prot · G609102 · 1982-12-31 00:00:00 — Som konstateras i den svenska noten får zonens exaktagränsdragning bli föremål för förhandlingar mellan berörda stater. Detta gällersåväl i som beträffande utsträckningen av zonen i norr och söder.Sådana förhandlingar skulle komma att behandla också andra frågor rörandezonarrangemangets närmare innehåll. Beträffande fråga om jag är beredd attmedverka till en diskussion av aktuella nedrustningsinitiativ inedrustningsdelegationen vill jag svara följande. Regeringen fäster stor vikt vid de överläggningar omnedrustningsfrågor som regelbundet äger rum i nedrustningsdelegationen och harsjälvfallet ett intresse av att delegationen informeras i all den utsträckningdet är praktiskt och lämpligt. Regeringen har fram till erhållit 20 officiellaskriftliga svar från de fillfrågade regeringarna. Under de närmaste veckornakommer vi att redovisa innehållet i de inkomna svaren för de tillfrågaderegeringarna. fortsätter vår utvärdering av de svar vi erhållit, ochvi utgår ifrån att det skall bli möjligt att i härför avpassade former gåvidare med förslaget. Om regeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfrizon i 22CARL BILDT (m): Jag ber först att få tacka utrikesministern för svaret på min ochGunnel olika interpellationer. Med sin not av tagit ett Om regeringens initiativ för att skapa en kärn-vapehfrizon i mycketbetydelsefullt initiativ i en fråga som griper direkt in i några av deviktigaste och känsligaste av säkerhetsproblemen på vår delade kontinent. Det råderenligt min mening knappast någon tvekan om att detta är det i sak viktigasteutrikespolifiska initiativ på detta område som tagits av en svensk regeringsedan Undénplanen . Kärnvapnen har under de snart fyra decennier som gått sedanvärldskrigets slut spelat en utomordentligt betydelsefull roll i detsäkerhetspolitiska spelet i . För västmakterna i allmänhet och förFörenta staterna i synnerhet var det naturligt att under slutet av 1940-taletoch en betydande del av grunda sin säkerhetspohtik på denöverlägsenhet som man då hade på kärnvapenområdet. När man i slutet av1950-talet stod inför valet om man skulle möta den alldeles obestridligakonventionella överlägsenhet, som den till Öst- och framgrupperadesovjetiska armén hade, med konventionella eller nukleära stridskrafter, valdeman att sätta större lit till den nukleära än till den konventionella delen avsin försvarspolitik. Det var ett val, låt oss inte glömma det, som i mycket höggrad dikterades av en önskan att undvika de sociala och ekonomiska kostnadersom en stark konventionell upprustning av ett som då fortfarandehöll på att resa sig ur världskrigets ruiner hade inneburit. Kärnvapen var, ochkärnvapen är tyvärr fortfarande, relativt sett ganska billiga vapen. Konventionellamassarméer är däremot relativt sett ganska dyra vapen. tillfördes de amerikanskastridskrafterna i verkliga minikärnvapen, avsedda förslagfältsanvändning på ett helt annat sätt än de minikärnvapen ochslagfältskärnvapen som debatteras. Ett mycket stort antal taktiskakärnladdningar tillverkades och tillfördes artilleripjäser, markraketer,taktiska stridsflygplan, minor och luftförsvarsrobotar, för att nu bara ta deviktigaste exemplen: Det var en mycket långt driven nuklearisering av denvästliga försvarsstrategin som fick sitt genomslag i dennanärmast besinningslösa överproduktion av taktiska kärnvapen. har utvecklingen vänt, och även om det gått medibland närmast obefintlig fart har tendensen till ett minskat beroende avdenna, mängd av taktiska kärnladdningar varit fullt tydlig under mycket långtid. När byggde upp först sina medeldistansrobotstyrkor, riktademot , därefter sina strategiska första- och andraslagsstyrkor, riktadefrämst mot , och dessutom på stor bredd satsade på sinataktiska kärnvapenstyrkor blev det gradvis alltmer uppenbart att det västligakärnvapenberoendet höll på att bli en negativ snarare än en positiv faktorockså i deras nödvändiga avskräckningspolitik. Följdenligt har vi under desenaste åren fått en direkt