prot · G6096 · 1982-12-31 00:00:00 — Först efter de långvariga kränkningarna i Stockholmsskärgård , och än mer efter 137-affären , har vissaåtgärder börjat planeras och verkställas för att möta hotet. Generellt sett haremellerfid dessa kännetecknats av en betydande senfärdighet. försvarsbeslut innebar att 200 milj. kr. avsattesunder femårsperioden för oUka åtgärder för att förbättra förmågan fillinsatser mot främmande ubåtar som kränker vårt territorium. Socialdemokraternaföreslog dock i sin partimotion att dessa insatser skulle halveras. Trots dessa insatser förblir möjligheterna fillverkningsfulla ingripanden mot ubåtshotet i många fall alltför begränsade. I och med att jagaren tagitsur aktiv tjänst -efter att som sin sista insats ha jagat främmande ubåtar påsvenskt vatten under övningen Sydfront - finns icke längre någon kvalificeradfartygsburen ubåtsjakt. Någon sådan kommer inte att finnas förrän de tvårobotbåtarna av typ , försedda med s. k. släphydrofoner, kommer itjänst kring mitten av . Möjligheterna till precis lokalisering och verkningsfullvapeninsats mot ubåtar vilar därmed så gott som helt på de mycket fåtaliga tungahelikoptrar som marinen f. n. disponerar. Möjligheterna fill akfiv insats mot en ubåt som kränkersvenskt vatten är direkt beroende av hur snabbt efter en observation som enubåtsjaktutrustad heUkopter kan finnas på platsen. Inom någon timme efter observationminskar sannolikheten för "återupptäckt" så starkt att de insatsersom kan göras mera har symbolisk karaktär. utgör ett komplicerat vapensystem.TUlgänglighe-ten är aldrig hundraprocentig, och uthålligheten för varje enstakahelikopter är sådan att det krävs ett betydande antal helikoptrar för att underen utdragen operafion kunna ha en eller två helikoptrar tillgängligaför hydrofonspaning eller vapeninsats i det område som är aktuellt. Detta göratt det totala antalet ubåtsjaktshelikoptrar i organisationen måste vara en brabit större än dagens för att man inom rimUg tid och på prioriterade platserskall kunna disponera det antal helikoptrar som behövs för en effekfiv ochvarakfig insats. Antalet ubåtsjaktutrustade heUkoptrar som disponeras hardärför avgörande betydelse för möjligheterna att snabbt komma fill insats påolika platser runt våra kuster. F. n. disponerar marinen tio tunga helikoptrarav typ , men endast en del av dessa är f. n. försedda med modern ubåtsjaktsutrustning.Enligt gällande planer kommer samfiiga dessa att förses med modernubåtsjaktsutrustning, men fillkommer andra och viktiga nya uppgifter för dessa helikoptrar attlösa i fred såväl som i krig. En förstärkning av de helikopterresurser som kandisponeras för ubåtsjakt framstår därför som en alldeles nödvändiguppgift om ubåtshotet verkningsfullt skall kunna lösas. I det"helikopterbeslut" som regeringen fattade placerasemellertid behovet av ubåtsjaktshelikoptrar sist i försvarets omfattandeönskeUsta på helikopterområdet. Detta innebär en nedvärdering av ensäkerhetspolitiskt central och brådskande uppgift för totalförsvaret som inteär acceptabel. Den planering av ubåtsjaktshelikopterförbanden som ÖB nuföreslagit innebär att någon utökning utöver tio av antalet tunga ochhydrofonutrus-tade ubåtsjaktshelikoptrar icke kommer att ske under dennaförsvarsbeslutsperiod. En anskaffning av ett litet antal medeltungahelikoptrar för försöksverksamhet förutses efter mitten av , mensåväl kvanfitafivt som kvalitafivt är detta en helt otillräcklig åtgärd, somdessutom ligger mycket sent i fiden. I samband med prövningen av den programplan för det militäraförsvaret 1983-1988 som ÖB redovisat har regeringen möjlighetatt göra de extra prioriteringar av insatser för att möta ubåtshotet som ärnödvändiga. En