prot · G60940 · 1982-12-31 00:00:00 — Man skulle också kunna tänka sigaft utrikesministern hade svarat efter samråd med energiministern. Det senastehade kanske varit det nafurUga. Jag har mycket svårt att förstå att Sverigesutrikesminister inte skulle ha möjligheter aft lämna synpunkter till på def svenska kärnkraftsavfallets betydelse uricke-spridningssynpunkf. Såvitt jag kan bedöma är vårt handlande iicke-spridningssammanhang en utrikespolifisk fråga av ganska stor räckvidd.Utrikesministern bör rimligen ha ett betydande ansvar på defta område. Utrikesministerns något byråkrafiska sätt att komma undanden fråga som jag har ställt har jag mycket svårt aft acceptera. Om regeringeninte vet vad den vill pä detta område - den misstanken kan man ha, eftersomandra uttalanden antyder att regeringen just nu befinner sig i något slagsbeslutsångest när det gäller denna fråga - bör man ärligen fala om det. Detvore i så fall rimligt att utrikesministern sade att regeringen f. n. inte harnågon uppfattning i denna fråga men att man grubblar på den. Det skulle jag harespekterat, även om det är bättre aft man bestämmer sig snabbt. Nej, dettaavsnitt i interpellationssvaret är mycket beklagligt. För att återgå fill de frågor som utrikesministern svararpå, skalljag först ta upp uranbrytningen. Det är också en utomordentligtbrännande fråga här i landet somhar diskuterats, i synnerhet i alla de områden där uranbryfning skulle kommaatt bli aktuell. Vad säger utrikesministern om detta? Jo, det är egentligenbara en mening, där han säger; "Någon export av svenskt uran är över huvudtaget infe aktuell." Och det vet jag naturligtvis - hur skulle det kunnavara aktuellt, när vi inte ens har någon gruva? Det ligger i sakens natur. Den problemställning jag tar upp är att vi, om vi i enframtid skulle börja bryta uran och om uranmarknaden skulle bli mera kärv änden är f. n., skulle kunna utsättas för betydande internationella påtryckningaraft exportera uran. Då uppstår de problem jag har pekat på. Jag har förf framuppfattningen, aft den enda garantin för aft i framfiden inte bli utsatt försådana här försök och påtryckningar från utlandet är att inte öppna någonsvensk urangruva, dvs. aft klarf ta ställning mot uranbrytning i . Detär alltså ett ja eller nej till en sådan frågeställning som jag har efterlyst.Att det infe är aktuellt med någon export f. n. tycker jag för min del är ensjälvklarhet. I övrigt behandlas i interpellationssvaret framför alltfrågeställningen om export av kärnkraftsutrusfning och de regler som gällerdär. Utrikesministern konstaterar, att när det gäller den ur denna synpunktkänsligaste utrustningen, dvs. den som har att göra med anrikning ochupparbetning, har inte någon tillverkning av sådan och "besitterinte kunskapen" för def. Def senare är kanske mera tvivelaktigt, men vikan vara ense om aft någon tillverkning här inte är aktuell. Men av detta får man inte dra slutsatsen att tillverkningav annan kärnkraftsutrustning skulle vara helt oskyldig. Inte minst bombningenav en civil reaktor i för etf bra tag sedan illustrerar att det finns enmedvetenhet' om sambandet mellan civila kärnkraftsanläggningar och eventuellutveckling och produkfion för militära ändamål. Även mera oskyldiga delar ikärnkraftscykeln kan alltså ingå som element i ett program som i något skedekanleda fill att ett land får kärnvapen. Därmed inte sagt att man den dag man beställeren reaktor tänker sig att skaffa kärnvapen. Men det kan ske politiskaförändringar, regimförändringar osv., och en regim kan komma fill makten-som ärintresserad av att utnyttja befintlig teknologi och utrustning i landet förkärnvapenframsfällning, och då är problemet där. I svaret påminner utrikesministern om att vi inte harvarit särskilt framgångsrika - lyckligtvis - när def gäller vårkärnkraftsexporf. Den enda av omfattning har varit tvä reaktorer fill Finland.Det är alldeles rikfigt. Men aft det bara blev tvä reaktorer till Finlandberodde ju - såvitt jag förstår - på att inga