prot · G60998 · 1982-12-31 00:00:00 — Försvaret är härett viktigt stöd. Det skall ha en sådan styrka, uppbyggnad och inriktning, attdet främjar neutralitetspolitikens trovärdighet. har ett starkt intresse av en utveckling sombidrar till att överbrygga motsättningar mellan stormaktsblocken. Detta kräversärskilda ansträngningar i när vi upplever djup misstro, ökaderustningar och växande spänningar I . söker genom sin utrikespolitik verka förinternationell utjämning och avspänning som tillgodoser de enskildamänniskornas grundläggande behov och rättigheter och som främjar folkens frihetoch självbestämmanderätt. Denna politik för internationell solidaritet är enviktig del i våra strävanden att säkra fred och trygghet för vårt landsmedborgare. 2 ULFADELSOHN (m): har den avspänningmellan supermakterna som många fäste så stora förhoppningar vid gradvis vittratbort. Skälen känner vi. Från 1975 till går en kedja avhändelser i den sovjetiska politiken som, tillsammans med en målmedvetenmilitär satsning under hela epoken , lett till att allt flera i bådeUSA och börjat ifrågasätta den avspänning som inletts. Ett typisktexempel är att invasionen i ledde till att ladedet färdigförhandlade på hyllan. inleddes en period av ökade militära satsningaroch en kraftfullare retorik riktad mot just . Kylan mellan debägge supermakterna har det inte gått att ta fel på sedan , Det var i avspänningen började. Och det var iEuropa som dess frukter först kunde skördas. I undertecknade allaeuropeiska stater 1975 det dokument som bl. a. gjorde skyddet av demedborgerliga fri-och rättigheterna i vart och ett av de undertecknandeländerna till en angelägenhet för alla. Utvecklingen i tände ett hopp -i självt och i övriga . Men hoppet- inte bara om en frifackföreningsrörelse och ett friare polskt samhälle, utan också om ettfredligare -krossades brutalt den mörka . har klockan i successivt vriditstillbaka. Rättighet efter rättighet har avskaffats. Dom efter dom haravkunnats. De s. k. lättnader som skett i krigslagar och interneringar har iallt väsentligt varit av kosmetisk natur. Den kommunistiska militärmakten iPolen har stärkts dag för dag, månad för månad. När klockan vridits tillbaka för , har den ocksåvridits tillbaka för . I ett längre perspektiv kan ingen genuin fred iEuropa bygga på förtryck av hela nationer eller av enskilda människor. Frihetenär fredens säkraste grund. Den största faran för freden i , den består av förhållandensom de som råder i . Inte för att där finns för mycket vapen eller bristpå vapen. Nej, därför att det råder brist på frihet. Fred utan frihet är ingenriktig fred. Vi kan ta hela världshistorien fill bevis för den tesen. I arbetet för att säkra freden i vår världsdel, får vialdrig glömma det. En politik för fred är inte främst att räkna vapen, förändradem eller flytta dem från en plats till en annan. Sådant har förvisso storbetydelse, men det angriper inte grundproblemet. En genuin fred är bara möjligom vi angriper de motsättningar som orsakar användningen av militärt våld motmänniskor. har debatten om freden och dess villkorvarit livlig i och i andra länder. Fredsdebatten har ofta gått hand ihand med försvarsdebatten. Bägge har speglat en naturlig oro, inte minst hosunga människor, inför en internationell utveckling som känns både hotfull ochfarlig. Jag är rädd är en naturlig känsla för människor. Vi har haftimponerande demonstrationer för freden - en halv miljon människor vid endemonstration i . med detta har vi en stark tillströmning tillförsvarets frivilligorganisationer, exempelvis vårt eget hemvärn. 