prot · G609163 · 1982-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1982/83:163 Kompletteringsvaltid utskott, krigsdelegation och fullmäktige i 1§ Upplästes och lades fill handlingarna följande från valprövningsnämndeninkomna Berättelse om granskning av bevis för riksdagsledamotoch ersättare valprövningsnämnden har från inkommit bevisom atf (),, utsetts fill ny ledamot av fr. o. m. Tillersättare för riksdagsledamöter har utsetts , , ,, , , , ,, , , , och , (alla s).Valprövningsnämnden har vid sammanträde denna dag granskat bevisen och därvid funnit att deblivit utfärdade i enlighet med 15 kap. 1 § 2§ Kompletteringsval till utskott, krigsdelegation och fullmäktige iriksbanken Socialdemokrafiskariksdagsgruppen har som ny ledamot i krigsdelegafion efter ErikWärnberg anmält samt som ny fullmäktig i efter ErikWärnberg anmält . Centerpartietsparfigrupp har som ny ledamot i kulturutskottet efter anmältnuvarande suppleanten och som Kompletteringsvaltid utskott, krigsdelegation och fullmäktige i ny suppleant anmält JanHyttring samt som ny ledamot i krigsdelegafion efter Kari-EricNorrby anmält . Talmannen förklarade valda för återstoden avriksdagens innevarande valperiod fill ledamoti kulturutskottet () suppleanti kulturutskottet () ledamöteri krigsdelegation () () fullmäktigi (s) 3 § Justerades protokollen förden . 4 § Föredrogs men bordlades återSkatteutskottets betänkande 1982/83:56 Näringsutskotfets betänkanden1982/83:457, 51 och 54 5 § Föredrogs finansutskottetsbetänkande 1982/83:50 om de allmänna riktlinjerna för denekonomiska politiken och för budgefregleringen m. m. 1982/83:150delvis), 1982/83:55 om olika skattefrågor med anledning avkompletteringsproposifionen (prop. 1982/83:150 delvis), 1982/83:30 om sysselsättningsskapande åtgärder(prop. 1982/83:150 delvis), 1982/83:33 om sysselsättningsskapande åtgärder inombostadsdepartementets verksamhetsområde (prop. 1982/83:150 delvis). 1982/83:36 om sysselsättningsskapande åtgärder inomutbildningsdepartementets verksamhetsområde (prop. 1982/83:150 delvis). 1982/83:34 om investeringar för lokalbehovet för trossamfundsamt 1982/83:45 om kommunalekonomiskafrågor , m. m. 1982/83:90, 1982/83:100 delvis och1982/83:150 delvis). Kammaren biföll utskottensframställningar om atf finansutskoftets betänkande 50, skatteutskottetsbetänkande 55 och arbetsmarknadsutskottets betänkande 30 skulle avgöras efterendast en bordläggning. Voteringarna i finansutskottets betänkande 50,skatfeutskoffefs betänkande 55, arbetsmarknadsutskottets betänkande 30,civilufskottets betänkande 33, utbildningsutskottets betänkande 36,kulturutskottets betänkande 34 och finansutskoftets betänkande 45 äger rumsedan debatten i alla dessa betänkanden har avslutats. Först upptas finansutskottets betänkande 50, skatfeutskoffefsbetänkande 55, arbetsmarknadsutskottets betänkande 30, civilufskottetsbetänkande 33, utbildningsutskottets betänkande 36 och kulturutskottetsbetänkande 34. I fråga om dessa betänkanden hålls gemensam överläggning. Underden gemensamma överläggningen får yrkanden framställas beträffande samfligadessa betänkanden. Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. 3 (): När det första valnu går mot sitt slut, framstår den nya regeringens ekonomiska poUfik redan somförfelad. Med den stora devalveringen köpte sig socialdemokraterna fid. Mendenna har inte utnyttjats fill verksamma insatser mot de stora strukturellaproblemen i svensk ekonomi. Tvärtom har den socialistiska riksdagsmajoritefendrivit upp ökningstakten för offentliga utgifter, skatter, budgetunderskott ochstatsskuld. I regeringens kompletferingsproposifion inför det budgetårsom skall börja finns det gott om ambitiösa mål, men dåligt med effekfivamedel. Kanske är det därför som socialdemokraterna i finansutskottet far i såkraftigt i sina fördömanden av den alternativa polifik vi moderater står för-en polifik som till skillnad från regeringens anvisar konkreta åtgärder föraff föra ur krisen. Det går ju infe att bestrida att det är