prot · G60973 · 1982-12-31 00:00:00 — Jag vill i det sammanhangetfalla fillbäka på vad jag tror är viktigt ur näringslivssynpunkt,och det är att man inte i sådana här detaljer skall särbehandla jordbruksnäringen.Man skapar en föreställning i samhället i övrigt om att vi alltid gör någonting särskilt när det gäller jordbruket.Det skapar misstänksamhet och brist på förtroende mellan de olika grupperna isamhället. En sådan här avgift finns i alla andra fall när man som företagarefår denna typ av lån. Det är viktigare ting som bestämmer den utveckling vikominer att få på jordbrukets område. var också inne på frågan om förvärv av skogsmark.Jag hade att svara på den frågan här i kammaren, när Per-OlaEriksson ställde den till mig med anledning av vad som står ibudgetpropositionen. Detta hänför sig till att vi menar, att om staten skalluppträda som köpare av stora, samlade skogsinnehav, så ter det sig för ossnaturligare att de inköpen sker genom domänverket än genom lantbruksstyrelsen.Vi anser att det är rimligt att statens företag på det här området fårmöjlighet att överväga på vilket sätt man skall kunna bibehålla de storaskogsinnehaven samlade också i fortsättningen. Problemet för oss påskogsnäringens område är ju ägosplittringen, som vi har många bekymmermed. Det innebär å andra sidan inte att den strukturrationalisering som skerinte skall fortsätta i vanlig ordning genom lantbruksstyrelsens försorg. Somjag också sade är jag mycket väl medveten om vad det kombineradejord- och skogsbruket betyder i många områden i det här landet, och även detmåste ha sin chans i den strukturrationaliseringsverksarnheten. Men det gälleratt hålla isär de här två tingen. 79EINAR () replik: Jag vill välkomna och skall försöka ta fastapå jordbruksministerns vänliga tonfall och den uttalade samarbetsandan. Mennär säger att det för regeringen ter sig naturligast attdomänverket tar hand om den överskottsmark som är till salu från bolagen, dåmåste jag slå fast att vi där har helt olika uppfattningar. Jag vågar säga attuttalandet att det ter sig naturligt att överlämna detta till domänverket inteär relevant vare sig för jordbrukarna eller för andra grupper av svenskafolket. Det är naturligtvis bra att säger att viskall hjälpas åt att rätta till det som har gått snett. Det är väldigt stiligt.Men det är oerhört förvånande att startar det arbetet med attpå de punkter jag nämnt kraftigt förvärra de problem som finns. Det är ingenbagatell att för nyetablerade jordbrukare lägga på en extra procent på räntan.Jag menar att eftersom jordbruket redan nu är så omgärdat av regleringar ocheftersom man i princip redan har accepterat att näringen inte kanmarknadsmässigt förränta insatt kapital, är situationen en helt annan förjordbruket än för andra, jämförbara verksamheter. Därför är en särbehandling idet här fallet helt enkelt nödvändig. Man försöker bagatellisera det faktum att man försvårarsituationen för jordbruket genom en sådan här avgift, genom att föra överkostnadsansvaret för djurhälsovården och genom att öka bördorna när det gällerskogspoliti-keugDetta är ju oerhört allvarligt, och det skapar inte de bästaförutsättningarna när man nu i utredningen skall, som det, försöka lösa de problem som finns. Bara ytterligare ett förtydligande. hanterar den här diskussionen beträffande dessa skogsmarksförvärv somom det skulle gälla all skogsmark. Jag säger att om de stora skogsbolagenbjuder ut skogsmark till staten är det naturligt att staten som köpareförvärvar den marken genom domänverket - naturligare för oss än att det skergenom lantbruksstyrelsen. Detta görs för att man skall kunna se i vilken måndet finns förutsättningar att hålla de redan samlade skogsinnehav som brukasunder vissa former samlade även i fortsättningen, så att de kan spela sinbetydelsefulla roll för näringen. Sådana delar av den typen av förvärv som inteär intressanta att hålla samman bör kunna utnyttjas i vanlig ordning istrukturrafionaliseringen. Det är detta som det i första hand är