andra har velat köpa vårareaktorer. Det har inte berott så mycket på andra betänkligheter. Andra länderhar varit aktuella , t. ex. , och . Det ärockså exempel på länder som just vid de tillfällena hade relafivt stabilapolitiska system, men när det gäller och har ju förhållandena därförändrats drastiskt . Detta visar just svårigheterna: Ett land kan vara förtroendeingivande,så sker där en militärkupp eller någon annan revolufion, och situationen ärplötsligt helt annorlunda. Det visar, såvitt jag försfår, att enda sättet aft Om åtgärder mot användning av svensk utrustning m. m. vidkärnvapentillverkning Om åtgärder mot användning av svensk utrustning m. m. vidkärnvapentillverkning garanteraatt inte svensk teknik och utrustning kan komma att användas för olika länderstänkbara kärnvapenprogram är aft införa förbud mot export av svenskkärnkraffsufrustning och svensk kärnkraftsteknologi. Utrikesministern hänvisar i sitt svar ganska mycket tilllAEA. Det är helt klart att lAEA är en organisafion med mänga förtjänster. Medrisk för att göra mig skyldig till def som utrikesministern talar om sist isvaret, nämligen aft misskreditera kontrollsystem, tror jag ändå att detfinns anledning aft påminna om svagheterna. Det framgår ju också av svaret attutrikesministern är medveten om att 1AE A inte har några maktmedel till sittförfogande. Vilken sfat som helst kan säga upp sitt kontrollavfal med lAEA. Dåförsvåras kanske möjligheterna att importera ny utrustning och materiel, men omman har kärnkraftsanläggningar och vad man mer behöver och sedan villanvända defta för andra ändamål, t. ex. vapenframställning, kan man säga uppavtalet med lAEA och använda den här utrustningen på def sätt man själv vill.Det innebär aft ett kontrollavfal med lAEA inte är någon som helst garanti förframtiden utan bara en någorlunda garanti som kontrollenutövas. Sedan menar utrikesministern att eftersomicke-spridningsavtalet också innehåller en klausul om att kärnkraftsfeknikskall ställas till medlemsländernas förfogande, skulle ett svenskt förbud motexport försvaga uppslutningen kring avtalet. Det tror jag med förlov sagt äratt överdriva roll på denna marknad. Svensk kärnkraftsexport tror jaginte är så intressant att def är tillgången fill den som får länder aft anslutasig fill icke-spridningsavtalet. Utrikesministern för ett mycket märkligtresonemang, när han säger att vi skulle riskera att medverka fill aft andra länder,hellre än att förlita sig på leveranser från utlandet, skaffar sig etf inhemsktoberoende av all hjälp och insyn ufifrån eller köper från stater med en mindrenogräknad exportpolitik. Jag måste ifrågasätta logiken i regeringens attitydhär. Först säger man att vi skall exportera bara till stater som är absolutsäkra ur icke-spridningssynpunkf, stater som aldrig skulle komma på idén afttillverka kärnvapen. I nästa andetag säger man att om etf land inte får köpautrustning från , köper def sådan utrustning från mindre nogräknadeländer. Och skulle det plötsligt bli risk för att man skulle börjaframställa kärnvapen. Den logik som bör finnas i regeringens attityd måste välrimligen säga oss att de stater som skulle vara potenfiella kunder fill Sverigeinte heller skulle missbruka utrustningen, om de köpte den på annat häll.Därför tycker jag att just detta argument inte väger särskilt tungt. Kampen mot kärnvapnen hör till det absolutvikfigaste för allas vår framtid. Kärnvapnen är def absolut största hot som vigemensamt som mänsklighet står inför. Def är vikfigt att våra insatser inteinskränker sig fill bara ord utan att vi också i handling visar att vi inte ärberedda att ta några som helst risker på detta område. Vi får inte ta denminsta risk att materiel, utrustning och teknik från skulle kunnamissbrukas. Då för vi en konsekvent politik. Vi måste vara beredda aft göra desmå konkreta insatser som vi som nafion kan bidra med på detta område, även omdef skulle kosta en del, även om vi skulle fä större svårigheter att hanteravårt avfall, även om