prot · G60988 · 1982-12-31 00:00:00 — väljer,att vara till viss del beroende även utländsk expansion. Men jag anser -yp,.,_s, ioot att detvore bra om man inledde en politik som medför att man kommer bort _ Framförallt måste vi förhindra att det blir ännu r> / ; Den ekonomiska större. Jag ser inga sådana tecken iregeringens ekonomiska politik, utan i nnlitiken ni m huvudsaksnurrar allt kring devalveringen. Devalveringen är det nav som skall geoljan i alltihop, och sedan skall vi glida med i den internationella utvecklingen.Det är så det är tänkt. Jag tror att det vore en fördel för landets ekonomi pålång sikt om vi gick in för en ökad planmässighet och mera närmade oss dekonkreta förslag som kommunisterna framlagt för att få fillstånd en sysselsättnings-utveckUng, vilket skulle innebära utbyggnad både avindustri och av offentlig sektor. Medan jag har finansministern här skulle jag vilja passapå att upprepa den fråga som jag ställde i mitt första anförande, eftersom denkom bort. Den gäller hur låginkomsttagarna i avtalsrörelsen skall kompenserasför skatteuppgörelsen. Men LO har visat att de som tjänar 150 000 kr.kanske får en kompensafion genom avtalsrörelsen som tillsammans medskatteuppgörelsen skulle göra att de kan hänga med i inflationstakten, medanlåginkomsttagarna inte ens får hälften. De förlorar i köpkraft gentemot andra.Den opfimism i näringslivet som finansministern talade om kommer sig av attVolvo, ASEA, och några stora läkemedelsföretag nu gör rekordvinster. Motden bakgrunden vore det intressant att höra om finansministern tänker föreslånågonfing för att skydda låginkomsttagarna mot devalveringens,skatteöverenskommelsens och avtalsrörelsens effekter. ställde en fråga som ärväsentlig och som jag skall försöka besvara så gott det går i nuvarande läge.Han frågade mig nämligen: Hur skaU regeringen förhindra att den stora statligaupplåningen vid en konjunkturuppgång driver upp räntenivån i ? Först vill jag notera - det är ändå anmärkningsvärt - atten moderat står här och börjar tala om en konjunkturuppgång och en ökning avden ekonomiska akfiviteten i ett land som regeras av socialister. Det torde varaanledning att sätta kors i taket - om det inte vore så högt dit. Men problemet kommer att finnas där, och det är därförbudgetproposifionen och finansutskottets betänkande ägnar det så pass storuppmärksamhet. Det är alldeles riktigt som säger, att genom denupplåningsmetodik som den fidigare regimen började använda- dvs. att låna uppen mycket stor del av budgetunderskottet genom korta s. k. statsskuldsväxlarsom löper - snurrar en stor del av statsskulden nu runtmed mycket korta återbetalningsfider. Det gör att vi lever farligt. Det var nog bekvämt att tillämpa den härupplåningsmetodiken i början med tanke på den stora likviditet som finns i näringslivet. Den ekonomiska politiken, m. m. fortfarande sä mycket pengar i näringslivet att det gåratt låna upp betydande belopp. Där finns över 50 miljarder f. n., och detkommer säkert att bli mera. Men det här blir, som jag sade redan i mittföregående inlägg, ett allvarligt problem i det fall aktiviteten börjar öka,investeringarna går upp och näringslivet behöver sina pengar. Då finns det baratvå vägar att gå. Den ena är faktiskt att hålla nere budgetunderskottet - vihar tidigare talat om vilka åtgärder som kan bli nödvändiga för att vi skallklara det. Den andra är - och det är i någon mån också ett svar på HansPeterssons fråga - att med olika metoder dra in den överlikviditet inäringslivet som också vid en konjunkturuppgång kommer att finnas, även om denär mera ojämnt fördelad. Vi använder en sådan metod genom den tvångsvisaeller obligatoriska avsättningen av vinster till särskildainvesteringsfondskonton i . För att hålla räntenivån under kontrollkan vi behöva använda den metodiken om igen, även vid en konjunkturuppgång, omlikviditeten visar sig bli så ojämnt fördelad som vi antagligen får räkna med. Det finns en tredje väg att gå, men den är så självklaratt jag kanske