prot · G609128 · 1982-12-31 00:00:00 — Det är de enskilda satsningarna som liggerbakom den stora samhällehga satsningen i kommunen. Ser man det hela ur ungdomarnas synvinkel är det intemindre tragiskt. De har förespeglats möjligheter till arbete. De har avsyo-konsulenter, yrkesvägledare och andra mer eller mindre uppmanats - jagskall inte säga tvingats, för det är säkert ingen som behöver bli tvingad idagens läge - att söka fill dessa Verkstadstekniska linjer som under denärmaste ett, två eller tre åren kommer att spotta ut flera kullar medverkstadsmekanisk utbildning, och fabriker läggs ned. Detta är inget nytt. agerande följer det vanligamönstret för storföretag, men det här är ett av de värsta exemplen. Under enkort tidrymd ställer man krav på samhället, och sedan drar man sig uralltsammans. Allt tal om socialt ansvar från de svenska storföretagens sida tyckerjag att vi en gång för alla kan lämna därhän. Vi kan avliva den myten. Denstämmer inte i det här fallet och inte i andra fall heller. Tierpsfabriken är inte en enhet som har gått med förlust.Den har varit lönsam. har tagit ut vinster där och gör så även i år.Det har varit ett välskött företag. Det har varit en för koncernen bra enhet.Av någon anledning anser man nu att det absolut måste vara lönsamt. Fackets ochövriga löntagarorganisationers utredningar och undersökningar visar inte attSandvik, i vart fall inte , kommer att tjäna särskiltmycket på denna nedläggning. Man säger, liksom det sägs i svaret, att deanställda skall flyttas över till enheten i , som är mycket störrenaturligtvis. Men där är det redan anställningsstopp. Man har folk gående iutbildning, med samhällets stöd, som vanligt. Varsel har varit aktuella, dethar varit tal om korttidsvecka osv. Där finns alltså inte någon lösning på dehär problemen. Det jag skulle vilja fråga industriministern ochregeringen om när det gäller Sandviksproblematiken är om industriministern ärberedd att ställa upp på de undersökningar och förslag som har lagts fram av deanställdas organisationer. Där har det visats att man med mycket små åtgärderskulle kunna driva en fortsatt tillverkning i Tierpsfabriken och att det intealls bhr lönsamt för Sandvikkoncernen att flytta över till Gimofabriken.Regeringen och industriministern måste ta krafttag för att lösa det härproblemet och inte skjuta det längre framför sig. Detta är mitt slutgiltigakonstaterande, efter den fråga jag ställt, inför de överläggningar medfacket som industri- Jag övergår sedan fill att tala litet om den andra storakoncernen som håller till i , alltså i de södra delarna av län,nämligen Bahco. Där vill jag gärna citera ur den välbekanta tidskriftenAffärsvärlden, novembernumret 1982: "Bahco skakar i grundvalarna. har mångabolag stämplats som krisföretag. I Bahcos fall är det värre än så. Det är nufrågan om överlevnad. Det krävs strukturgrepp, sannolikt en styckning, för attkoncernen skall ta sig ur dagens mycket utsatta läge." Vidaresägs i arfikeln: "Att försöka vända Bahco med hjälp av en radarbetssegrar räcker inte. måste Bahco av allt att döma styckas." Så är läget för denna välbekanta för att inte säga mycketberömda svenska verkstadskoncern, och man kan fråga sig hur det har kunnat gådithän. Här finns en massa underliga affärer i bakgrunden där bankkapitalet somvanligt, i det här fallet via Promofion, har varit inblandat med inköp avHiab-Foco, förflyttning av kapital, aktier, dotterbolag osv. Detta har gjortatt Baheokoncernen på har hamnat i den mycket, alarmerandesituation som citatet från Affärsvärlden visar på. Man har talat om styckning, vilket framgick av det citatjag tog upp. Man har talat om att sälja ut exempelvis Bahco Ventilation. Denaffären gick i stöpet , efter vad jag vet. Ahlsell, som var en avde spekulanter som eventuellt skulle köpa denna del av företaget, backade ur.Man ville inte lägga upp de pengar som behövdes. Vilken överblick, vill jag fråga industriministern ochregeringen, har ni över Baheokoncernen? Vad händer där efter det