vi därmedavsäger oss möjligheten att utnyttja en mineraltillgång som finns i vårt landoch även om vi avsäger oss möjligheten att få vissa exportorder, som f. ö. infebrukar vara särskilt lukrativa. Det är först om vi är beredda att också göra vissa småegna uppoffringar i kampen mot kärnvapnen som vi kan göra anspråk påtrovärdighet på defta område. Och defta är värt det pris som det kan vara frågaom. AnL 10 Utrikes- och handelsministern : har ägnat en betydande del avsin replik till mitt svar åt aft upplysa mig om hur regeringens ledamöter börfördela arbetet mellan sig. Han har framhållit att jag kunde svara själv, jagkunde överlåta uppgiften till etf annat statsråd eller vi kunde ha samråd ifrågan. Jag tackar för dessa upplysningar. Jag vill säga att jag alltså har svarat själv. Vaddärutöver beträffar har jag samrått med det statsråd som handläggerenergifrågorna och på den grunden bestämt mig att svara själv och göra det medutgångspunkt i vad som har med utrikes- och handelspolitik att göra, eftersomdet är till mig har ställt frågan. Därför har jag inte gått in påenergipolitiken, vilket jag framhöll. Jag har lämnat utanför frågan huruvidaSverige bör bryta uran eller infe. Det är en sak som hör hemma i denenergipolitiska debatten orn kärnkraftens utnyttjande, och den bör debatteras isitt särskilda sammanhang. I stället har jag tagit upp de frågor som gäller handelmed olika material som har med kärnkraftens fredliga användning aft göra. Därhar jag hänvisat till de internafionella överenskommelser som finns och deövervakningsorganisationer som existerar. Mot detta invänder eftersom avtal kan upphävas och organisafioner kan upplösas, är dettaingenfing att lita på, utan man borde en gång för alla bestämma sig för aftinte delta i några internationella kontakter som gäller kärnkraften. Pä det måstejag svara att jag ser defta som en omöjlighet. Kärnkraften utnyttjas i åtminstone ett par dussinstater. Ytterligare något fiotal har en ansenlig forskningsverksamhet påområdet. Jag bedömer det som fullkomligt orealistiskt att försöka förhindraall internafionell handel och allt internafionellt samarbete på defta område.Dessutom skulle det enligt min mening vara både olämpligt och skadligt och ståi strid mot hela idén om icke-spridning av kärnvapen att inte försöka delta ien internationell samverkan på defta område. menar aft eftersom det finns ett sambandmellan ett fredligt kärnkraftsutnyttjande och militär användning, skall maninte delta i någon som helst internationell handel på kärnenergiområdet. Mendetta måste vara att göra det alltför lätt för sig. Det är klart att def finnsett grundläggande tekniskt samband mellan fredligt och militärt utnyttjande avklyvningsprocessen, men - det skall också sägas - det finns inte något somhelst tekniskt behov för ett land som vill skaffa sig kärnvapen att gå den dyraoch tidskrävande omvägen över tillverkning av kraftreaktorer. I själva verkethar såvitt man vet ingen av de tusentals kärnsfridsspetsar som finns hos Om åtgärder mot användning av svensk utrustning m. m. vidkärnvapen tillverkning Om åtgärder mot användning av svensk utrustning m. m. vidkärnvapentillverkning kärnvapenstaternatillverkats genom upparbetning av bränsle från civila kraftreaktorer. Nej, det bUr nog allt tydligare att det inte är tekniskafaktorer som kan förhindra kärnvapenspridning. Def finns utanförkärnvapenstaternas krets etf tjugotal stater som har den tekniska kompetensenatt utveckla kärnvapen. I stället är def den politiska faktorn som är avgörande.Det är en politisk beslutsprocess som leder till att en stat bestämmer sig föraft utveckla kärnvapen eller aft inte göra def. Det gäller att förmå regeringaratt inte fatta sådana beslut. Därför förstår jag inte heller . Av hans inlägg att döma verkar det som om infe vore aktivtpå det området. Men det har ju klarlagts vid upprepade tillfällen i dennakammare, och det har också redovisats någon timme innan svaret på herrGranstedts interpellation lämnades. AnL 11 