fråga om. Det är nog inte den här låneavgiften, , somkommer att avgöra utvecklingen för näringen, utan avgörande blir om vi kan rätaupp den ekonomiska politiken. Vi kan inte hälla på att säga att avgifter m. m.söm vi nu tvingas ta ut skall drabba alla övriga grupper si och sä, men när detgäller jordbruket skall vi ha en speciell behandling. Eftersom detta är en viktig fråga när det gäller detömsesidiga förtroende som måste finnas mellan producenter och konsumenterbeträffande hur vi rättvist skall hjälpas åt att bära bördorna, tycker jag heltenkelt att det är fel av att nu försöka haka upp sig på den typenav detaljer. Sammanfattningsvis hälsar jag med tillfredsställelse denhelt annorlunda ton som har använt i den här debatten. Denvittnar om att han nu kommer att gä till den härlivsmedelsförsörjningsutredningen utan förutfattade meningar och med en viljaatt pröva de olika problem som föreligger pä livsmedelsförsörjningens områdeförutsättningslöst efter de direktiv som utredningen har fått och som dessbättre har tagits emot positivt av alla parter. 81EINAR () rephk: Jag har alltid tidigare och kommer alltidäven framöver att försöka starta politiska förtroendeuppdrag i en objektiv ochförutsättningslös anda. När nu utredningen, vilken jag har tycktvara onödig och som borde ha kunnat ersättas med konkreta åtgärder, är ettfaktum är det självklart att jag fortfarande ställer upp i den andan. Däremot har jag i det här anförandet beklagat nya onödigastenar som har kommit på vägen - problemen kunde kanske anses tillräckliga utandem. Den vänhga tonen hos har kunnat innebära en radåtgärder som jag här har velat kritisera: Jag minns debatterna frän när det gäller hurman skulle kunna få loss några hektar från domänverket för att kompletterafamiljejordbruket. Detta har aldrig lyckats i nämnvärd omfattning. Äntligen varnu en kanal på väg som skulle börja fungera, och då säger isin första budgetproposition i denna omgång att den potten skall minskas med 50miljoner och att den sedan helst skall avvecklas. Detta vill jag mycket starktbeklaga, och jag hoppas att vi tillsammans kan komma överens om att ändra på den formuleringen. Tar man bort den möjligheten blirdet verkligen inga applåder från jord- och skogsbrukets sida. Sedan finns detnaturligtvis detaljer som kan diskuteras ytterligare. Jag måste säga att det ärbra med ökad insyn och ökad förståelse. Men jag blir mycket ledsen om det finnsen underton i detta, som betyder att jordbruket tidigare skulle ha haft enalltför gynnad situation. Det vill jag bestämt motsäga. Så är inte fallet. Detär det som har gjort vår diskussion litet irriterad: har å enasidan talat om samförstånd och insyn, men å andra sidan har han antytt attförtroendet mellan konsumenter och producenter skulle ha kunnat vara skadat avatt jordbruket på något vis skulle ha haft en gynnad situation. Fråga alla nyetablerade jordbrukare med räntesatser mellan17 och om de har känt sig speciellt gynnade tidigare och om de känner siggynnade , när de får nya pålagor. Jag vill bara sluta med att nämna att manofta får ett intryck -när representanter för talar i dessa frågor - attcentern uteslutande företräder den ena partens intressen. Det är det som skaparen risk för att förtroendet för den politik vi skall föra på detta område rubbas- ett förtroende som det är mycket angeläget att bevara. Det är bara följande tankeställare jag tycker att EinarLarsson skall ta till sig: I detta hus måste vi uppträda som politiker medansvar för hela samhällsutvecklingen. Vi kan inte bara resonera utifrån den enapartens intresse. Gör vi det bidrar vi till att den politik vi vill föra pådetta område blir mindre väl anskriven än den skulle behöva vara. Och det ärvikfigt för alla parter att den är väl anskriven. Talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik. 83 (): Mitt anförande går kanske inte att passa ini de s. k. debattblocken, eftersom det spänner över flera av de sektorer som videbatterar i denna allmänpolitiska debatt. De ämnen