prot · G609100 · 1982-12-31 00:00:00 — Det är väl helt uppenbart att det finnsoklarheter i den här frågan, men de oklarheterna har ju inte den borgerligadåvarande regeringen - som hade ansvaret för de här frågorna - gjortnågonting för att belysa. Vi får väl ge oss till tåls . Jag vidhåller att utskottsbetänkandet kan tolkas på detviset som jag pekade på i mitt inledningsanförande. Därför kommer jag att röstaför hemställan i utskottets betänkande. vice talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt fill ytterligarereplik. 88NILS (vpk): Studie- och yrkesorienteringen - syo - ärinte någon ny fråga. Skall man skriva historia bör man nog gå längre tillbakaän till 1981. bad mig att berätta för min partikamrat omvad som hände 1981. Ställningstagandet till den propositionen har han återgettrikfigt, men som har sagt har vi också vidgat vårafrågeställningar på det här området. Får jag också vidga undervisningsuppgiften till attomfatta och vad som hände när syo-funktionerna infördes ibörjan . Det var en stor stridsfråga när man skulle övergå frånförutvarande yrkesvalslärarsystem till syo-funktionärerna. Jag vill också påståatt det finns en likhet mellan debatten då och debatten . Då Hksom söker man från borgerligt håll attmisstänkliggöra den lösning som har uppnåtts. Då hksom spelade vpk:sställningstagande en vikfig roll vid utformningen av beslutsunderlaget. Den försöksverksamhet som skulle bedrivas medsyo-funktionärer misstänkliggjordes från borgerligt håll. Detsamma gällde ihög grad vpk;s ställningstagande - så till vida är likheten slående. Så helt förkastligt var tydligen ändå inte det system sominfördes . Trots att försöksperioden ungefärligen vartill ända när de borgerliga fick regeringsmakten, dröjde det ända till 1981innan någon som helst förändring aktualiserades. I skoltidskrifter finns detockså dokumenterat för- och nackdelar rhed det system som infördes, och därfinns också en betydligt mer sansad värdering och analys än vad den borgerligadebatten gav uttryck för . De förändringar som beslutades , liksom denproposifion som regeringen nu har lagt fram, skall jag inte gå närmare in på. Ibägge fallen gäller att vissa förändringar av organisationen är befogade, mendet system som infördes utgör ändå grunden. förneka-vare sig det gäller förslaget eller förslaget . Det gällerdäremot att tillvarata erfarenheterna och förbättra organisationen på en radpunkter. kommunisterna kunde godta en del av vadregeringen föreslog i proposition 69, men på flera punkter hade vi andraförslag. I utskottsmajoritetens skrivning har vikfiga delar av vpk:s förslag tillgodosetts,bl. a. i fråga om fidpunkten för ikraftträdandet, utbildningens innehåll ochrelationerna skola-arbetsliv. Jag skall inte i detalj gå in på dessa frågor,eftersom har gått igenom de olika punkter som vpk finnerväsentliga. Däremot måste jag reagera mot de borgerligas försök attvanställa de faktiska förhållandena. På samma sätt som förra gången harvilseledande uppgifter getts spridning. som då har man sökt ge människor,som i sin verksamhet är uppriktigt och intensivt engagerade i frågan, en falskbild av utskottsmajoritetens ståndpunkter. Jag kan försäkra att det äråtskilliga som har blivit förvånade när de ringt oss och vi läst upp den exaktautskottstexten för dem. Från någon källa har de fått helt andra informationer änvad som står i utskottsbetänkandet. Jag tycker det är bra att de faktiska texterna nu Ugger påvårt bord - nu är det inte längre möjligt att sprida falska framställningar omvad det hela handlar om. Jag vill ytterligare understryka - utöver vad sagt -några viktiga punkter i utskottsmajoritetens skrivning. Beredningen skall arbeta så att organisationen skall kunnaträda i kraft . Det var just vad vpk yrkade, och det är vad allapartier nu yrkar bifall till. Huvudsyftet med tjänstekonstruktionen är att motverka denofrivilliga deltidstjänstgöringen, och man säger att en väg att nå detta kanvara att kombinera syo-tjänstgöringen med undervisning. Det är väl