betydligt snabbare utbyggnad av antaletubåtsjaktutrustade helikoptrar utöver nu aktuella tio framstår som denviktigaste frågan. I den socialdemokrafiska partimotionen (mofion 1981/82:2276)i försvarsfrågan till vårriksdagen 1982 hävdades att överbefälhavaren bör"tillvarata möjligheterna aft utnyttja en del av flygvapnets tunga helikoptrarför övervakning och ubåtsjakt", och ett likartat förslag har lagts fram avmoderata samlingspartiet i det åtgärdsprogram mot ubåtshotet som redovisadesden . Det framstår som ett säkerhetspolifiskt misstag, eller ettutslag av en alltför stelbent planering, att ÖB i sin programplan avvisat dessaförslag, och det dessutom utan att ange alternativa vägar för att uppnå sammaresultat. På behövs självfallet åtgärder utöver denförstärkning av antalet tunga ubåtsjaktshelikoptrar som är så angelägen underden allra . Tillkommande ytfartyg bör så långt möjligt förses medutrustning för ubåtsjaktsuppgifter på det sätt som sker med de tvårobotbåtarna. Mer avancerade flygburna spanings- och ubåtsjaktssystem, specielltavpassade efter svenska förhållanden bör på avsevärt kunnaförbättra möjligheterna till såväl ytövervakning som snabba insatser i områdensom det tar lång fid för helikoptrar eller fartyg att nå fram fill. Regeringen fattade beslut om vissa skärpningar avde bestämmelser som reglerar tillträdet till svenskt territorium och försvaretsuppgifter när det gäller att värna territoriet i fred och neutralitet. Dessanya s. k. IKFN-regler skall, enligt regeringens beslut, träda i kraft först den1 . Från moderat håll framhölls att det var betänkligt atticke ändra dagens IKFN-bestämmelser eller deras fillämpning förrän sommaren1983. Att det icke var tillräckligt att låta de nuvarandebestämmelserna gälla som tidigare fram fill den 1 juli 1983har indirekt bekräftats genom de skärpta tillämpningsbestämmelser som ÖB, efterkontakt med regeringen, utfärdat till militärområdesbefälhavarna. Genom dennaåtgärd markerades att svenska politiska instanser och militära myndigheter ärberedda till de mer bestämda insatser som de fortsatta ubåtskränkningarna görnödvändiga. Åtgärden bör ha lett till att betydande delar av det intryck avsenfärdighet som skapades av den tidiga handläggningen av frågan om de nyaIKFN-reglerna skingrades. Regeringen bör dock självfallet även fortsättningsvis prövamöjligheterna att tidigarelägga ikraftträdandet av de delar av de nyaIKFN-bestämmelserna som rör reglerna för insats mot främmande ubåtar och övrigastatsfartyg på svenskt inre vatten. Sådana möjligheter finns. I samband med 137-affären aktualiserades vissa rättsligaproblem, främst gällande i vilken grad som ett statsfartyg vid en grov ochavsiktlig kränkning av vårt territorium skall anses ha förverkat sin immunitet.Olika instanser har granskat den syn på dessa frågor som kom tilluttryck i regeringens hantering av just denna affär, men vid eninterpellationsdebatt i (interpellation 1981/82:91) konstateradesdock att det föreligger ett behov av översyn av de regler som f. n. gäller pådetta område. Regeringen aviserade att en sådan översyn också skulle ske. Det är viktigt att den successiva förbättring av vår rentfolkrättsliga beredskap att hantera ubåtskränkningarna som skett så snart sommöjligt kodifieras i olika former. I det sammanhanget är det också angelägetatt diskutera i vilken utsträckning som vunna erfarenheter bör leda till attlikartade situationer hanteras på ett annat sätt. Det förefaller t.ex. naturligt att i ett framtida fall, där en främmande ubåt efter kränkning avsåväl svenskt inre vatten som militärt skyddsområde kommer under svenskamyndigheters kontroll, så ingående förhör med så stora delar av besättningensom