vårinriktning på förstärkt marknadsekonomi, mindre polifisk styrning och störrehandlingsutrymme för den enskilde som i de mest utvecklade länderna visat sigframgångsrik - både ekonomiskt och politiskt. I flera viktiga länder vänder nu konjunkturen uppåt.Gemensamt för dem är att de styrs av konservativa regeringar som satsar på denliberala Den ekonomiska politiken, m. m. marknadsprincipen och på människors arbetslust,initiativkraft och företagsamhet. Längst har uppgången kommit i . I visar detfidigare så sjuka de tydligaste tecknen på återhämtning. Menäven präglas efter det kristdemokratiska framgångsvalet av ettförbättrat stämningsläge. Kontrasten är stor mot , som är det endastörre industriland där en socialisfisk regering fått tillfälle att praktiseraefterfrå-gesfimulans, offentlig utgiftsexpansion och förstatliganden avföretag. Det ekonomiska toppmötet i för några dagarsedan var hoppingivande för framtiden. Statsledningarna i , Storbritannienoch förefaller beslutna atf fullfölja sina ansträngningar atf hällanere inflationen samt att förstärka den fria marknaden och den privata företagsamheten. Av sju regeringschefer i Williamsburg var endast Mitterandsocialist. Hans krav att de andra skulle föra en mer expansiv politik hade finslipatsvid ett möte med socialistiska statsministrar från europeiska länder - ennumera ganska tunn oeh blek skara. Den krifik som vid det tillfälletframförde mot det amerikanska budgetunderskottet fick det att klirra ordentligti . Som andel av bruttonationalprodukten är brisfen i den svenskastatsbudgeten mer än dubbelt så stor. En samordning av ekonomiska politikförutsätter att varje land för sig vidtar åtgärder för att återställa balansenoch lägga grunden för åtemppfagen tillväxt. De mindre europeiska länder som påsenare fid nått framgångar med sin ekonomiska politik har alla insett aff desjälva måste ta itu med sina problem. I , och harborgerliga regeringar drastiskt dragit ner statsutgifterna och medskattelättnader stimulerat näringslivet. Även om problemen där ännu kanförefalla större än i , är deras framtidsutsikter betydligt bättre, justdärför atf man inte nöjt sig med aff prata om sina inhemska balansrubbningarutan även i prakfiken gjort något åt dem. Regeringen försöker i kompletteringsproposifionen, herrfalman, ge intryck av att även omfattas av det internafionellakonjunkturuppsvinget. Det är rikfigt i så måtto atf vår export hitfills i årgått bra, därtill förhjälpt av den kraftigt nedskrivna kronan. Men paradoxaltnog kan en fortsatt exportökning skapa svårigheter därför att problemen medflaskhalsar och stelheter i den svenska ekonomin aktualiseras snabbare ochstarkare än vad som annars skulle ha blivit fallet. står det klart atf de posifiva impulsernautifrån får svårt att fortplanta sig till hemmamarknaden. Tidigareekonomisk-politiska försyndelser och rådande stora obalanser utgör starkarestriktioner för den inhemska efterfrågan. Bostadsproduktionen kan infe somutomlands bli en motor, eftersom vi redan byggt mer än vi behöver och intelängre har råd med alla subventioner. Den privata konsumtionen måste hållastillbaka, så att det skapas utrymme för det nödvändiga sparandet. Industrinbehöver infe bygga ut sina anläggningar, eftersom en stor del av dess kapacitetär outnyttjad. Motbakgrund av de positiva signalerna ufifrån, är det i själva verket anmärkningsvärt och oroväckande att regeringen nu förutserungefär oförändrade underskott i bytesbalans och statsbudget jämfört med vadsom väntades redan vid årets början. Prisprognosen har visserligenjusterats ned, men snarare mindre än för vikfiga konkurrentländer, därinflafionstakten förefaller bli knappt hälften av den här hemma. Arbetslöshetenär fortfarande större än , i synnerhet om man beaktar deväxande grupper som i brist på riktiga jobb sysselsätts på konstlad väg viaAMS. Framtidsperspektivet ter sig rikfigt hotfullt - för atfinte säga ödesdigert -när man studerar långtidsbudgeten för fem är framåt. Denberäkningsteknik som används