prot · G60981 · 1982-12-31 00:00:00 — inte längre acceptera dengrundinställningen att haveri- och olycksfrekvens av nuvarande slag naturligthör samman med militär flygverksamhet, att den skulle vara något slags pris somnationen och de dödas anhöriga får betala för att landets värnkraft skall kunnabibehållas. Det är ju i verkligen så att den bristande säkerheten är just en avde faktorer som undergräver värnkraften. Förlusterna i personal och materiel ärsådana att de är ett hot mot försvarsnivån. Därtill kommer att de medverkartill en Om säkerheten inom den militära luftfarten Om säkerheten inom den militära luftfarten förtroendeförlust från allmänheten - och tydligen ävenfrån många flygare -vilket måste vara ett betänkligt minus för värnkraften. Det för oss över på ett annat av försvarsministernspåståenden. Han säger att utbyte av informationer inom flygvapnet sker öppetoch förtroendefullt. Han säger att förslag fill förbättringar uppmuntras päallt sätt. För det första blir ett sådant utslätat och defensivtpåstående smått groteskt när man ser proportionerna av problemet, den oerhördautslagningen av plan och de hundratals döda . För det andra vet nog hur det verkligatillståndet är på den här punkten. Han vet eller borde veta hur fackligaföreträdare inom flygvapnet, som är kompetenta tekniker ochmilitärer, strävat för att förbättra förhållandena, och hur de ibland på ettgrovt sätt motarbetats av sina högre chefer. Han vet hur många som lämnatflygvapnet på grund av de oacceptabla riskerna och den cyniska attityd de harmött och upplevt. Major är en av dem som envetet har arbetat föratt med förslag och konstruktiv kritik förbättra säkerheten. Av olikahandlingar som jag har tagit del av framgår hur han bl. a. har tagit upphögfartshaverierna, dessa svårförklarliga haverier, hur han har föreslagittekniska modifikationer i övningarna, hur han med tillgängliga ekonomiska medelhar velat anordna information för att erfarenheterna från högfartshaverierskulle kunna tillföras flygarna och hur därmed framtida olyckstillbud skulleundvikas. Det framgår också hur han mötts med kalla handen, med cyniskakommentarer, och det framgår hur nya högfartshaverier har inträffat trots hansuttryckliga varningar. Jag känner inte major personligen, jag har aldrigträffat honom eller talat med honom. Men jag tilltror mig ändå förmågan attläsa i handlingar i sådan grad att jag kan skaffa mig ett visst omdöme. Hansframställningar är logiska och klara, de vittnar om både allmänt civilkurageoch äkta engagemang för att lösa ett allvarligt sakligt problem. Jag är inte mer oerfaren i civil administration,undervisning och arbetsbedömningsprinciper än att jag också kan se hur hanskontruktiva kritik ledde till att man satte ner hans betyg. I handlingarnaframgick hur hans överordnade fullt öppet vidgick att detta skedde på grund avhans fackliga engagemang för säkerheten. Grunden för ett av betygen var f. ö.en verksamhet som låg utanför hans tjänst och som lagligen inte kunde och bordeha påverkat bedömningen. Man hindrade på det sättet hans befordran. Att dettavar repressalier kan vem som helst som sätter sig in i fallet se. Det äringenting man behöver hymla om när man har läst handlingarna. Jag har också läst in mig på ett annat fall av samma natur- fallet . Försvarsministern är - eller torde vara - väl bekantmed fallet. Också har framträtt som avslöjare ochkritiker av missförhållanden. Han har dokumenterat sina fackmässigakvalifikationer bortom alla tvivel. Även han har utsatts för repressalier,frysts ut, fråntagits alla arbetsuppgifter som svarar mot hanskvalifikationsgrad, blivit stämplad som paranoid av en militärläkare som aldrigundersökt honom. Jag kännerinte heller personligen utan endast genom handlingaroch framställningar, handlingar och framställningar som alla visar på enförträfflig verklighetsorientering, en pedagogisk och språklig framställningsförmågaoch ett envetet engagemang för flygsäkerhetsproblemet. När man har satt sig ini detta fall finner man det