inte behöver nämna den. Om uppgången i prisnivån i Sverigebörjar dämpas -vilket jag tror blir fallet under loppet av det här året ochunder - då minskar också trycket på den svenska räntenivån. Skulle videssutom - vilket jag också tror är rimligt - minska underskottet ibytesbalansen, ökas utrymmet ytterligare för en självständig svenskräntepolitik. Det finns alltså förutsättningar och möjligheter, men debehöver utnyttjas allihop, om vi skall kunna klara av det här - det kan blisvårt nog ändå. Jag vill sedan återkomma tiU vad sade. Detvisar sig att han nu är nöjd med en opposition som principiellt är enig.Oppositionen behöver inte vara enig i någon sakfråga, utan bara i princip. Detpåminner litet om läget under de borgerliga regeringsåren, då vi mer hade enregering i princip än en regering i praktiken. Och väl bekomme! Vi klarar ossnaturligtvis också med en sådan opposition, men det vore roligt med enopposition som i sakfrågorna hade uppfattningar som gav substans åt debatten. Sedan vill jag säga att jag inte alls är nonchalant motcenterpartiets sätt att försöka minska budgetunderskottet när jag säger attstörre delen av förslagen består av bokföringstransaktioner. vetatt det förhåller sig så. Av de 21 miljarder som man påstår sig minskabudgetunderskottet med motsvaras 15 miljarder av förslag där man flyttarstatlig upplåning till andra institut, dvs. det blir precis samma belastning påkreditmarknaden. Dessutom är det i själva verket så, att om ni i centerpartietskulle ha minskat budgetunderskottet med 21 miljarder, så hade ni framstått somde verkliga depressionsmakarna i pohtik och skapat en situation medmassarbetslöshet osv. Ni bör alltså vara glada över att så pass mycket ärbokföringstransaktioner, för i annat fall vore politiken orimlig. På en punkt måste jag säga att jag inte tar åt mig, sägerNils Åsling. Det gäller idén om att privafisera statliga företag. Det är välingen bokföringstransaktion, säger han. Men det är det ända till den dag manhar sålt de här företagen. Om har några köpare till de statligaföretagen som ställer upp och är beredda att betala pengar för dem, då blir detnaturligtvis ett reellt innehåll i motionen, men innan man skaffat framnågra köpare innebär den bara att man har noterat ett hopp om en inkomst. Slutligen vill jag säga till : Karensdagarnahar använts till alla möjliga välsignelser i svensk ekonomi. 'Om vi hade införtkarensdagar, då skulle industrin ha börjat producera och öka sinsysselsättning. får jag höra att karensdagarna också skulle ha kunnat varaen ersättning för devalveringen. Om vi hade fått karensdagar skullekonkurrenskraften automatiskt ha ökat i svensk industri. Det var en märkliggalt det där som går att använda till allt möjligt. tror väl inte att det hade fungerat så attlönerörelsen i , som förvisso är besvärlig nog ändå, och trycket påkostnaderna, som den orsakar, hade varit lättare att genomföra om man dessutomhade haft det kaos som införandet av karensdagar på vissa delar avarbetsmarknaden hade skapat. Jag lovar att då hade situationen verkligen varithelt ohanterlig. Sedan vill jag säga fill att det stora ifolkpartiets polifik skulle alltså vara att i motsats tillregeringen vill skapa köpkraft genom sänkta skatter och inte genom bidrag ochsubventioner. tycker jag att resonemang är litet konstigt.Folkpartiet säger att man inte får dra ned efterfrågan för mycket, för detklarar inte konjunkturläget, och därför föreslås sänkt moms. Men momsen, RolfWirtén, skall sänkas . Då förväntar åtminstone jag mig, ochjag tror många med mig, att konjunkturen är på väg uppåt i , och det ärmycket troligt att det skulle visa sig vara högst olämpligt att sänkamomsen och öka budgetunderskottet och förstärka köpkraften den vägen. Men det är riktigt att det till viss del är en annanekonomisk politik. Det är en annan fördelningspolitik, för det som ni framförallt kräver när det gäller skatterna är att indexregleringen avinkomstskatteskalan skall genomföras fullt ut med mycket stora skattesänkningarför