ger erfarenhetsmässigt en kraftig underskattningav statsutgifternas utveckling. Ändå visar kalkylen - framför allt till följdav sfigande ränteutgifter på den allt större statsuppläningen - successivtväxande budgetunderskott. beräknas statsskulden vara mer än dubbeltsä stor som och föra med sig ränteutgifter som är större än hela detnuvarande budgetunderskottet. Kompletteringsproposifionen ger ett intryck av attregeringen gripits av en berätfigad oro för hur dessa beräkningar skulle kunnapåverka tilltron fill möjligheter att fa sig ur krisen och därmed vårkredifvärdighet. Prognosfalen har kunnat göras presentabla endast med hjälp averfarenhetsmässigt mycket låga antaganden om den kommande pris- och löneutvecklingen. Regeringen har så gjort en dygd av nödvändigheten genomatf proklamera prisstegring som ett mål för den ekonomiska polifiken. Dettabeskrivs som det andra steget på den socialdemokratiska tredje vägen. Meneftersom denna tredje väg inte existerar, betyder fortsatta steg i bästa fallpä stället marsch. Stillastående är tillbakagång, finns det som bekant ettgammalt talesätt som säger. Det är bra att regeringen nu blåser till strid motinflationen. Målet på är väl mofiveraf, om man ser fill läget i vårakonkurrentländer. Men inflation kan infe bekämpas bara med ord - det krävskonkreta åtgärder. Alla fina ambifioner kan inte dölja att sädana i stort settsaknas i regeringens kompletferingsproposifion. När man läser den reviderade finansplanen, gär tankenosökt till liknande dokument från den lilla folkparfiregeringen . Devar också fulla av goda föresatser och vackra formuleringar, men de brast igenomförandet. Även den nya regeringen är en minoritetsministär. Men vadvärre ärdet är en ministär som inom sig rymmer skilda minoriteter. "Rosornas krig" inom den socialdemokrafiska rörelsen förefaller verbalfha vunnits av spararna med finansminister i spetsen men i prakfiskthandlande av spenderarna i andra departement och i de fackligaorganisationerna. Finansministern tycks nu ha insett vad ekonomer av facketoch vi moderater länge hävdat: att inflation inte kan bekämpas med lagstiftningom prisstopp eller priskontroll. Han betonar i stället vikfen av atf strypaförväntningarna om en fortsatt snabb inflation. Det betyder att han nu satsarpå förmaningar fill alla aktörer inom det ekonomiska livet att hälla nere Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. prisstegringen.Men inflation är en ekonomisk företeelse. Det räcker inte långt med psykologiskkrigföring, om denna infe föregås av och följs upp med ekonomiska åtgärder. En sänkning av inflafionstakten från till , som konjunkturen vänder uppåt och offentliga utgifter och budgetunderskottnär nya rekordsiffror, strider mot all inhemsk och internationell erfarenhet.När det gäller atf höja statsutgifterna har regeringen onekligen visat storhandlingskraft. De sfiger innevarande budgetär med drygt 40 miljarder jämförtmed den budget som den borgerliga majoriteten fastställde , dvs. Det beloppet är mer än vad staten får in i inkomstskatt. Dereala offenfliga utgifterna stiger med över4 %, vilket- mot bakgrund av aff dentotala produktionsökningen stannar vid - tar i anspråk mer änhelaresurstillväxten. De offentliga utgifternas andel av BNP växer därmed till 70 %- svenskt rekord, världsrekord och en vid internafionell jämförelse näsfanofattbart hög siffra. Handlingskraften har också varit stor på skattesidan. Somredovisas i den moderata partimotionen höjs skatterna bara med nära 13miljarder kronor. För treårsperioden fram fill 1985 kan redan nu förutsesskatteskärpningar med inemot 50 miljarder. Vår världshögsfa notering med över50 % skattetryck kommer därmed att ytterligare drivas i höjden under återstodenav den socialdemokrafiska mandatperioden. Styrkan i utgiftsökningarna är dock som vanligt större äni skattehöjningarna. Budgetunderskottet har därmed under pågående budgetårförstorats med ca 15 miljarder. Ytligt sett kan det förefalla bli oförändratnästa budgetår. Mén det är