prot · G609102 · 1982-12-31 00:00:00 — Få ting är så nödvändiga som att se till att vapnenreduceras i . Ett kärnvapenfritt är en målsättning som har lagt fast. Förverkligandet av korridoren är ingennedrustnirtgsåtgärd i sig - det har utrikesmirtistern redogjort för. Detinnebär endast att slagfältskärnvapen dras bort från en korridor på 150kilometer på var sida om gränsen mellan militäralliansernas områden.Korridorens betydelse ligger ju främst i att den kan förhindra användning avkärnvapen i tidiga skeden av konflikter. Det finns ca 6 000 kärnladdningar förslagfältskärnvapen på vardera sidan i , och en stor del av dessakärnladdningar befinrter sig i framskjutna områden. av NATO;skärnladdningar är avsedda för vapen med en räckvidd på högst . Medett decentraliserat beslutsfattande kan kärnvapnen i en krissituafion kommatill användning snabbare än avsett. En korridor kan således höja tröskeln förett kärnvapenkrig. En fråga som ställdes i debatten gälldeförhållandet mellan korridoren och balansen mellart de kortverttionellastyrkorna på båda sidor. a. folkparfiordföranden tog fleragårtger upp denna fråga. I kommissionens rapport står att korridoren skullegenomföras i samband med ett avtal om jämbördighet och ömsesidigastyrkereduktiouer i . Om det är så att man först skall åstadkommabalans, tror jag att man kan skrinlägga hela projektet. En ömsesidig reduktionav de konventiortella styrkorna bör ske, och frågan är väl om inte parallellaförhandlingar är den väg som mart borde gå. Om regeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfrizon i Omregeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfri zon i Dennorske forskaren har just gett ut en skrift att NATO bör göra sig oberoende av taktiska kärnvapen och dra demtillbaka från den främsta försvarslinjen i och i stället användasig av den nya vapentekrtologin i form av robotburna vapenbehållare, somsprider konventionella sprängladdningar över målområdet, och andra nyavapensystem, som är under utveckling. Dessanya vapensystem kan, som jag ser det, underlätta förverkligandet av korridoren,liksom de över huvud taget kan komma att innebära en omprövning avNATO-doktrinerna. Ikommissionens rapport står att inga kärnladdningar skall tillåtas inom zonen.Jag känner här en viss osäkerhet om vad det egentligen innebär. Korridorenskall vara fri från slagfältskärnvapen. Det innebär uppenbarligen attmedeldistansrobotar skall kunna placeras där, men inga kärnladdningar. Jag ärtacksam om jag kan få synpunkter och hjälp med tolkningen här. Kommissionenär medveten om att kärnladdningar snabbt kan föras in i zonen i ettkrigstillstånd, men har uppenbarhgen inte analyserat den frågan tillräckligt.Hela tanken bakom korridoren är ju att förhindra ett oavsiktligt kärnvapenkrigoch att de politiska beslutsfattarna skall hinna fatta genomtänkta beslut,innan kärnvapen skickas i väg. Detfinns många problem kvar att diskutera och lösa när det gäller korridorfrågan.Det är upprättandet av ömsesidiga avtal, som måste fill i det långa loppet, ochdet är kontrollfrågan. Det är också frågan om korridorens slutliga sträckningfrån de båda mihtäralliansernas norra flanker till de södra. Inte minst är detden frågart som tog upp: Hur blir förhållaudet mellart korridorenoch en kärrtvapenfri zon i ? Jag har varit ledamot i den svenska nedrustningsdelegationen.Jag har ansett att det är ett fint organ att vara med i. Inga Thorssort harvarit delegatiortens skickliga ordförande, och där finns skickhga nedrustareoch goda kamrater, vad det beträffar. tar utrikesministern ifrån migpraktiskt taget alla mina illusioner och säger att delegatiorten skallinformeras i all den utsträckning det är praktiskt och lämpligt. Vad är dåpraktiskt och vad är lämpligt? Nej, bättre upp, herr utrikesminister! Jagskall fakfiskt citera vad , min trätobroder - eller jag kanskeskall säga tidigare trätobroder, eftersom vi inte grälat på länge -, har sagt.Han har sagt - och det är faktiskt mycket klokt - attnedrustrtingsdele-gafionen inte får bli ett