prot · G60998 · 1982-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1982/83:98 1 § Justeradesprotokollet för den 8 innevarande månad. 2 § Upplästesföljande inkomna skrivelse: Härmed anhåller jag om ledighet från uppdraget somriksdagsledamot fr. o. m. den 1 t. o. m. på grund av enskildaangelägenheter. Denna anhållan bifölls av kammaren. Talmannen anmälde att MargoIngvardsson (vpk) skulle tjänstgöra som ersättare för . 3 § Föredrogs och hänvisades Skrivelse 1982/83:131 till socialutskottet 4 § Föredrogs och hänvisades Motionerna 1982/83:2222till skatteutskottet /83:2223 och 2224 till jordbruksutskottet 5 § Föredrogs men bordlades åter betänkanden /83:20-24 betänkanden /83:26 och 27 betänkande 1982/83:29 betänkande 1982/83:16 betänkande 1982/83:16 betänkande 1982/83:11 6 § Utrikes- och handelspolitisk debatt Talmannen anmälde attutrikesminister och statsrådet nu skulle lämnameddelanden i utrikes- och handelspolitiska frågor. 1983 kallas redan "missilens år". Idet uttrycket sammanfattas den oro och fruktan människorna känner införläget i världen. Ett element i en mörk världsbild är såledessäkerhetspolitiskt, men det finns också ett ekonomiskt. Relationerna mellan supermakterna har alltsedanavspänningspolitikens höjdpunkt första hälft successivtförsämrats. Spänningen har ökat och upprustningen tilltagit. Försöken att nåuppgörelser om begränsning av kärnvapen har misslyckats. Dialogen mellan supermakterna har i någon månåterupptagits. 1983 är i detta hänseende ett avgörande år. EnligtNATO-alliansens s. k. dubbelbeslut skall man börja placeraut nya medeldistansrobotar i , om ingen överenskommelse om dessa vapendessförinnan nåtts. har fortsatt att placera utliknande system. 1983 framstår också som ett avgörande år förvärldsekonomin. Produktionen har stagnerat, världshandeln harutvecklats ogynnsamt och arbetslösheten har stigit. kundeframstående ekonomer säga att det endast var fråga om en tillfällig nedgång. Ombara staterna avhöll sig från att försöka påverka det ekonomiska förloppet,skulle självläkande krafter framkalla en ny högkonjunktur. Den föreställningenhar nu allt färre anhängare. Även om vissa ljusglimtar kan skönjas, växeralltmer insikten att världens länder endast genom en aktiv ekonomisk politikoch i samverkan med varandra har möjlighet att långsiktigt vända utvecklingen.Vad som för många i-länder är en kris är för ett stort antal enkatastrof med massarbetslöshet och svält. Det är mot denna bakgrund man skall se de initiativ somtagits för att minska den internationella spänningen. Det är också mot dennabakgrund man kan se de initiativ som tagits för att stimulera den ekonomiskautvecklingen. I av skärpta motsättningar mellan stormakterna ärdet ett centralt mål för och dess grannländer att slå vakt om fredenoch stabiliteten i vår del av . Det nära och förtroendefulla samarbetetmellan de nordiska länderna har underlättat denna strävan. Det nordeuropeiska områdets strategiska betydelse har ökatunder senare år. Den militära aktiviteten i vår närhet har tilltagit. Denordiska länderna har dock genom sin utrikes- och säkerhetspolitik förmått mötadessa förändringar. Det säkerhetspolitiska mönstret och stabiliteten i Nordenhar inte rubbats. Men ett växande ansvar vilar på stormakterna att visaåterhållsamhet i sitt militära uppträdande i . Detnordiska samarbetet bygger på historiska traditioner, på likheten i Ett nära och omfattande vardagligt samarbete äger rum på ettotal områden mellan de nordiska länderna. Det är regeringens avsikt atttillvarata alla möjligheter att främja praktisk samverkan i . intar en central roll i ansträngningarna att minskaspänningen mellan supermakterna och häva de kriser som f. n. hemsöker världen.Det finns i , trots de aktuella svårigheterna, en betydande ekonomiskstyrka och en växande insikt i allt fler länder om nödvändigheten av en aktivekonomisk politik. kan därför bidra till att överbrygga klyftorna mellanöst och väst och mellan nord och syd. kommer att aktivt medverka idessa ansträngningar. ekonomiska