en synvilla, orsakad av att vissa statsutgiftertidigarelagfs, atf vissa engångsåtgärder vidtas och aff kommande utgiftsbehovunderskattas. Regeringens ekonomiska politik betecknar som sagt infenågon ny tredje väg. Det är i stället det gamla vanliga socialdemokratiskaenkelspåref mot en ständigt utvidgad offenflig sektor, allt högre skatter ochmer polifisk styrning av företagens verksamhet och människornas liv. Det spåretleder rakt in i vad vi i den moderata partimotionen kallar densocialdemokrafiska modellens strukfurkris. När vi moderater förespråkar sänktaoffentliga utgifter, lägre skatter samt avreglering och avpolitisering avbeslutsfattandet i samhället, så är det något mer än enbart åtgärder för atfåterställa den ekonomiska balansen. Vi ser det som en väg att frigöra deskapande och produktiva krafterna hos individer och företag, att förverkliga enfriare samhällsorga-nisafion, som ger större utrymme för valfrihet ochsjälvbestämmande åt de enskilda medborgarna. Mot den dådkraft och beslutsförmåga sompräglat den nya socialdemokratiska regeringens sätt atf öka de offentligautgifterna, skatterna och budgetunderskottet kontrasterar denhandlingsförlamning som råder när det gäller att vidta verkningsfulla åtgärderför aff återställa balansen i svensk ekonomi. Det så uppmärksammade förslagetom avindexering berör endast en mycket begränsad del av statsutgifterna - högst25 %. Om får rätt mot om pensionerna, blir detendast ca Med ett indextak vid oeh en faktiskinflationstakt på skulle besparingen då bli endast en dryg miljard. Menbudgetunderskottet är alltså 90 miljarder! Defta räkneexempel visar på en grundläggandesvaghet med hela tanken på avindexering. Antingen lyckas kampen mot inflationenså att prisstegringen begränsas till - men dä påverkas intebudgetunderskottet. Eller också medför avindexeringen besparingar - men dåberor det på att man inte klarar inflationsmålet. Detta resonemang visar också att ett indextak medför vissarisker. När taket väl brutits igenom, blir det frestande att ytterligare drivapå inflationstakten för atf den vägen reducera realvärdet av statsutgifterna. Tricket med att ange ett inflationsmål, som sedan inteförverkligas, har prövats tidigare. Det skedde när skatteuppgörelsen mellansocialdemokraterna, och folkparfiet begränsade inflationsskyddet iskafteskalan till . Det målet framstod redan från börjansom ouppnåeligt. Det försvann ännu längre bort i fjärran, när socialdemokraternakom fill makten och genom bl. a. den stora devalveringen förstärkteprisstegringen. Men genom atf återställa automatiken i skattesystemet fick mandärmed en kraftig skatteskärpning och - åtminstone tillfälligt - störreskatteintäkter fill staten. När vi moderater kritiserade indexbegränsningen till 5,, bemöttes vi med att den skulle bli betydelselös, om inflafionen kunde förasned till den angivna nivån, och atf vi med våra invändningar äventyrade ensådan utveckling. Den som sätter frågetecken för realismen i det nu uppsattainflationsmålet på kommer säkert att behandlas på samma sätt. Greppet med ett 4-procentsmål tjänar därmed syftet atfskjuta de åtstramande åtgärder, som i längden inte kan undvikas, pä framtiden.Under fal om att alla nu måste samlas i kampen mot inflationen och att det infeblir någon social nedrustning om denna hålls nere pä , kan socialdemokraternadröja ytterligare någon tid med atf lägga fram det ofrånkomliga sparpakefet,kanske några månader in på nästa är. Men dä har regeringen försuttit nära tvåår av sin treåriga period vid makten. I den reviderade finansplanen försökteregeringen t. o. m. presentera höjda energiskatter som inslag i kampen motinflafionen. De beskrevs som bättre än höjda arbetsgivaravgifter eller proms,vilket skatteuppgörelsen egentligen föreskriver. Tvärtemot alla tidigaretvärsäkra påståenden om atf höjda löneskatter avräknas från avtalsramen hettedet , atf ett fullföljande av de ursprungliga planerna skulle medföra en riskför att de totala lönekosfnadsökningarna drevs i höjden. Det kan