höginkomsttagare, långt större än dem som faktiskt blir ett resultat avmarginalskattesänkningarna. Jag hoppas att har observerat vilkaproblem som skattereformen skapar i årets avtalsrörelse, problem som vi varmedvetna om från början och som den nuvarande regeringen gjorde betydandeansträngningar för att minska innan avtalsrörelsen kom i gång. Jag tror att videlvis har lyckats, men problem finns det. Jag kan bara säga att omfolkpartiets, och för den delen borgerlighetens, polifik fått genomföras hadeproblemen varit ännu mycket större än vad de faktiskt är. Till slut vill jag säga till iHallstahammar att kommunisterna allfid har hävdat att vi socialdemokrater äralltför internafionella, vi gör alltför beroende av internationellamarknader, och skall vi satsa på exporten. I stället bör vi enhgtkommunisterna göra någonfing annat. Man blir dock aldrig riktigt på det klaramed vad kommunisterna menar. Vi skall satsa på planhushållning, vi skallförhindra import utan att stänga gränserna, vi skall hålla oss undan från detinternationella inflytandet. Men betänk en enda liten sak, . Det storainternationella beroendet har just nu består i att vi har en nettoskuldtill utlandet på , att vi skall betala räntor tillutländska långivare på Den ekonomiska pohtiken, m. m. Den ekonomiska pohtiken, m. m. Det är det internationella beroende som sexårs borgerlig politik har försatt oss i. Den enda vägen ut ur detta beroende ärfaktiskt att öka vår export och minska vår import. Någon annan väg finns inte,om vi inte skall byta ekonomiskt system och införa det som f. n. utgörvardagens glädjeämne och tjusning i . 25 () replik: Ja, , med socialdemokratiskpolitik hade upplåningen och skuldsättningen varit ännu större. Jag skall integräla om det, utan jag skall tacka för det intressanta svar som jag fick på minfråga. Det gav sådan mersmak att jag på stående fot utlovar en interpellation iämnet, så att vi kan få litet mer tid för den diskussionen. måste jagtyvärr ägna mig åt att knyta upp några andra lösa trådar. tog antalet reservationer i finansutskottetsom uttryck för borgerlig splittring. har redan förklarat detta. Men hur är det i regeringen? Jag tycker att det finnsmånga tecken på att har det.svårt med sina statsrådskolleger.Jag har redan påmint om ett uttalande av där honbetecknade det som helt nödvändigt att fortsätta att bygga ut den offentligasektorn, och hon hänvisade till partikongressens beslut om en 2-procentigvolymökning i kommunerna. Stämmer det med innehållet i den proposition somfinansministern skall lägga fram endera dagen? Det kan vara intressant att fåveta. När propositionen kommer skall vi i alla fall läsa den noga och se hurdet förhåller sig. Om nu har det svårt medstatsrådskolleger, , delar av A-pressen och fackföreningsrörelsen, så skallhan ändå veta att han vid en omläggning av den ekonomiska politiken iåtstramande riktning alltid kan påräkna stöd från det störstaoppositionsparfiet. Vi behöver inte sträcka ut någon hand; vi väntar att få enpåringning på dörren. Vi är dock intresserade av att få veta när detta sparpaketkommer. Att det kommer är jag personligen helt övertygad om. Regeringenförsöker i finansplanen ge ett intryck av att budgetunderskottet nominelltskulle kunna sjunka något och, i reala termer, sjunka ordentligt nästabudgetår. Men i själva verket stiger naturligtvis underskottet år för år, ominte verksamma besparingsåtgärder sätts in. Jag har tidigare förutspått att förslag därom måstepresenteras senast i budgetpropositionen om . Det måste varafarligt, tycker jag, att fram till dess låta kommunalpolitiker och lojalaparfiarbetare, som läst partikongressens protokoll, tro att lösningen ligger ien tillväxt som härrör från den offentliga sektorn. När avser finansministern att presentera det nödvändigasparförslaget? Blir det redan i kompletteringspropositionen i vår? Blir det isommar, när inte är samlad men budgetarbetet i departementet börjarpä allvar? Eller får vi ett numera traditionellt åtgärdspaket