prot · G60998 · 1982-12-31 00:00:00 — Vi kannaturligtvis säga att vi struntar i vad danskarna tycker, precis som när SAPbyggde i mest tätbefolkade område, men inte förbättrar detprecis det omtalade nordiska samarbetet. bör, precis som när det gäller vapenexporten,sluta att spela med dubbla kort. Det kunde vara frestande att här också ställafrågor till om hennes syn på DIVAD-affären, mendet kan ges fillfälle till detta senare i debatten eller i andra sammanhang. måste på ett helt annat sätt äntidigare lägga sig vinn om alliansfriheten. Den måste beaktas på alla plan,inte bara militärpolitiskt. Mycken skada har åstadkommits av de borgerligaregeringarna, framför allt genom inflytande. De fortsätter dennaför farliga pohtik, som vi på nytt får höra här . ärnationellt opålitliga och vill upphäva alliansfrihet och möjlighettill neutralitet. Men alliansfriheten främjas inte heller avmilitärindustrielit samarbete med NATO, som i JAS-frågan, transport avNATO-materiel genom eller oklara besked om hur vi ser på upprustningeni ur svensk säkerhetspolitisk synvinkel. Det är min och mitt partisförhoppning att regeringen inte fortsätter på den väg som de här anfördaexemplen pekar mot. Jag lyssnade på huvuddelen av ett klokt ochbalanserat anförande av . Han ställde två frågor till mig. Den ena frågan gällde om jag ämnade fortsätta jobbet somFörenta nationernas generalsekreterares särskilde representant i konflikten Iran-Irak.Mitt svar är att vi hade en direktkontakt medgeneralsekreteraren i samband med att utrikesministern och hans medarbetare vari . Vi hade vid samma tillfälle kontakt med såväl som Iraksregeringar. FN:s generalsekreterare har vädjat till mig att fortsättauppdraget - även om det milt sagt inte ser ljust ut. Jag anser det självfalletvara en förpliktelse att efter måttet av min förmåga fortsätta arbetet. Detbetyder att man inte kan göra särskilt mycket, utan vi avvaktar etttillfälle då en fredlig lösning ter sig mer sannohk än just . Den andra frågan gällde huruvida regeringen även ifortsättningen vill ha enighet om grundläggande frågor i nedrustningspolitiken.Ja, självfallet! Att den sondering som gjordes om en zon, fri frånslagfältskärnvapen, inte förelades utrikesnämnden berodde på att det var ensondering, ett led i förberedelsearbetet för ett eventuellt svensktdirektförslag. Vi tyckte inte att frågan var av den storleksordningen att denskulle föreläggas utrikesnämnden. Det var heller ingen som protesterade närfrågan redovisades . Däremot menar jag att den skulle ha tagits upp vid deveckomöten som vi brukar ha med partiledarna. Jag sade attjag var arg på mig själv för att vi inte hade gjort det - men deöverläggningarna fanns inte då. Skälet till att jag anser att de bordeinformeras om detta är att jag själv reagerade när vi inte blevinformerade av den tidigare regeringen och att jag då lovade mig själv att vipå allt sätt skall hålla den kommande oppositionen noga informerad i allautrikespolitiska frågor. tonläge kontrasterade på ett utomordentligtvärdefullt sätt mot framför allt , som gick upp i falsett . Det har nått mig ett rykte, att skulle halämnat landet, begett sig utomlands för att delta i den finska högernsvalrörelse och överlägga med utländska oppositionspolitiker. Jag kan inte troatt det kan vara sant! Han har ju riktat väldiga personangrepp motmig, som stod litet längre ned på talarlistan. Han har talat om vådan av att hakontakt med utlänningar. Han har sedan åtskilliga månader vetat att vi skullediskutera säkerhetspolitik och att det skall mycket till för attledaren för oppositionen då inte är närvarande. Jag utgår ifrån att detta baraär ett illasinnat rykte och att , under anförandetsgång, kommer att dyka upp ur någon håla - det måste ju ändå finnäs någon gränsför pajaserierna, fru talman! Särskilt som i går fick meddelandefrån oss att jag i mitt anförande skulle framföra en del kritik mot justmoderata samlingspar-fiet. En bred enighet kring grundlinjerna i densvenska utrikespolitiken, kring