är nödvändigt för att få klarhet i ubåtens uppdrag och utrustning sker.Utan att binda sig vid ett konkret agerande i vissa situationer börstatsmakterna direkt eller indirekt klargöra att de icke utesluter att de avseratt etablera en sådan praxis i tillämpliga fall . Skall ubåtshotet kunna mötas på ett effektivt sätt krävsen samlad politisk och militär strategi som omfattar . Genomett bestämt politiskt uppträdande, offentligt såväl som med utnyttjande avandra kanaler, och en klart markerad och demonstrerad vilja och förmåga till demilitära, insatser som krävs kan stats- och militärledning i den eller de ansvarigastaterna fås att inse att beslut måste fattas om att avbryta dessa mot Sverigeriktade operationer. Det är säkert orealistiskt att vänta sig snabba resultatav ett sådant samlat svenskt agerande. Att operationerna fortsätter efter137-affären visar en betydande självsäkerhet i den politiska vilja som liggerbakom operationerna, liksom det provokativa sätt som ubåtarna uppträder påvisar en betydande självsäkerhet hos de maktutövare som beordrar och utför dem.Men kan vi aldrig tolerera annat, än att det blir den svenskastatsledningens vilja och förmåga att hävda vår territoriella integritet ochvår säkerhetspolitiska linje som vinner den dragkamp som pågår i våraskärgårdar och kusthav. Mot denna bakgrund ber jag att tillförsvarsministern få framställa följande frågor: Kan försvarsministern lämna enredogörelse för regeringens syn på bakgrunden till, innebörden av och den säkerhetspolitiska betydelsen av de upprepade ubåtskränkningar av svenskt yttre och inre vatten som ägt rum sedan ubåten 137:s återlämnande till ? Kanförsvarsministern bekräfta att det program på 200 milj. kr. för att förbättraförsvarets möjligheter till insatser rnot ubåtskränkningarna som ingick i 1982års försvarsbeslut ligger fast samt att sådana anvisningarkommer att ges för det militära försvarets planering därefter att tillräckligamedel för att upprätthålla allra minst denna ambitionsnivå disponeras? Vilkaytterligare åtgärder vill försvarsministern vidta för att se fill att de heltavgörande resurser för ubåtsjakt som de tunga och hydrofonutrustadehelikoptrarna utgör utökas utöver nu befinfiiga ellerinplanerade tio stycken B samt C? Kanförsvarsministern ge besked om när den översyn av vissa rättsliga problem påbl. a. immunitetsområdet som fidigare aviserats beräknas vara slutförd och ivilken form som dess resultat kommer att redovisas och bli föremål föreventuella beslut? Ärförsvarsministern beredd att medverka till att polifiska och miUtära organ iefterhand ger en fylligare offentlig redovisning av inträffade ubåtskränkningarän vad som hitintills har bedömts som möjligt? 1982/83:2av (m) till utbildningsministern om skolbetygen i samhälls- ochnaturorienterande ämnen: Betygen har en avgörande betydelseför elevers möjligheter att få fiUträde till sökt utbildning. Som visats bl. a.i en skrivelse från länsskolnämnden i tillskolöverstyrelsen (SÖ) kan, om sammanfattande betyg ges, skillnaden mellan tvåelever med samma betyg i de enskilda orienteringsämnena inom samhäUs- resp.naturorienterande ämnen uppgå till 2 och med SÖ:s förslag att de sammanfattandebetygen skall multipliceras med 4 till så mycket som 8. (Om eleven har betygen3,3,2,2 kan de berörda lärarna enas om sammanfattningsbetyget 2 eller 3. )Regeringsbeslutet att skolstyrelsen för detta läsår får besluta omsammanfattande eller enskilda betyg skall ges kan leda till liknande skillnadermellan jämbördiga elever. Förra skolministern har hävdat att regeringensbeslut att sammanfattande betyg skall ges i samhällsorienterade resp.naturorienterade ämnen har sin grund i beslut om ny läroplan. Honsynes