lika groteskt som förolämpande att han avflygvapenledningen begärts i disponibilitet - en framställning som ligger päförsvarsministerns bord. Dessa fall är långt ifrån de enda. tillåter inte temat för dagens diskussion att jag tarupp ting i den civila förvaltningen, det skulle ta och brytaramarna för debattens ämne. Men vi kan nöja oss med att se på tillståndet vidöverstyrelsen för ekonomiskt försvar. Även där sitter en tjänsteman, , fråntagen sina arbetsuppgifter och utfrusen av verksledningen. Ändå ärhan författare fill en av de erkänt mest kvalificerade utredningarna om mål ochproblem rörande ekonomisk försörjning i störningssituationer. Också han harframträtt som en krifiker av verksledningens otillräcklighet och bristandeförståelse för den ekonomiska försörjningens problem i avspärrnings- ochstörningssituationer. Man frågar sig: Vad är det egentligen som sker i dessaviktiga delar av statsförvaltningen? Varför görs det ingenting för attklarlägga de verkliga förhållandena, och varför görs det ingenfing för att gedem upprättelse sorn har drabbats av vad som är uppenbara repressalier? Avslutningsvis, herr talman: När en ny politiker träder inpå en statsrådspost är det många människor, inte minst ledamöterna i dennakammare, som ställer vissa förhoppningar på vederbörande att han med friskareögon än sina företrädare skall se på verksamheten. Han skall vara i stånd attutifrån en mer obelastad bakgrund och utan intressebindningar och falskalojaliteter ta itu med problemen. är i den avundsvärdasituationen att han kan göra detta. Han kan fritt välja om han skall gå in ochverkligen göra någonting åt det här problemet på ett bestående sätt, rätta tillfelaktigheterna, ge dem upprättelse som har utsatts för repressalier därför attde har påpekat detta problem och försökt få till stånd förbättring avsituationen. Han kan välja mellan denna självständiga roll och att, som tyvärrså många statsråd tycks välja, förbli en vante i den egna administrationenshänder. Jag tycker att det vore beklagligt om skulle drabbas avdetta sistnämnda öde. Om säkerheten inom den militära luftfarten 8ERIC HÄGELMARK (fp): har lämnat en lång redogörelseöver haveriproblematiken inom flygvapnet, och jag kan instämma i mycket av vadhan sade. Jag vill också instämma i vad han sade om och , vilka båda jag känner personligen. När vi debatterade försvaretsvitsordssystem i denna kammare, lovade jag att komma tillbaka i samband meddenna interpella-fionsdebatt om flygsäkerhetsfrågor. Har då vitsordssystemet någon inverkan på flygsäkerheten?Ja, det har det, och jag återkommer till det litet . Om säkerheten inom den militära luftfarten var det eninterpellationsdebatt i denna kammare om det militära flygsäkerhetsarbetet.Interpellanten var min partikollega . Vad som framkom i dendebatten gäller alltjämt, och en del av det som framkom har faktiskt åtgärdatssedan dess. Det underliga var att det efter den debatten inte omkomnågon förare på nära . Medeltalet omkomna hade varit 6 dödaper är . Det torde inte gå att närmare precisera orsakerna tilldenna positiva utveckling. Det kan vara tillfälligheter som spelat in. Men avbetydelse kan också vara att flygsäkerhetsfrågorna togs upp politiskt. Dennaoffentlighet kan ha gjort personalen mera öppen och flygsäkerhetsmedveten. 1 debatten begärdes också snabba åtgärder från regeringenssida för att eliminera haveriförluster. Dåvarande försvarsministern gav uttryck för en klarpolitisk vilja till lösning av flygsäkerhetsproblematiken. Jag har uppfattatatt vår nuvarande försvarsminister är inne på samma väg, och det tycker jag ärbra. Flygsäkerhetsläget var glädjande under, som jag nyssnämnde, . Men 1980-1981 var haveriutvecklingen återigenogynnsam för flygvapnet - 10 totalhavererade flygplan och 2 helikoptrar, 2förare omkom, 7 räddade sig med fallskärm. Även under 1981-1982 inträffade 6totalhaverier: 2 förare ur flygvapnet och 1 förare ur armén omkom, 4 förareräddade sig j fallskärm. Jag vet att man gör stora ansträngningar för att minskaantalet