reduktion av kärnvapenarsenalerna i . Förnågra år sedan drog amerikanarna bort 1 000 laddningar från - detvar ungefär var sjunde kärnladdning som försvann vid det tillfället. hållerman på att ta bort vissa hela vapensystem. Det talas om atomminorna, omluftförsvarssystemet, och ytterhgare system är föremål för en vittgåendeprövning inom ramen för NATO. Debattensvågor går höga i och i om det kloka i att ha kvar de taktiskakärnladdningar som man fortfarande har, och som man i någon utsträckningfortfarande anser sig vara beroende av. Inom NATO genomförs just nu en mycketomfattande och sannoUkt också mycket känslig studie kring möjligheten attåstadkomma först en direkt halvering och därefter ytteriigare reduktioner av dekärnvapenarsenaler som har blivit kvar efter den reducering med 1 000laddningar som skedde . Detta går självfallet hand i hand meden strävan efter att ge de konventionella stridskrafterna en ökad roll när detgäller att avskräcka motståndarsidan från ett konventionellt anfall. Jagtror personligen, herr talman, fullt och fast att detta är en lika nödvändigsom naturlig utveckling; just därför att det i sammanhanget icke kommer attvara möjhgt att upprätthålla trovärdigheten i en politik som säger sig viljamöta ett konventionellt angrepp med ett nukleärt helvetesscenario. Detär därför som jag också har varit mycket positiv till grunddragen i tanken påen korridor eller en zon - hur man nu formulerar det - fri från taktiskakärnvapen i , som presenterade förra sommaren.Jag grundar inte detta främst på någon allmän moraliserande invändning motkärnvapen, utan - och det tycker jag är viktigt att framhålla också som enstyrka i förslaget - på ett försök till en ganska så nykter 'och rationellsäkerhetspolitisk analys av vad saken verkligen gäller. Jagsåg då - och ser egentligen fortfarande - förslag som ettintressant och värdefuUt inlägg i en högintressant intern debatt inom NATO omhur den framtida avskräcknings- och försvarspolitiken skall se ut. Jag sågförslaget som en naturlig förlängning och kanske t. o. m. ett utflöde av detankar som presenterats av personer som US A-senatorn , den nuvarandevästtyske försvarsministern och t. o. m. den nuvarandeNATO-befälhavaren i general . Sedandess har, som utrikesministern känner till bättre än de flesta, åtskilligtvatten runnit under broarna i den här frågan. Av detta intressanta inlägg i ennödvändig och riktig intern västlig försvarsdebatt har blivit ett officielltsvenskt utrikespolitiskt initiativ - alldeles oavsett om det för dagenkarakteriseras som en sondering eller som ett förslag. Jagvill göra två randanmärkningar till regeringens beslut att förvandlaPalmekommissionens framförhandlade formuleringar kring denna tanke till ettofficiellt svenskt utrikespolitiskt initiativ. Minförsta randanmärkning är att jag tror att vi i rent generellt skalliaktta en viss försiktighet när det gäller att lägga fram förslag som kanuppfattas som detaljerade synpunkter på hur andra länder skall ordna sin egenförsvarspolitik. Vi skall förvisso icke vara förhindrade att göra det, men viskall vara medvetna om att detta innebär risker - dels för att vi då tvingas taställning till följdförslag vad gäller dessa länders försvarsdispositioner, somvi kanske inte alls har något primärt intresse av att bli förknippade med, delsför att andra länder i andra lägen kan anse sig ha rätten att börja läggadetaljerade synpunkter på våra svenska försvarsdispositioner. 