PÄRGRANSTEDT (c); Om utrikesministern tycker att det är litetimpertinent av mig att ta upp en diskussion om arbetsfördelningen inomregeringen, kan jag i och för sig förstå det. Men det är faktiskt mycketovanligt att en väsenfUg del även interpellafion besvaras med formuleringen:"Jag vill dock inte nu gå in på defta ärende, ." Jag har självsuttit med i och har framställt många.frågor ochinterpellationer, men jag har aldrig upplevt ett svar av def slaget. Därförfann jag anledning aft kommentera det faktum att def är ett annat statsråd somi första hand svarar för def här ämnesområdet, vilket sägs i svaret. Mennormalf utgör det inte något hinder för att man som riksdagsman kan få ett svarpå sin fråga. Jag kan alltså infe godta utrikesministerns motivering för attinfe svara på den här viktiga frågan. säger utrikesministern aft han har svarat på def somhar att göra med utrikes- och handelspolitik men inte på det som har att göramed energipolifik. Hela min interpellation berör emellerfid utrikespolitik. Denhandlar om de utrikespolitiska konsekvenserna av vårt handlande på olikaområden. Jag är inte intresserad av att diskutera uranbryfning ur energiförsörjningssynpunkteller ens ur miljösynpunkt - jag tänker pä -, utan jag vill diskuterauranbrytning med hänsyn till de risker som kan finnas i och med att svenskturan i ett senare skede kan komma ut på världsmarknaden och missbrukas. Det äralltså en utrikespolifisk fråga. När det gäller upparbetning vill jag infe diskutera dennamed hänsyn till dess betydelse för svensk energiförsörjning eller dess betydelseur miljö- och säkerhetssynpunkt i allmänhet utan ur den specifika synpunktenaft plutonium framställs vid upparbetning och att plutonium kan utgöra enråvara för kärnvapenframsfällning. Dessutom görs upparbetningen i ett land somhar ett kärnvapenprogram och som inte stöder särskilt många av derustningsbegränsande avtal som finns. Det är således en utpräglat utrikespolitiskfråga - det framgår av det sätt på vilket jag framställt den. Det var den somjag ville ha ett svar pä. Men jag fick alltså inte något sådant utan bara enmärklig hänvisning. Sedan säger utrikesministern aft def är orealistiskt att försöka förhindra allinternationell handel och allt samarbete. Def inser också jag, fru talman. Jaghar inte heller presenterat något förslag om att skulle försökaförhindra all internationell handel och aUt samarbete på defta område. Det lärnog fortsätta oss förutan. Det enda som jag har uttryckt önskemål om är att viskall se till aft sveriskt material, svensk råvara, utrustnirig ellerteknologi, infe under några omständigheter kan missbrukas för kärnvapenframställning.Det ankommer på att skapa sådana garantier, och de är befogade även omvi inte kan få ett stopp på all internationell handel och allt samarbete på defhär området. Vidare för utrikesministern ett resonemang om aftdef infeföreligger något tekniskt behov av civil reaktorteknik för att göra kärnvapen.Han bevisar det genom att säga att ingen av de stridsspefsar som finnshar något samband med civila reaktorer. Det är i och-för sig riktigt att dagenskärnvapenmakter har utvecklat sin kärnvapenkapacitet på andra sätt, och det ärinfe så konstigt om man betänker vilka de fem kärnvapensfaferna är. De börjadesina kärnvapenprogram långt innan def var aktuellt rhed icke-spridningsavtaloch Uknande. Det var alltså då helt andra förutsättningar för att starta ettkärnvapenprogram än vad som råder . har vi en betydligt mera rigorös kontroll över handelnmed utrustning och teknik när det gäller klyvbart material. Detta gör aft detkan finnas ett intresse för en stat, som i diskreta former vill skaffa sig enkärnvapenkapacitet, att börja med att bygga upp etf civilt kärnkraffsprogram.När man sedan har byggt upp ett inhemskt kunnande på def kärntekniska områdetoch skaffat en del utrustning inom detta, har man fått möjlighet att gå in företf kärnvapenprogram. Def finns alltså en sådan risk, och intresset för att gådenna omväg är större än