haverier i den militära flygverksamheten. Det har försvarsministernockså redogjort för. Men bortsett från resultatet 1979-1980 har inte någonpåtaglig förbättring av flygsäkerheten skett. För att erhålla framgång med flygsäkerhetsarbeteterfordras en bred medvetenhet bland de berörda om haveriförlustproblemen. Förbestående resultat måste denna medvetenhet bibehållas. Det är väsentligt förproblemets lösning att flygsäkerhetsfrågorna fortsättningsvis får avhandlasförutsättningslöst i en genomgripande, öppen diskussion inom försvaret,framför allt då flygvapnet. Att en sådan diskussion, som borde vara ensjälvklarhet, inte kommer till stånd beror inte på bristande intresse bland deberörda. Statsrådet säger i sitt svar till :"Förslag till förbättringar av flygsäkerheten uppmuntras på allasätt." Det är inte sant - det är här jag kommer in på försvaretsvitsordssystem. Frågan om vitsord har t. o. m. tagits upp ibesvärshandlingar som finns hos regeringen. Av dem framgår vilka medel somanvänts för att hindra personal att ta upp flygsäkerhetsfrågor. Besvärsmåletvar ett försök att få fram ett prejudicerande regeringsbeslut om att vitsords-och befordringssystemet inte skulle få användas för att undertrycka personalensmöjligheter att framföra synpunkter och förslag rörande den egna säkerheten.Besvären bifölls inte. Vid två fillfällen har jag tillsammans med Hans Lindbladmotionerat om att få till stånd en radikal förändring av vitsordssystemet föratt förhindra framtida maktmissbruk. gångerna har försvarsutskottetavstyrkt och riksdagenavslagit motionerna, med motiveringen: "Enligt vad utskottet har inhämtatövervägs ändringar av systemet i den riktning som förordas i motionerna isamband med införandet av den nya befälsordningen." ÖB har i skrivelse till regeringen den 29 december 1982överlämnat sitt förslag. ÖB:s uppfattning är att vitsordssystemet fungerar väloch att det därför i nuvarande utformning bör överföras till NBO. Jag uppfattardet som ett hån, inte bara mot motionärerna utan mot hela försvarsutskottet. Det nuvarande vitsordssystemet förhindrar personalensmedinflytande och möjligheter att ge uttryck för egna uppfattningar, om dessaavviker från de överordnades inställning. För en bättre lösning avhaveriförlustproblemen har det stora hindret varit att frågan inte fåttdebatteras inom försvaret. När så ändå skett har detta straffats med hjälp avvitsords- och befordringssystemet. Därför avstår officerarna av hänsyn tillden egna karriären från att framföra en avvikande uppfattning. Tystnaden kan bli katastrofal; vi måste få i gång en öppendiskussion beträffande detta system. Jag måste därför få frågaförsvarsministern: försvarsministern att medverka till att få en radikaländring till stånd beträffande nuvarande vitsords- och befordringssystem? Om säkerheten inom den militära luftfarten Vi är alla överens om att flygsäkerheten inomdet militära försvaret skall förbättras, och vi skall försöka samarbeta påolika sätt för att olycksfrekvensen skall gå ned. har helt rätt när han säger att man kananvända statistik på olika sätt. plockar ut de årtal som passarhonom bäst. Han kan angripa mig för att plocka ut vissa årtal som passar migbäst. Den statistik som vi utgår från är ändå densamma. Man kan jämföra 1978med 1971 t. ex. Men om man skall analysera haveristatistiken och antaletomkomna är det rätta sättet naturligtvis att titta på antalet flygtimmar. Vikan då konstatera att antalet totalhaverier och antalet omkomna per 100 000flygtimmar har gått ned. ökar antalet haverier,andra år är haverierna få. Men drar man ett streck vid ärdet alltså en sakta nedgång. Det har vi anledning att se positivt på. I debatten här har vissa personliga fall tagits upp. Jagtänker inte beröra dem. De har varit och är föremål för speciell behandling.Eftersom jag var statssekreterare i försvarsdepartementet är denamn som nämndes inte obekanta för mig. När jag nu kommer tillbaka finns denamnen kvar. EricHägelmark talade om repressalier. Låt oss titta på hur det går