neutralitetspolitiken, är en väsentlig tillgång.Den bidrar till stadga och trygghet i vårt eget land. Den har också ettbetydande utrikespolitiskt värde. Vi visar omvärlden att neutralitetspolifikenhar en stark folklig förankring. Vi visar att vår utrikespolitiska grundlinjekommer attfullföljas med fasthet och konsekvens, oavsett politiska förändringar inomeller utom . Men det är också viktigt att enas kring vad den svenskaneutralitetspolitiken innebär, kring dess grunder, innehåll och syften. Dettaär särskilt angeläget i tider av internationell spänning och av växandeekonomiska problem - i kombination med ökat internationellt beroende. Låt mig i anslutning till den deklaration som utrikesministernavgivit slå fast några av neutralitetspolitikens huvuddrag. Målet för vår utrikespolitik är att stärka skyddet av vårtnationella oberoende och vår demokratiska samhällsordning samt att bevara elleröka våra möjligheter att hålla utanför krig. utrikespolitikmåste vara så utformad att den säkrar vår neutralitet i händelse av enstormaktskonflikt. Neutralitetspolitiken förutsätter att i fred integör sådana åtaganden som skulle försvåra för oss att i ett krig upprätthållaneutraliteten. Alliansfriheten är därför en självklar del avneutralitetspolitiken. Vi måste i fredstid föra en sådan politik att omvärldeninte rubbas i sin tilltro till att i en krigssituation kommer attbibehålla sin ställning som neutral, oberoende stat. Tvivel härom får inte uppkomma på något håll. Det gälleratt undvika att kring vår politik skapa förväntningar som inte kan infrias,eller farhågor som i sista stund är ogrundade. Ett klart uttryck för vår neutralitetsvilja är vårbeslutsamhet att upprätthålla ett efter våra förhållanden starkt försvar. Vårtförsvar är, som utrikesministern sagt, ett viktigt stöd förneutralitetspolitiken. På samma sätt skall neutralitetspolitiken stödjatrovärdigheten av vårt självständiga försvar. Vår neutralitetspolitik är inte bara av central betydelsevid krig och kris. I fredstid syftar den fill att bevara lugnet i ochfrämja avspänning i . Som ett land utanför blocken önskar bidratill en utveckling som minskar de hårda motsättningarna i . Resultaten av1970-talets avspänningsprocess får inte gå förlorade i konfrontationer mellanstormakterna. Med sin neutralitetspolitik måste , efter måttet av sinförmåga, verka för att avspänningen åter kan växa sig stark. Neutralitetspolitiken har en säkerhetspolitiskgrundmotivering. Men denna politik har också gett en särskildinternationell profil. Den underlättar för oss att föra en aktiv, oberoendepolitik på en rad områden, inte minst inom nedrustning och utveckling. Vimisstänks inte för att gå någon stormakts ärenden. Detta förtroende för våroberoende ställning är grunden för förmedlande eller fredsbevaranderoll i internationella konfliktsituationer. Det råder således en bred enighet i om attneutralitetspolitiken är en bra politik och att den bäst tjänar våra intressen.Socialdemokratin har ständigt strävat efter att bevara denna enighet. Enigheten får dock inte bli ett oklart samlingsbegrepp, entäckmantel för vad som i själva verket kan vara åsiktsskillnader igrundläggande utrikespo- Utiska frågor.En enighet som inte definieras till sitt innehåll kan försvaga vårinternationella ställning och undergräva förtroendet för vår utrikespolifik. Låt mig i detta sammanhang citera direkt ur ett anförandei av dåvarande statsministern : "Samverkan och samling kring utrikespolitiken är avstort värde. Vi är djupt tacksamma för att den i stort sett kunnat bevarasunder årtionde efter årtionde. Det värdet är så stort att vi alla borde göraansträngningar för att bevara sammanhållningen. Det har icke saknatspåfrestningar. Gång på gång har politiker som sagt sig vara anhängare till denav regeringen formade neutralitetspolitiken gjort uttalanden som tett sig svåraatt förena med en helhjärtad anslutning till denna politik. Vi har frånregeringens sida sträckt oss långt i välvilliga tolkningar, men vi har helatiden haft klart