1 grund ochbotten är allt detta uttryck för samma oro över den internationellautvecklingen. Det är vår uppfattning att utvecklingen i inte fårleda till att vi ger upp våra ansträngningar att stimulera en utveckling som vihoppas förr eller senare skall leda till ett fredligare och friare . Det gäller först och främst arbetet för de medborgerligafri- och rättigheterna. Vår svenska röst får aldrig tystna bara därför att denär obekväm. Våra insatser får naturligtvis inte mattas även om motståndetverkar massivt. Uppföljningen av den europeiska säkerhetskonferensen är kanskedet viktigaste för oss när det gäller att föra dessa frågor vidare. Men det gäller naturligtvis också, herr talman, deinitiativ som vårt lilla land kan ta för att begränsa rustningarna och ökaförtroendet mellan de bägge maktblocken. Inför den europeiskanedrustningskonferens som kanske kommer att samlas i just denna sal i slutet avdetta år fordras ett gediget och väl förankrat förberedelsearbete. Det gäller också de förhoppningar som vi hyser om snaraförhandlingsuppgörelser, t. ex. i vad det gäller förhandlingarna om deeuropeiska medeldistanskärnvapnen. Att låsa fast den sovjetiska överlägsenhetenmed SS 20 vore självfallet att rycka undan mattan för dessa förhandlingar. Kaninte ett totalt borttagande av dessa vapen åstadkommas, hoppas vi på ett snartavtal som ger en ungefärlig balans på så låga nivåer som det över huvud tagetär möjligt. Vårt arbete gäller också - sist men absolut inte minst - vårtspeciella ansvar i vår del av , här uppe i , där vår svenskasäkerhetspolitik spelar en mycket viktig roll för stabiliteten. Vårt svenskaförsvar är här den viktigaste, jag vill säga den avgörande faktorn, men ävenandra vägar måste vi naturligtvis pröva, och vi har angivit några i vår mycketomfattande nedrustningsmotion till årets riksdag. Jag vill naturligtvis säga, herr talman, att det vore bådefelaktigt och fåfängt att tro att vårt arbete för en varaktig fred i Europakommer att ge Nej, vi måste vara inställda på ett långt och tålamodsprövandearbete. Det är uppenbart att utvecklingen iSovjetunionen är av stor betydelse för vårt hörn av världen. I slutet av förraåret inträffade det fjärde ledarskiftet i den sovjetiska supermakten. Den långaBresjneveran är slut. Den utveckling som har tagit sin början kan ingen ännuförutse. Det som lämnade efter ett militärt starkare än det han tog över. Men kanvi också konstatera att Sovjetväldets relativa position kraftigt har försvagatspå en rad andra områden. Veteimporten till detta rika jordbruksland är numeraregel. Och skall man tro den nya partiledningens direktiv - och det skall mankanske - kännetecknas det ekonomiska och byråkratiska systemet av betydandekorruption. De sociala problemen i -1. ex. alkoholism och en starktstigande spädbarnsdödlighet - är också kända. Kommunismen har visat sig mäktig att tillverka vapen ochmobilisera jättelika arméer. Men kommunismens idealsamhälle är merfjärran än någonsin - nu efter död. Jag finner, herr talman, ingen anledning att ifrågasättaden sovjetiska statsledningens vilja till fred. Men måste konstaterasatt de medel tillgriper för att trygga vad man uppfattar som sinasäkerhetsintressen, ofta hotar freden för kringliggande länder. Invasionen avAfghanistan är ett sådant exempel-men 1948, 1956,1968 och är andra. För oss i är förhållandet fill Sovjetunionenviktigt. Vi gränsar till denna mäkfiga nation och har ett avgörande intresse avfredliga och stabila relationer med denna väldiga supermakt. har de bägge supermakternas intresseför ökat. I allt väsentligt är det naturligtvis en direkt följd avutvecklingen av den strategiska balansen mellan de bägge blocken. På den norskaregeringens begäran har förhandslagrat viss militär materiel i mellerstaNorge. Det är ett svar på den sovjetiska flottuppbyggnaden i 1 patrullerar sovjetiska kärnvapenbäranderobotubåtar regelmässigt. Det fick vi lära oss, inte minst efter strandningenav U 137. Ett stort antal för vår säkerhetspolitik provocerandeubåtskränkningar av vårt sjöterritorium - t. o. m. av våra innersta skärgårdaroch våra känsligaste militära basområden - har kunnat konstateras. Jag villgärna säga att vi från vårt parti hälsar med tillfredsställelse att regeringenhar talat klarspråk och sagt att är berett att möta sådant hårdare änförr. Som en naturlig följd av den ökade uppmärksamhet somriktats mot har den säkerhetspolitiska debatten i varitlivlig . Men i grund och bottenär en vital säkerhetspolitisk debatt både nyttig och nödvändig. Den svenskautrikes- och säkerhetspolitiken bör i detta läge främst utmärkas av konsekvensoch kontinuitet. Vi har givetvis också ett starkt intresse av en sådankonsekvent och kontinuerlig politik i andra länder. Vi moderater har med denstörsta tillfredsställelse noterat det västtyska valresultatet. Detta innebärde facto att den utrikes- och säkerhetspolitiska kurs som följdeunder den förra socialdemokratiska regeringen nu kommer att förasvidare av regeringen . Det är en viktig trygghetsfaktor för i desshelhet. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik skall isina huvuddrag vara nationellt förankrad, och så har det ju också traditionelltvarit under hela efterkrigsfiden. Detta utesluter självfallet inte en fri, öppenoch kritisk debatt om utrikespolitiken. I själva verket tror jag att ennationell enighet kring huvuddragen kräver en fri och öppen debatt om hur dennapolitik skall tillämpas. Svensk utrikespolitik kan aldrig vara ett speciellt partisutrikespolifik. En borgerlig regering får inte föra en exklusivt borgerligutrikespolitik, och en socialdemokratisk regering som försöker föra enexklusivt socialdemokratisk utrikespolitik begår en lika stor synd motgrundläggande svenska intressen. Det är därför så betydelsefullt med samråd ochsamförstånd mellan regering och opposition, på det sätt som varit regel underde . är ett i grundlagen föreskrivet forumför detta. Jag begär, av naturliga skäl, inte att utrikesministern skall kännatill det, men statsministern vet vilken vikt de borgerliga regeringarna alltidfäste vid information och detaljerade konsultationer mellan regering ochopposition i avgörande utrikespolitiska frågor. En av våra viktigaste nationella tillgångar är utan tvivel- det brukar vi säga -den enighet som av tradition rått mellan de fyrademokratiska partierna om grunderna för den svenska säkerhetspolifiken. Vår politik kan och får aldrig utformas av internationellapaneler, och den får heller aldrig styras av internationella prominenser. Därför är det inte så litet olyckligt med det"fummel" - för att citera tidningen - som präglat delar avden svenska utrikespolitiken sedan regeringsskiftet . Svenskutrikespolifik har icke förts med den fasthet och konsekvens som vi har rättatt begära. Oklarheterna har varit för många. Besked har icke givits då beskedhar begärts. Tolkningstvister har uppstått där sådana inte bort förekomma. Utrikesminister uttalande att vi inte skall kritiserasystemen i diktaturstater utan bara händelser är tyvärr en sådan oklarhet.Biträdande industriminister uttalande i att det var enintern vietnamesisk angelägenhet om man använde tvångsarbetare vid de svenskabiståndsprojekten är en annan. Även nedrustningsambassadören om omfattningen av en kärnvapenfri zon i har bidragit till attöka oklarheterna om svensk utrikespolitik. De avslöjanden som gjorts i den senastemånaden om spelet kring det svenska initiativet om en kärnvapenfri korridor iEuropa har inte heller varit uppbyggliga. Frågan om en kärnvapenfri korridor i är viktig. Detsvenska initiativet borde självfallet ha dragits i utrikesnämnden. Oppositionenfick ta del av noten först långt efter det att den publicerats i det östtyskapartiorganet . Ja, i själva verket offentliggjorde svenska UDdenna not först som den publicerades i som ett direktcitat ur . Det ansågs från den sida varaviktigare att överlägga med den västtyska oppositionen än att överlägga med ochinformera den svenska. Den ilska säger sig känna över sig själv fördenna brist på information till den svenska oppositionen verkar dock mera varaen följd av att frågans egendomliga handläggning blivit offentlig än av enärlig och uppriktig ånger. hade tillfälle att informerautrikesnämnden innan publicerade sina dokument. MenOlof utnyttjade inte det tillfället. Han viftade bort de frågor somställdes. Någon ilska mot sig själv över att inte ha informerat oppositionenkunde vare sig jag själv eller någon annan ledamot av utrikesnämnden som jagtalat