attAhlsellaffären har gått i stöpet? Vad har ni för uppfattning om vilka åtgärdersom måste sättas in för att det inte skall bli en verklig katastrof i denmedelstora industristaden , där en konkurs eller en nedläggning av Bahcoskulle få oerhört katastrofala följder? Orten är att likna vid en bruksort, därman har denna industri och i stort sett ingenting annat. Följdfrågan blirdärför om regeringen är villig att träda in med stödåtgärder vid en såomfattande industrikatastrof som det kan bli fråga om när det gäller Bahco. Slutligen något om utlandsinvesteringarna. Jag tycker attindustriministern i svaret framför företagarnas argument, de borgerligaindustriministrarnas argument. Jag hade förväntat mig något bättre av en arbetarregeringsrepresentant än att han skulle tala om att det är nödvändigt medutlandsinvesteringar för att industrin skall kunna fortleva i . Det kannog vara sant till en viss del, men det kan inte få vara på det sättet - ochhär talar jag rent generellt och inte bara om Bahco - att de stora svenskaverkstadsföretagen snart har betydligt större verksamhet utanför landet än dehar inom landet, att de i huvudsak gör sina allra största investeringarutomlands och inte inom landet. Det betyder att de plockar ut de pengar somsvenska arbetare och det svenska samhället genom allmänna satsningar har låtitdem tjäna, de resurser de har kunnat tjäna ihop, och satsar dem på andraställen. De senaste alarmerande siffrorna om utlandsinvesteringar kontra Om verksamheten vid verkstadsföretagen Om verksamheten vid verkstadsföretagen inhemskainvesteringar visar att de stora svenska verkstadsindustrierna förra åretsatsade betydligt mer på utlandsinvesteringar än på inhemska investeringar.Det är ett allvarligt läge som inget land och ingen typ av regering kan bortsefrån, utan man måste tänka över vilka åtgärder man kan vidta mot dennakapitalexport och denna utflyttning utomlands. Därför tycker jag att svaret idetta stycke är intetsägande och defensivt från en arbetarregering gentemot destora företagen. Jag har satt ett frågetecken i kanten för det allra sistastycket i svaret. Industriministern säger att han vill "erinra om att deti första hand är en uppgift för företagsledningen och de fackligaorganisationerna att tillsammans komma överens om hur företagens neddragningarbör ske". Har inte regeringen något intresse av vad som sker? Det är attskjuta fackföreningarna framför sig - i första hand skall de ta stöten. Motbakgrund av allt som vi vet och mot bakgrund av det aktuella läget i ochdet kanske snart aktuella läget i kan vi konstatera att facketsmöjligheter är begränsade. Vad skall facket göra om man lägger ned fabriken?Det kan inte i första hand vara fackets ansvar utan det måste vara regeringens,speciellt som vi har en arbetarregering. Under detta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. har en felaktig bild av vadsom har skett. Det är inte så att regeringen inte har intresserat sig för dennafråga. Det är inte heller så att regeringen inte har agerat i frågan. Tvärtom -tog jag emot uppvaktningar från det socialdemokratiskapartidistriktet i Norduppland om Sandvikskoncernens tänkta förehavanden. Jagtog emot en uppvaktning från med landshövdingen i spetsen. Jaghar haft fortlöpande kontakter och samtal med representanter förMetallindustriarbetareförbundet och samtal på departementet med representanterför och för metallavdelningen lokalt. De har informerat mig omläget och framfört sina synpunkter på omstruktureringsfrågan. Och allt dettahar föranlett mig att redovisa för företagsledningen vad jag har fått fram vidalla dessa uppvaktningar och överläggningar, så att inte företagsledningenskulle leva i okunnighet om vad som har förevarit vid dessa överläggningar ochuppvaktningar. Jag kan förstå om finner mina synpunkter påSandvikskoncernens och kanske också på Bahcos utveckling allmänna - på denpunkten har jag ingen anledning att polemisera mot . Det ärlitet av en industriministers dilemma att ta emot förtrolig information