till. Både på lokal nivå, på distriktsnivå och på central nivåfinns det personalmedverkan när det gäller flygsäkerhetsarbetet. Förslag tillförbättringar i flygsäkerheten skall naturiigtvis uppmuntras på alla sätt inomhela försvaret och speciellt inom flygvapnet. Sådana är en nödvändig förutsättningför det ständigt pågående förbättringsarbetet när det gäller utbildningsanvisningaroch övningsverksamhet samt modifiering av utrustning m. m. i syfte att minskariskerna och öka säkerheten vid militär flygning. Om säkerheten inom den militära luftfarten rapporterarförarna själva efter flygning allt som kan ha inverkat på flygsäkerheten. Ca 6000 sådana rapporter avges . Om någon så vill kan han rapporteraförhållanden eller ge förslag anonymt. Som ett tecken pä den öppna attitydenkan dock nämnas att denna möjlighet nästan aldrig utnyttjas. Det kan ha sinsärskilda grund. Detta förfarande säkerställer emellertid att alla synpunkterfår föras fram för sakgranskning. Om ett förslag inte genomförs skall dettavara resultatet av en saklig granskning och inte en fråga om illvilja gentemotförslagsställaren med åtföljande risker för repressalier. Det är helt klart. har avslutningsvis frågat mig om jag tänkersätta i gång ett arbete för att få en radikal förändring av det vitsordssystemsom vi har. Jag har inte haft många veckor på mig i denna nya befattning. Vifår väl ta en titt på det. 10JÖRN (vpk): Jagskall inte förtänka atthan gör sina små undanmanövrer när det gäller statistiken. Han vill nu ha dettill att både han och jag fifflar med statistik i lika hög grad. Det var ändåen reträtt frän den ursprungliga positionen där han tyckte att han själv harrätt och jag har fel. Men jag vill erinra om att det var han själv som iinterpellationssvaret jämförde frekvensen totalhaverier och frekvensen dödadeutan att ta hänsyn till antalet flygtimmar. Jag tror att det mest korrekta är att, med hänsyn till attdet statistiskt sett -inte mänskligt sett- är förhållandevis små tal ,göra jämförelsen i form av s. k. överlappande femårsmedeltal. Då får man ensjunkande frekvens. Men den sjunkande frekvensen är, såvitt jag här kan seomedelbart, rätt proportionell mot det uppgivna antalet flygtimmar. Vad som äravgörande för frågan om den speglar en verklig minskning är ju huruvida antaletflygtimmar faktiskt är korrekt redovisat och vad dessa flygtimmarbestår av. Jag vill gärna lägga försvarsministern på hjärtat att han försökerlåta någon fackman granska detta statistiska problem litet djupare. Jag är intesäker på att jag har rätt, men jag har en känsla av att det i självaredovisningsmetodiken kan ligga en felkälla, eventuellt rent av en medvetetinförd sådan, som man bör försöka avslöja. Två ytterligare notiser vill jag tillåta mig här idebatten, herr talman. Jag är mycket tacksam för - och uppskattar mycket - EricHägelmarks inlägg. Det visar att oavsett om man befinner sig inom flygvapnetsorganisation eller tillhör en utomstående kategori, och oavsett om man har enborgerlig eller en socialisfisk åskådning, kan man uppfatta och betrakta dettaproblem som ett ytterst allvarligt sådant. Jag skall göra en liten marginalanteckning. När man gårigenom material och rapporter för rörande de militäraflyghaverierna, så finns det mycket att notera. a. noterar man då att detfinns ganska olika sätt att offentligt framställa de mest bärandeolycksorsakerna och det som i haverirapporterna anges som den verkhgaolycksorsaken - eller förment verkliga olycksorsaken, som man i utredningenansett sig komma fram till. Det finnsen benägenhet hos högre officerare, när de gör offentliga uttalanden, att läggaskulden på förarna - att när en pilot inte följer de givna föreskrifterna sågår det som det går. Sä grovt säger de det inte, men det är innebörden. När mandä ser haverirapporterna, så finner man emellerfid en påtaglig disproportion.Och det är inte den enda punkten där jag finner att ibland den högstaflygvapenledningens sätt att redovisa saker och ting inför offentligheten intestämmer med i övrigt