som jag tar upp, deninternationella solidariteten, materialiserad i biståndet till de fattigafolken, och behovet av en aktiv regionalpolitik här i , verkar kanskevid en första anblick avlägsna från varandra men handlar egentligen om sammasak: om jämlikhet och ansvar. En betraktelse över läget i världen får med nödvändigheten mörk grundton. Vem kan undgå att gripas av de dagliga rapporterna från olikahörn av världen om våld och mänskligt lidande? Vem kan undgå att engageras avdet polska folkets kamp för de mest grundläggande av alla mänskligarättigheter? Vem kan undgå att känna fruktan inför de växande arsenalerna avkärnvapen i världen och den tilltagande spänningen mellan supermakterna, som tarsig uttryck i en ständigt stegrande rustningsspiral? Vem kan undgå att upprörasöver det oförnuft som gör att världens nationer satsar 20.gånger mer pengar på förberedelser för att döda och förinta andra än på atthjälpa fattiga människor till ett människovärdigt liv? Våld och fruktan för våld är en del av miljoner människorsvardag. Våldet förgiftar allt liv, inom och mellan stater, mellan styrande ochstyrda, mellan individer. Vi möter det ständigt, i massmedias reportage ochglimtar. Inför detta massiva utbud av våld är det viktigt att viinte tillåter oss att bli avtrubbade. Både för våldets offers och för vår egenskull måste vi fortsätta att reagera. När som nation, i FN och i andra internationellasammanhang, reagerar och protesterar, finns det människor här hemma som tyckeratt vi spelar rollen av ett beskäftigt världssamvete, och vi ställs ofta införfrågan: "Tjänar det till något att vår lilla nation bedriver en aktivutrikespolitik?" Man ifrågasätter våra protester, vårt envisa hävdande avFN-stadgans principer, våra förslag till kompromisser mellan stormaktsblockenoch vår hjälp till de fattiga folken. Det finns, enligt min mening, bara ettsvar på dessa frågeställningar, och jag är glad över den enighet om detta svarsom också finns inom mitt parti, . Svaret är: är en del avvärlden; vi är beroende av det som händer runt omkring oss. Vi är världsmedborgare.När vi hävdar de små nationernas rått till frihet hävdar vi också principer somär livsviktiga för oss själva. Skulle vi dra oss undan och tystna, är det inte säkert attnågon annan för vår nedlagda talan. Skulle vi välja att isolera oss politiskttill förmån för en rent ekonomiskt inriktad intressepolitik skulle vi inteförstärka utan försvaga vår säkerhet. I FN-arbetet och andra internationella sammanhang är inteheller de små nationernas arbete för fred och rättvisa utan betydelse. Även de mestbrutala regimer har ofta en känslighet för denna typ av påtryckningar ochtvingas till eftergifter. Och för vår nation är det viktigt att vi även iinternationella sammanhang ställer upp för de idéer och värden vi tror på. Jagtror att inte minst den uppväxande generationen har en stark känsla för dettasamband. I detta sammanhang vill jag även säga några ord omfredsrörelsen. Fredsrörelsen, som stadigt växer sig allt starkare ute ivärlden, är en strimma av hopp i den mörka bilden. Den har som sin grogrundmänniskors rädsla inför ett förgörande storkrig. Den är stark - den har inomsina led människor med idealistisk grundsyn, och som rörelse är den fortfarandeny och påverkbar. Fredsrörelsen är en störning i den etablerade maktkampen;den är för stark för att kvävas med hot och våld, och därför angrips den på ettmera försåtligt och dolt sått. Fredsrörelsen har ett hot inom sig själv:Krafter som står i direkt strid med fredsrörelsens innersta mål och meningförsöker nästla sig in i dess led och med starka ekonomiska resurser och riktadpropaganda få den att vandra på vägar som ensidigt angriper resp. gynnar enderaparten i den militära maktkampen. Det är viktigt att de idealistiska, starktengagerade människorna i fredsrörelsen är observanta på detta hot och håller fredsrörelsen fri och obunden åt alla håll. För människor i stora delar av världen är frågan om livoch död inte bara en fråga om krig och