ochsedan vid sitt agerande behålla den för sig själv, i syfte att nådet bästa resultatet. Jag får naturligtvis som industriminister förtroliginformation om utvecklingen i olika företag, och detta sker både i organiseradform - i underhandskontakter av olika slag - och, som kännertill. inom ramenför det s. k. lokaliseringssamrådet, som avser vissa större industriföretag. Det är min skyldighet att på detta sätt så långt möjligthålla mig informerad om utvecklingen inom industrin. Så har skett också i debåda fall som har interpellerat om. Mot denna bakgrund är det självklart att jag somindustriminister måste iaktta stor återhållsamhet när det gäller att uttala migom enskilda företags utveckling - det är en förutsättning för regeringensinformation via lokaliseringssamrådet. Om jag skulle välja en annan väg - densom uppenbarligen önskar- skulle lokaliseringssamrådet ochkanske också industriministern snart komma i vanrykte med följden attföretagsledningarna då inte skulle vilja vare sig meddela affärshemlighetereller lämna andra förtroliga uppgifter som behövs för att kunna hanteraregionalpolitiska eller industripolitiska problem. Jag delar den uppfattning som Metall centralt fört fram iMBL-förhandlingarna och som jag förstår att nu ger uttryck för,nämligen att det kan finnas många synpunkter på Sandvikskoncernensstrukturering främst när det gäller . Kanske den t. o. m. i vissa styckenär tveksam med hänsyn till att värdefull kompetens kan gå förlorad till följdav avvecklingen av enheten i . Men när jag gör detta uttalande vill jag tillägga att detinte kan ankomma på mig som industriminister att i detalj lösa problemen medföretagens produktionsfördelning. Det är företagsledningen och de fackligaorganisationerna som tillsammans måste lösa de problemen. Det skulle varafarligt att slå in på den andra vägen - företagens skötsel måste bestämmaslokalt. , när de olika lagarna som stärkte löntagarnas och defackliga organisationernas inflytande kom, valde vi vägen att låta facken fåett inflytande och medbestämmande. Motsatsen till detta finner iplanekonomierna. Där kan man också se en hel del avskräckande exempel pådetaljstyrning och i lika stor utsträckning centralstyrning av företagensskötsel och omstruktureringar. Det har också varit en uppfattning hosfackföreningsrörelsen att man skall vara mycket försiktig med att centralt gåin och styra verksamheten i enskilda företag. Något annat är branschplaneringen. kommer jagatt diskutera med en partivän till om behovet av branschåtgärderoch en övergripande branschpolitik för en annan industrigren. Men attindustriministern och hans industridepartement skulle gå in med åtgärder föratt styra enskilda företags göranden och låtanden anser jag vara fel. Det är enfarlig väg, som inte skulle utveckla industrin - vi skulle kanske i stället fåsådana incitament som man har i flera planekonomier, där industrin konsen'erasi farlig utsträckning. Vidare vill jag hålla med om attsituationen i Norduppland präglas av strukturella svårigheter. Vi går inomindustridepartementet igenom åtgärder som kan främja industrin i demellansvenska bruksbygderna. I det här sammanhanget finns Norduppland med. Om verksamheten vid verkstadsföretagen Om verksamheten vid verkstadsföretagen fattat endel beslut för att stärka industrin i Norduppland. a. har regeringenbeviljat pengar till uppförande av ett industrihus i kommun.Dessutom har jag stimulerat utvecklingsfonden till att göra särskilda insatseri den norra länsdelen. Jag vill på den punkten även understryka behovet avytterligare insatser. Jag är klar över att en nedläggning av Tierpsenheten ärett hårt slag mot regionen och löntagarna där med hänsyn till den besvärligaarbetsmarknads-situafionen i Norduppland. Det är en fråga som vi får diskuteramed de fackliga organisationerna och förhoppningsvis också inom denärmaste dagarna med företagsledningen - antingen i slutet av elleri början av . Situationen i Norduppland har också medfört attNorduppland blivit en prioriterad