utveckling är i avgörande gradberoende av vad som sker i . Ett utbyggt samarbete mellan de europeiskaländerna är nödvändigt för att bryta den ekonomiska nedgången och minskaarbetslösheten. Regeringen eftersträvar därför att utvidga det ekonomiskasamarbetet i , inom EFTA och med EG. Vi utesluter på förhand endastsamarbete som skulle kunna sätta vår neutrala och alliansfria ställning ifråga. Regeringens syn på den internationella handeln och ekonomin kommer attredovisas närmare i den handelspolitiska deklarationen. Utvecklingen i vårt grannland inger särskild oro. Endemokratiskt uppbyggd fackföreningsrörelse har genom statsmakternas beslut upplösts.Tusentals personer är fängslade för sin vägran att ge upp rätten till åsikts-och yttrandefrihet. Den djupa kris det polska samhället hamnat i kan övervinnasendast om demokratiska värden respekteras. Suspensionen av krigslagarna måste följas av verkliga steg på vägen mot försoning ochdialog. Situationen för de mänskliga rättigheterna i geräven den anledning till fortsatt oro. Massrättegångar mot fackliga ledarepågår. Uppgifter om tortyr förekommer. Regeringen har tillsammans med fyraandra länder anmält till kommission för de mänskligarättigheterna. Den tragiska utvecklingen i är ytterligareett exempel på att fred och rättvisa inte kan uppnås genom våld. Israelsinvasion av var ett brott mot folkrätten och . Denförorsakade ett stort mänskligt lidande. Invasionen skapade nya hinder för enfredlig utveckling. Regeringen stöder FN:s säkerhetsråds krav på att Israelomedelbart och ovillkorligt drar tillbaka sina trupper. Vi stöder detlibanesiska folkets krav på att få bestämma sitt eget öde. har rätt att leva i fred inom äkra och erkändagränser. Men vi kan inte acceptera att andra stater och folk i områdetförvägras samma rätt. Den grundläggande konflikten i kan endastlösas om det palestinska folkets legifima krav på självbestämmande tillgodoses.Palesfi-nierna måste ges rätten att, om de så önskar, grunda en egen stat påterritorier som hållit ockuperade . Parterna måste därförmötas i direkta förhandlingar med utgångspunkt från säkerhetsrådetsgrundläggande resolutioner 242 och 338. Vid dessa förhandlingar har PLO en naturligplats som likaberättigad förhandlingspart. Vi vänder oss bestämt mot Israelsförsök att eliminera PLO som polifisk kraft. De olagliga bosättningarna fortsätter i oförminskad takt.Om bosättningspolitiken fullföljs som planerat genomför ipraktiken en annektering av ockuperade territorier och försvårar därmedallvarligt en lösning av konfliktens kärnfråga. Kriget mellan och är inne på sitt tredje år.Stridshandlingarna fortsätter att skörda stora offer i människoliv och egendom.Riskerna för en spridning av konflikten är uppenbara. FN har i olika omgångaruppmanat parterna fill eld upphör och en fredlig lösning. Det är vår förhoppningatt parterna skall inse nödvändigheten att få ett slut på kriget.Statsminister kvarstår som FN:s generalsekreterares representant iIran-Irak-frågan. Han är beredd att med kort varsel ta upp medlingskontakter,om båda parter så önskar och en fredlig uppgörelse därmed kan främjas. trängde sovjetiska trupper in iAfghanistan. Striderna inne i landet har fortsatt , ochcivilbefolkningen har utsatts för stort lidande. Flyktingströmmen tillgrannländerna och fortsätter. I finns nu världensstörsta enskilda flyktingansamling. är ett exempel på ensupermakts hänsynslösa kränkning av ett litet lands suveränitet.Ockupationstrupperna måste lämna landet. Regeringen fäster stor vikt vid deindirekta FN-samtal som inleddes med berörda parter i syfteatt få fill stånd en fredlig lösning. Också det hårt drabbade folket i måste återfårätten att självständigt bestämma sin politiska framtid utan inblandning utifrån.De vietnamesiska trupperna måste därför dras tillbaka. En fredlig lösningförutsätter att förhandlingar kommer till stånd under medverkande av alla ikonflikten deltagande parter. Med utmanande förakt för folkrätten, mänskliga rättigheteroch demokratiska principer