avrapporteringsorgan, där manredovisar färdiga lösningar och förslag. Det tycker jag är riktigt. Har man endelegation av det här slaget, som har så mycken sakkunskap och som dessutom ärparlamentariskt förankrad, menar jag att man måste utnyttja den. Jagbegärde i delegationen informatiort om korridorfrågan för att fåfillfälle fill analys och diskussion. Här har ännu ingenting hänt. Jag tyckeratt det är önskvärt att regeringen verkligen utnyttjar delegationen på bästasätt. Detär inte särskilt inspirerande att hålla på och gneta om formalia, men detverkar som om man inte har något val. Regeringen förefaller näst intill obildbar.Här har vi nu så sent som i förrgår hålht en lång debatt bl. a. om insyn ochinformation, och regeringen lovade bot och bättring när det gällde informationtill de andra partierna. är allt tal om information och insynbortglömt. Regeringen skall, sägs det i svaret, redovisa innehållet iregeringarnas svar på noten - för vem? Ja, det står inget om utrikesnämnden.Det står att svaren skall redovisas för de tillfrågade regeringarna. "fortsätter vår utvärdering av de svar vi erhållit, och vi utgårifrån att det skall bli möjhgt att i härför avpassade former gå vidare medförslaget", heter det. Det är klart att de tillfrågade regeringarna skallinformeras. Men hur var det nu med utrikesnämnden - skulle det inte bli enbättre information där? Skall inte utrikesnämnden informeras i det här fallet?Självfallet måste det vara så. kan det ju inte längre vara fråga om tillfälligainformationsmissar när det gäller de politiska partierna i , utan nubörjar det likna en konsekvent genomförd oförskämdhet och självtillräcklighetfrån regeringens sida. Hur skall enighet och fasthet i utrikespolitiken kunnauppnås på detta sätt? Nedrustningsdelegationen måste få tillfälle att diskuteradetta, utrikes-rtämrtdert likaså. Jag tycker att förslaget om en korridor är mycketangeläget att få genomfört. Det kan i någon liten mån undanröja människors oro.Det kan uppenbarligen också höja tröskeln för ett kärnvapenkrig. Jag är räddför att regeringens oskickliga hanterirtg av frågan skall ha satt käppar ihjulet. Jag önskar att det inte förhåller sig så. Det är en sak som jag tycker är beklagligt att Sverigeinte har tagit upp i noten. Som jag uppfattat kommissionens rapport ochförslag, bygger de på en helhetssyn, nämligen att kärnvapenhotet skall minskas,att de konventionella styrkorna skall balanseras och att skall görasfritt från kemiska vapen. Men frågan om de kemiska vapnen har regeringen intetagit upp i denna not. Läget beträffande kemiska vapen är ju mycket oroande. Detfinns ett avtal, som vi känrter till, om förbud mot auvändning avkemiska vapen. Men stormakterna är nu mycket intresserade av dessa vapen.Sovjetunionen påstås ha använt kemiska vapen i bl. a., och vi vetatt president har tillkännagett ;s avsikter att återupptatillverkning av binära stridsgaser. De kemiska vapnen, och inte minst nervgaserna, är juoerhört giftiga och snabbt verkande, och skulle de komma till anvärtdning i dettättbefolkade , skulle det självfallet i första hand gå ut övercivilbefolkningen. Också ett sådant kemiskt krig skulle kunna innebära mycketav förödelse. I nedrustningskommissiorten i arbetar man medfrågan om avtal som förbjuder också tillverkning och lagring av kemiska vapen.Jag har här i kammaren understrukit vikten av att vi får ettsådant avtal till stånd. Jag vet inte hur regeringen har tänkt sig att gå vidaremed detta förslag. Spontant tycker jag att det borde ha funnits med som en deli noten. Om regeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfrizon i Om regeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfrizon i möjligtatt UD här har gjort diplomatiska och taktiska avvägningar - det kärtrter jagju inte till. Annars förefaller det kanske som om diplomatin på UD numera,efter den nya regeringens tillträde, åsidosätts till förmån för de politiskatyckarna. Det vore intressant att veta hur utrikesministern ser på de kemiskavapnen. Jag tycker att det är angeläget