intesärskilt långt ifrån vad vpk har sagt i sitt motionskrav. Behovet av utbildning skall analyseras. Detta yrkade vpkockså i sin motion. Man skall analysera för- och nackdelar med kommunalt resp.statligt reglerade tjänster. Det har tagits upp som något anmärkningsvärt. Ja,visst skall man göra det, men om man skall se över systemet kan det väl intevara så märkligt att också ta upp detta, särskilt mot bakgrund av vad utskottetanför, nämligen att det bör vara en strävan att anställningsförhållandena försyo-funktionärer och lärarpersonal skall vara så likartade som möjligt. Jagtror att detta kan lugna de oroliga på denna punkt. Det är, herr talman, helt enkelt nonsens att påstå annatän att vpk:s ståndpunkter är väl tillgodosedda i utskottets skrivning. Studie- och yrkesorientering i ochgymnasieskolan 89JÖRGEN (); Om anser att vpk;s ståndpunkter är väl tillgodosedda harNils inte stora anspråk. Om man uttalar sig klart och tydligt förstatligt reglerade tjänster men Studie- och yrkesorientering i ochgymnasieskolan utskottetsäger att den frågan skall utredas, då är man inte tillmötesgådd på denpunkten. Om man mycket klart anger att undervisningsämnet skallingå i tjänsten men utskottet frångår den ståndpunkten och säger att det skallgöras en översyn, då har man inte heller särskilt stora anspråk om man menaratt det är att bli tillmötesgådd. Nej, herr talman, sanningen är nog den att vpk i den härsituationen hellre gjorde upp med socialdemokraterna - trots att vpk och deicke-socialistiska partierna på ett par punkter hade identiska yrkanden. Det ärnog sanningen det, . Vi röstade på samma sätt förra gången dettavar uppe i . Tyvärr kommer vi inte att göra det . sade att vpk spelar en viktig roll. Ja, detgör man i kraft av att man säger en sak i motioner och en annan sak när detkommer till avgörande i kammaren. I det parlamentariska läge som vi har, kanvpk i vissa situationer inta en vågmästarställning. Så visst spelar vpk enviktig roll, men särskilt heroisk är den inte. , herr talman! Jag sade i mitt första anförandeatt jag inte trodde att det skulle räcka med 20 minuters vpk-anföranden för attreda ut den krokiga vpk-vägen. Tyvärr måste jag konstatera att jag hade rätt påden punkten. 90NILS (vpk); glömmer en viktig sak isammanhanget, nämligen att frågan går tillbaka till beredning och att manprövar olika saker. Vpk:s ståndpunkter är mycket väl kända, både för deborgerliga partierna och för regeringen. När jag hör , vill jag dra ytterligare enparallell . Det är tydligen som gnäller mesthögljutt hksom då. Jag har protokollet från den debatten, den 1 juni.1971. Den folkpartistiske talaren talar där om vpk:s vankelmod i frågan, somhan menade gjorde att det blev en halvmesyr. Han försökte måla alla möjligafasor på väggen. Man skulle få arbetslöshet , om försöket inte slogväl ut. Och så sade han: Alla kan väl ändå inte bli arbetsvårdare ellerutbildningsadministratörer inom näringslivet. Har det gått så, ,som försökte skrämmas med ? Jag kan göra den ytterligare parallellen att även dengången kunde jag notera - jag hade tillfälle att vara med också i den debatten- det säregna i att både socialdemokrater och borgerliga var synnerligen ivrigaatt yrka bifall till vpk-motioner. Vi är inte helt bortskämda med det. Liksom nu försökte man då påstå att saker skulle inträffasom det inte fanns någon täckning för i de dokument som förelåg. Egentligen borde protokollet från debattenden fogas som bilaga till de här handlingarna för att visa hur deborgerliga agerar i sådana här frågor. Det visar i så fall också att vpk hardrivit frågor som har stor betydelse för just dem som är beroende avsyo-verksamheten. 