det var när de nu befintliga kärnvapenmakfernabörjade sina kärnvapenprogram. Det gör att de historiska referenser somutrikesministern gör infe är särskilt relevanta när def gäller att bedömaframfida spridningsrisker. Jag håller naturligtvis vidare med om :att deri politiskafaktorn är avgörande. Det handlar väldigt mycket om polifisk vilja, och def ärmycket viktigt att på olika sätt bidrar till aft stärka den polifiskaviljan hos andra länder. Jag har inte påstått att inte är aktivt pånedrustningsområdet. är och har varit mycket akfivt på detta område,och def skall man fortsätta med. Men jag säger att det infe kommer att räckamed ord. Vi måste också visa i handling vad vi menar och vara beredda att göravissa små uppoffringar för egen del för att skapa garanfier för att infenågonfing som härrör från skall kunna missbrukas i kärnvapenupprustningen.Det är def som jag ser som det verkliga testet på vår vilja på def här området. Om åtgärder mot användning av svensk utriistning m. m. vidkärnvapentillverkning 7 prolokoU 1982/83:39-42 Om åtgärder mot användning av svensk utrustning m. m. vidkärnvapentillverkning AnL 12Utrikes- och handelsministern : Fru talman! Alldeles oavsett omherr finner det lämpligt aft åberopa sin långa riksdagserfarenhef ärdet väl ändå rimligt aft denna debatt förs inom gränsen för det ämnesområde somär aktualiserat. ställer gång på gång frågor som har att göramed det svenska kärnkraffsprogrammet över huvud taget. Jag vill nu klara ut att vi har en lagstiftning som förbjuderutförsel av uran. Det är inte fråga om aft stifta någon lag på defta område.Def fordras fillstånd från regeringen för utförsel av olika material som haratt göra med kärnkraften. Jag har råkat säga att def f. n. inte är aktuellt mednågon export av uran brutet i ,-och def mofiverar jag med att det intefinns någon gruva i där uranbryfning förekommer. AnL 13 PÄRGRANSTEDT (c): När det först gäller kompetensfrågan hållerjag med om att vi skall diskutera utrikespolitik, och jag har försökt att rättomsorgsfullt förklara att det var de utrikespolitiska aspekterna på dettaproblem som jag fog upp i min interpellafion och har diskuterat. Def kaninfe vara så, fru falman, att så snart någon fråga har också andra aspekter änutrikespolitiska är utrikesministern förhindrad att uttala sig.Utrikesministerns fögderi lär bli tämligen snävt, om man definierarutrikespolifik som något som inte har att göra med något annat i samhället, somt. ex. industripolifik, näringspolifik och energipolitik. Utrikesministern hänvisar vidare till lagen om förbud motexport av uran. Def är riktigt aft def finns en sådan lag, men den är intenågon långsiktig garanfi. Lagar kan ändras, och jag har fidigare försöktkonstatera att def, om vi öppnar urangruvor och börjar bryta uran i ,också finns en risk för att vi en gång kommer att utsättas förpåtryckningar om att exportera detta uran, nämligen om def börjar uppståuranbrist på marknaden. Vi kan utsättas för handelspolitiska eller andrapåtryckningar för aft hjälpa till med en uranförsörjning ute i världen. Def är mot denna bakgrund som jag hävdar att den endaeller den starkaste garanfi som vi kan få mot aft def bliraktuellt att exportera svenskt uran som kan missbrukas är att helt enkelt infeöppna några gruvor och aft inte påbörja någon uranbrytning, Sedan finns det enlång rad andra skäl att inte påbörja uranbrytning, men de hör inte hemma i denutrikespolifiska debatten. Jag har bara pekat på detta enda skäl, nämligenspridningsrisken. Sammanfattningsvis tycker jag att det beklagligt aft detär inte går att få gehör för kraven på konkreta svenska åtgärder påkärnvapenområdef. Den nuvarande regeringen brukar ju gärna vilja framställa sigsom om möjligt ännu mera engagerad i nedrustningsfrågor än den föregående.Därför tycker jag att det är sorgligt aft avståndet mellan ord och handling ärså pass stort. Det ärlätt att hålla vackra tal i FN. Det är svårt att dra de egna polifiska Nr 40 konsekvensernaav våra ställningstaganden, och def tycker jag är synd. . Överläggningen varhärmed avslutad. 