vidhöstriksdagens början, där socialdemokraterna överger den offentligaexpansionspolitiken och ansluter sig till den åtstramningslinje som vimoderater har fört? 26 () replik: Jag tycker att finansministern tar Utet förlätt på detta med en principiellt enig opposition. De kollektivalöntagarfonderna är ju ändå en stor central, ideologisk och praktisk fråga fördet socialdemokrafiska partiet. Eller har jag möjUgen missförstått det? Finansministern säger sedan att det inte är någon sakfrågaatt de borgerliga partierna är ense om att säga nej fill något som i grundenskulle förändra vårt marknadsekonomiska system. Det negligerar finansministern.Jag tror att det är att se något vårdslöst på frågan om de kollektivalöntagarfonderna och de därmed sammanhängande problemen. Jag har fidigare berört den debatt jag här ikammaren förde med om kompensationen fill pensionärerna. Detär en fråga där det är ganska intressant att få en indikation på var regeringenstår. Hur allvarlig är man när man uttalar sig allmänt välvilligt om vårtförslag om att systematiskt försöka bryta utgiftsautomatiken? Är det möjligtatt gå till verket och bryta automationen i utgiftsökningarna och, somfinansministern lovar, ändå ge full kompensafion till ATP-pensionärerna? Jaghar inte rätt fill ytterligare repliker, men det vore trevligt att få enbekräftelse på detta av finansministern. Kan han ange med vilket allvar ochanslag man i fortsatta arbete tar sig an dessaautomatikfrågor? Så till frågan om besparingar och bokföringstransaktioner.Självfallet måste det finnas köpare av de statsliga företagen för att kunnafrigöra kapital. Men det är faktiskt så med de flesta besparingsalternafiv ochbesparingsinsatser att de måste ge effekt för att de skall vara att räkna med.Med hänsyn fill hur kapitalmarknaden ser ut nu tror jag det skulle finnas storamöjligheter att privatisera en lång rad statliga företag. Jag tycker att man nubör ta den chansen att lätta trycket på budgeten. Finansministern ironiserade sedan över att jag tog uppexemplet karensdagarna i samband med diskussionen om devalvering. Vad jag menade var bara följande. Devalveringen kostar jugenomsnittslöntagaren en halv månadslön. Det kan vi väl vara överens om, fördet berömmer man sig ju av här. Men när vi föreslog införandet av karensdagarna,ett förslag som kostade väsentligt mindre, var det ingen hejd på talet om vilkaolyckor som skulle vältra över löntagarna. Jag menar inte alls att de ärutbytbara. Men när det gäller att komma till rätta med vår ekonomi är de bådareaktionerna ganska intressanta. Jag tror att de är betydelsefulla förlöntagarna ute på arbetsplatserna. Avslutningsvis vill jag bara säga att jag imitt inledande anförande försökte anslå en ton av samförstånd. Tyvärr måste jagkonstatera att det ännu inte finns mycket av samförstånd. Tydligen är det enganska lång bit kvar på vägen innan verkligheten hinner ifatt socialdemokratinoch regeringen. Jag beklagar detta. Den ekonomiska politiken, m. m. 5 protokoU 1982/83:88 Den ekonomiska politiken, m. m. 27 () replik: I den här debatten har vi kunnat notera attdet finns vissa ljuspunkter i den internationella ekonomin. Det är naturligtvisav vikt att slå fast att med jämförbara länder, förSverige viktiga länder med tanke på handel etc, har en mycket lägreinflationstakt än vårt land. Vidare är det betydelsefullt att vi får en kraftignedgång när det gäller oljepriserna. Det är saker som varken vi i den svenskariksdagen eller den har något inflytande över. sade tidigare att man nu börjar seresultat av den socialdemokratiska politiken. Men då är det viktigt attkonstatera att dessa ting inte har ett dugg med er politik att göra. Tvärtom ärdet tyvärr så att vi i fortfarande har en inflationstakt som är dubbeltså hög som den vi hoppades på att ha den period under vilkenskatteöverenskommelsen skulle genomföras. Naturligtvis är det väsentligt attmålet för den reformen tryggas, att en 50-procentig marginalskatt skall gällaför av inkomsttagarna. Om vi inte når fram