att vi från svensk sida påbörjararbetet för att förverkliga ett fritt från kemiska vapen. har ju också inbjudit till en europeisk nedrustningskonferens.Det gjordes av den förra regeringen. Arbetet med denna konferens pågår. Denskall dels behandla förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder, dels meralångtgående åtgärder. Jag undrar om det inte vore lämpligt att korridorfrågan,liksom frågan om de kemiska vapnen i , tas upp och behandlas i det härsammanhanget. Det vore en naturlig koppling. Sedan har jag ett praeterea censeo; Låt inte bidratill kärnvapenspridning genom utförsel av använt kärnbränsle för upparbetning! Vi som arbetar med nedrustningsfrågornaciterar ofta . Hans klarsyn var påfallande. Han har frågat sighur världen kommer att se ut efter ett kärnvapenkrig; "Våra förnämliga,storslagna byggnader och våra hem finns inte mer. De tusentals år det har tagitför vår civilisation att utvecklas har varit förgäves. Våra konstverk har gåtttill spillo. Radio, televison och tidningar upphör. Det finns ingatransportmedel. Det finns inga sjukhus. De få lemlästade överlevande i en stadhar ingen hjälp att vänta från någon grannstad - det finns inga grannstädereller grannar kvar. Det finns ingen hjälp. Det finrts irtget hopp." Allt vad vi från svensk sida kan göra för att medverkatill att människor skall slippa uppleva detta måste göras. Allt konstruktivttänkande är bra. Jag och mitt parti är, herr talman, beredda att göra allt vadvi kan för att förverkliga korridorförslaget och uppnå ett fritt frånkärnvapen och kemiska vapen. 24GUNNAR i (m): Den debatt vi här befinner oss i är i förstahand en militärteknisk, strategisk och diplomatisk debatt. I alla länder, hosalla folk, råder en fruktan för vad ett kärnvapenkrig kommer att innebäraoch en förtvivlad önskan och förhoppning att ett sådant krig, trots denkolossala uppladdnirtgen av kärnvapen, ändock skall kunna förhindras. Dessakänslor har tagit sig uti ryck i upprop, plakat och demonstrafioner överalltdär sådana meningsyttringar är tillåtna. I täten på denna opinion finner mankvinnor, ungdomar, humanister, vetenskapsmärt och läkare. Det är i den senareegenskapen jag här tar till orda. Inom sjukvården har man länge talat om"första hjälpen". En av de sertaste medicinska böckerna omkärnvapenkrigets realiteter heter emellerfid "Last aid" - sistahjälpert - och ger en förfärande bild av medicinerts begränsade möjligheterunder och efter ett kärnvapenkrig. , 1938, föll det på min lott att organiseraen frivillig utbildningskurs / krigssjukvård för medicinare vid Karolinskainsfitutet. Då fanns det ännu åtskilligt man kunde uträtta. Under denna månadpågår nu vidKarolinska institutet utbildning om kärnvapenkrig för dagens medicinare. kommer att slå ut det mesta av sjukvårdens resurser, bådepersonalen och materielen. Hoppet står därför till förebyggandet - att det inteskall bli verklighet. Om detta är de flesta av världens läkare ense. Det finnsen internationell läkarorganisation som kallar sig "Internationella läkareför förebyggandet av kärnvapenkrig" (International physicians for theprevention of nuclear war - IPPNW). Dess inifiativtagare och ledandepersonligheter kommer från och . Många svenskaläkare är anslutna till denna rörelse. Läkare är förmodligen den gruppmedborgare som vet mest - och kan bilda sig de mest konkreta föreställningarna- om följderna av ett kärnvapenkrig. De kan också föreställa sig den gastkramandesituation som kommer att möta de överlevande bland läkarna själva i denförfärande diskrepansen mellan behoven och möjligheterna att ge någon hjälp. Om man bär med sig medvetandet om detta måste mannaturligtvis fråga sig på vilket sätt man skulle kunna medverka till attförebygga kärnvapenkrig. Vilka reella möjligheter har den vanlige medborgareni vårt land att påverka skeendet i väriden utanför och omkring oss? har vi mest sett aktioner på två nivåer:regeringarnas och demonstranternas, den politiska aktionen, inom länderna ochöver gränserna. Därav alla dessa förslag och