2Riksdagens protokoll 1982/83:102-104 Omregeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfri zon i Om regeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfrizon i Det är nog ganska få här i som har uppfattat dettaförslag på det sätt som jag nu delvis beskrev det. Vi anser alla, och medbetydande rätt, att frågan om kärnvapen i automatiskt angår allaeuropéer, men vi får inte blunda för att den fråga vi rest av så gottsom samtliga västtyska politiker uppfattas som en fråga som främst berör justvästtysk säkerhets- och försvarspolitik. - Det är vår säkerhet det gäller, detär vi som lever med dessa hemska vapen, det är vi som tar ansvaret för detta -detta är en vanlig och alls icke onaturlig kommentar, som man fåri över hela det pohtiska spektret. Det är därför frågans hantering i denna del blivit olycklig.Den regering som mest direkt berörs av förslaget har getts bilden att alltregisserades utifrån syften som kanske inte främst var inriktade på att skapaförtroendefulla relationer till den. Jag tror inte heller - om jag får sägadetta, herr utrikesminister- att de inlägg som vår blivande ambassadör i Bonnhar gjort i denna debatt har gjort det lättare för honom att bidra till denprocess att bygga upp bättre, förtroendefulla förbindelser som blir enabsolut nödvändighet både för att hantera denna fråga och för att hantera andrafrågor . Min andra randanmärkning, herr talman, är att jag inte ärövertygad om visheten i att göra detta förslag- denna riktiga tanke och idé -till föremål för formella förhandlingar mellan ochSovjetunionen, eller mellan de bägge maktblocken, på det sätt som möjligenföresvävar den . Jag fruktar att detta kommer att leda tillatt en åtgärd som är riktig och nödvändig och som ligger i tiden kommer attförsvåras och fördröjas på ett sätt som kan vara betänkligt. Detta beror på att det självfallet-är utomordentligtmycket svårare att uppnå en formell överenskommelse mellan ochSovjetunionen om detta än det sannolikt är att uppnå en ensidig och riktigförändring av den västliga försvarspolitiken. Skälen till denna bedömning är flera. Ett är attSovjetunionen självfallet kommer att utnyttja sådana förhandlingar till attställa krav med helt andra syften än de som ligger till grund för det förslagsom förhandlingarna egentligen skulle handla om. Det har vi redan sett en delexempel på som gått, och det skulle vi i ett sådant läge få seännu mycket mer av. Ett andra skäl till den bedömningen, herr utrikesminister,är att sådana förhandlingar självfallet skulle leda till att man också frånvästsidan skulle resa en lång rad mycket komphcerade krav på idenna fråga, krav som sannolikt skulle motsätta sig och som det hur somhelst, enligt mitt sätt att se, sannolikt skulle vara av marginell säkerhetspolitiskbetydelse att få förverkligade. Jag ser faktiskt inte de sovjetiska slagfältskärnvapneni DDR som något avgörande problem. Det är andra delar av den sovjetiskakärnvapenarsenalen i och andra delar av de sovjetiska stridskrafterna iTyskland som jag tror är ett bekymmer från stabilitets- ochrustningskontrollsynvinkel. Ett tredjeskäl är att det blir intill ytterlighet svårt att komma överens om hur ett avtal som dettaskall verifieras på ett sätt som tillgodoser alla de krav som kommer attställas. Taktiska kärnladdningar kan praktiskt taget bäras omkring i enkabinväska - även om den bhr litet tung att bära på. De förvaras normalt iunderjordiska utrymmen; utifrån går det egentiigen inte att fastställa omkärnvapen finns där eller inte, och såväl som kommer nog idet längsta att värja sig mot att där släppa in vad man kommer att uppfatta somsnokande och spionerande tekniker från den motsatta sidan. Verifikationsproblemenmed detta förslag är så betydande att de sannolikt går utöver något annat somfidigare hanterats i en modern nedrustningsförhandling, och det kommer därföratt ta mycket att lösa dem. kanske man av renaförhandlingstaktiska skäl fördröjer den omdisponering inom NATO som annars är på gång. Nuhar regeringen emellertid tagit det formella steget att göra en framställningtill en lång rad andra regeringar, och den tveksamhet som jag redovisat tilldetta steg har därför mera retrospektiv betydelse. Jag vill emellertid framföraden, dels därför att jag inte är alldeles övertygad om att dessa synpunkter varså livligt företrädda i de överväganden i ärendet som regeringen hade och somutrikesministern gavs möjlighet att delta i, dels därför att jag dock villhävda att det hade varit lämpligt att få ett sfillsamt samtal kring dessa ochandra överväganden runt t. ex. utrikesnämndens bord. Nuär förslaget emellertid