för oss, att det finns risk för en sådan uttänjning avneutralitetspolitikens begrepp att även dess motståndare kunde rymmas underdess samlingstecken. Sker så skapar vår tolerans det inslag av oklarhet,osäkerhet och ovisshet som i en kritisk situation kan bli ödesdigert." Bakgrunden till detta uttalande var den strid omutrikespolitiken som utbrutit med det dåvarande och dess ledning.Högerledarens förslag att tillsammans med skulle diskuteramöjligheten av ett gemensamt försvar av ön , hans förslag att vi skulleinköpa vapenbärare utomlands som även kunde medföra atomvapen för att vid ettangrepp snabbt kunna få hjälp från västmakterna, antydningar om attsamförståndet om den alliansfria linjen vore villkorligt och tillfälligt,betingat av omständigheterna, gjorde det nödvändigt med en klargörande debattom den svenska neutralitetspolitikens grunder. Trots den deklarerade enighetenfanns det betydande meningsskiljaktigheter i sak. Situationen påminner i flera avseenden om läget1959. Även från moderat håll betonas ofta vikten av sammanhållning och enigheti utrikespolitiken. har angripit viktigadelar av den svenska utrikespolitiken på ett sätt som satt denna enighet ochsammanhållning på allvarligt prov. Det tycks som om partinitet ibland sattsframför patriotismen, framför det nationella intresset. Det förefaller också somom de internationella snålvindarna betänkligt skakat om moderatasamlingspartiet. Det bistra ekonomiska klimatet har lett till minskadsolidaritet med fattiga och förföljda. Det bistra politiska klimatet har letttill ökad koncentration på neutralitetspolitikens militära dimension på bekostnadav den politiska, den förtroendeskapande. Låt mig,fru talman, ge några exempel: Under valrörelsen gick till attack iubåtsfrågan. Man angrep den sittande mittenregeringen för senfärdighet och bristandeallvar i värnet av vårt svenska territorium. Man underblåste lösa ryken.Moderatledaren sade t. ex. att främmande ubåtars besättningaräter frukost i den svenska skärgården. Det var just ett sådant försök att spelamed ett grundlöst rykte. Något av en skrämselkampanj sattes i gång. Man ladestrax före valet fram ett program mot ubåtshotet som i själva verket inte hade någonförankring i ståndpunkter vid försvarsbesluten , 1977 eller1982. I stället för att i en för landet viktig fråga stödjaregeringens strävan att hävda våra nationella intressen valde man att angripacentern och . Det gick så långt att avgående statsministern i en radiointervju sade att skadattilltron till vilja och förmåga att hävda sitt territorium. "Detsmärtar mig att behöva erfara att har bortsett ifrån detta och ipartipolitiskt nit drivit den här frågan som en kritik mot regeringen försenfärdighet, för ointresse." "De sätter partinitet före en gemensamuppslutning kring den säkerhetspolitik och utrikespolitik som den här nationenhar varit samlad omkring och vilken har varit till fördel för dettaland", sade , Jag delar helt omdöme - uttalat i sammaintervju - att med sina illa underbyggda uttalanden i dessa viktigafrågor minskade tilltron till den svenska neutralitetspolitiken. talesman i försvarsfrågor, ordföranden i densenaste försvarsutredningen, , skrev i en artikel iår: "Man får nog studera historien mycket länge om man skall hitta ettexempel på att landets vitala säkerhetsintressen hanterats så oansvarigt ipartitaktiska syften som gjordes av den föregående och den tillträdandemoderatledaren under årets valrörelse." Han syftade då också på frågan omgränsdragningen i . Det handlade här om ett frontalangrepp på den dåvarandesvenska regeringens uppläggning av den mycket viktiga förhandlingen med Sovjetunionenom avgränsningen av kontinentalsockeln i . I en fråga som berördeSveriges vitala intressen underminerade offentligt regeringensförhandlingsposition. Vilka skador detta har åstadkommit vet vi inte.Försvarsminister konstaterade hur som helst i en intervjuden att intressen skadats. Utrikesminister gå ut i artiklar och intervjuer med försäkringar om att han