prot · G60918 · 1982-12-31 00:00:00 — Vad ligger det för rättfärdighet i att gentemot andra skolorän de offentliga föra en polifik som i praktiken innebär att det bara är barntill samhällets mest välbeställda som får en chans att välja det alla, enligtav accepterade internationella konventioner, har en absolut rätt till? Fru talman, på sätt och vis är detta typiskt för detcentraliserade och genomreglerade samhälle har blivit. Man måste varasmart eller rik för att få välja. Helst skall man vara bådadera. AnL78 Utbildningsministern : Fru talman! Per talar omrespekten för kunskap. Jag hoppas att vi inte skall behöva träta om det utanjag hoppas att vi skall ha den respekten gemensamt. Men jag tycker att PerUnckel är lite vårdslös när det gäller respekten för kunskap, när hansvartmålar dem som i respekt för kunskap vill använda andra medel för att nåfram fill kunskap eller utvärdera det som sker kunskapsmässigt och på annatsätt i skolan. Jag tycker också att Per far litet ovarsamt fram medsanningen och därmed brister i respekt för kunskap, när han hävdar att jag harsagt att vi skall ha en gemensam läramtbildning för hela . Jag harsagt att det är för begränsat att bara göra en reform för låg- ochmellanstadielärarutbildningarna. Det finns stora problem i högstadiet, ochdärför bör man också se över den lärarutbildningen. Vi vill alltså se överlärarutbildningarna på alla tre stadierna - det är det som jag har uttalat migför. AnL 79 PERUNCKEL (m) replik: Det är gott och väl att vi har respekten förkunskapen gemensam. Men det räcker en gång för alla inte att i denna kammareuttala respekt för kunskapen, utan det som til syvende og sidst avgör är vilkaåtgärder vi är beredda att komplettera denna respekt med. Med all respekt förutbildningsministerns tro på kunskapen, menar jag att det är oförenUgt medkunskapsmålet att t. ex verka för en betygsfri skola. Men jag skall gärna troatt vill någonfing annat än den socialdemokratiskapartikongressen och vad hon själv uttryckte i denna kammare,om hon nu tar chansen och säger att vi glömmer kravet på den betygsfria skolan.Då skall jag börja tro att det bakom talet om respekt för kunskapen döljer sigen medvetenhet om vad kunskapsmålet ställer för krav på utbildningspolitiken. vill uppenbarligen inte genomföra entotalt gemensam utbildning av alla grundskolelärare. Det är bra. Men precis somvi moderater förbehåUer oss rätten att vara tveksamma och avvaktande när detgäller all övrig översyn som socialdemokratin nu aviserar, t. ex. av den högreutbildningens antagningssystem, så förbehåller vi oss den nogsamma rätten attse vari den totala omprövning av grundskolelärarnas arbetsvillkor består somLena avser att genomföra. Jag tror att det vore nyttigt och bra om vigemensamt kunde forma oss kring en strategi för att vända den trend som densvenska skolan dess värre alltjämt präglas av, nämligen bort från kunskaperna.Men så länge står fast vid en gammal och förlegadsocialdemokratisk utbildningssyn, får hon fakfiskt tolerera att utkämpa mer änen debatt i denna kammare med moderater som inte är beredda att kompromissa omkunskapsmålen. AnL80 Utbildningsministern : Fru talman! Det finns aUtid de somtror att de står för kunskap med stort K. Vi förbehåUer oss också rätten att havår syn på kunskapen och medlen att nå fram tiU den. Framför allt vill jaghävda att det inte går att sätta likhetstecken mellan kunskap ochbetygsättning. Man kan faktiskt nå kunskap även när det inte sätts betyg - detgör man i många andra sammanhang utanför skolan. Jag vet att verkligen har bestämt sig föratt försöka föra en betygsdebatt ständigt och jämt. Det kommer att bli litetsvårt , eftersom det saknas saklig grund. Det är nämligen såatt och jag redan i valrörelsen sade att det socialdemokratiskapartiet står kvar vid vad vi sade 1979, då vi kom överens med ochfolkpartiet om betygssystemet i den läroplan som börjar införas. Deanklagelser som ni gärna vill rikta mot oss för att