91 (): Att vpk har särskilt svårt med argumenten i denna fråga tycker jag NilsBerndtsons inlägg visar på ett mycket klargörande sätt. Han flyr till debattenår 1971. hänvisade vpk:s företrädare till valresultatet när vidiskuterade det förslag som nu skall behandla. Jagvill framhålla för - det kan han säkert hålla mig räkning för-att jag i mitt första inlägg var utomordentligt noga med att läsa upp valdacitat ur vpk-motionen. Jag talade också om vad reservanterna tycker på sammapunkter. Det finns intalat till kammarens protokoll. Jämför man då, ord förord, exakt vad vpk sade i motionen och vad man säger i utskottsbetänkandet,finner man att det är väldigt mycket som inte alls , stämmer. Och det är väldetta som har gjort att många har ställt sig frågande fill vpk;s agerande. Inte ens som vanligt sympatiska framträdande i dennakammare kan dölja att vpk i denna fråga har följt en mycket, mycket krokig väg. Studie-och yrkesorientering i och gymnasieskolan 92 (vpk): Nej, jag flyr inte frågan, . Jag ger en bakgrund som ärviktig för att få den rätta belysningen av hur denna fråga har diskuteratsunder mer än ett årtionde och hur olika partier har agerat. Påen punkt är jag helt överens med : jämför gärna vpk-motionen ochutskottets skrivning - då får vi den riktiga bedömningen av vad som gäller. Jagvill göra ytterhgare ett påpekande i sakfrågan. I vår motion sade vi att videlar regeringens uppfattning att reformeringen av syo-verksamheten inte kangenomföras under de förutsättningar som har givits. I fråga omdet var de borgerliga tämligen nakna till dess de hade vpk-motionens krav om 1juli 1984 att yrka bifall till. Det var ändå viktigt att, vid genomförandet aven förändring, ta hänsyn till de omständigheter som gällde. Vi har.alltså fåttgehör även för den ståndpunkten. Regeringen ville vänta till 1985. Jämförgärna propositionen, vpk-motionen och utskottets skrivning, så att vi får enbalanserad debatt i den här frågan. Fårjag till slut fråga; Vilket är bäst för skolan och eleverna - inte för deborgerliga partierna - att regeringen får tillbaka frågan med bestämdauppfattningar om vad beredningen skall gälla eller att ni får en voteringssegerhär? Det är väl ändå detta som för skolan och eleverna är helt avgörande. Vad vpk vill står klartför både regeringen och de borgerliga partierna. Överläggningenvar härmed avslutad. Utskottets hemställan bifölls med 158 röster mot129 för reservationen av Per m. fl. Ersättning enligt rättshjälpslagen för motparts rättegångskostnader 16 §Ersättning enligt rättshjälpslagen för motparts rättegångskostnader Föredrogs justitieutskottetsbetänkande /83:19 om ändringar i rättshjälpslagen m.m. (prop. 1982/83:61). 93 (vpk): Det s. k. Birkagårdsmålet är i sanning ettintressant och lärorikt mål. Det aktuahserar både viktiga procedurfrågor inomrättssystemet och hela grundfrågan om förhållandet mellan myndigheter ochmedborgare. Härav får målet sin speciella dignitet, som gör det till en viktigpolitisk fråga. Det är två huvudaspekter härav jag här vill beröra. För det första illustrerar målet konflikten mellan tvåskilda juridiska ideologier och kollisioner mellan två olika rätts- ochprocedursystem. En myndighet eller kommun kan rättsligt sett uppträda itvå helt olika roller, två olika funktioner. Om t. ex. en kommun gör en affär med enbyggnadsleverantör, uppstår mellan kommunen och den private affärsmannen enspeciell relation. Denna relation baserar sig på kontrakt eller annanöverenskommelse och berör alltså bara de områden som omfattas av den nämndaaffärsförbindelsen. Om en tvist uppstår mellan kommunen och leverantören, berördenna tvist uteslutande den begränsade speciella relationen. Tvisten skiljersig inte i princip från en tvist mellan två privata parter. Den naturligaproceduren är då ett tvistemålsförfarande inför allmän domstol. Men en kommun uppträder i sin verksamhet också i en heltannan roll. En kommun är då inte bara en part vilken som helst. En kommun skallrepresentera det samfällda medborgarintresset, inte bara sitt eget intresse sominstans. En kommun har skyldigheter som en privat person och en privat instansinte har. En kommun har ett ansvar för sina medborgares allmänna välfärd, ochdetta ansvar är reglerat i lag. I förarbeten och grunder i t. ex.byggnadslagstiftningen framgår denna allmänna skyldighet mycket klart: Enkommun skall i sin planering