länsdel i regionalpolitiska sammanhang.Regionen ingår inte i det permanenta stödområdet, men däremot har regeringenför innevarande budgetår beslutat att temporärt inplacera ochÖsterbyområdet i stödområdet, med möjlighet till särskilt investeringsstöd.Jag skall också undersöka vilka andra möjligheter som jag har att stärkasituationen i Norduppland. Slutligen inbjöd fill en diskussion omutlandsinvesteringarna. Den frågan får vi anledning att diskutera när såsmåningom dels valutakommittén, dels direkfinvesteringskommittén lägger framsina resultat. Låt mig ändå framhålla en sak, nämligen att investeringar iandra länder ofta är en förutsättning för export. är ett land som istor utsträckning lever på sin export. För att få andra länder att ta emot iSverige tillverkade varor och för att svenska företag skall kunna etablera sigdär får dessa finna sig i att i sådana länder bygga produkfionsenheter och ävengöra andra investeringar där. Det ligger alltså ibland tvingande omständigheterbakom svenska företags utlandsinvesteringar. Men självfallet är jag somindustriminister, liksom regeringen som helhet, utomordentligt oroad överinveste-ringssituafionen i , med de sänkningar av investeringsvolymensom här förekommit. Vi har naturligtvis också anledning att sätta ettallvarligt frågetecken för alltför kraftiga utlandsinvesteringar. 49OSWALD (vpk): Vad först gäller frågan om kontakterna kännerjag till de olika framstötar som gjorts från , från länet och i allamöjliga sammanhang. Vad som är anmärkningsvärt och som låg bakom den inledandefrågan i mitt första anförande var att det trots detta inte hände någonting. har industriministern tagit initiativet till kontakter,och kommer ni att sätta er ned och samtala, och det är bra. Men dethar framförts från de anställdas organisationer i och iTierp att man där var oroad och missnöjd. Man fick inte kontakt med regeringen.Det gick faktiskt så långt att man gick ut med en annons i pressen, där manvädjade fill - fill sin egen statsminister - att han skulle ta sigan deras problem. Då måste det väl, , vara fel någonstans. Det ärinte bara jag som säger det här, utan det har också framhållits av Man har inte fått den kontakt med regeringen som man har önskat. Sedanvidtogs den drastiska åtgärden att gå ut med en annons i dagspressen, och då ärdet självklart att allt inte är som det skall vara. Detta var den bakomhggandeorsaken till min första fråga. Jag är mycket glad över att samtalen har kommittill stånd, att man nu verkligen börjar diskutera och tar itu med problemen.Men varför har det inte skett tidigare? Det måste ha blivit någon miss. Vi kanlämna den saken därhän, men det här är ändå ett faktum som förvånar. Jag håller med industriministern om att det måste förasallmänna resonemang. Det finns sekretesslagar och annat som man måste ta hänsyntill. Uppgifter måste förtigas, och diskussioner måste föras under ganska långtid, innan det kan bli någon offentlig redovisning. Men se på i Tierp.Där är det någonting som inte riktigt stämmer. Det finns egentligen inte heller- som industriministern själv sade och som också metallfacket, och ävenIndustritjänstemannaförbundet och andra, har framhållit - någraföretagsekonomiska skäl för ett nedläggande av enheten. Då blir det ändå enfråga för den övergripande samhällsmakten, som ändå är regeringen, att ingripa.Det blir kanske så, det är jag i så fall glad för, men jag tycker att det ärlitet . Sedan talet om att det är en sak mellan företaget ochfacket - MBL och sådant. Men facken behöver ju stöd. Vi har haft så mångaföretagsnedläggningar, inte bara i mitt lilla hemlän, utan även i andra län,där det kanske har varit fråga om mycket större och mycket mer drastiska ochallvarliga nedläggningar. har kanske inte kunnat göra någonting,varken genom MBL eller på annat sätt. Då behöver en kraftigare makt ställa sigbakom. Inte ens det räcker kanske alla gånger. Men man skall i alla fallanvända regeringsmakten så långt det går för att begränsa storföretagens makt.Det