vi skall förändrabetygssystemet kommer vi bara att ruska på huvudet åt,för det kommer inte att ske. AnL 81 PER ()replik: Det är uppenbarligen skillnad på kunskap med stort och med litet K. Jagtvivlar inte på att anser att hon företräder något slagskunskapskrav. Men det är uppenbarligen inte den typ av kunskaper vi moderatertalar om. När det finns uppenbara brister i skolsystemet som är omvittnade avlärare, elever och föräldrar, som begär besked om vad politikerna skall göraför att deras ungar skall få en stabil grund att stå på, då säger att jag anklagar henne för någonfing som inte är relevant ochriktigt. Men det finns en oro, utbildningsministern. Lyssna till den och görnågonting åt den! Jagvet inte hur man skall tolka de här litet konstiga beskeden i betygsfrågan, omatt ni står fast vid beslut som ni har fattat ochöverenskommelser som ni har slutit. Är det säkert att det inte är frågan omsådana överenskommelser som det liksom beträffande skatteuppgörelsen skallförhandlas om med jämna mellanmm. Vi får väl vänta och se vad som hänt närdenna treårsperiod är slut. Men kvar står, , att ni, alldelesoavsett vilka tidsperioder vi här talar om, i ett kongressbeslut har sagt attni strävar efter en betygsfri skola. Om utbildningsministern nu tar chansen atterkänna att det är ett tokigt kongressbeslut och säger att socialdemokraternatror att man måste mäta kunskap tror att elevernas vilja att inhämta nyakunskaper och att reparera de kunskapsluckor som finns kan stimuleras med betyg, dåskall jag inta en annan ton och ett annat röstläge i den här debatten. Menintill dess att ni avsvär er tron på den betygsfria skolan blir det nogkunskaper med litet k som ni socialdemokrater står för, medan vi moderaterförbehåller oss rätten att stå för kunskaper med den stora bokstaven först. AnL 82 Utbildningsministern : Det kongressbeslut som är fattat, att vieftersträvar en betygsfri skola, kommer vi att stå för, men det innebär inteatt det sker förändringar . Det har vi gjort klart förevalet och står för även nu . Sedan tycker jag att vi har så pass mycket gemensamt vadavser kunskap och brister i kunskap i dagens skola att vi borde kunna kommaöverens om det och eftersträva en gemensam strategi för hur man skall klaraproblemet i stället för att blåsa fill strid i frågan. Jag tror det är vikfigtför det finns mycket att göra. har t. ex. startat sitt regeringsarbetemed att avisera en arbetsgrupp för insatser för dem som riskerar att slås utpå olika sätt. Rätten till kunskap måste gälla alla elever, det är för osssocialdemokrater mycket viktigt. Förste vice talmannen anmälde att Per anhållit atttill protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. AnL 83 Statsrådet : Jag känner det angeläget att i denallmänpolifiska debatten redovisa några principiella synpunkter på dels frågorrörande , dels frågor rörande media och kultur. Först bara en kort kommentar i anledning av vad som sadestidigare om blockbetygen. Regeringen kommer alltså att lägga fram ett förslagsom innebär att blockbetygen i vår inte ges där man har en ämnesundervisning.Betygen skall avspegla undervisningen. Det är ett mycket klart besked, och detär ett initiativ av den socialdemokrafiska regeringen som möjliggör atteleverna får betyg som avspeglar hur undervisningen varit. Låt mig sågå över mera principiellt till skolfrågorna. Under lång fid har skoldebatten förts mot bakgrund av denoro många medborgare känner för skolan. Alarmerande rapporter har kommit omökande svårigheter på lågstadiet - arbetssituationen för lärare och elever sägspräglad av ökande oro. Vi har också fått lika alarmerande rapporter om att detär en hög andel av elever, enligt vissa rapporter.nära 10 %, somlämnar utan fullständig utbildning. Det ger oss anledning att ta enmycket ingående och krifisk debatt. Vi kan föra debatten mot bakgrund av en lägesbeskrivningom vilken de flesta kan vara överens i den här delen. Andra delar avskoldebatten tvingas