inte skullesälja några svenska intressen, sedan hemliga förhandlingsbud åberopats imoderatpressen. Det gjorde han . Det hindrade inte attmoderaternas kampanj mot och fortsatte och ökade ständigtfram till valet. Denna verksamhet har fortsatt även efter regeringsskiftet.I sitt FN-tal sade utrikesminister att "det äruppenbart att en utländsk makt. , spelar en avgörande roll närdet gäller att hålla vacklande diktaturer under armarna i ".Detta var ett enkelt och sant konstaterande. Anförandet fick först ett relativtpositivt mottagande bl. a. i svenska pressen. När en amerikansk FN-tjänsteman iutomordentligt överdrivna ordalag senare protesterade mot denna del av talet,anslöt sig några yngre moderater ivrigt till den amerikanska kritiken. lade fram ett resolutionsförslag i FN,tillsammans med och , om vad som kallas för frysning avexisterande kärnvapenarsenaler. Förslaget innehöll tre delar: ett fullständigtförbud mot testningav kärnvapen och kärnvapenbärare, ett förbud mot produktion och ytterligareutplacering av kärnvapen och kärnvapenbärare samt ett förbud mot produktion avklyvbart material för vapenändamål. Förslaget ligger väl i linje medtraditionell svensk nedrustningspolitik. blåste till strid även kring dennafråga. I en interpellationsdebatt talade partiets talesman om"lika betydelsefulla som oroväckande positionsförflyttningar". Hanhävdade också att nu ställt sig bakom krav och synpunkter, som tidigareveterligen "inte stötts av någon enda regering utanför de intimtSovjetallierades krets". I en artikel i gick samme talesman tillhårt angrepp mot regeringens fredspolitik som beskrevs som alltförSovjetvänlig. Och han talade om en "kaskad av illa underbyggda och alltmerreservationslösa omfamningar av sovjetiska paradtankar". Om dettakan sägas flera ting: Moderaternatalar om sovjetiska paradtankar. Men diskussionen om frysning avkärnvapenstyrkorna är i första hand amerikansk. I senaten har förslag om enfrysning lagts fram av senatorer som och . Mängderav kommuner och delstater i har ordnat omröstningar, där i flertalet fallamerikanska medborgare med stor majoritet ställt sig bakom frysningslinjen.Senast var det delstatsparlamentet i lowa. Det är inte dennya socialdemokratiska regeringen som gjort de påstådda"positionsförflyttningarna". I själva verket var det regeringenFälldin - med stöd av oss - som vid FN;s specialsession om nedrustning förrasommaren beslöt att ställa sig bakom ett resolutionsförslag omkärnvapen-frysning. Moderatasamlingspartiets egna företrädare i FN-delegationerna har vid inte mindre änfyra tillfällen haft möjlighet att opponera sig mot attSverige förde fram frysningsförslaget. Inte vid något av dessa tillfällenframfördes någon kritik på denna punkt. Är då månne de också Sovjetvänliga? Med dessa exempel vill jag inte ha sagt att kritik motsvensk utrikespolitik inte bör förekomma. Självklart gäller demokratinsgrundprincip om en fri och öppen debatt även utrikespolitiken. Men när kritikenär ogrundad och berör vitala säkerhetsintressen eller grundläggandeelement i svensk utrikespolitik, då är situationen annorlunda. Det finns tyvärr föga som tyder på att det i moderaternasfall rör sig om enstaka förlöpningar. Jag vill erinra om det märkliga dokumentsom lade fram inför valet . Det heter "Fred och friheti " med underrubriken "Utgångspunkter för en realistisk svenskfredspolitik ". hade tydligen avsett att dettadokument skulle bli normgivande för svensk utrikespolitik vid en moderatvalseger. Det var därför de lade fram det. Jag skall inte i detalj här granska detta program. Låt migendast nämna tre av dess teman. Dessa återkommer med vissa variationer ochmodifieringar i moderaternaspartimotioner om freds- och nedrustningspolitiken samt säkerhets- och försvarspolitiken. Försvaret är vårt viktigaste bidrag till freden ochstabiliteten i , sägs det i programmet. Detta uttalande står, enligt min mening, i strid med en avden svenska säkerhetspolitikens grundsatser. Det är förtroendet för vår beslutsamhetatt med