fortsätter apartheidregimen i att slåvakt om deh vita minoritetens maktställning. Ökade polisresurser och nyasäkerhetslagar kan inte dölja en allt starkare opposifion. Våldet ökar iSydafrika. Detta våld sprids nu också ut över landets gränser. Den illegala ockupationen av har förstärkts. FN:splan för ett självständigt förhalas. Militär aggression, stöd tillterroriströrelser och ekonomiskt sabotage är de senaste vapnen iapartheidregimens arsenal gentemot grannstaterna. Apartheidpolitiken är ett hot mot internationell fred ochsäkerhet. Det är en illusion att tro att den nuvarande regimen i Sydafrikafrivilligt skall avhända sig sina privilegier så länge apartheid garanterar denvita minoriteten total ekonomisk dominans. Därför blir gemensammainternationella åtgärder alltmer påkallade. För dem som inte har förståelse fördetta är det nödvändigt att framhålla att alternativet till effektiva, fredligaekonomiska sankfionsmedel är en upptrappning av våldet och ökadblodsutgjutelse. I antar våldet, förtrycket och den socialamisären allt större dimensioner. Privilegierade grupper motsätter sig kraven påen drägligaretillvaro för bredare befolkningsgrupper och en demokratisk samhällsutveckling.De blodiga inbördeskrigen i och visar inga tecken tillavmattning. Konflikterna sprider sig över regionen. hävdar har ett särskilt ansvar för situationen i . Den svenskaregeringen anser därför att bör utnyttja sitt inflytande tillatt få i gång förhandlingar mellan de stridande. Folken i måste äntligen få bygga sinasamhällen i fred och frihet utan inblandning utifrån. En ljusglimt i mörkret är vissa latinamerikanska statersuttalade vilja att försöka bidra till en förhandlingslösning. Särskiltuppmuntrande är den nya mexikanska administrationens beslutsamhet att fullföljadenna politik. Ett första steg mot politiska lösningar måste vara att allavapenleveranser, all vapentrafik och allt militärbistånd till och inom regionenupphör. Vidare måste de olika ländernas territoriella integritet respekteras.Flyktingar och andra nödlidande måste ges internationellt stöd. kommeräven i fortsättningen att lämna humanitär hjälp fill dessa grupper. Det allvarliga världsläget kräver attSveriges utrikespolitik präglas av fasthet och konsekvens. står två militärblock motvarandra. Av länder har några få, däribland , valt att ståutanför pakterna. En stat som vill vara neutral måste i krigstid hävda sinterritoriella integritet. Men det svenska territoriet skall också i fredstidskyddas mot kränkningar av alla slag varifrån de än kommer. Regeringen harvidtagit åtgärder för att stärka vår kapacitet att upptäcka och ingripa motkränkningar. Reglerna för ingripanden har skärpts. Neutralitetspolitiken innebär inte att vi skall iakttatystnad i den internationella debatten eller passivt betraktavärldshändelserna. Vår utrikespolitik är aktiv. Vi verkar för åtgärder som kanfrämja avspänning. Vi hävdar alla folks rätt att bestämma sitt eget öde ochsöker främja ett utvidgat internationellt samarbete. När kriser uppstår mellanstater skall de lösas genom förhandlingar och inte genom våld. Kärnvapenkapprustningen har skapat en ny säkerhetspolitisksituation, som skiljer vår tid från alla föregående: ett nytt världskrig kanmed nuvarande förstörelsekapacitet betyda slutet för vår civilisation. I ettkärnvapenkrig finns ingen segrare. Även om ett krig mellan öst och väst iEuropa inledningsvis skulle bli begränsat, finns stora risker att kärnvapnentillgrips och successivt i allt större skala. Därmed har kärnvapnen paradoxaltnog skapat en situation där gemensam säkerhet inte bara är tänkbar och önskvärdutan direkt nödvändig. har kallats det förberedda slagfältet.Sannolikheten för att inomeuropeiska motsättningar skulle leda till krig mellande båda pakterna bedömer vi som relativt liten. Risken är större att konflikteri andra delar av världen trappas upp och överförs till . Därtill kommeratt den teknologiska utvecklingen gjort förvarningstiderna inför ett anfallallt kortare. Faran för ett kärnvapenkrig