man föra mot bakgrund av oenighet i fråga omfaktabeskrivningen: jag syftar givetvis främst på debatten om kunskapens roll. Den nya socialdemokratiskaregeringen har i sin regeringsförklaring mycket bestämt slagit fast att"alla människor måste få kunskaper för att behärska och påverka både deegna levnadsbefingelserna och utvecklingen i samhället. Barn och ungdomar är iskolan för att lära och utvecklas." Det sägs vidare att tillgången tillkunskap inte får vara ett privUegium för en avgränsad krets. För den skull harregeringen beslutat att ägna skolfrågorna en mycket hög grad av uppmärksamhet.För att skaffa underlag för åtgärder mot utslagningen i har jagtagit initiativ till att fillkalla en särskild arbetsgrupp. Den gruppen fårtill uppgift att , , göra enlägesbeskrivning och faktaredovisning och att därutöver presentera en analys avtänkbara orsaker. Arbetsgruppen skall däremot inte framlägga förslag tillåtgärder. Detta bör uppdras åt en särskild beredning. I samband medöverläggningar med oUka av skolan berörda personer runt om i landet kanarbetsgruppen skaffa sig en mycket bred kunskap inte bara om det som ärstatistiskt dokumenterbart, utan också om den sortens fakta som utgörs avmänniskors åsikter och uppfattningar, som faktiskt också är fakta. För denskull bör fill överläggningarna inbjudas även fristående skoldebattörer utanorganisatorisk anknytning fill skolsystemet. Eftersom skoldebatten ofta - och olyckligt - kommit attföras i begränsade frågor, även om det är vikfiga och för eleverna väsentligafrågor som i fallet blockbetygen, syftar de åtgärder jag nämnt till att underde närmaste åren skapa förutsättning för en bredare och djupare debatt omskolan. I den debatten är det viktigt att alla deltar, inte barade som är närmast berörda av skolan - lärare, elever och andra som arbetar iskolan och elevernas föräldrar - utan också polifiska partier och andrafolkrörelser liksom oberoende debattörer. Jag skulle gärna vilja redovisa någrapunkter som jag hoppas skall kunna ingå i en sådan debatt. Jag tror att det är nödvändigt att återupprätta respektenför kunskapen. Det är viktigt att slå fast att skolan faktiskt gerbetydligt större och bredare kunskaper än någon tidigare skola har gjort. Fleralär sig faktiskt mera. Men jag tror att det är klokt att medge att vi intetillräckUgt lyckats förmedla respekten för kunskapen. Medan den gammaldagsauktoritetstron brutits - och varit värd att brytas - har respektenför det värde som kunskapen i sig faktiskt har minskat. Auktoritetstron brytsför att människor inte skall respektera någon för den position som han lyckatsuppnå. Men vi har anledning att respektera honom för det han kan, för det hanfaktiskt vet. Demokrati bygger på delaktighet och deltagande. Demokratibygger på att kunskaper och erfarenheter respekteras. Men det får inte ledatill att den som har kunskaperna för den skull får privilegier. Det är denklassiska folkrörelsesynen och den klassiska folkbildningssynen. Och den måstevi återvända till, om vi skall kunna återupprätta respekten för skolan ochskolpolitiken. Jag tror att det därvid också blir viktigt att se till attlärarnas ställning i skolan stärks. Det ligger nära till hands att i enoffentlig diskussion om skolproblemen peka på antingen brister ilärarutbildningen eller - vilket inte minst de fackliga organisationerna brukar göra - brister iform av att det finns för få lärare. Jag värderar inte påståendena, jag barakonstaterar att båda påståendena är i en allmän, utåtriktad debatt ganskaolyckUga. En allmän opinion som får uppfattningen att skolans problem beror påatt lärarna antingen är för få eller inte klarar sina uppgifter på grund av fördålig utbildning mister tilltro till skolan. Jag hävdar att vi i vårt samhällehar - med de få undantag som man aldrig kan undvika i ett system där människormedverkar - en bra skola med bra lärare. Den nya skoldiskussionen måste ta hänsyn till skolanstotala arbetsmiljö, och debatten