inom partierna skapade ett mer konstmkfivt och posifivt intresse för demånga problem som konstaterade att vi har och som vi borde kunnaangripa på det sätt som jag här har antytt. EnUgt min uppfattning är förhållandena desamma inomskogspolitiken. Vi kan se tillbaka av misslyckad skogspolitik. Närsocialdemokratin trädde ur regeringsställningen var vi på gång med ettprogram för skogsnäringen, för såväl skogsbruk som skogsindustri. Vikonstaterade behovet av ett samlat program. Vi begärde av den borgerligaregeringen att den skulle fortsätta det arbete som vi hade påbörjat. Man avvisadede tankegångarna och sade att de problem som finns inom skogsnäringen kanbranschen hantera, vi behöver inte engagera samhället på det sätt somsocialdemokratin har föreslagit. Jag tror att många människor - och jag föreställermig också inom de borgerliga partierna- inser att den skogspolitik som harförts har misslyckats. Alla de här försöken att via olika former av bidrag fåtill stånd exempelvis skogsavverkning i en rimlig omfattning har misslyckats. Vi kan väl konstatera att vi inte på nytt i enbättre konjunktur för skogsindustrin har råd att hamna i ett läge där vi intefår fram det virke som vi behöver för att kunna utnyttja de förutsättningar somskogsindustrin har. Vi har inte råd att än en gång, på sätt som redovisades iden industripolitiska propositionen från 1981, förlora 4-6miljarder kronor i exportinkomster och att människor ställs utan arbete i enhögkonjunktur på grund av brist på råvaror. Vi har haft utredningar med uppgift att lösa dessa problemsom de borgerliga regeringarna själva tillsatte. Virkesförsörjningsutredningenkom med nära nog enhälliga förslag. Det är dessa förslag som vi nu vill försökagenomföra. Det kommer att ske på samma sätt som när det gäller den utredningsom vi skall, tillsätta på jordbrukets område. Vi skall ta kontakt med allaberörda parter för att vi i största möjliga samförstånd skall kunna komma framtill hur de förslag som vi nu diskuterar bäst skall konstrueras för att viskall nå de mål som vi är ute efter.