uttalanden om kärnvapenfria zoner- i , i eller i . För ett från krigets fasor och elände isnart skonat folk, som proklamerat, och lyckats hävda, sirtrteutralitet, har det förefallit naturligt att utan blygsel agera för att- vadsom än drabbar artdra - vi likväl skall försöka klara oss, genom avtal ochtraktater. Av och till får man också höra uttrycket "hellre röd än död".Det är knappast troligt att andra kommer att medge oss ett sådant val. Det kani stället bli fråga om både röd och död. Vilka är då hotert? - Ett "scertario" ärgivetvis en medveten öst-väst-konfrontation, på högsta nivå. Ett annat är enkärnvapenattack utlöst genom olyckshändelser, missförstånd eller galenskap, ochautomatiskt besvarad från motsidans förprogrammerade datorer. Ingen vet, om ettsådant krig kan bringas att sluta förrän den sista raketen avfyrats. Det finnsockså tillräckligt mycket kärnmateriel hos instabila kärnvapenmakter eller pådrift ute i världen för att den internationella terrorismen skall kunna hotamed politisk iitpressning. Vad kan då vi göra från svensk sida - regering,opinionsbildare, idealister och beredskapsplanerare? Jag hyser ingen överdriventilltro till möjligheter att som nation agera politiskt påvärldsscenen. Jag tror fastmer att svenskar har möjlighet att verka inom ramenför internationella opolitiska organisafioner, som omfattar kunrtiga medborgaremed personhg integritet, och som har möjlighet att nå fram fillkärnvapennationernas beslutsfattare. Alla sådana möjligheter måste tillvaratasoch vårdas. Strävandena att förebygga kärnvapenkrig måste bygga påkunskaper och utbildning. Att sprida kunskap om kärnvapenkrigets realiteter ärinte okontroversiellt. Det kan naturligtvis utlösa desperation och ifortsättningen Om regeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfrizon i Om regeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfrizon i leda tillutmattnirtg, apati och handlingsförlamning. Det finns tättbefolkade länder ochområden, där ett kärnvapenanfall kommer att slå ut befolkningens flertal ochdär mycket litet kan göras till dess skydd. I är det långt mellan stugaoch hus. Här finrts det fortfarande utrymme för beredskapstänkande ochberedskapsåtgärder som skulle kunna ge "gränsfallen" en chans. Den iförsta omgången viktigaste av dessa åtgärder är att byta ut ett antal avLandstingsförbundets tredskande tjänstemärt. - Vi borde kunna rädda livet på endel av den svenska befolkningen. Till vilket liv de räddas har vi däremot sämremöjligheter att göra oss en föreställning om. Det vore mig fjärran att försöka bedöma ellervärdera de politiska avsikterna i eller Förenta staterna.Nordamerika står nu inför risken att kunna drabbasav förödande krigshandlingar på den egna kontinenten. , eller låtoss säga , har under de senaste tre seklen i tur och orduirtgirtvaderats av , och . Minrtet av ochStalingrad är ännu levande hos den generation som regerar landet, och jagtror att man är besluten att något sådant inte skall hända . Densvenska regeringert fick sedart rådet "commort sense and nobravado". Vid ett minrtesvärt tillfälle visade sigChrusjtjov acceptera att handla efter samma regel. Fred kan säkras i hägn avstyrka. Krig kan utlösas till följd av misstolkad svaghet. Så var fallet 1939,och senast vid Falklandsöarrta. Ökad irtsikt om ett kärnvapenkrigs fasor kan skapa en grogrundför polifisk manipulation, avsedd att bereda marken för uppgivenhet ochuppgivelse. Det är den risk fredsrörelser och antikärnvapenrörelser löper. Detär fruktan att bli utnyttjad i andra syften än de egentliga, som avhåller mångahederliga personer med god vilja från att göra gemensam sak med skaran avokritiska entusiaster. Det är heller inte säkert att de betydelsefullasteambassadörerna för rustningsbegränsning är sådana som är ackrediterade i NewYork eller . Det kan hända att de finrts i den internationellavetenskapens -däribland medicinens- broderskap, där referensramar, begrepp ochspråk är gemensamma för öst och väst, och där lojaliteten ytterst är tillsanningen, som