ökar i ett läge där en regering elleren enskildmilitär befälhavare bara har på sig att fatta beslut omanvändning av kärnvapen. Möjligheterna till överblick, eftertanke ochdiplomatiska aktioner minskas drastiskt. Det tjänar inte mycket till att tvista om orsak ochverkan; Är det upprustning som leder till konflikter eller konflikter som ledertill upprustning? Det må vara nog att konstatera själva sambandet. Ensäkerhetspolitik för måste gå ut på att undanröja konfliktrisker. Det ärett mål som vi försöker främja på många plan. Det gäller att få upprustningensonda cirkel att brytas. I stället krävs en avspänningens positiva dynamik, därdet ena steget underlättar det andra. Redan utanför det säkerhetspolitiska området finns mycketatt göra som är ägnat att minska spänningarna mellan blocken. Förtroendet blirstörre ju mer man utvecklar de ekonomiska, sociala och kulturellaförbindelserna mellan länderna. Ett utbyte till ömsesidig fördel tenderar attbli självförstär-kande. Freden gagnas av att den ena staten får ett intresse avden andra statens välstånd. Det finns ett samband mellan ekonomiskt samarbeteoch avspänning. I fråga om de politiska relationerna mellan staterär det naturligt att i första hand uppmärksamma den europeiska säkerhets- ochsamarbets-konferensens (ESK) uppföljningsmöte i . Sedan tillkomsten avHelsingforsdokumentet 1975 har ESK sysslat med en vid ämneskrets, däriblandsäkerhetspolitik, mänskliga rättigheter och kontakter, ekonomi ochinformationsspridning. Ett klart samband existerar mellan dessa områden.Framsteg behövs på samtliga av dem. Alla deltagande stater måste eftersträvakonstruktiva och balanserade lösningar över hela fältet. ser som sin uppgift i ESK att i samverkan medövriga neutrala och alliansfria stater söka överbrygga motsättningarna mellande båda blocken. Vi vill ta till vara de möjligheter fill avspänning och dialogsom finns och undvika att fastnar i steril konfrontafion. Vissaframsteg och en förbättrad arbetsatmosfär ger förhoppningar om att mötet kanavslutas med ett substanfiellt och balanserat slutdokument pågrundval av ett förslag, som framlagts av de neutrala ochicke-paktanslutna staterna. I så fall kommer ett beslut också att fattas om eneuropeisk nedrustningskonferens, en tanke som vi aktivt arbetatför. har erbjudit sig att stå som värd för en sådan konferens. Det ärockså NN-staternas förslag. Strävan efter nedrustning är ett centralt element i densvenska utrikespolitiken. Regeringen avser att fortsätta arbetet på attåstadkomma en nordisk kärnvapenfri zon. Målet är en överenskommelse mellan denordiska länderna om gemensamma utfästelser om oinskränkt kärnvapenfrihet.Denna förenas med åtaganden av kärnvapenstaterna att respektera zonen och attinte använda eller hota använda kärnvapen mot denna samt att vidta åtgärder somminskar förekomsten av kärnvapen i det nordiska området. Regeringen är givetvis medveten om att det finns ett antalsvårlösta delproblem. Själva processen i riktning mot en nordisk kärnvapenfrizon är i sigförtroendeskapande och därmed spänningssänkande. Det är således regeringens uppfattning att en nordisk zonkräver åtaganden från de stater som förfogar över kärnvapen i vårt närområde.Det är ett starkt krav att görs kärnvapenfri. a. folkrättsligaskäl kan man dock inte utgå från att detta hav kan ingå i zonen på sammavillkor som de nordiska territorierna. Regeringen har vidare tagit initiativ till sonderingar omen korridor i , fri från slagfältskärnvapen. Utgångspunkten harvarit den s. k. . Denna rapport har väckt storinternationell uppmärksamhet och diskuterades årsgeneralförsamling, som enhälligt antog en resolution om att följa uppkommissionens rapport. Den främsta avsikten med korridorförslaget är att reducerarisken för att s. k. slagfältskärnvapen kommer till användning tidigt i etteuropeiskt krig och därmed riskerar att bli inledningen till ett hastigteskalerande kärnvapenkrig. Regeringen har bedömt korridorförslaget som ett av de mestangelägna i rapporten. Vi har därför i en rundfråga