måste ytterst syfta till att skapa förtroendehos medborgarna för skola och skolsystem. Debatten måste föras under respektför eleverna och för de människor som arbetar i skolan och bitvis har myckethårda och besvärliga arbetsuppgifter. Jag tror att det är nödvändigt att denskoldebatten förs mot bakgmnd av en grundläggande enighet om att nu fattadebeslut måste få gälla. Jag ser inget skäl att ta inifiafiv till nyagenomgripande läroplansreformer eller utredningar på grundskoleområdet. Vi harefter åtskilliga års utredande kunnat anta en läroplan. Vi har under 1970-taletgenomfört många och stora utredningar, och en mycket omfattande omorganisationav pågår f. n. Den debatt som behöver föras skall inte syfta primärttill organisatoriska förändringar av skolsystemet utan till en djupareförankring hos medborgarna av de uppgifter som skolan har i vårt samhälle. Föratt en sådan debatt skall kunna leda till denna djupare förankring måste denföras fritt och obundet. Så något om utgångspunkten för en socialdemokratiskkulturpoUtik . Låt mig citera några ord i ett brev,som den engelske statsmannen skrev 1776: "Den här världenär en komedi för den som tänker, men en tragedi för den som känner." Ordenstår sig 1982, och också en radikal medborgare kan instämma i en konservativstatsmans ord. Medan emellerfid kunde nöja sig med den bittertkvicka iakttagelsen, måste den poUfiskt radikale låta sin iakttagelse följas aven handling, som syftar tiU förändring. Jag återger citatet bara för attpåminna om att människor utifrån skilda poUtiska ståndpunkter kan enas i sinverkUghetsbeskrivning, och det är faktiskt en fördel om vi är ense om hur faktabör uppfattas och återges. Åtskilligt i vår kulturdebatt har känts meningslöstoch varit utan resultat, därför att den grundläggande verklighetsbeskrivningenhar varit oklar. Låt mig ta ett exempel. När vi i ett av de kulturpolitiskamålen talar om att motverka kommersialismens negativa verkningar - och däri ärvi överens mellan partierna i besluten - tvingas vi ändå konstatera att någongemensam uppfattning om den avgörande definitionen saknas. Kampen mot kommersialismensnegafiva verkningar blir därför i stort utan framgång. Eftersom just detta områdeär ett sådant där människor med olika politiska uppfattningar har ohka mening,ser jag ingen fördel i någon gemensam utredning över parfigränserna i syfte attskapa en gemensam definition. Ett sådant arbete kan bättre bedrivas utanför denparlamentariska gemenska- pen, i politiska partier var för sig, men också i skildafolkrörelser som inom sina sektorer kan sammanföra personer av skilda politiskauppfattningar. Jag har i samband med mitt tillträde som statsråd medansvar för kultur-och mediafrågorna sagt att jag känt respekt för minföreträdares arbetsinsatser, för hans avsikter och uppfattningar. Jag upprepargärna detta erkännande. kan jag inte underlåta att påtala denförsämring som jag tyckt mig iaktta i kulturens villkor . Försämringen har inte att göra med utbildningsministernsinsatser utan beror på de negativa tendenser samhällsklimatet i stort harvisat. Får jag peka på ett par tendenser: För det första har vi hos mångamedborgare mött en allt starkare tendens i riktning mot privatisering.Arbetsgivareföreningens kampanj Satsa på Dig själv har för många människorvarit liktydig med uppmaningen Satsa inte på någon annan! Allt fler har vantsig vid att se den arbetsfria inkomsten som högsta mål, i stället för att seinkomsten som ersättning för en god arbetsinsats. För det andra har i stor utsträckning människor och ocksåorganisationer kommersialiserats. När ett av våra stora studieförbund i sinverksamhetsberättelse för en av sina lokala avdelningar under rubrikenSamhäUssekfionen främst redovisar sekfionens lönsamhet, finns det anledningtill oro hos dem som företräder en folkbildningsambifion. Det måste löna sig att skaffa kunskaper, sade någon ikammaren. Men det är inte sagt att det skall löna sig för studieförbunden