kända fakta i målet. Det är inget tvivel om att en serietekniska fel har spelat en avgörande roll i en mängd flyghaverier under1970-talet - och också i de haverier som skett . Det har även framkommit att det varit brister när detgäller felrapporteringen - att erfarenheter, som jag nämnde, inte kommunicerastill piloterna. Och i ett fall har det förekommit att ett konstruktionsfel fränSaabs sida förbisetts. vill jag, till förtydligande av vad som här harsagts i debatten rörande vitsordssystemet och det sätt på vilket man kananvända det, citera ur en betygshandling för en viss major, som har skymtat idenna debatt. Det gäller alltså en person som under fio är har varit fackligtaktiv på detta område och gjort stora ansträngningar för att skapa ökadsäkerhet i arbetet för sig och sina kamrater. Betyget för omdömesförmåga ärsatt till den lägsta nivån. Betygsättaren har gjort en liten asterisk med enhänvisning till en kommentar nedanför betygstabellen. Han säger där att hansätter detta betyg med hänsyn till den betygsattes agerande i sitt egetvitsords- och beford-ringsärende. om man har en annan mening, om manöverklagar någonfing, då är man en suspekt person, då har man dåligt omdöme,och då skall man passa sig för att söka någon befordran inom flygvapnet. Jagvill ta fram detta dokument, därför att det kanske bättre än många utläggningari övrigt i ord säger vad det här problemet handlar om. Om säkerheten inom den militära luftfarten 11ERIC HÄGELMARK (fp): Försvarsministern säger att personalmedverkanär nödvändig i syfte att förbättra flygsäkerheten, och det skall kunna skeutan att det förorsakar några repressalier. Jag tackarförsvarsministern för deorden - det är precis vad jag vill. Men för att det skall kunna bli på det sättet måste vi fåändring på det vitsords- och befordringssystem som vi nu har. Tystnaden kan blikatastrofal. Vi måste få i gång en öppen diskussion, och det får vi bara om viradikalt ändrar nuvarande vitsords- och befordringssystem, och ändringen måsteske så att den tryggar rättssäkerheten och har de bedömdas förtroende. Vi får titta på saken, säger försvarsministern. Jag hoppasatt det blir mera än att man bara tar en titt på det hela och att vi skallkunna fä fram ett betygssystem som våra officerare inom försvaret kan ställa sigbakom. Överläggningen var härmed avslutad. 2 protokoU 1982/83:81-83 5 § Föredrogs men bordlades åter Kulturutskottetsbetänkande /83:19 betänkande 1982/83:13Jordbruksutskottets betänkande 1982/83:23 6§ På förslag av andre vice talmannen beslöt kammaren att ajournera sina förhandlingar till då det till dagensbordläggning anmälda utskottsbetänkandet väntades föreligga. 7 §Förhandlingarna återupptogs . 8 § Anmäldes ochbordlades betänkande 1982/83:20 Ändring i lagen mot skatteflykt, m. m. (prop.1982/83:84) 9 §Meddelande om interpellationer Meddeladesatt följande interpellationer framställts 1982/83:69 av () till utrikesministern omregeringens initiativ för att skapa en kärnvapenfri zon i : tog regeringenpä diplomatisk väg kontakt med ett stort antal länders regeringar i syfte attutröna förutsättningarna för en zon fri från taktiska kärnvapen i . Regeringens initiativ, som i sin helhet ännu ickeoffentliggjorts, grundade sig på ett förslag framlagt av den s. k.Palme-kommissionen fidigare . På frågor om förslagets närmareutformning hänvisades till skrivningarna i betänkande. Ett stort antal av de tillfrågade regeringarna har sedandess avgivit reaktioner på det svenska förslaget. Vissa av dessa har lämnatsunder hand och inofficiellt, medan flera viktiga reaktioner gjorts i offentligaformer. Detta gäller särskilt den sovjetiska reaktion som publicerades av Tassden och som sedan bildat mönster för en lång rad offentligauttalanden och deklarationer från olika öststaters sida. Regeringens initiativ har ännu icke varit föremål förnågon diskussion i eller något av dess organ. Regeringen har ocksåvid flera tillfällen betonat, att initiativet främst haft karaktären av ensondering och att man därefter har