måste krävas framför allt av en socialdemokratisk regering. Av borgarnakräver vi ingenting. Av dem har vi ingenting att förvänta oss. Det är bra med satsningarna i Norduppland. Vi känner välfill problemen. De behöver inte diskuteras här . Vi får kanske en debattom utlandsinvesteringar. Jag tycker emellertid att industriministern verkarlitet defensiv. Jag skulle vilja trycka litet mer på den sista hälften av hansanförande som gällde,utlandsinvesteringarna. Inget land, ingen regim -inte ensom vi skulle få tillbaka borgerliga regeringar - kan strunta i ökningen avutlandsinvesteringarna och ökningen av kapitalflykten från . Man kantala om den fria marknadens välsignelser så mycket man vill. Om man intestoppar tendensen när det gäller utlandsinvesteringarna, blir landet till sluten råvaruproducent och en kolonial del av det industriella . Men denfrågan skall vi kanske inte diskutera . Om verksamheten vid verkstadsföretagen Får jag ändå göra en kommentar till vad OswaldSöderqvist sade i slutet av sitt anförande. Det är helt klart att vi får tillfälle, att i kammarendiskutera frågan om utlandsinvesteringar. Jag tycker att det vore värdefullt omvi finge en 10 protokoll 1982/83:126-129 Om verksamheten vid verkstadsföretagen ordentligdebatt med de svenska utlandsföretagen och med deras anställda. Det är ocksåbra om vi får en sådan debatt i riksdag. Jag har nämligen en känsla avatt det i denna fråga finns många olika uppfattningar. I en hel del fall rördet sig kanske om rätt tvivelaktiga grunder. Det är bra om vi får ettordentligt sakunderlag för diskussionen, och jag kommer att hälsa medtillfredsställelse om det i utskotten och i kammaren kan bli en ordentliggenomgång av utlandsinvesteringarna. Den debatten kan vi alltså föra längrefram, när vi har fått utredningsmaterialet. Men låt mig tillägga följande. Det är klart attregeringen, och , har intresse av att få investeringarna dit där de kange mest arbete och produktion, dvs. så att det blir sysselsättning här iSverige. Detta är inte liktydigt med att alla investeringar skall ske just iSverige. Jag tror att detta är en mycket tvivelaktig inställning. Den övervägande delen av produktion går ju på export,som känner till. Det förutsätter att Sandvikskoncernen -liksom flera andra stora industrikoncerner - finns också i andra länder och påandra kontinenter. Är man inte där, får man inte heller in order till Sverigesom ger sysselsättning i vårt land. Det är bara att acceptera verkligheten. Detfinns sådana lagar och bestämmelser i andra länder att svenska företag för attfå agera på deras marknader måste investera i dessa länder. De svenskaföretagen får acceptera detta och också investera där. Jag har som industriminister, nusenast i mitt inlägg här i kammaren, uttalat mig på ett sådant sätt att deticke kan missförstås. Den kraftiga ökning av utlandsinvesteringarna vi har haftoch motsvarande kraftiga minskning av de svenska investeringarna här hemmainger oro. Det är någonting som starkt bekymrar regeringen. När vi väl har gåttigenom investeringsverksamheten skall diskussioner föras med den svenskaindustrin på den här punkten. Får jag sedan återkomma till frågan om kontakter eller ej.Det finns ingenfing som jag har så mycket emot som att fram och tillbakadiskutera vad som förevarit i samtal och om det blivit några kontakter ellerinte. Jag måste ändå framhärda och säga att har fortfarandefel. Jag har ju haft kontakter med , med facken i och medlänsmyndigheterna. Jag kan inte nu ange vilket datum överläggningarna ägde rum,men jag kan kanske upplysa om det vid tillfälle. Jag harlöpande kontakter och överläggningar i den här frågan med Metalls centralaorganisation. Vad jag gjort - vad kan en industriminister annat göra?