framlagt, och ankommer det på den svenska regeringenatt kunna ge väl avvägda svar på alla de frågor som man begärt att andraregeringar skall ge väl avvägda svar på. Imin interpellation ställde jag en rad frågor till utrikesministern om densvenska regeringens syn på olika delar av det förslag som lagts fram.Utrikesministern finner uppenbarligen dessa frågor så mödosamma på ohka sättatt han - i strid mot all praxis, herr talman - icke ens orkar återge dem isitt interpellafionssvar. Dessafrågor har - genom dagens svar och onsdagens utrikesdeklaration -dock i någonmån gjorts till föremål för svar eller försök till svar. Jag skall kort försökasammanfatta hur jag uppfattat de svar som ges i utrikesdeklarationen och iinterpellationssvaret. Påmin fråga om det inom förelåg något separat svenskt underlagsmaterialsom grund för noten svarar utrikesministern i praktikenfaktiskt nej. Det är ett ärligt svar, men det skingrar knappast den oro för hurfrågan hanterats som bl. a. jag själv tidigare givit uttryck för. Jag ser detsom betänkligt att utrikespolitik ställs till förfogande för att utansvensk oberoende utvärdering föra fram förslag från olika internationellapaneler. Denna transmissionsbähesfilosofi för svensk utrikespolifik innebär isin förlängning betydande faror. Påmin fråga hur man principiellt bedömer denna zon i förhållande till de merautsträckta zoner som föreslagits från samtiiga de tillfrågade sidagav regeringen ett indirekt svar i utrikesdeklarationen genom att säga att ensådan utvidgad zon ger den "andra politiska och militära dimensioner"än Omregeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfri zon i Omregeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfri zon i vad som avses i vad som nutydligen betecknas som "det ursprungliga förslaget". Pådenna punkt tror jag emellertid att det är angeläget med ytterligare klarläggandenfrån utrikesministerns sida. Jag vore därför tacksam om han hade möjlighet attnågot redogöra för i vilka specifika hänseenden som en sådan utvidgning från t.ex. ger zonen "andra politiska och militäradimensioner". I denna fråga hgger självfallet frågan om den svenskaregeringen avser att hålla fast vid den typ av zon som kallas "detursprungliga förslaget". Påmin fråga om zonen - på det sätt som formuleringarna i Palmekommissionensrapport antyder - skall vara en totalt kärnvapenfri zon ges nu ett entydigt ochklart negativt besked. Det får således inom denna zon förekomma baser ochstridsdelslager för t. ex. kärnladdningsbärande medeldistansrobotar. Detta ären mycket väsentiig distinktion av stor betydelse i olika riktningar förförslagets betydelse i olika geografiska områden. Jag återkommer fill detta. Påmin fråga om regeringen gjort några studier rörande vilken typ av kontroll- ochverifieringsmekanismer som ett avtal av denna typ måste vara försett med, gerutrikesministern också på denna punkt indirekt ett negativt svar. Jag ser ävendetta med viss oro, därför att just kompetensen när det gäller att hanteraverifieringsfrågor -1, ex. i CTB-sammanhang eller när det gällt olikaeuropeiska CBM - tillhört de finaste och det internationellt sett mest aktadeinslagen i svensk nedrustningspohfik under . Påmin fråga om sambandet mellan upprättandet av den föreslagna zonen och enkonventionell balans ges egentligen inget svar alls, varken i utrikesdeklarationeneller i interpellationssvaret, såvida inte deklarafionens lakoniska formuleringom att den anser att det "totalt sett råder enungefärhg mihtär balans mellan allianserna" skall ses som ett avvisande avsjälva frågeställningens relevans. Jag vore därför tacksam om utrikesministerni en replik eller i ett senare anförande ville göra ett försök att besvara deni interpellationen ställda frågan och också beröra den i den offentligadebatten ganska livligt berörda problematiken kring detta. Påmin fråga om vilka ytterligare initiativ som kommer att tas av den svenskaregeringen, svaras att de inkomna svaren nu kommer att redovisas för de ohkautländska regeringarna. skall