fred. Deras tillvaro är en daglig kampför att överleva. De är inne i underutvecklingens onda cirkel, och de kan inteta sig ur den utan hjälp utifrån. Det är inte närmast hjälp att försörja sigdet handlar om. I verklig nöd, krig, översvämningar, jordbävningar o. d. griperkatastrofhjälpen in, men det verkligt stora hjälpbehovet ligger i att utvecklade resurser de själva har - de mänskliga resurserna genom utbildning: hur deskall sköta sin jord och skog, hur de skall få vatten för sitt eget ochekologins behov. behöver också stöd för att utveckla sin handel medomvärlden. Det är detta sammantaget som u-hjälpen handlar om. Det var kyrkorna och enskilda ideella organisationer somvisade vägen. Det var där man först förstod att vi har ett ansvar också förmänniskor i andra länder än vårt eget. Dagens u-hjälpsdebatt har blivit torftig. Det bollas förmycket med BNP och procenttal, och det är för litet av information och förlitet av känsla för äkta solidaritet. Människor i är beredda att ställa upp för defattiga folken. Men de vill också veta att pengarna verkligen går till detändamål de är avsedda för, och de vill också att den hjälp som vi lämnar skallvara effektiv. För att inte vår u-hjälp skall misstänkliggöras och föratt de offervilliga människorna inte skall oroas av korruption är det viktigtatt vi gör allt för att organisera hjälpen sä bra som möjligt och att vikontrollerar att den når de behövande. Med avstånden, med den problematik som följer medagerandet i ett underutvecklat land, flnns det svårigheter att nå upp till deneffektivitet som vi vill uppnå. Vi skall, som jag sade tidigare, förfinaorganisationen, men när jag säger detta vill jag också peka på den cynism somutmärker de politiker som utnyttjar den sårbarhet som u-hjälpen har och tar dentill intäkt för att undan för undan dra ned hjälpen till en allt lägre nivå. Det finns också ett annat skäl i debatten för att dra nednivån på vår u-hjälp. Det är att vi nu inte harrådmed våra tidigare åtaganden,därför att vi har en ekonomisk kris i . Men det känsloladdade ordet krisfår inte förvrida våra perspektiv. När vi talar om kris i välståndets Sverigeoch kris hos de fattigaste folken där miljoner barn svälter ihjäl, då ärdimensionerna så olika de kan bli. Mot denna bakgrund reagerar vi i hårt ochbestämt mot regeringens och socialdemokratiska riksdagsgruppens dubbelspel iårets budgetproposition, där de tar till det enkla knepet att räkna in pengarsom anslagits i tidigare budgetar men ännu inte hunnit förbrukas i summorna fördet kommande årets biståndsbudget. I debatt efter debatt under våren 1982kritiserade socialdemokraterna, och det med rätta, moderata samlingspartiet föratt det slagit in på den vägen. gör socialdemokraterna samma operation iårets budget, och det måste betecknas som ett svårt nederlag för humanism ochsolidaritet i det vida perspektivet. Det finnsockså paralleller mellan solidariteten i ett världsperspektiv och solidariteten och jämlikheten i det svenska perspektivet.Norrland och andra glesbygdsområden har hamnat på efterkälken i regionalutveckling gentemot det övriga . Naturrikedomarna, skog, malm ochvattenkraft, har exploaterats och gett en rangplats blandindustrinationerna, och arbete och välstånd har kommit svensken till del. Mendetta välstånd har inte spritts på ett rättvist sätt överlandet i dess helhet.De områden som levererat naturrikedomarna och vilkas människor sågat, huggitoch brutit fram dem lämnas nu i sticket när tiderna blir kärvare. Dettamarkeras mycket klart i årets finansplan där den tidigare målsättningen förlandets ekonomiska politik, att uppnå regional balans, nu är helt utelämnad.Uppställda mål för regional balans i tidigare finansplaner har varit att gemänniskor i alla delar av landet tillgång till arbete, service och god miljö. Av dessa tre delmål är det väl bara den friska luften somf. n. kan erbjudas stora grupper människor i glesbygden. I är mer änvar tionde människa utan jobb och bland ungdomarna går, i vissa åldersgrupper,mer