är tidlös, inte till makten, som aUtid bär fröet till sin egen undergång. Jag hade inte tänkt säga mycket mera. Iförrgår framställde emellertid landets statsminister här i kammaren moderaternasom en "säkerhetsrisk" och ett hot mot trovärdigheten i vårt landstradifionella rteutralitetspolitik. Som moderat riksdagsman anser jag mig börasäga att det inte finns ett uns av substans i den insinuationen: den var enfrukt av statsministerns hvliga fantasi, för att inte säga oroandevanföreställrtingar; Moderaterrta är självfallet minst lika angelägna som andraatt bevara den svenska neutraliteten. Det är just därför vi slår vakt omförsvaret, eftersom neutralitetcrt, för att ha någon trovärdighet - för attanvända ett av statsministerns honnörsord - utöver det papper på vilket deuformulerats, folkrättsligt och faktiskt måste kunna hävdas mot provokationeroch angrepp. Detta står uppenbarligen inte i någon motsättning till etthelhjärtat engagemangför att försöka hindra en internationell kärnvapenkonflikt. Det är tyvärr kännetecknande för mycket av den polifiskadebatten i vårt land att den i alltför hög grad befattar sig med de flykfigakrusningarna på verklighetens yta utan att ha känrting med de starka strömmarsom med egna vågor går igenom havet. Vår uppfattning av andra folk och andramakter skulle bh mer nyanserad - och därigenom nyttigare - om den bottnade i enbättre kunskap om deras historia. Man kan vara svensk patriot och ändå -ellerjust därför - bemöda sig om att utan provinsiella fördomar försöka sätta sig ini hur märtrtiskor i artdra länder uppfattar situationen i världen, för att påen sådan grund försöka etablera realistiska förutsättningar att komma varandratill mötes. Den fasthet som kan hämta kraft, inte endast ur den egnaövertygelsen utan också ur kunskap om och förståelse av samtalspartnernasbakgrund och sätt att tänka, har förmodligen större utsikter till framgång änemotionella deklarationer, som riskerar att ytterligare låsa redan alltförlåsta positioner. Om regeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfrizon i Även om den tid jag har till mitt förfogandeär knapp vill jag börja med att ta upp klagomål över formalia,nämligen att jag inte upprepat era frågor. menar att detta skulle varapraxis här i kammaren. Det är möjligt att det är så, men det skulle ocksåförutsätta att frågorna och samtalen hade ett rimligt inrtehåll och en rimliglängd. När frågeinstitutet infördes här i , först genominterpellationer och sedan enkla frågor, var avsikten att skajja ert livligheti kammarens debatter .som inte tidigare funnits. Jag kan inte se att uppläsningi kammaren av långa maskinskrivna anförandert med frågor, gårtg efter gång,skulle fylla det ändamålet. upprepade själv sina frågor i sitt inlägg ochsvarade på dem också och åstadkom därigenom en monolog, vars intresse detankommer på var och en att själv bedöma. Skälet till att jag inte gått in påalla delar i det frågebatteriet är att kammaren hade enutrikesdebatt, som pågick till halv tolv påkvällen. Kammarens ledamöter hade möjlighet att delta i den debatten, där dehär frågorna i betydande utsträckrting behandlades. Att jag här inte tar uppformfrågan alltför mycket sammanhänger med att framställningar riktats tillkonstitutionsutskottet att undersöka hur regeringen förfarit i detta avseende.Då är det onödigt att föra en kammardebatt i den delen. Man skall först låtakonstitutionsutskottet ta del av de handlingar som finns och de muntligaupplysnirtgar som statsrådert har att lämna. Jag skall nu gå över till det substantiella i . Först och främst vill jag notera att anser att det är ettvikfigt initiativ som regeringen tagit genom att göra en sondering i andrastater. säger vidare att han är mycket positiv till en kärnvapenfrikorridor. säger till yttermera visso att frågan om en kärnvapenfrikorridor i inte är någonting som bara angår de folk som lever i Europasmitt utan också angår oss. Om regeringens initiativ för ati skapa en kärnvapenfrizon i Om man har dessa tre ståndpunkter tycker jag