man uppenbarligen fundera ytterligarepå hur man skall gå vidare med vad som med en plötslig saltomortal betecknassom "förslaget" - trots att stats- och utrikesministrarna ägnade idet närmaste en hel dag här i förrgår åt att förklara att det visst icke varnågot förslag, utan bara en synnerligen försynt sondering. Låt mig på dennapunkt bara framföra en förhoppning om att de misstag som gjordes i den inhemskaförankringen av den inledande processen ej skall upprepas i den fortsattahanteringen. Formerna för detta finner jag ingen anledning att diskutera vidarei dag. Enviktig del av min interpellation var frågan om regeringen var beredd attredogöra för sin syn på hur denna zon i ett senare skede skulle vidgas till att omfattaäven det nordiska området, och vilken inverkan detta har på olika möjligakonstruktioner av en totalt kärnvapenfri zon i som diskuterades. Denfrågan var viktig och den frågan är alltfort vikfig, därför att den direkt ochomedelbart berör en annan mycket central del av och av denna regeringsutrikespolitik. Den var viktig också därför att om det finns någon aspekt påfrågan som borde ha belysts innan man lade fram förslaget från specifikt svenskutgångspunkt, så var det självfallet just denna som berör oss själva och somberör vår egen utrikespolifik så centralt. Detär därför med stor förvåning, herr utrikesminister, som jag noterar att detinte förekommer ens ett försök till svar på den frågan i deklarationen eller iinterpellafionssvaret. Därtillkommer, att jag tvingats att grunda min interpellation på vad som i efterhandvisat sig vara felaktig information om innehållet i den svenska noten. Detpressmeddelande, herr utrikesminister, som sändes ut från UD ochsom enligt statsministern i denna kammare var heltäckande, var pådenna viktiga punkt faktiskt felaktigt. Statsministern sade: Presskommunikén ärnästan identisk med noten, så ni hade hela materialet. Detta är ett i flerahänseenden oriktigt uttalande. Denpunkt i detta hänseende som var felaktig var den alldeles avgörandeformuleringsskillnad som faktiskt förehgger mellan ochpressmeddelandets tanke på att först upprätta en zon i ochdärefter utsträcka den åt norr och söder, och och notens förslagom att zonen på en gång skulle upprättas från till . Dettaär de facto en avgörande skillnad i formulering, som direkt berör ochNorden. Fördet första vill jag gärna att utrikesministern förklarar - i den mån det kanförklaras på ett tillfredsställande sätt - varför den 8december på denna viktiga punkt lämnar vad som de facto är direkt oriktiginformation om sakinnehållet i regeringens not . Förklaringen ärsannolikt slarv i den uppenbara brådska som verkar ha rått, och förklaringenligger mycket nära till hands - att den som såg och godkände pressmeddelandeticke skrev det med noten som utgångspunkt eller ens hade tillgång till notennär han kontrollerade vad som stod i det pressmeddelande som sändes ut för attinformera den svenska allmänheten. Här har regeringen vilsefört dem - bl. a.mig själv - som försökt att sakgranska frågan utifrån officiellt tillgängliginformation. Jag tycker att regeringen, utrikesministern och andra ansvariga ärskyldiga en förklaring till hur detta har kunnat ske. Sådant får inte ske. Fördet andra gör denna nya information att sakinnehållet i noten på dennaavgörande punkt de facto varit annorlunda än sakinnehållet i det pressmeddelandesom vi tillställdes . Det är än mer angeläget attutrikesministern söker klarlägga hur denna zon - som ju enligt regeringensklarläggande i interpellationssvaret dessutom icke skall vara fri från vissatyper av kärnvapen - vid den föreslagna omedelbara utsträckningen till Nordenlåter sig förenas med den totala kärnvapenfrihet för och för Östersjönsom är ett av denna riksdag fastslaget mål för Omregeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfri zon i Omregeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfri zon i Jaghar svårt att se att det är möjligt att med dessa formuleringar förena dessatvå förslag. Jag har talat ganska