än hälften utan jobb. Läget är svårast i , men situationen ärsnarlik i samtliga Norrlandslän. Det är inte bara i sin verbala framtoning som det samladeregeringsförslaget ger anledning till oro. En mycket påtaglig spark motNorrland är den särskilda skatten pä den elkraft som produceras vid våravattenkraftverk. Av all elkraft som produceras i , det är nu ,kommer från de norrländska kraftverken. Denna elkraft är av oskattbarbetydelse i ordets dubbla mening för det norrländska näringslivet och dessmöjligheter att ge arbete åt människorna i regionen. Genom denna nya elskatthamnar flera företag i det läget att verksamheten är lönsam. När regeringen diskuterade den nya elskatten funderade manaldrig över den neddragning av konkurrenskraften för de norrländska företagensom den skulle föra med sig och att människor skulle förlora jobben. Skellefteåoch kommuner har satsat på att själva bygga ut vattenkraften. De har gjortdetta för att kunna stötta företagsamheten inom kommunerna och för att kunnaerbjuda konsumenterna billigare kraft. För kommun kostar den nyaelskatten 30 milj. kr. Det är pengar som kunde ha använts till attstötta sysselsättningen i ett område som har det särskilt besvärligt. måstekommunen i stället uppvakta regeringen för att fä höja eltaxan då kraftverkengår med förlust. Det är en helt obegriplig strategi att först slå undan ettav de viktigaste stödjebenen för det norrländska näringslivet och sedan kommafarande med kortsiktigt verkande stöd som bara uppehåller livet i företagen enkort fid. Regeringen har också föreslagit att skallligga i . Om man verkligen haft tanken att sprida allmännaverksamheter till andra regioner, är en institution som kunde halokaliserats fill någon annan region. I har förts en intensivdebatt om en upprustning av SJ-nätet. får allt större betydelse förtransporter av malm och skog och är naturligtvis också viktig förpersontransporter. satsningar som görs på en upprustning av SJ-nätet iSverige hamnar till övervägande del i Syd- och medan t. ex.inlandsbanan och tvärbanor bara fått smulor. Jag hade väntat mig att minasocialdemokratiska kolleger på Västerbottensbänken skulle motionera i ärendet,eftersom de engagerat sig så starkt för en utbyggnad inom och detså sent som för . Ett annat slag mot är att regeringen föreslär attdet särskilda prisstödet för brännolja skall försvinna. Vi norrlänningar fårbetala extra för oljan för att vi bor avlägset frän importhamnarna, men vi fårpålagor på elenergin, som produceras i våra älvar. Det är faktiskt svårt att senågon rättvisa i detta. Det finns recept för hur man skall kunnaklara framtiden i . En första punkt är att lyssna till de förslag somkommer från människorna i denna region. Dä skulle t. ex. olyckan medelenergiskatten aldrig ha hänt. Vi behöver en högre förädlingsgrad pä deråvaror som finns i . Förädlingen av våra trävaror måste gä ytterligarenågra steg. Vi har andra än järn, och det behövs en satsning på attkartlägga dem och få upp dem ur jorden till produkter och jobb. Det norrländska jordbruket är värt en särskild satsning.Det är så litet, att det inte nämnvärt påverkar balansen i landet, men det harstor betydelse för sysselsättningen. Den norrländska produktionen av livsmedelär en bransch värd att satsa på. Den har stor betydelse också urberedskapssynpunkt. är eget u-land. måste det svenskabiståndet till kolonin ta sikte på att utveckla de stora resurser somfinns i , för att utveckla regionens egna möjligheter att gemänniskorna arbete och service. 