till det målet , har niförfuskat själva reformen. säger att den polifik som förinte är så märklig. Man försöker föra över mera till människors inkomster, såatt de får köpkraften den vägen i stället för att få den genom transfereringarvia statskassan - det må gälla livsmedelssubventioner, bostadsrabatter ellernågonfing i den vägen. Här har vi ju gjort reala besparingar på 10 miljarderkronor, ! Människorna får alltså en chans att själva skapa sinegen köpkraft via inkomster och lägre skatter. Men då säger vi har en annan fördelningspolitik. Han pekar på sänkningen av momsen.Såvitt jag förstår är en lägre moms fill fördel just för de lägreinkomsttagarna. Det är ju dessa som i egenskap av konsumenter mest känner av enhög moms. De drabbas mycket hårdare än de högre inkomsttagarna. Därför tyckerjag att beskrivningen av vårt förslag var helt felaktig. Allra sist vill jag säga att det fortfarandefinns några allvarliga inslag i den svenska ekonomin som fordrar att regeringentar krafttag. Det gäller att få ned inflationstakten. Det gäller att få nedbudgetunderskottet, som är rekordartat. Ni måste förhindra att utgiftsökningensker i samma takt som noterats , då vi haft en utgiftsökningpå . När det gäller statsbudgeten är det ett rekord i utgiftsökningar. Ensådan politik tål vi inte, med tanke på den obalans som vi redan har. 28HANS i (vpk) replik: Då är vi alltså inne i den runda av debattendär hamnar i . Det brukar bli så när man debatterarmed landets finansminister. När argumenten är slut kommer dessa buskisargument. Vi har diskuterat vpk:s ekonomiska polifik,och den har av företrädare för finansutskottet bedömts som sympatisk men"konsumistisk". Det lyckades vi motbevisa. Den är intekonsumfionsinriktad - den är tillväxfinriktad på ett annat sätt som skaparjobb. kom en socialdemokratisk ledamot upp och sade atttvå miljarders skillnad i budgetunderskott - det gällde - varväxelpengar. måste vältre fyra miljarder ät andra hållet - som i vpk:s förslag - också varaväxelpengar. Det är klart att när argumenten mot vpk:s politik är slut,då hamnar man där finansministern hamnar. Det finns ändå en viss skillnad när det gäller att tro påatt en ökad export skall kunna äga rum i en omvärld som har så stora problemsom . Visst kan man peka på att det finns många tecken i . Men problemen iVästtyskland och är ju större . Vi menar att en ökad exportkan ersättas av en minskad import genom ökad inhemsk produkfion. Det är ettganska enkelt, logiskt tänkande. Och det är i den riktningen som vi harföreslagit investeringar på samhällsekonomins område, för att kunna minska vårtimportberoende, för att kunna få fill stånd en ekonomisk UtveckUng som gör attvi kan betala våra uflandsskulder och räntor. Vi måste också räkna litet grand med hur andra länderkommer att reagera på de svenska försöken att vinna denna exporttävlan.Kortsikfigt kan det bli vissa framgångar. Men vi hörde attstålarbetarna i har sänkt sina löner med . Och bilarbetarnahar tidigare fryst lönerna för att de skall vinna sin exporttävlan. Detta är enomöjlig sits, herr finansminister. Man måste gå in för en mer planerad utveckUng där manbygger mer på vår ekonomiska framtid och på våra egna behov, att fylla denefterfrågan som finns inom landet. Jag sade i mitt anförande att vi alltid kommer att varaberoende av utlandet. Oavsett om vi vill det eller inte och oavsett om vi gåröver fill en socialistisk ekonomi eller fortsätter som vi gör, kommer vi attvara beroende av utlandet i mindre eller större grad. Men jag tror att det ärfarligt att öka beroendet. Och ni bygger er politik på att vi skall klara dennaexporttävlan. Det är ju själva navet i alltihop. Kort tillbaka: De som förlorar på devalveringen, de somförlorar på skatteuppgörelsen, de som får dåliga avtal, samfidigt som företagengör enormt stora vinster - tänker ni kompensera dem med någonfing? Tänkerfinansministern ta något initiativ för att se till att de som får betala dessastora vinster, och de exportvinster som kanske kommer, skall