länge, och jag har därtill varit ganskadetaljerad. Jag anser att det var nödvändigt, därför att denna fråga är, mycketviktig och central. Den utgår från ett förslag som jag ser som både riktigt ochnödvändigt och som förr eller senare på ett eller annat sätt kommer attgenomföras, därför att regeringen inte gett vare sig ledamöterna iutrikesnämnden, utrikesutskottet eller nedrustningsdelegationen någon annan möjlighetatt debattera sakfrågan och slutligen också därför att regeringen bör gesmöjlighet att också inför riksdag redovisa hur den ser på frågor somfaktiskt är av central betydelse även för egen säkerhet . 23 (): Jag ber att få tacka utrikesministern för svaret på min interpellation.Det är inte precis något uppmuntrande besked att frågorna i allt väsentligt ärbesvarade i annat sammanhang. I utrikesdebatten kunde man ju inte delta sominterpellant, eftersom ingen interpellationsdebatt var inlagd i den debattenoch frågorna dessutom skulle debatteras . Dessvärre ser det ut som om det inte kan bli så mycket debatt i själva sakfrågan heller. Enligt svaret har regeringen inte genomfört några mer detaljeradeanalyser av de olika problem som är förknippade med det praktiska genomförandetav den kärnvapenfria korridoren i . Jaghade hoppats att det inte fanns mer att avslöja i den här korridorfrågan och iPalmeaffären, men här avslöjar faktiskt självaste utrikesministern att det inteens fanns behov från regeringens sida att genomföra mer detaljerade analyser avolika problem. Jag frågar mig: Kan regeringens osjälvständighet uttalas klarareoch tydligare? Omman behandlar ett förslag på detta sätt, om man inte gör någon värderingutifrån svenska synpunkter och erfarenheter, ligger det en fara i detta för vårsjälvständiga utrikespolitik, och därmed också för vår neutralitetspohtik ochför omvärldens förtroende för den politiken. Inoten av står det att förslaget att skapa ert zon fri frånslagfältskärnvapen stöds helt av den . Detta står även isvaret . Man stöder alltså förslaget helt, men man har inte haft någotbehov av att analysera det, vilket jag tycker är märkligt. Isjälva verket är den här frågan alldeles för viktig för att man skall handskasmed den så som regeringen har gjort. Och när regeringen handskas så oskickligtmed frågan att vårt internationella anseende och t. o. m. vårneutralitetspolitik kan äventyras, då måste man säga ifrån - det har man ettansvar att göra. Korridortankeninnebär inget nytt initiativ; den fördes fram . Men det ärfortfarande en angelägen tanke och uppgift. Allt konstruktivt tänkande för attminska riskerna för ett kärnvapenkrig är välkommet. Om det finns länder somuppfattar förslaget som ett intrång i derasinrikespolitiska angelägenheter, så är ändå kärnvapnen i inte bara enfråga för de centraleuropeiska länderna utan en fråga som angår alla, och inteminst oss i . Vi vet att det är just i som en avgörande kraftmätningmellan supermakterna skulle komma att ske, oavsett var en konflikt börjar - iMellersta Östern eller i Nordvästafrika. har ju inte såmycket otalt sinsemellan att deras arméer skulle börja marschera mot varandra.Men supermakterna är rädda om sina egna territorier. har upplevtkrigets fasor - belägringert av osv. - och vet vad kriget kostar.USA har inte den erfarenheten, har inte upplevt krig på sitt eget territorium. skulle alltså återigen bli lidande, och vad skulleinte hända om det blev ett kärnvapenkrig! Låt mig i det sammanhanget citeranågra rader ur en artikel i av -jag tror han är svenskättling- som arbetat i Vita Huset med kärnvapenfrågor.Han berättar om ett möte i Pentagon, där en kapten i flottan förfasade sig överatt folk i och i var så upprörda över ett eventuellt kärnvapenkrig.Kaptenen sade: "De talar om kärnvapenkrig som om det skulle innebäraslutet på världen, då det i själva verket bara rör sig om 500 miljonermänniskor som skulle dödas." Han artsåg dessutom att man i nästageneration skulle kunna göra människor immuna mot radioaktivitet. säger att då tog han sin hatt och gick, och det kan man förstå.