tillse att planeringen skapar goda levnadsbetingelserför medborgarna. Lagstiftarna har f. ö. lagt ut texten ovanligt utförligt kringjust den aspekten. Vad betyder detta? Det betyder givetvis att ett visstfall, där denna kommunens skyldighet är berörd och dess uppfyllande ifrågasatt- direkt eller indirekt -, inte kan likställas med en vanhg tvist av det slagsom jag tidigare givit exempel på. Kommunen är inte en part i vanligbemärkelse, som utifrån ett förutsättningslöst läge skall hävda sina intressengentemot sin motpart. Kommunen är i första hand ansvarig för att dessskyldigheter uppfylls. Först på den grundvalen skall man bedöma övriga aspekteri frågan, dvs. Kommunen kan inte bara uppträda som en part, som enbartser till egetintrésset och söker skydda sig själv när det gäller ekonomiskakrav och konsekvenser. Kommunen skall också se till medborgarintresset, dvs.det intresse som motparten i tvisten är delaktig i. Kommunen har i det s. k. Birkagårdsmåletöver huvud inte frågat sig om den situation som den försatt barnen i ärförenlig med dess skyldigheter enligt gällande byggnadslagstiftning. Den endarimliga tolkningen i detta avseende är att kommunen grovt eftersatt syftet medden kommunala byggnadsplaneringen. Man har inte låtsats om denna sinskyldighet, eller också har man tolkat den som om den kunde se ut precis hursom helst. Därmed har man fått det därhän, att den i målet enda skyldighetenför kommunen är att ersätta bevisad skada. Verkningarna av ett sådant kringgående av en kommunsallmänna ansvar för sina medborgare hade emellertid inte fått lika allvarligakonsekvenser, om fallet hade handlagts som ett administrativrättsligt ärende.Vid administrativt förfarande skall ju just skyldigheten och efterlevnaden avkommunens ansvar prövas. Den prövningen är kostnadsfri. Men när det gällerprövningen i Birkagårdsfallet, vilken ägde rum i tingsrätten, bedömdes aldrigfrågan om huruvida kommunen uppfyllt sina skyldigheter gentemot medborgarna. IBirkagårdsfallet ställdes barnen inför vida svårare beviskrav i samband meddenna procedur. Vidare utsattes barnen för stora ekonomiska risker. Denpraktiska följden i stort av vad som hänt blir givetvis att kommuner kanerbjuda medborgarna nästan hur dåliga miljöer som helst. Sedan lägger man helabevisskyldigheten på dem som redan förfördelats. Med hänvisning till risken attförlora stora summor avskräcker man dessutom dessa från att söka rättelse. Så till den andra sidan av problemkomplexet. Hela denproblematik som aktualiserats i Birkagårdsfallet har ett samband med vissa förmedborgarna negativa tendenser, vilka alltmer gjort sig gällande i denoffentiiga myndighetsutövningen i landet . I allt högre grad uppfattar myndigheter sig somföreträdare för det egna intresset gentemot medborgarna och de klagande.Tjänstemän och politiskt beslutsansvariga förvandlas med ett sådant synsätttill blott och bart ett slags advokater för ett partsintresse. Men tanken vidall rättsstatlig och demokratisk myndighetsutövning ger egentligen prioritetåt en annan roll, nämligen myndighetens grundläggande skyldighet att tillse attmedborgaren får sin rätt. Det förstnämnda synsättet medför en strävan frånmyndigheten att mer eller mindre bekämpa medborgaren till varje pris. Enligtdet senare synsättet skall myndigheten se till att medborgaren först och främstfår sin rätt, även om detta leder till att myndigheten måste vidgå ett feleller åsamkas en viss materiell nackdel. Den himmelsvida skillnaden mellan debåda synsätten är uppenbar för var och en.. Vi möter denna problematik på en mängd myndighetsområden.På t. ex. skatteområdet har det blivit allt vanligare att taxeringsnämnder, istället för att se till att medborgaren får erlägga korrekt skatt enligtgällande praxis och regler, förvandlar förfarandet till en sorts tvist medmedborgaren, där taxeraren uppträder som det allmännas advokat. Följden av detta blir en summarisk skattebedömning, oftagrundad i okunnighet och oförståelse. Skälighetsfrågor avgörs på en höft, ochman