i och för sig tänkas lägen, där vi moderaterskulle finna höjda energiskatter motiverade från energipolitiskautgångspunkter. Men det förutsätter ett större prisfall pä oljeprodukter än vadsom skett. Nedgången i råoljeprisef motverkas ju bl. a. av den högadollarkursen. Mycket talar dessutom för atf en internafionellkonjunkfurförbättring åter kan driva upp oljepriset. Regeringensmotivering för höjda energiskatter är dock inte energipolitisk Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. Det stora budgetunderskottet sägs göradet nödvändigt att finansiera skatteomläggningen i dess helhet. Även vi moderater menar att budgetunderskottet inte fårbli större efter en marginalskaftesänkning än före. Men det betyder inte atf desänkta skattesatserna mäste uppvägas krona för krona med höjningar av andraskatter. För det första måste man räkna med att marginalskaftesänkningen får enåtminstone delvis självfinansierande effekt. Vore så inte fallet, finns detinget skäl atf sänka marginalskatterna över huvud taget. För det andra är det inuvarande samhällsekonomiska läge långt bättre att finansiera enmarginalskatfereform med besparingar än med skattehöjningar. Kompletteringspropositionen nöjde sig inte med att höjaenergiskatterna , då andra steget i skatteomläggningenskall träda i kraft. Den ville sätta in åtgärden för attbetala ökade insatser pä det arbetsmarknadspolifiska området. Men hela deftaresonemang är huvudlöst. Det betyder ytterligare utslagning av riktiga jobb utei näringslivet till förmån för mer konstlad sysselsättning i AMS regi. Höjdaskatter innebär alltid att den privata efterfrågan minskar, vilket dämparproduktionen och minskar antalet arbetstillfällen. En energiskattehöjningmedför dessutom försämrad konkurrenskraft för svenskt näringsliv, vilket ocksåfår negativa effekter pä arbetsmarknaden. blir det inte som socialdemokraterna tänkte sig. Dehade återigen glömt atf de inte förfogar över en majoritet i . I valetmellan att fillsammans med de borgerliga parfierna spara på utgiftssidan ochatt gemensamt med vpk höja någon skaft, valde de - naturligt nog - densocialisfiska högskatfelinjen. Men det måste ändå vara förargligt att tvingasta till den skatteform som man i den framlagda proposifionen just dömt ut. Detframstår som ännu mer befängt atf med höjd löneskatt bekosta den konstladesysselsättning som skall ersätta de riktiga jobb som den höjda löneskatten slårut. Och det är onekligen ett originellt sätt att inleda kampen mot inflationen! Min kritik mot socialdemokraternas ekonomiskapolitik och skattepolitik utgår frän den moderata övertygelsen att inflationenmåste bekämpas - även i det praktiska handlandet. Det är genom att få nerprisstegringstakten och även i övrigt återställa balansen i ekonomisom vi varakfigt kan få bukt med arbetslösheten och öka välståndet för allamedborgare. I den moderata partimotionen och i reservafion 1 tillfinansutskottets betänkande presenterar vi moderater ett program motinflationen, som inte bara ställer upp mål utan också anvisar konkretaåtgärder. Viktigast är att föra en stram ekonomisk polifik genom besparingar päden offentliga utgiftssidan. En minskning av budgetunderskottet håller fillbakaden inhemska efterfrågan, som det blir lättare att kontrollerapenningmängden, vilket är väsentligt för att få ned inflafionstakten. För att åstadkomma nollfillväxt på den statligautgiftssidan har vi tidigare föreslagit besparingar pä drygt 18 miljarder förnästa budgetär. Därutöver föreslär vi nu ytterligare ca 2 miljarder för attfinansiera den av oss föreslagna Sammantaget innebär det enutgiftsnivå drygt 20 miljarder under vad regeringen förordar. Vid sidan omdet moderna fenomen som kallas stagflationfinns det skäl att prägla uttrycket "skaffflation". Det betecknar densituation där höjda skatter driver pä inflafionen utan att reellt sett gestaten högre inkomster. Mot bakgrund av härda skaftetryck spelarskattesänkningar en stor roll i det moderata programmet mot inflafionen.Förutom aff vi säger