6§ Svarpå interpellation 1982/83:31 om devalveringens konsekven- föru-hiälpen AnL 14 Utrikes- och handelsministern : har i sin interpellafion ställt följande frågor: Vilkaöverväganden om konsekvenserna för mottagarna av svenskt bistånd gjordes innandevalveringen genomfördes? Vilka åtgärderär regeringen beredd att vidta för att lindra konsekvenserna för svenskabiståndsmottagare av den svenska devalveringen? hävdar att vi genom devalveringen söktövervältra våra problem på andra länder. Defta är inte rikfigt. Devalveringensyftar fill att med kraft bryta den ohållbara utveckling som kännetecknat desenaste åren, nämligen att vi ökat våra utlandsskulder för att finansiera vårkonsumtion. Med def starka valutautflöde som pågått alltsedan hösten 1981 blevdevalveringen den enda praktiskt framkomliga vägen. Alternafivet hade utgjortsav en kreditåtstramning som definifivt skulle ha strypt investeringsverksamheten.Devalveringen ingår vidare i etf samlat program för att föra den svenskaekonomin ut ur krisen och rekonstruera den svenska industrin. Endast genom enekonomi i balans och en stark industri kan vi skapa de resurser som krävs fören solidarisk politik såväl här hemma som i relation till de behövande iu-länderna. I denna vidare mening kan man säga att mottagarna av svensktbistånd, liksom vi svenskar, kommer aft gynnas av den högre tillväxt i Sverigesom devalveringen syftar till. Däremot har givetvis just denna kategori avmottagare av transfereringar från den svenska stadsbudgeten som vårabiståndsmottagare utgör, inte varit föremål för några särskilda överväganden isamband med devalveringen. 1 defta avseende föreligger ingen skillnad i förhållandetill tidigare devalveringar under de borgerliga åren, eller i förhållande fill praxis i andra länder: biståndet bestäms i allmänhet i nafionell valuta utan hänsyn fill den internationella växelkursufvecklingen. hävdar att den borgerliga devalveringen 1981 i sin verkan på uppvägdes av att kronkursen tidigare följt med den stigande dollarkursen och därmed blivit övervärderad. Effekten av devalveringen skulle med andra ord ha dämpats av en sfigande effektiv kronkurs. Så skulle enligt inte ha varit fallet i samband med devalveringen . Fakta visar emellertid att dollarkursen mellan steg med 19.%. Om man, som tydligen gör, anser att den svenska biståndsinsatsen löpande skall anpassas till en ofta mycket oberäknelig dollarkursutveckling, så är någon särskild kompensafion med anledning av devalveringen 1982 lika litet mofiverad som efter devalveringen 1981. ens konsekvenserför u-hjälpen. -Regeringenavser att hålla fast vid det mål som fastställt för biståndets andelav de samlade svenska resurserna. påstår aft värdet av det svenska biståndetutomlands genom devalveringen har minskat med 1 miljard. Några exaktaberäkningar går knappast aft göra, men det är helt klarf att den siffran äralldeles för hög. Att som gör bara mekaniskt omräkna dentotala bisfåndssumman är inte korrekt. En rad antaganden måste görasom bl. a. den reella devalveringseffekfen. Som bekant är infe def endaland i världen som sett sig nödsakat att korrigera sin valutakurs. Vidare måsteantaganden göras om kostnadsökningarna i till följd av devalveringen,liksom om återflödefs storlek. SIDA har på dessa grunder gjort en mycket grovuppskattning som visar aft effekterna på landramarnas värde förmottagarländerna skulle bli ca 300 milj. kr. på helårsbasis av totalt näsfan 3miljarder. Def bör här tilläggas att växelkursförändringar både iSverige och i samarbetsländerna har samma effekter som de prisförändringar somständigt påverkar kostnaderna för de projekt som vi enats om aft genomföra. Omsådana kostnadsförändringar skulle äventyra genomförandet av projekt ochprogram som vi anser väsentliga, brukar vi alltid kunna ta hänsyn fill dem närvi diskuterar förlängningar av projektavfal. Jag utgår ifrån aft sådanaöverväganden kommer aft göras även i fortsättningen.