därvid göra gällande att sammanfattande betyg är en förutsättning förönskvärd samverkan mellan ämnena. I den avSÖ - med stöd av Kungl. Maj:ts brev - utgivna läroplanen för (Lgr 69) stadgas att betyg påhögstadiet skall ges i enskilda ämnen med tillägget: "Vid periodläsningoch samlad undervisning i årskurserna 7 och 8 ges terminsbetyg i enskildaorienteringsämnen (religionskunskap, samhällskunskap, historia, geografi,biologi, kemi och fysik) på sätt SÖ bestämmer." SÖ förordnade sedan attklasskonferensen fick avgöra huruvida i sådant fall betyg i enskilda ämneneller sammanfattande betyg skulle ges. Sammanfattande betyg angavs sålunda som en möjlig följd avblockläsning i orienteringsämnena. I sitt förslag till ny läroplan utarbetade SÖ en församtliga orienteringsämnen gemensam kursplan. De traditionella ämnenasidentitet försvann och ersattes av ett ämnesövergripande synsätt. Iläroplanspropositionen (prop. 1978/79:180) avvisades SÖ:s förslag och angavsrikttider för samhälls- resp. naturorienterande ämnen, med särskild anvisningatt inom den naturorienterande sektorn skulle avsättas förämnet teknik. anslöt sig till propositionens förslag ochuttalade också för sin del att religionskunskap skall vara ett särskilt ämne; Föredraganden i läroplansproposifionen angav att samverkanöver de traditionella ämnesgränserna var värdefull och att kursplanen iorienteringsämnen borde utformas för att underlätta en sådan planering. Ocksåkursplanearbetet kring olika vardagsfärdigheter inom hemkunskap och slöjd samtkring olika konsumentfrågor borde åsyfta samma utveckling. En ämnesövergripandeuppläggning var dock enligt föredraganden inget krav. "Däremot är detbetydelsefullt att man i fortbildning, i läromedelsutformning och ikommentarmaterial från SÖ underlättar för de lärare och elever som väljer ensamlad undervisning." Det kan i sammanhanget nämnas att i anledning aven mofion från vpk avvisade obligatorisk samverkan i arbetslag då beslutet omSIA-reformen fattades 1976. Som en följd av beslut i anledning avläroplanspropositionen anges nu i läroplanens timplaner för högstadietriktfider för samhälls- resp. naturorienterande ämnen. I föreskrifter för timplanerräknas de ämnen som ingår i resp. sektor upp. I kursplanerna förorienteringsämnen nämns ämnena. Huvudmomenten har grupperats under andrarubriker än de traditionella; de enskilda ämnena är dock fortfarande fulltidentifierbara. Lärarnas kompetens är som bekant dessutom bunden fill ämnen ochämneskombinationer. Det torde således knappast vara möjligt att hävda attsammanfattande betyg är en ofrånkomlig följd av beslut om nyläroplan. Den tillträdande utbildningsministern har däremot - oavsett en negafiv inställning till betyg över huvud taget - möjlighet och enligt min meningskyldighet att raskt undanröja den orättvisa som kan drabba ungdomar som sökertill gymnasieskolan med sammanfattande betyg. Mot bakgrund av vad här anförts hemställer jag omkammarens tillstånd att till utbildningsministern få ställa följande fråga: När kan regeringen förväntas fatta beslut om att betygskall ges i enskilda ämnen inom de samhälls- resp. naturorienterande ämnena? 3 §Meddelande om fråga Nr 6 den Meddelades att följande fråga framstäUts » j j ; j fråga 1982/83:1 av KnutWachtmeister (m) fill ekonomi- och budgetministern om skatte- och skattefondssparandet: Genom socialdemokraternas agerandei fråga om det värdesäkra lönesparandet råder bland spararna stor osäkerhet omdenna sparforms fortbestånd. Avser finansministern aft föreslå att det värdesäkralönesparandet (skatte-och skattefondssparandet) skall upphöra eller attvillkoren väsentUgt förändras och i så fall från vilken tidpunkt? 4 § Kammaren åtskildes .