attfolk skaffar sig kunskaper. Studieförbundens arbete måste främst syfta till attge människor kunskaper, inte till lönsamhet i det som är studieförbundensapparat. För det tredje har medborgarna i allt högre grad kommitatt betraktas som objekt, i stället för som individer, subjekt, och här harockså organisationer och myndigheter ofta dess värre anpassat sig. De negativa tendenserna ser jag alltså som ett uttryck förett förändrat och försämrat samhällsklimat som utvecklats under de borgerligaregeringarnas period, och jag kan bara beklaga att de förtjänstfuUa insatsersom gjorts i inte ensamma förmått bryta de generellatendenserna. För den socialdemokratiska regeringen blir därförkulturpolitiken av central betydelse. Till grund måste läggas en insikt omkulturens värde och en respekt för både dess innehåll, dess utövare och dessmottagare. När det i regeringsförklaringen sägs att regeringen vill verka förett fritt och öppet kulturUv i vilket alla tar del, är formuleringen nogaövervägd. Kulturen är inte något som enbart erbjuds medborgarna-, det är ocksånödvändigt att var och en själv anstränger sig och tar del. Det som under enföljd av år setts som centralt i det kulturpolitiska arbetet - att görakulturen tillgänglig - är inte tillräckligt. Vi måste nu gåett steg längre och göra kuUuren angelägen. I det ligger då också en maningfill kulturens arbetare, författare, kompositörer och musiker, tillskådespelare och andra av teaterns medarbetare, till bildkonstnärer,fotografer, konsthantverkare, arkitekter och alla andra med skapande yrken inomeller med nära anknytning till kulturom- rådet att från sina utgångspunkter medvetandegöra ochengagera. I strävan att skapa respekt för kulturen är det nödvändigtatt knyta an till det som är gemensamt för stora grupper av vårt folk: det sombrukar kallas kulturarv får inte försummas. Skall vi emellertid få flermedborgare att ta del, krävs också respekt för de former av genuin, folkligkultur som finns i skilda samhällsklasser. Vi har all anledning att bestämtfortsätta det arbete som i synnerhet folkrörelserna har bedrivit för att nå nyaoch eftersatta grupper. En inriktning av kulturarbetet mot de grupperna fåremellerfid inte leda fill slutsatsen att de grupper som inte kan sägas varaeftersatta skulle ha tiUräckligt av kultur och kulturgemenskap. Tvärtom -kulturlösheten är klasslös och återfinns också hos många av dem som ekonomisktsett har de bästa förutsättningarna för att ta del av och engagera sig förkultur. , fru talman! Regeringen strävar efter att eftermåttet av samhällets resurser tillgodose de många krav som kulturens utövareoch mottagare ställer. I arbetet på att skapa ett för kulturen gynnsamtsamhällsklimat inbjuder regeringen alla att ta del. Vi ärberedda att i en sådan samverkan möta också grupper och enskilda som har andragrundläggande poHtiska värderingar, och är beredda att möta dem med respekt.Samverkan uppfattar vi som en handling, i vilken två eUer flera parter tar delmed respekt för varandras särart. Ett på olika områden starkt profileratkulturarbete utesluter således inte den samverkan som är nödvändig för att enradikal kUmatförändring skall kunna ske. AnL 84ULLA TILLÄNDER (c): Att vi inte lever i den bästa av världar är ensliten sanning men ideligen bekräftad av erfarenheter. Den bekräftas när mangör sin utblick över världen med dess krig och kriser. Mot en internationell bakgrund kan visserligen tiUståndeti vårt land te sig idylliskt och harmoniskt, särskilt om man för sin inre synlockar fram minnesbilderna från den berikande sommaren i det i så mångaavseenden rika . Men när höstmörkret börjar falla och människor är iarbete eller utan arbete, när unga människor engagerar sig mot krig och förfred eller bara startar gatukravaller därför att de inte har något att göra,när videovåldsvå-gen åter föranleder uppmärksamhet - man kan naturligtvis frågasig för vilken gång i ordningen -, när priserna stiger och den