få sin del? Ni harju sagt i ert program att bördorna skall bäras solidariskt. Den ekonomiska politiken, m. m. är väl något av en spårhund närdet gäller att hitta splittrade regeringar. Och han har väl varit något av enkatalysator när det gäller att spräcka regeringar, vad jag förstår, så jag begriperatt han känner vittring här och att jaktlusten tilltar. Men jag skall görahonom besviken: Den socialdemokratiska regeringen står enig bakom de beslut somden fattar, och den kommer att så förbli. sade någonting som - om jag fattade honomrätt - innebar att om finansministern skulle genomföra en politik i åtstramanderiktning skulle han alltid kunna räkna med stöd från det störstaoppositionspartiet. Den ekonomiska politiken, m. m. Jag antar, fru talman, att detta var avsett som en s. k.dödskyss. Jag har nog väldigt små förväntningar om att den ekonomiska polifikoch den budgetpolitik som kommer att läggas fram framöver av ensocialdemokratisk regering kommer att kunna omfamnas av . Det påstås gång på gång att vi under opposifionsårenaldrig hade något budgetalternativ med mindre underskott än de borgerliga. Menom man går tillbaka till protokoll kommer man att finna attmotsatsen är sant. Av det framgår att vi kunde visa att det var möjligt bådeatt hälla tillbaka utgifterna och att förstärka inkomsterna, med andra effekterpå människornas levnadsvillkor och standard än vad den borgerliga politikeninnebar - helt enkelt genom att lägga den fördelningspolitiska tyngden pä andraställen. Vi kommer att fortsätta med det. Vi har inte gjort någon hemlighet av,och vi kommer att få tala om det , att vi icke kan skydda allagrupper från den ekonomiska politikens konsekvenser, utan att den ibland måstedrabba även dem som har mycket små marginaler för att klara inskränkningar isin ekonomi. Men det är en väldig skillnad jämfört med den polifik sommoderaterna går in för och som så cyniskt uppenbart utgår ifrån att högainkomster, stora förmögenheter och människor med näsa för lyckade affärer skallbelönas mera genom samhällets försorg, medan det skall tas från andra, som intehar gynnats på det sättet. Det är alltså denna totalt omvända fördelningspolifik somskapar en sådan oöversfiglig klyfta. tror jag den inte bara finns mellansocialdemokratin och , utan också mellan de övriga borgerligaparfierna och moderata samhngspartiet. Och det är en välsignelse att det harblivit så att isoleras i denna extrema högerpolifik. Sedan ställer och andra också ett otalfrågor om innehållet i kommande regeringspropositioner. Det tillhör kutymen attregeringen faktiskt, i varje fall inför , besvarar de frågorna genomatt framlägga sina propositioner. Jag vill bara lägga till en sak i anslutning till detLars sade om expansion kontra åtstramning. Det försöker man , sommånga gånger , göra till en enkel svartvit fråga. Det finns en politik somman kallar för sparande och åtstramning, som har mängder avvälsignelsebringande effekter, medan socialdemokrafin står för en naiv ochkortsikfig expansions-polifik. Jag vill ge det erkännandet attfolkparfiet i regeringsställning gjorde försök - man kom inte så långt sålänge man hade med sig i regeringen - och gör man försök ioppositionsställning att beskriva att det finns en politik som gör det möjligtatt kombinera de här inslagen. Det finns för aU del också sådana drag icenterpartiets politik. Det går att kombinera en politik som försöker strama åtden omedelbara konsumtionen, förbrukningen, men som stimulerar investeringaroch byggande för framtiden. Det är där vi, och även mittenpartierna i vissutsträckning, tror att skiljelinjen går. Även de offentliga investeringarna,även det offentliga byggandet för framtiden är vikfigt i den processen. Manskall inte, med användande av ideologiska skygglappar, så fort det är fråga omatt bygga ut något som den offentliga sektornstår för - antingen det är statliga företag eller offentlig verksamhet -sägaatt det måste stoppas. Där tror jag också att vi har en viktig skiljelinje isvensk politik.