fasthet fullfölja neutralitetspolitiken som är det främsta värnet förfreden. Det är således i första hand en fråga om politiskt förtroende och vårutrikespolitiks trovärdighet. Det betyder inte att försvaret är oviktigt. Försvaretskall ha en sådan styrka och inriktning att det bidrar till att främjaneutralitetspolitikens trovärdighet. Det betyder att försvaret skall kunnahävda vårt lands territorium mot kränkningar och ha en sådan styrka att detverkar avhållande på den som överväger ett angrepp mot oss. Men det avgörandeär att vi förmår tålmodigt bygga upp en fast tillit, en klar medvetenhet iomvärlden att bedriver en oberoende politik, som håller oss utanförallianser i fredstid och ställer oss neutrala i krig. Freden i är icke möjlig utan frihet i allaeuropeiska länder, sägs det i moderatprogrammet. Och rubriken på avsnittet lyder: "Frihet i - en förutsättning för varaktig fred." Alla demokrater är emot den kommunistiska diktaturen iÖsteuropa och mot de kränkningar av mänskliga rättigheter som där förekommer.Men vad här gör är att återfalla till den korstågsanda i syfte att"befria" som härskade på konservativt håll i väst under detkalla kriget. Enligt denna syn måste något av systemen gå under, ochneutraliteten vara omoralisk. Men en politik, fru talman, som syftar till en"upprullning" av systemet i öst genom tryck utifrån leder till,ökadspänning, fortsatt upprustning och en större risk för krig. Att görasystemförändring i öst till ett huvudelement i svensk säkerhetspolitik, som manhär gjort, är enligt min uppfattning ett avsteg från den svenskautrikespolitiken såsom den utformades efter det , där syftetvarit att överbrygga - inte fördjupa -motsättningarna mellan öst och väst, attsöka samförstånd - inte konflikt -och att stödja den avspänningspolitik sombetytt så mycket för freden i . Denna politik har fått vårt stöd iövertygelsen att människorna i har bättre förutsättningar att förändrasin situation i ett klimat av internationell avspänning än i av hårdkonfrontation. Det hindrar inte alls att vi i alla de lägen där vi så kan ochönskar skall hävda mänskliga rättigheter mot kränkningar, från vilken typ avdiktatur de än må komma. Men då är det fråga om vår grundläggande ideologi, vårsyn på demokratin, och icke om vår säkerhetspolitik. De sakerna måste manskilja på. Det är inte rustningar som orsakar krig, utan depolitiska motsättning arna mellan stater och nationer som orsakar rustningar, sägs det i moderatprogrammet. En sådan grundsyn framförs vanligen endast av mycketkonservativa regeringar. Den frånkänner i själva verket nedrustningsarbetetallt egenvär- Svensknedrustningspolitik beskrivs i moderatprogrammet som "deklamatorisk".Det är vad man har att säga om allt det jobb som , ,och många, många andra har gjort . sätteruppenbarligen sin lit till en avskräckningsbalans som i kärnvapnens tid blivitett hot om gemensamt självmord. Vi har från svensk sida sökt grunda vårt arbete inedrustningsfrågan på en allsidig belysning av rustningarna och på ensjälvständig bedömning av det verkliga läget. Vi har starkt kritiseratstormakternas kapprustning. Det är därför inget anmärkningsvärt att kritiseraden sovjetiska upprustningen i . Sådan kritik framförs ofta med skärpa avsvenska socialdemokrater. Men nämner knappast att det finns andrakärnvapenmakter i . De ger en ensidig beskrivning av rustningarna som ärhelt baserad på den ena sidans verklighetsbeskrivning. En sådan beskrivning är inte en korrekt redogörelse förkapprustningens förlopp och omfattning. Om den ena militäralliansen för framnågot sådant som sin egen uppfattning, är det inget anmärkningsvärt. Men detblir anmärkningsvärt när denna beskrivning och denna politik med starkaNATO-förtecken förs fram av ett parti som vill bilda regering i ett land somstår utanför allianserna och avser att vara neutralt i en europeisk konflikt. Vi kan alltså efter denna granskning konstatera attmoderaterna inte bara satt partinitet före svenska nafionella intressen i någraenstaka fall. Vi