överlåter åt den enskilde att överklaga, om han är missnöjd. Birkagårdsfalletär ett exempel på sanima sorts tänkande. Ersättning enligt rättshjälpslagen för motparts rättegångskostnader Ersättning enligt rättshjälpslagen för motparts rättegångskostnader frågar siginte: Har vi uppfyllt våra skyldigheter enligt lagstiftningens intentionergentemot den grupp medborgare som vi har ansvaret för? Kommunen frågar sigbara: Hur skall vi, i egenskap av förvaltning, bäst främja vårt egenintresse?Kommunen driver detta sitt egenintresse med hjälp av juridiska ochadministrativa specialister, för vilka medborgarna bestritt kostnaden. Hur möter vi då bäst dessa problem, denna allt uppenbarareupplösning av myndigheters ansvar inför medborgarna, denna myndighetersgradvisa förvandling till korporationer, styrda av förvaltningstjänstemäns ochpolitikers egenintresse? Ja, till en del kan vi möta dessa tendenser genom attmedge stöd åt medborgare, som vill driva viktiga fall såsom pilotfall. På dettasätt kan man för rättslig prövning få upp konflikter som annars aldrig skulleprövas, utan där myndigheters godtycke måste sväljas, därför att maktfördelningeni fallet är för ojämn. Främst bör vi dock möta dem genom att på ettgrundläggande sätt diskutera och upprätthålla myndighetsansvaret, inte bara somett egenansvar utan som ett ansvar för att medborgarna hålls vid sin rätt ochatt myndigheter uppfyller sin grundläggande skyldighet. finner man en rätt beklämmande oförståelse förproblem av detta slag. En stor tidning i försöker på ledarplatshävda att det inte kostar något att få rätt. Det enda som kostar något är attfå orätt. Jag drar mig inte för - och säger inte att det är ogrannlaga - att taupp detta häpnadsväckande påstående till polemik här i , eftersomtidningen i fråga kan polemisera mot mig i tusenfaldiga upplagor om den vill. En tidning som skriver så har inte förstått någonting avmedborgarrättsproblemens kärna. Det kostar både arbete och pengar att få rätt.Och de som har dåligt med pengar har alltjämt svårt att få rätt i det svenskasamhället. Det händer t. o. m. att det kostarlikamycket att fårätt som att fåfel. Och det är inte heller ovanligt att man får rätt i alla formellaprövningar och i alla instanser men att det fel som myndigheter har begått intemateriellt rättas till. Birkagårdsrättegången har ställt på sin spets en elementärsida av rättsstaten. Myndigheter är inte till för sig själva eller för dem somleder myndigheterna. De är till för de medborgare som omfattas av derasansvarsområde. Utifrån det synsättet är kraven i vpk:s motion berättigade. Jagyrkar bifall till motionen. 94ULLA-BRITT ÅBARK (s): Frågan om rättshjälp har efter tillkomsten av1972 års rättshjälpslag varit uppe till riksdagsbehandling . Detförslag som skall ta ställning till innebär några förändringar,som dock inte försämrar rättshjälpsförmånerna för dem som har svårast att bevakasin rätt. I samband med propositionen har några motioner väckts, bl.a. om motpartskostnaderna. Även denna fråga har diskuterats här i ettantal gånger. har i sitt anförande påpekat de svårigheter som ärförenade med motpartskostnaderna. Jag tror inte att det är så enkelt som gör gällande, att man kan fatta ett beslut på grundval av en motion.Man borde göra en lång och bra' utredning innan man tar ställning. Någon ändring av rättshjälpslagen i detta avseende haralltså inte skett. Den omfattar inte de motpartskostnader som en domstol kandöma ut. Men motionärerna anser att rättshjälpslagen bör ändras så att statengår in och betalar dessa kostnader i samband med mål. har avlämnat sitt betänkande. Denhar diskuterat denna fråga mycket ingående. I betänkandet har man ävenbehandlat olika lösningar, framför allt konsekvenserna av dessa lösningar. Manhar redovisat de kostnader som skulle uppstå, om staten övertogmotpartskostnaderna. Utredningen har kommit fram till att kostnaderna skulleuppgå till ungefär 5 milj. kr. Betänkandet har remissbehandlats och liggerf. n. i . Med hänsyn härtill yrkar jag