med märka . Den ilskan har absolut kommit . Regeringens sätt att uppträda i denna fråga inger oro. OmSveriges regering anser det betydelselöst att informera och konferera med densvenska oppositionen före viktiga svenska utspel, nedvärderas värdet av störstamöjliga enighet i vårt land. Om det socialdemokratiska partiets profileringnationellt och internationellt blandas ihop med nationella intressen,kommer svensk utrikespolitik att präglas av mindre konsekvens ochmindre kontinuitet. Det skadar vårt lands utrikespolitiska auktoritet. Det går inte att ersätta enighet om utrikespolitiskaställningstaganden mellan de fyra partierna i utrikesnämnden med enighet mellansocialdemokrater här och i andra länder. Det tycks, herr talman, som om detvore av allra största vikt att denna insikt åter erövras hos en delsocialdemokrater. Jag har inte för avsikt att närmare kommentera dennaolyckliga affärs efterspel i svenska massmedia. Statsministerns olikauttalanden, påståenden och tillrättalägganden talar för sig själva. Reträtterna,halvsanningarna och de felaktiga förespeglingarna kräver inga uttömmandedebatter i sak. Jag vill däremot gärna säga att utrikesminister vidNordiska rådets session i gav en såvitt jag kunde förstå korrekt bild avsin del i saken utan att för den skull på något sätt blanda sig i vad somförevarit mellan statsministern och opposifionen i utrikesnämnden. Men detfinns anledning för mig att sammanfatta de fel som begåtts i denna affär. För det första: Det var fel att inte överlägga med utrikesnämndeni ärendet. Regeringsformen föreskriver att "i alla utrikesärenden avstörre vikt skall regeringen före avgörandet överlägga med nämnden, om det kanske". Denna fråga var - det kan inte råda någon tvekan om det - ettutrikesärende av större vikt. För det andra: Det var fel att inte utsätta förslaget omen zon fri från slagfältskärnvapen i för en ingående ochsjälvständig svensk prövning. För dettredje: Det var fel att låta en utländsk stormaktspolitiker skriva ett utkast till en not frånden i en avgörande utrikespolitisk fråga. Och det var, herrtalman, omdömeslöst att låta detta utiändska utkast så gott som ordagrant bhden svenska noten. Ett sådant agerande fräter på tilltron till den svenskautrikespolitikens självständighet. För ett neutralt och litet land som Sverigeär det allvarligt. Fördet fjärde; Det var fel att behandla förfrågan om han kunde användadet svenska utspelet i en debatt i den tyska förbundsdagen på ett sådant sättatt misstanke över huvud taget kunde uppstå om att fidpunkten för den svenskaregeringens framläggande av förslaget styrdes av förfrågan. Främststatsministerns men också regeringens handläggning totalt av denna fråga harutan tvivel skadat själva saken. Frågan om att minska kärnvapnen i äralldeles för viktig för att skötas på det här sättet. Det socialdemokratiska partiet har inbjudit PLO-ledaren . Vi har svårt att se vilka skäl det socialdemokratiska partiethar att inbjuda en person som företräder uppfattningen att skallutplånas. Den socialdemokratiska inbjudan av framstår i en än meroförklarlig dager eftersom det socialdemokratiska partiet vägraderepresentanter för det israehska LO att delta i fjolårets förstamajtåg här iStockholm, det tåg som ledde. Mensamtidigt som vi beklagar den socialdemokratiska ensidigheten finns det ocksåskäl att rikta skarp kritik mot den israeliska regeringen. Annekteringenav , de pågående ochprovocerande bosättningarna på ockuperat område och invasionen av ärdjupt olyckliga händelser. Men frågan är om inte - iscensattav kristna falangister - i ett område som behärskades av israelisk militär ärden mörkaste händelsen i det moderna historia. StatenIsrael visade sin demokratiska styrka genom att tillsätta . Kommissionen sade att försvarsminister ha misstänkt vad som kunde tänkas ske i , och yrkade på att hanskulle lämna sin post. Detär en oerhörd besvikelse att ett statsråd i en demokratisk stat inte gjordeallt för att förhindra en eventuell massaker. Vem borde dessutom bättre förståvikten av att hindra sådant än ett israeliskt statsråd! Efterohka turer innehar nu inte längre försvarsministerposten -men väl enannan plats i . 