att detskulle vara svårt att med en sådan våldsamhet som åstadkommerkritisera regeringen för att den på grundval av förslag som finnerändamålsenliga vänder sig till ett antal andra regeringar och frågar om de isin tur fiurter detta vara något man lämpligen skulle kunna arbeta vidare med. Men efter att ha gjort dessa positiva konstaterandenbörjar räkna upp alla skäl som NATO skulle kunna ha för att varatveksam till en sådan här sondering. Det är alldeles som om det vore NATO somvore representerat här på något sätt. Vi får veta att man därmed inte skulle fåsamma balans, att man inte skulle kunna upprätthålla sin avskräckning, osv. Jag vill bland positiva uttalandert ocksånotera er inställning, när ni säger att kärnvapnen måste bort. Men jag kan intedela era mofiv, när ni i nästa andetag säger att det inte är moraliska skäl somgör att ni vill ha bort kärnvapnen. Jag vill i den delen helt enkelt hänvisatill vad i avslutnirtgsvis sade om kärnvapnen, som jufullkomligt förändrar krigets roll. Att det finrts en moralisk aspekt på dettafinner jag alldeles uppenbart. menar snarare att det ärsäkerhetspolitiska alternativ som skulle vara det avgörande. Det framskymtaderent av i inledningert av ert inlägg att kärnvapnens billighet jämfört medkonventionella vapen skulle ha varit ett motiv för att tillgripa dem i ställetför konventionella vapen. Om kostnaden för att förinta människorna blir detmått efter vilket man mäter, då kan jag hålla med om att de moraliskaaspekterna har förlorat sin betydelse. är inte bara den store försvararen av NATO ialla väder i denna kammare utan tillika den store "detaljisten" ialla frågor. Här har dragits upp ett perspektiv som innebär att man på grundvalav förslag, som ju är utformat av personer som inte är någramilitärstrateger utan politiker, gör en skiss som kan vara något att gå utifrån. Inte var dessa politiker i experter på krigsvetenskap!De lägger fram ett förslag till en förtroendeskapande åtgärd, och deförutsätter att frågan måste vidare behandlas av experter, bland vilka herrBildt möjligen är en, men där de övriga politikerna får nöja sig med att istort sett uttrycka sin allmänna inställning till förslaget. Har man den allmänna inställnirtg som , blir det ingen utveckling på något område. Det låter i all sindetaljrikedom som om det vore vetenskap, men det är inte ens krigsvetenskap. Hur skulle ett företag kunna börja ge sig i kast med en nyaffärsidé, om någon genast sade att den och den detaljen inte är utredd, vimåste lämna detta? Hur skulle en vetenskaplig upptäckt kunna göras, när mananar på vilken väg man är och någon då invänder, att eftersom all detaljrikedominte föreligger, så avstår vi från detta? Hur skulle en social reform kunnagenomföras, om den i varje enskildhet måste vara klarlagd från förstaögonblicket och inte fick underkastas inflytande från artdra som deltog idebattert? Och hur skulle ett uedrustningsförslag kunna föras vidare, om i detögonblick tanken förs fram någon säger, att eftersom varje enskildhet inte är utredd, ärdetta så oklart att vi inte kart arbeta vidare med det? Det måste väl ärtdå vara på det sättet att man börjar medett förslag i stort, att man efterhör andras synpunkter och att man under resansgång lägger till och drar ifrån, så att man till slut kommer fram till enlösning som alla kan uppskatta. Om själv säger sig vara så positivtill en kärnvapenfri zon i , om ni själv förklarar det vara så angelägetatt kärnvapnen kommer bort, om ni säger att detta inte är en sak endast förCentraleuropas folk, varför då inte tillmäta den sammakvaliteter när den har gjort denna sondering? Varför framföra misstanken attnågot annat än en önskan att verkligen få ett förslag som minskar spänningen iEuropa diskuterat och framföra tanken att detta andra har dikterat regeringensåtgärder. Jag vill till säga att jag är glad över ertinlägg, med uttalandet att vi måste gå in på de här frågorna och att om någotland uppfattar vårt förslag om en korridor som ett intrång, så skall vi intefästa oss vid det.