nej fill höjda energiskatter, föreslär vi bl. a. sänktalöne- och marginalskatter för att dämpa prisstegringen. Totalt sett innebärvåra skafteförslag skattesänkningar för nästa budgetår på drygt 7 miljarderkronor. Tillsammans med våra utgiftsnedskärningar innebär det ettbudgetunderskott på drygt 76 miljarder eller ca 15 miljarder mindre än enligtregeringens förslag. Vi föreslår vidare en polifik som syftar fill atf öka bådearbetskraftens och kapitalefs rörlighet. Vi vill avreglera såvälarbetsmarknaden som kreditmarknaden oeh privatisera aktiviteter som i dagligger inom den offentliga sektorn. Genom atf öka konkurrensen ocheffektiviteten verkar detta nedhållande på prisstegringen. För atf komma till rätta med inflationsdrivandelönehöjningar förespråkar vi slutligen en politik som innebär attarbetsmarknadens parter tvingas ta sitt ansvar för sysselsättningen. Staten harnu mindre än någonsin råd att städa upp efter alltför dyra avtal. Parterna päarbetsmarknaden måste lära sig atf den fria förhandlingsrätten är en frihetunder ansvar. Om lönekostnaderna drivs upp på ett från samhällsekonomisksynpunkt alltför hög nivå, blir resultatet ökad arbetslöshet bland löntagarnaoch fler företagsnedläggelser och konkurser för företagarna. I ett anfall av klarsyn beskriver man i denreviderade finansplanen budgetunderskottets finansiering som vårt alltöverskuggande problem. En ekonomisk återhämtning skulle stöta på storasvårigheter fill följd av de växande finansiella spänningarna. Det väldigabudgetunderskottet medför en likvidifefsökning som är svär atf förena med låginflation, god tillväxt och minskat underskott i bytesbalansen. Sparandet är nu rekordlågt i . Den offentligasektorn har ett stort och snabbt växande sparandeunderskoft. Hushällenssparkvot är nere pä . De senaste årens ökning av företagssparandetinnebär infe på långt när en fillräcklig ersättning och utgör ju i sig ettkristecken. När sparandet är så lågt som i , måste ett stortbudgetunderskott föra med sig en hög räntenivå. Anfingen försöker staten hållainflationen under kontroll genom att begränsa penningmängdens ökning - men dåblir resultatet en hög realränta. Eller också väljer man den enkla vägen afflåta penningmängden växa - men i så fall blir resultatet en snabb inflation.Man slipper då höga inhemska realräntor, men å andra sidan medför återkommandedevalveringar att den del av statsskulden som finns utomlands förstoras viakursförluster på utlandslänen. kan årskostnaden för statensutlandsskuld trots de nominellt förhållandevis låga räntorna uppskattas till ca15 %. En anmärkningsvärd uppgift i kompletteringspro- Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. positionens längfidskalkyler är att realräntan päutlandslånen beräknas bli framöver. En konjunkturuppgång framstår faktiskt som ett hot i dettasammanhang. Skulle företagen möta en sådan efterfrägeökning atf de äter villinvestera, kan de inte längre pä samma sätt täcka statens lånebehov genom attköpa stafsskuldväxlar. Dessas kortfristiga karaktär gör att staten snabbt hamnari akut penningknipa. Om man inte vill skapa inflation genom atf trycka nyasedlar, måste då räntan höjas, vilket riskerar att knäckainvesteringsupp-gängen redan i dess begynnelse. Skall man undvikahögräntepolitik, återstår endast ännu härdare kreditregleringar eller - iförlängningen - tvångsåtgärder med alla deras negafiva verkningar pånäringsklimatet. Jag har svårt atf se hur regeringen med den politik som nuförs i längden skall kunna undvika att tillgripa någon form av tvångssparandeeller andra konfiskatoriska åtgärder. Socialdemokraterna lever därmed mycketfarligt. Sä snart det finns grund för misstankar av detta slag, försvärasstatens möjligheter att på frivillig väg dra till sig de lånemedel som behövs.Det vore därför välgörande, om finansministern - pä ett trovärdigt sätt - kundehär skingra dessa farhågor. Men det lär bli svårt. Regeringen har ju redan beträttvägen mot tvängssparande och konfiskation med den nya utdelningsskatten.