400 000 israeler demonstrerade bl. a. mot Sharonoch hans roll i . Som varm Israelvän skulle jag ha velatdelta i den demonstrationen. Även om det finns en del som skiljer de fyra demokrafiska partierna åt,är det ändå så mycket mer som förenar oss här hemma i . Det finnsanledning att påpeka detta viktiga faktum i en debatt som denna. Vi talarnästan alltid om det som skiljer och sällan om det som förenar. Jagsäger detta därför att det trots allt finns mycket som vi kan göra gemensamt.Vi kan och skall med kraft och konsekvens tillsammans driva vår svenskaalliansfrihet. Vi skall arbeta för fredliga lösningar på internationella 2Riksdagens protokoll 1982/83:98-99 konflikter,internationell nedrustning, skydd för mänskliga rättigheter varhelst de kränks,bevarande av frihandeln samt utrymme för de nya staternas ekonomiskautveckling. Vi skall arbeta mot förtryck på grund av ras, religion eller åsiktvarhelst det förekommer i världen. 3 (): Ekonomisk kris, hårda politiska motsättningaroch stark militär spänning och upprustning fortsätter att prägla deninternationella utveckhngen. Spänningen är i hög grad ett uttryck för de storamilitärmakternas strävanden till dominans. Men den rymmer också ideologiskamotsättningar, rivahtet om råvaror och landområden, maktbegär och den starkesförtryck av den svage. I takt med att den ekonomiska krisen har fördjupats hardessutom inre svårigheter i ett land inte sällan utlöst yttre aggressivitet.Blixtkriget mellan och om överhögheten över ärdet mest påtagliga exemplet. Som TV-fittare har vi också fått bevittnamed vilken grymhet invandrare från och andra länder kördes på porten iNigeria, när oljeekonomin där försämrades och arbetstillfällena började atttryta. Önskan att avleda uppmärksamheten från omänskliga inreförhållanden är säkert också en av orsakerna till de allt talrikaresydafrikanska attackerna på en rad grannländer. medvetna brott motallt vad regler heter i den internationella politiken har medfört ökadinstabilitet och en försvagad ekonomisk och social utveckling i hela södraAfrika. Också när aggressiviteten tar sig andra uttryck, som t.ex. den senaste tidens attacker mot politiska motståndare i , måste denfördömas. Supermakternas inblandning i fria staters inreangelägenheter gör sig f. n. gällande inte minst i . Länder somEl , och har på allvar hamnat isupermaktskonfliktens centrum. har här ett avgörande ansvar för att destridande parterna genom förhandlingar löser sina motsättningar. I ochAfghanistan är det som fortsätter att lägga hinder i vägen förden politiska och ekonomiska utvecklingen. I regeringsdeklarationen görs en lång raduttalanden, som jag kan instämma i. För tids vinnande skall jag inte upprepaeller kommentera dem alla. Jag noterar med tillfredsställelse den vikt som detnordiska samarbetet i sin helhet ges i deklarationen. Man kan med säkerhet slåfast att det nordiska samarbetet är unikt i sitt slag i världen. Men det fårinte innebära att vi förtröttas i att bygga vidare på denna grund till frommaför våra länder och folk. När det gäller konflikten i har nog alla käntoch upplevt en oerhörd vånda i samband med invasion i . Den stodi uppenbar strid med alla internationella regler och vållade omänskligt lidande.Det är självklart att skall stödja FN:s säkerhetsråds krav att Israeldrar tillbaka sina trupper och ovillkorligt. I regeringsdeklarationen upprepas den svenska anslutningentill säkerhetsrådets resolutioner 242 och 338 som grund för förhandlingar. Ianslutning därtill gör regeringen följande uttalande: "Vi vänder ossbestämt mot försök att eliminera PLO som politisk kraft." Dethade, herr talman, varit lika befogat att vända sig mot PLO:s många aggressivauttalanden och åtgärder mot och dess existens. Jag hoppas att denna brist i regeringsdeklarationen intehar något samband med att det socialdemokratiska partiet har inbjudit Arafattill ett besök i . En