kan också konstatera att på några punkterhar en annan uppfattning om viktiga element i den svenskaneutralitetspolitiken. Detta är beklagligt och bekymmersamt men måste ändåkonstateras. Man kunde ha hoppats att den rapport jag studerat var ettundantag, ett specialfall. Men raden av moderata angrepp och aggressiviteten ideras diskussion tyder på att detta program inte är något olycksfall i arbetet. är jag glad att kunna notera att dentradifionella svenska neutralitetspolitiken - trots kritik - harett brett stöd i riksdag. Nedrustning är en ödesfråga. har allt intresse avatt försöka lämna egna konstruktiva bidrag i detta arbete. Vi vänder oss motupprustning i både öst och väst och gör självständiga bedömningar. En sådanhållning stärker också förtroendet för vår neutralitetspolifik. har den svenska utrikespolitiken tillvunnit sigförtroende i världen. Vår omvärld har vant sig vid att se ta ställningpå ett principfast och konsekvent sätt. Vår utrikespolitik har präglats av eninsikt om vad vår trygghet kräver och en vilja att medverka efter vår förmågatill en fredlig samhällsomdaning i världen. Vi strävar dels till att söka hållavårt land utanför konflikter, dels till att genom vår aktiva utrikespolitikmedverka till att minska riskerna för konflikter. Det betyder bl. a. att vi vill ta till vara allamöjligheter till avspänning och samarbete över blockgränserna i Europa.Avspänning är inte en tillfällig klimatförändring, utan resultatet avmålmedvetna ansträngningar, grundade på insikten att alla parter behöver sökagemensam säkerhet. Detta, fru talman, är grundvalenför den svenska fredspolitiken. Vi Nr 98 kommer beslutsamt att fullfölja denna fredspolitik i övertygelsen om attden den har ett brett stöd hos det svenska folket. 28OLA () replik: Jag delar helt och hållet betoningav vikten av samförstånd i i centrala utrikespolitiska frågor. I självaverket är detta grundläggande, eftersom det ökar trovärdigheten i Sverigeshållning gentemot omvärlden. En regering i som har starkt folkligt stödför sin utrikes- och säkerhetspolitik blir naturligvis en starkare regering änden som skulle sakna sådant stöd. Ett sätt för en svensk regering att åstadkomma detta äratt i de utrikespolitiska frågorna samarbeta med den demokratiska oppositionen,att inte bara förankra sin utrikespolitik i sitt eget parlamentariska underlag.För den socialdemokratiska regeringen innebär det att man inte kan nöja sig medatt få stöd inom arbetarrörelsen för den utrikes- och säkerhetspolitik som manför. Regeringen kan naturligtvis än mindre nöja sig med att förankra viktigautspel i internationella arbetsgrupper, även om de har letts av den som ärSveriges statsminister. Socialdemokraterna måste förankra de viktiga utspelenockså hos övriga partier. Det är, fru talman, bra att tar itu medmoderata samlingspartiets extraturer i utrikespolitiken. Det var djuptoansvarigt av att på ett så flagrant sätt försöka - och kanskeockså lyckas - göra inrikes utrikespolitik både av de allvarligaubåtskränkningar som vi har upplevt och av de för , inte minst försvenskt fiske, viktiga förhandlingarna om . Men jag hoppas att OlofPalme också drar en del egna lärdomar av sin plädering för en nationelltförankrad utrikespolitik. Det är, fru talman, i och för sig synd att debatten om enkorridor fri från s. k. slagfältsvapen med kärnstridsspetsar huvudsakligenblivit, eller i varje fall kommit att framstå, som en procedurdebatt. Om det ärtvå saker att säga. Först och främst: Hur en sådan här fråga handläggs är intenågon bisynpunkt. Arrangemanget berör inte direkt , utan framför alltandra länder. Då är det naturligtvis viktigt hur mottagandet i dessa länderblir. Om det hade varit den västtyska, eller låt oss säga den österrikiskaregeringen som hade gjort ett utspel som väsentligen gällt de nordiska ländernaoch alltså också , tror jag att vi här i och den svenskaregeringen hade varit ganska känsliga för hur sådana förslag hade presenteratsoch hur väl de varit förankrade, innan de presenterades.