privataekonomin, i synnerhet barnfamiljernas, knakar i fogarna, när rapporterna omstress, otrygghet, aggressivitet och oro hos många barn redan i förskolan ochpå lågstadiet duggar, när gatuprostitutionen återigen på många håll ökarkraftigt, när inflationen åter sfiger och kommer att vålla problem för storagrupper, är sommaridyllen definifivt sprängd för . Verklighetenblickar oss stint i ögonen och säger: Här är vi. Man kan kalla det en tillnyktring eller ett obehagligtuppvaknande. Det finns en tendens i tiden att man vänder sig bort från deproblem som egentligen är gemensamma, därför att samhället ju är vi, ochsamhällets problem ju är våra. Det ligger nära till hands attinskränka intresset till odlandet av den egna trädgården, den egna familjen,den egna hobbyn. Denna nyegoism har många namn, och resultatet blir till slutatt de stora samhällsproblemen får lösas av insfitutioner. Men det är inte ettsådant samhälle som vi vill ha. Om engagemanget för andra människor och derasproblem slocknar efter hand, falnar säkert den ingrediens i all verksamhet,nämligen engagemanget och känslan, som behövs för att det skall bliframgångsrikt. Utan en bred insats av personligt intresse, engagemang ochoffrande av värdefull frifid blir många bemödanden ändå fruktlösa. Vad som kanförlama denna inriktning på engagemanget när det gäller problem som ligger utanförden närmaste personliga sfären är de stora sammanhangens förmåga att väckaresignation. ' Därför är intresset och viljan att göra något förfreden, som sprider sig i allt vidare kretsar, både bland yngre och äldre,inte minst bland skolungdom, en kamp inte bara mot krigets outsägliga fasa,grymhet och barbari utan också mot den egna resignationen, likgiltigheten ochden nära till hands liggande frestelsen att avskärma sig från sin omvärld. Detär en kamp för en tro och ett hopp om framtiden. är deras kamp etttecken för andra att hysa ett sådant hopp. Jag nämnde fredsfrågan som ett exempel på hur mångamänniskor sätter in all sin kraft, hela sin själ och allt sitt förstånd. Detfinns andra områden där detsamma sker. I skärande kontrast till sådana insatserstår den hantering som gäller det grova videovåldet. Genom massmedia har idagarna rapporterats om hur samvetslösa element för att tjäna pengar inte skyrnågra medel. Den välvilligaste tolkningen är att de som själva hanterardetta samvetslöst, de är okunniga om den skada de gör med sin lättsinnigainställning. Den troligaste tolkningen är att man är mycket väl medveten omskadan men inte kan stå emot lusten att göra snabba pengar, trots att detgeschäft man håller på med skadar själva grundskottet till en mognad att förstågrundläggande livsvärden hos unga människor. Ingen kan naturligtvis prestera bevis i strikt mening.Ingen kan heller begära det, men det finns en sky av vederhäftiga vittnen,barnpsykologer m. m. som med återhållen vrede kan berätta om vad de harförstått. Inte lämnar det en människa opåverkad om man ser hur enkvinna förnedras och utnyttjas på ett grymt sätt. Man skall inte underskattabilder. Är de tillräckligt avskyvärda och suggestiva kan de etsa sig fast i ettsinne och väcka inte bara undran och förundran utan också motvilja, avsky ochäckel och förstöra något väsentligt, nämligen tilltro, kärlek och hängivenhetgentemot en annan människa. I stället framställs allt detta på ettunder-mänskligt sätt. I stället för att framställa kärleken mellan man ochkvinna med ett stråk av romantikens blå blomma, framställs den som en akt avbestialisk lystnad, där människan är förvandlad från medmänniska till medel ochdär slit- och slängmentaliteten är konsekvent genomförd. Visst kan man kräva av föräldrar att de när de skaffarvideoapparater också har ett ansvar och en medvetenhet om att videon är enmöjlighet och ett löfte men också en risk och ett hot. Men det kravet måste manställa också på dem som förmedlar videofilmer. Frågan om videon och dess problem har ett mycket närasamband med skolan.