inbjudan från det socialdemokratiska partiet fårju ett direkt praktiskt samband med regeringsutövandet, eftersompartiordföranden är statsminister och rimligen inte kan träffavederbörande utan att det är landets statsminister som då formellt överläggermed PLO:s ledare. Ett viktigt inslag i den svenska utrikespolitiken ärkravet att de grundläggande mänskliga fri- och rättigheterna skall tillerkännasalla människor. Vi skall inte tveka att framföra vårt fördömande när dessarättigheter trampas under fötterna. Till regeringsdeklarationens avsnitt omsituationen vill jag foga, att inga omständigheter i världen fårhindra oss från att klart och tydligt uttala våra protester över hur demänskliga fri- och rättigheterna åsidosätts i . Detta är så mycketnödvändigare som den härskande iranska regimen riktar våldet inte bara motpolitiska motståndare utan också mot värnlösa kvinnor och barn. Sambanden mellan den politiska spänningen och denkrisartade ekonomiska situationen är många och starka. Rustningarna blir alltkostsammare, även för supermakterna. Kapprustningen utvecklas därigenom mer ochmer till en ekonomisk kraftmätning. Militär styrka har blivit alltmerberoende av tillgång på avancerad teknik. Det skapar ett intresse från olikaländer att behälla nya tekniska framsteg för sig själva och inte tillåta attdessa utnyttjas av andra ens för rent fredliga ändamål. Det väldigaresursslöseri som rustningarna i världen innebär hotar att bli en allvarlighämsko för ekonomisk återhämtning. Därför är det också riktigt av den atti olika sammanhang betona ekonomisk styrka och balans som en av förutsättningarnaför att skall kunna agera självständigt och fritt från bindningar iinternationella frågor. Situationer som dagens ger lätt upphov till apati ochhandlingsförlamning. Arbetslöshet, inflation och miljöförstöring har också påmånga håll fött hopplöshet och brist på framtidstro och i vissa fall förakt fördemokratin. Dess bättre har det vuxit fram en stark folkligaktivitet för fred, avspänning och nedrustning, runt om i världen, liksom hososs. Kyrkornas aktivitet här i är värd allt stöd. Fredsrörelsen, närden arbetar för fred och frihet, framstår som en mäktig kraft och lämnarvarken de små länderna eller supermakterna opåverkade. Resultaten av exempelvisförhandlingarna i om begränsningar beträffande medeldistansrobotar- na och avESK-konferensen i kan verka magra eller t. o. m. obefintiiga. Men redandet förhållandet att dessa förhandlingar inte brutit samman får bl. a.tillskrivas de starka folkliga krav som supermakternas ledare numera har på sigatt försöka bryta kapprustningen och försöka finna den mödosamma vägen fillbakatill avspänning, minskade militära insatser och ökad säkerhet. Kapprustningen på kärnvapenområdet framstårsom det största hotet mot hela mänskligheten. Intresset har på den senastefiden fokuserats till förhandlingarna i . Det är heller inget tvivel omatt utgången av dessa förhandlingar kommer att få stor betydelse för förhållandetmellan supermakterna och för den politiska utvecklingen i . Men dessa förhandUngar framstår också som något av ettprov på vad supermakterna vill och förmår göra för att brytakärnvapenupprustningen över huvud taget. Ett bakslag i dessa förhandlingarskulle komma att rubba tilltron till supermakternas förmåga att vridautvecklingen rätt igen -en utveckling som för fram mot avspänning,rustningsbegränsningar och fred. Om denna tilltro, om detta hopp försvinner, dåriskerar vi att människor grips av vanmakt, ja, rent av skräck, införkärnvapenkrigets fasor. har viljan till eftergifter i dessa förhandlingarvarit liten. De förslag som har lagts fram har motparten i regel betraktat somkrav på ensidiga reträtter. börjar tiden att rinna undan utan att manhar kunnat iaktta några avgörande framsteg i förhandlingarna. verkar dock intresset ha ökat för attdiskutera lösningar som inte bygger på ett s. k. nollalternativ utan på enstegvis redukfion av kärnvapeninnehavet. Det får betraktas som en merarealistisk förhandlingsmålsättning.