84SVEN ASPLING (s): I tider av ekonomiska svårigheter ställssolidariteten på prov. Då anmäler sig på ett särskilt sätt uppgiften omvakthållningen kring reformer som byggts upp för att så långt som möjligtgarantera människorna en social trygghet och säkerhet. Gamla borgerliga motståndare till ATP har länge vädratmorgonluft. I regeringsställning och med utslagsröstens hjälp i fickde borgerliga tillfälle att rikta ett allvarligt angrepp mot hela ATP-systemet.På hösten 1980 drev man igenom beslutet om en förändring av beräkningsgrundernaför basbeloppet och därmed värdesäkringen av pensionerna. Skulle de reglerna hafått fortsätta att gälla, hade det resulterat i en allvarlig och fortskridandeurholkning av pensionerna, som rubbat grundvalarna för helaATP-systemet. Fjolårets socialdemokratiska valseger gav oss möjlighetatt stoppa denna urholkningsprocess och återställa de ursprungliga reglerna förberäkningen av basbeloppet. Valsegern och de ändrade politiska förhållandena iriksdagen gav oss också möjlighet att stoppa införandet av karensdagar ochförsämringen av sjukförsäkringen, försämringen av arbetslöshetsförsäkringen ochförsäm- ringen av villkoren för barnomsorgens utbyggnad. Väljarnasåg till att den sociala nedrustningspolitik som de borgerliga regeringarnabedrivit fick ett slut. ligger på bord de motioner som de borgerligapartierna väckt under den allmänna motionstiden. De ger en intressant ochavslöjande bild av de borgerliga partiernas intresseinriktning och hur rnanuppenbart tänker utforma sin oppositionspolitik. De understryker att vårförsvarskamp för grundläggande sociala trygghetsreformer förblir aktuell ochmåste gå vidare. Man skulle kunna tycka att och , inteminst efter valet , borde ha varit en smula brända och i självprövningenstecken undvikit att på nytt aktualisera de tidigare angreppen på den socialatryggheten. Tyvärr är så inte fallet. Under förevändning att man vill spara och ta nerbudgetunderskottet vill man på nytt införa karensdagarna, försämrasjukförsäkringen och på nytt starta urholkningen av värdesäkringen avpensionerna samt försämra statens bidrag till barnomsorgen. Även om uttrycker sig i mera diffusa ordalagoch som vanligt vinglar omkring, behöver man inte ta miste på vad de egentligenär ute efter. går naturligtvis längre i sin socialanedrustningspolifik. Det är frågan om försämrade socialförsäkringsförmåner påen rad områden, sänkta ersättningsnivåer vid sjukdom, sämretandvårdsförsäkring, sämre föräldraförsäkring, försämring avarbetslöshetsförsäkringen osv. Det handlar om en väldig omfördelning, där debäst ställda ges förmåner, framför allt i form av sänkta skatter, medan desämst ställda, de sjuka och arbetslösa och barnfamiljerna får sitta emellangenom ett försämrat ekonomiskt stöd från samhället. Så ser i korthet borgerlighetens socialanedrustningsprogram ut. Solidariteten lyser med sin fråvaro. I stället är detett kallhamrat program för en ökad privatisering som presenteras. I enbesvärlig ekonomisk tid får det ankomma på den enskilde att klara sig så gottdet går. Plånbokens tjocklek får ersätta en socialt inriktadfördelningspolitik. Vi får tillfälle att återkomma till dessa frågor sedanresp. utskott fått tillfälle att granska och behandla de borgerligasåterupptagna attacker på den sociala trygghetspolitiken. Förtroendet för ATP och vårt pensionssystemtillhör både dagens och framtidens viktiga och stora frågor. I propagandan mot ATP möter vi nu allt oftare talet om attAP-fonden kommer att ta slut och att vi inte har råd att garanteraATP-pensionärerna deras framtida pensioner. Konsekvenserna av denna propaganda är uppenbara, och viupplever redan dess följdverkningar. Vi håller på att få en ökad privatisering avpensionstryggheten genom privata och dyra pensionsanordningar, som främst blirförbehållna de bättre situerade grupperna i samhället. Det må vara en sak att marknadenför privata pensionsförsäkringar är god och ekonomiska förutsättningar tydligenföreligger på detta område att kunna skaffa sig egna privatapensionsförsäkringar. Det allvarliga är emellertid när denna utvecklingunderblåses av en propaganda, som går ut på att man kan lita päATP. Mycket av denna propaganda känner man igen från ATP-stridens dagar . ATP-striden gällde frågan om en lagfäst tilläggspension,att vara garanterad en i huvudsak bevarad standard på ålderns dar. Den rättenhade före ATP endast vissa tjänstemannagrupper, främst stats- och kommunalanställda.Arbetarna saknade den rätten och den tryggheten.