till NATO:s ochWarszawapaktens medlemmar samt till vissa alliansfria stater sonderat intressetför förslaget. Det hör till bilden att en debatt om att minska beroendet avslagfältskärnvapen redan pågår inom NATO och sannolikt också inom . Det är viktigt att framhålla att den svenska regeringenmed denna rundfråga inte anser sig ha lanserat ett eget i alla delar färdigtzonförslag. Regeringen stöder förslag som sådant, men harinte för sin del velat binda sig vid detaljer. Snarare bör det svenskainitiativet ses som ett sätt att påskynda och konkretisera debatten om detaktiska kärnvapnens roll i . har vi fått svar frånflertalet tillfrågade regeringar samt ett stort antal inofficiella reaktioner.Även om bilden ännu inte är fullständig finns tillräckligt underlag för attgöra en första redovisning av berörda staters inställning till korridortanken. De svar som inkommit från medlemmar iWarszawapakten uttrycker allmänt stöd för tanken på en europeisk korridor frifrån slagfältskärnvapen. Dessa stater förordar emellertid - med ett undantag -att korridoren bör göras dubbelt så bred som nämns i den svenska noten. En fördubbling av korridorens bredd ger den andrapolitiska och militära dimensioner än vad som avses i det ursprungligaförslaget. Vi noterar dock att det från dessa länders sida har sagts att manbetraktar korridorens utformning som en förhandlingsfråga. Från NATO-håll hävdas bl. a. att en sådan zon skulleinnebära en avvikelse från NATO:s kollektiva säkerhetssystem, som bygger på enavskräckning med kärnvapen. Man hänvisar till att man anser sig varaunderlägsen i fråga om konventionella stridskrafter. Flertalet av de neutrala och alliansfria staternaredovisar positiva uttalanden. I fråga om korridortankens militära konsekvenser är detangeläget att erinra om förslagets begränsade karaktär. Korridoren bör främstbetraktas som en viktig förtroendeskapande åtgärd, som i sig inte skullemedföra någon kärnvapennedrustning, men som skulle minska risken för tidiginsats av kärnvapen. Det har även sagts att korridorinitiativet draruppmärksamheten från andra förhandlingar. Regeringen anser inte attförhandlingar om strategiska vapen och medeldistanskärnvapen - således heltandra vapentyper - skulle påverkas negativt av en diskussion om att förbjudaförekomsten av en tredje kategori av kärnvapen närmast gränsen mellan öst ochväst. Det ligger i sakens natur att ett förslag av denna artkräver tid för att mogna fram och passa in i pakternas dispositioner ochdoktriner. Regeringen avser att fortsätta att verka för förslaget inom ramenför vår strävan att reducera och på eliminera alla kärnvapen,avsedda för bruk i eller mot . Den uppfattning är att det totalt settråder en ungefärlig militär balans mellan allianserna. Denna bör bibehållas,men på en betydligt lägre nivå än f. n. På allt fler håll har man börjat inse attavskräckningsfilosofin inte hör hemma i kärnvapenåldern. Det brukar sägas attavskräckningen medverkat fill att bevara freden i alltsedan andravärldskrigets slut. Men detta är i längden ett farligt synsätt. Det innebär attstaterna söker sin säkerhet i konkurrens. Helst ser man att den egna staten imihtärt hänseende har ett övertag över den tänkta motståndaren. Detta ledertill försök att kompensera vad man upplever som underlägsenhet och så fortsätterkapprustningen. Risken för att den till slut resulterar i en öppen konfliktökar. Mot detta vill vi hävda den gemensamma säkerhetens princip, därnedrustning ses som ett gemensamt intresse och konflikter löses med fredligamedel. Arbetet för fred och nedrustning har ett brett folkligtstöd. Den växande fredsrörelsen är ett uttryck för den oro människor kännerinför upprustningen och dess konsekvenser. Regeringen tar denna oro på allvar.Opinionen för nedrustning växer på olika håll. För en månad sedan antog denordiska socialdemokratiska parfierna och landsorganisationerna ett uttalandesom innebär ett starkt stöd för nedrustning särskilt för en kärnvapenfri zon iNorden och en korridor fri från slagfältskärnvapen