att bedöma om, och i så fall i vilka former,man skall gå vidare med förslaget. I regeringens pressmeddelande sägs, att den föreslagnazonen i ett inledande skede skall inrättas i och att den därefterskall utsträckas längs de båda maktblockens sydliga och nordliga flanker. Denna del av initiativet berör direkt det nordiskaområdet, och det får därför förutsättas att regeringen ägnat denna del avinitiativet speciell uppmärksamhet. Det får antas, att en zon av denna typ i första hand måstekomma i fråga i det nordiska området där de båda maktblocken direkt står motvarandra, dvs. på bägge sidor om den norsk-sovjetiska gränsen. I detta områdekommer den i prakfiken enbart att beröra sovjetiskt område. Regeringens pressmeddelande antyder emellerfid, att zonenskall utsträckas längs flankerna även i de fall där dessa icke är i beröringmed varandra. I ett sådant fall uppkommer speciella problem i det nordiskaområdet. Ett utsträckande av en zon fri från "slagfältskärnvapen",och med den principiella inriktning som regeringens förslag getts, ter sig svåratt förena med den typ av nordisk kärnvapenfri zon som tidigare diskuterats. Mot denna bakgrund ber jag att till utrikesministern fåframställa följande frågor: Förelåg detinom ett separat svenskt underlagsmaterial som grund förregeringens initiativ , eller grundade detta sig enbart på detresonemang som förekommer i förslag och på de synpunktersom enskilda ledamöter av denna kommission kan ha framfört? Ärutrikesministern beredd att lämna en redovisning för de reaktioner iolika former som inkommit, med speciell tonvikt på i vilken mån som regeringenanser att dessa innebär ett ställningstagande till det svenska inifiativetsbärande principer? Det harbetonats, att det svenska initiativet principiellt skiljer sig från tidigareförslag om kärnvapenfria zoner i som omfattar ett antal statersterritorier. Kan utrikesministern redovisa de principiella skiljelinjer igrundsyn och uppläggning som anses föreligga mellan det svenska initiativet ochtidigare fill synes snarlika förslag? Är detregeringens uppfattning, att en korridor av den typ som föreslagits skall görasfri från varje form av kärnvapen, således även sådana som normalt inte brukarhänföras till kategorin "slagfältskärnvapen", och föreställer densig, att det inom detta område skall få förekomma vapenbärare ochförrådsfaciliteter som är av sådan karaktär att de i första hand måste varaavsedda för kärnvapen även om dessa icke är av karaktären"slagfältskärnvapen"? Har regeringengjort några studier av vilken typ av kontroll- och verifieringsmekanismer somett avtal av den typ som man föreställer sig måste vara försett med? Är regeringenberedd att redogöra för sin syn på hur den utvidgning av zonen till att ävenomfatta det nordiska området som föreslogs kan utformas ochvilken inverkan detta har på olika möjliga konstruktioner av en totaltkärnvapenfri zon i ? Ser regeringen,på samma sätt som skrivningar antyder, upprättandet av enkonventionell balans genom förhandlingar som ett avgörande moment förtillkomsten av den föreslagna zonen? Ser regeringennågon risk för att det svenska förslaget att förvandla delar av de tankar om enförändrad inriktning av i till ett föremålför formella förhandlingar mellan de bägge maktblocken kan leda till att enutveckling inom NATO i den önskade riktningen fördröjs i avvaktan på sannoliktmycket svåruppnåbara motsvarande åtgärder på den sovjetiska sidan? Anser densvenska regeringen, att den grundläggande idén bakom zonen går att förena medatt denna utsträcks till att omfatta sä gott som hela territoriumoch därmed i praktiken kommer att likna de förslag till kärnvapenfria zoner iEuropa som fidigare förts fram från bl. a. polsk sida? I vilka fora och med vilkenanknytning till övriga pågående förhandlingar om kärnvapen och konventionellarustningar i anser regeringen att samtal om upprättande av denföreslagna zonen skall föras? Avser regeringen att, på grundvalav de inkomna reaktionerna, nu ta nya diplomatiska initiativ i ärendet?