- är att respektera MBL-förhandlingarna, dvs. att respektera det system somSveriges riksdag har beslutat skall tillämpas. Jag har varit överens med defackliga organisationerna om att de lokala och centrala MBL-förhandlingarnamåste vara avklarade innan jag kan gå in ytterligare och agera. De centralaMBL-förhandlingarna avslutades i förrgår, och lämnas svaret på OswaldSöderqvists interpellation. Det ger mig möjlighet att säga här i kammaren attsamtalen med de fackliga representanterna äger rum . Senarekommer också företagsledningen att kallas till överläggningar i frågan. Jag tror att vi skulle få en helt omöjlig situation omregeringen och industriministern i sådana här sammanhang skulle gå ut medoffentliga uttalanden i fråga efter fråga så fort man har fått en informationfrån företagsledningen eller facken. Däremot kan jag säga att det vid deöverläggningar jag har haft framkom så många synpunkter och så starka skäl attjag ansåg det rimligt att under hand framföra dessa till företagsledningen. Dethar jag gjort - det kan jag öppet berätta för herrSöderqvist här - dels , dels i början av 1983.Därför vill jag tillbakavisa den uppgift som här lämnade, attregeringen skulle ha varit passiv och icke agerat i den här frågan. Vid de diskussioner som följer med facken och kommunenkommer det naturligtvis i stor utsträckning att röra sig omsysselsättningspolitiska och regionalpolitiska frågor. Jag har sagt tilllänsmyndigheterna och kommunen tidigare att vi i industridepartementet ärberedda att diskutera med kommunen vad vi gemensamt kan göra. Jag kan inte sägaannat än att Sandvikskoncernen naturligtvis har långtgående ansvar för att jobbbereds åt de människor som friställs i och för att på allt sättunderlätta för dessa människor att ställa om sig till nya jobb och för att överhuvud taget underlätta för dem att få nya jobb, exempelvis påSandvikskoncernens andra anläggningar. Inte vill jag frånta Sandvikskoncernenett så långtgående ansvar. Jag kan meddela att ett sådant kravkommer att resas på Sandvikskoncernen. Om verksamheten vid verkstadsföretagen 51OSWALD (vpk): Det finns, självfallet, många in- och utgångarnär det gäller utlandsinvesteringar. Det är naturligtvis inte bara på grund avatt man vill nå exportmarknader som dessa investeringar görs, även om jaggivetvis håller med om att det är rätt det som industriministern nu har sagttvå gånger: vill man exportera, måste man komma in på marknaderna. Men vi vetatt det också har gjorts utlandssatsningar i rent vinstsyfte, på grund avförmånligare villkor, bättre löner och sådana saker. På den punkten är viuppenbarligen överens, så det behöver vi kanske inte tvista särskilt mycket om. Frågan är hur mycket regeringen skall ingripa mot sådanahär utlandsinvesteringar. Som jag sade tror jag att man så småningom- oavsett vilken regering som sitter vid makten - av rent nationalegoistiskaskäl kommer att bli tvungen att ingripa, om man vill bevara landets strukturoch ekonomi. Ingripanden mot storföretag har litet att göra meddiskussionen om planhushållning, som industriministern nämnde tidigare men somjag inte hann kommentera i mitt förra anförande. Det är klart att man kan hasynpunkter på planhushållningen sådan den har tillämpats i och andraländer, där den har fått mycket negativa effekter. Men planhushållningen i sigär inte och behöver inte vara något negativt. Man kan titta på ett sådant i höggrad kapitalistiskt land som med dess utpräglade marknadsekonomi.Regeringen i har en mycket väl utvecklad plan för industrietableringar.Det är minsann långt ifrån fritt fram Om verksamheten vid verkstadsföretagen för någotföretag att etablera sig, genomföra strukturförändringar eller annat, utan detsker en mycket hård styrning. Jag hoppas sannerligen att industriministern intemenar att planhushållning är något som man inte skall använda sig av, utan attvi tvärtom kan vara överens om att den verkligen behövs. Det är bra om jag har fel när det gäller informationen ochkontakterna. Jag har bara att hålla mig till de uppgifter som jag har fått frånTierp. Uppenbarligen har man där varit missnöjd, men vi skall inte fortsättaden debatten här. Jag förstår mycket väl att regeringen inte skall gå ut ochgöra offentliga uttalanden, men det har funnits en oro hos de anställda iTierp.