avslag på motionen1077. , herr talman, anser jag att det är ytterstviktigt att man belyser denna fråga mycket ingående och att får taställning till ett förslag, som är väl underbyggt och framför allt följerrättshjälpslagens grundläggande principer. Med detta anförande yrkar jag bifall tilljustitieutskottets hemställan i betänkande 1982/83:19 och avslag på de motionersom har väckts i samband med propositionen. Ersättning enligt rättshjälpslagen för motparts rättegångskostnader 95JÖRN (vpk) replik: Jag skall be att få komma med både negativaoch positiva synpunkter på utskottstalesmannens yttrande. Först och främst vill jag påpeka att det ingalunda ärnågot plötsligt påkommet okynne som har fått oss att ta upp de här frågorna. Debefinner sig ingalunda i något oförberett stadium. De har diskuterats länge irättsliga kretsar och i administrationen. Det finns underlagsmaterial, och mankan vända kritiken mot dem som inte har använt detta material för att göranågonting åt saken. Jag tror inte att det kan sägas att vi är för tidigt ute,utan snarare talar tendenserna på det rättsliga området för att man borde hagjort någonting åt det här . Det har inte heller saknatsfillfällen här i kammaren, i varje fall under de som jag harsutfit i . Gång på gång kommer dessa ting upp, och i ljuset av det måman ju säga att det har tagit bra innan man har kommit så pass långtatt man ändå har insett sakens vikt i ett utskottsbetänkande. Det var de små kritiska anmärkningarna. Sedan vill jaggärna säga, när jag kommer till det positiva, att vårt intryck som mofionärerär att justitieutskottet har tagit mycket seriöst på denna sak. Vi har alltsådärmed förhoppningen att den diskussion som inletts också skall varainledningen till ett stadium som skall präglas mer av handling. Ersättning enligt rättshjälpslagen för motparts rättegångskostnader 96ULLA-BRITT ÅBARK (s) replik: Jag har aldrig påstått att vpk tagit uppfrågan på grund av okynne. Jag är fullständigt medveten om att man arbetar likaseriöst inom vpk som man gör inom andra partier med att föra fram sina frågor. Jäg tror också att är införstådd med att detfinns vissa problem i sammanhanget och att man inte kan bifalla motionen utanatt vänta på vad kommer till för resultat och att vi senarefår ta ställning här i . 97 (vpk) replik: Jag tackar för det erkännandet, Ulla-BrittÅbark. Om det hade varit så att vi kommit med en motion i en fråga som aldrigdiskuterats i rättsliga kretsar, som aldrig hade blivit föremål för någonofficiell penetration, då hade man kanske med rätta kunnat säga att vi väcktden i okynne. Men gäller det en fråga som legat och grott länge och somvarit föremål för ohka meningar, en mycket intressant och viktig fråga som harrelevans långt, långt utanför de fall som har föranlett mofionen. Därför tycktejag att det fanns anledning att påpeka det. 98 (vpk): Jag skall fatta mig mycket kort och då försthänvisa till vad jag sade tidigare i anslutning till konstitutionsutskottetsbetänkande, när vi också behandlade Birkagårdsrättegången och vår motion om enlex . Sedan har sagt i stort sett vad som behöversägas. Det är ett faktum att två barn har fått rätt i en domstol men att deinte har ekonomiska möjligheter att fullfölja rättegången, trots attföräldrarna och andra krafter på allt sätt söker stödja dem. Men jag vill ocksåtolka vad utskottets företrädare sade som positivt. Det här är inledningen tillnågonting som kan innebära att inte bara barn utan också andra svaga grupper isamhället kan driva mål av pilotmodell, av prejudicerande karaktär. Men dettahjälper ju inte de här barnen. Jag är medveten om att ärendet och en del av vår motionskall tas upp i justitieutskottet . Min förhoppning är attbehandlingen kommer att bh positiv och att man efterskänker en del eller helarättegångskostnaden. Som det sagts ; man driver inte den här typenav mål av okynne. Man lägger inte ner pengar, , och all sinfritid på att rädda åt barnen och åt innvånare av okynne.Man gör det därför att man värnar om barnen.