i . Även de kyrkligaorganisationerna spelar en viktig roll i dessa sammanhang. Den aktiva utrikespolitiken gör inte halt vidEuropas gränser. Under har det ena folket efter detandra befriat sig från kolonialismen och upprättat suveräna stater. Dennaprocess är inte fullbordad. Därtill har många folk fått uppleva att detkoloniala styret lämnat plats för nya och mer subtila former för utländskdominas. u-landspolitik grundas på uppfattningen att enutveckling värd namnet måste komma de breda folklagren till del. Vad dettabetyder för vårt bistånd kommer regeringen att utveckla i riksdagensbiståndsdebatt. I stora delar av tredje världen är det endast ett fåtalmänniskor som har kunnat uppnå en dräglig tillvaro. I vissa fall är ett mycket litetskikt i besittningav den pohtiska och ekonomiska makten. Det helt övervägande antalet människorlever i fattigdom, vars omfattning vi svårligen kan föreställa oss. Dettabetyder också att flertalet av världens människor varken producerar ellerkonsumerar mer än en bråkdel av vad de borde göra. Detta har viktiga sociala,ekonomiska och jjolitiska konsekvenser. De mest elementära mänskligarättigheterna berörs. Internationella spänningar förstärks. Stormakterna harhär ett särskilt ansvar. Rivaliteten mellan dem leder fill att de gång på gångingriper i lokala konflikter, vilkas lösning därigenom försvåras. Den s. k. alliansfria rörelsen höll ett toppmöte iNew . inbjuds regelmässigt att närvara som gäst vid dessa möten.Debatten bland de hundratalet deltagande staternas företrädare var intensiv.Deras diskussion präglades av den oro man i denna krets kände över denekonomiska och politiska utvecklingen som direkt påverkar deras egen situation.Toppmötet i visade att den alliansfria rörelsen är en betydelsefulloch vital kraft i internationell politik. Vårt engagemang för den tredje världen är ännu ett led ivår aktiva utrikespolitik, ett värn för vår och andras rätt att utvecklas ifred och frihet. En konsekvent hållning, och därmed förtroendet för vårpolitiska vilja, kräver att vi tillerkänner alla folk samma rätt. Dessutom harrisken vuxit för att konflikter i andra världsdelar kan överföras till vår egenvia existerande allianser och bindningar av ekonomiskt, politiskt och militärtslag. Vår uppslutning kring staters suveränitet och mänskligarätfigheter är således fast grundad i vår demokratiska grundsyn, i folkrättenoch i säkerhetspolitiska överväganden. Vad som av vissa stater uppfattas sominblandning i inre angelägenheter, ser vi som respekt för överordnadeinternationella principer som nedlagts i FN;s stadga, i den europeiskasäkerhetskonferensens slutakt och i andra folkrättsliga dokument. För att åstadkommaen dräglig internationell ordning måste vi påtala kränkningar av dessagrundläggande principer och rättsregler. kommer också att fortsätta att verka för attregelsystemet till skydd för de mänskliga rättigheterna förstärks. Vi deltaraktivt i utarbetandet av en konvention mot tortyr. Vi skall fortsätta vår kampmot dödsstraffet och mot de avrättningar utan rättegång och dom som äger rum påolika håll i världen. Mot denna bakgrund är det självklart att stödet förFörenta nationerna utgör ett viktigt led i vår utrikespolitik. FN vilar på dengemensamma säkerhetens idé, på tanken att suveräna stater kan och måste sökafredliga lösningar när konflikter uppstår. De enskilda människornas fri- ochrättigheter motsvaras av nationernas rätt till fred och oberoende. I bådafallen är FN ett omistligt instrument. Den politik regeringen önskar föra kansammanfattas på följande sätt: frihet, oberoende, territoriellaintegritet och demokratiska styrelseskick tryggas genom en utrikespolitik,utformad att säkra landets neutralitet i händelse av krig. Detta förutsätteratt i fred inte gör sådana åtaganden som skulle försvåra elleromöjliggöra för landet att i ett Det svenska folkets uppslutning kringneutralitetspolitiken som den självklara huvudlinjen för svensk utrikespolitikutgör den bästa garantin för att den kommer att fullföljas.