prot · G609134 · 1982-12-31 00:00:00 — Jag skulle därför vilja bestatsrådet ge ett klarläggande besked på den här punkten. Låt mig först citera vad som står j den nyahälso- och sjukvårdslagens sjunde paragraf. Där står bl. a. att"landstingskommunen skall planera hälso- och sjukvården med utgångspunkt ibefolkningens behov av hälso- och sjukvård. Planeringen skall avse även denhälso- och sjukvård som erbjuds av annan än landstingskommunen." I 8 §står det: "I planeringen och utvecklingen av hälso- och sjukvården skalllandstingskommunen samverka med samhällsorgan, organisationer ochenskilda." Det står alltså klart i den lag som i stor enighet harantagits av att det är landstingen som har ansvaret för planeringenav hälso- och sjukvården. Jag kan redan inledningsvis svara i Värmdöatt socialdemokraterna inte är ute efter något yrkesförbud emotprivatpraktiserande läkare. Dessa har varit och kommer att vara ett komplementtill den offentliga sjukvården. Nr 134 Låt mig sedan gå in på de frågorsom tog upp i sitt anförande. Fredagenden "-" vände sig särskiltmot att försäkringskassorna numera inte lämnar 29 april1983 inkomstuppgifter. Försäkringskassani ifrågasatte värdet av att kassan till taxerings- Omfritidsprak- myndigheterna rutinmässigt lämnarde årliga uppgifterna om läkarvårdser- Frågan diskuterades vid en skattechefs- ochrevisionsdirektörskon- jgf . Man var då positiv till attslopa rutinen, och motiven härför var bl. att detefter den stora revisionen - Läk 70 - är allmänt känt bland läkarna attförsäkringskassorna har de här uppgifterna tillgängliga. Man bedömde därför attpreventionseffekten hade uppnåtts. Vid revision av en enskild läkaresinkomstdeklaration kan självfallet en kontroll ske via . Omtaxeringsmyndigheterna finner behov av att återuppta rutinen, som , bör i första hand överenskommelse träffas mellan ochriksförsäkringsverket. När sedan direkt frågar mig, om jag intetycker att det finns starka skäl för att återgå till den gamla ordningen, villjag bara svara att det är en fråga som vi får överväga i . Sedan fill frågan om fritidspraktikernas verksamhet. Jaghar ju i interpellationssvaret klart sagt ifrån vilka åtgärder som regeringenhar vidtagit, och jag har också i svaret mycket klart deklarerat att vi kommeratt vidta de åtgärder som vi finner lämpliga efter att ha vägt samman statens,sjukvårdshuvudmännens och patienternas intressen. De brev som jag har fått med anledning av den ganskaintensiva debatten är mycket intressanta. Jag får rätt mångabrev från helfidsprakfiserande läkare, och jag får också brev fråndistriktsläkare. Här skall jag fillåta mig att återge något av innehållet ibreven. En distriktsläkare skriver bl. a. så här: "Argumentet att privatsjukvården är bättre ochbilligare håller inte. Den är sämre, den saknar kringresurser och samarbete medandra samhällsinstanser, och den är icke ekonomiskt självbärande utan bekostastill av våra skattepengar, förutom att den använder sig av allalandstingens serviceresurser gratis, inkl. länsalarmeringscentralen. Seriösprivatsjukvård kan ändå vara en tillgång som alternativ och komplement." Ett annat brev är från en heltidspraktiserande läkare, somsäger så här: "Jag var tidigare fritidspraktiker . Det var heltriskfritt ekonomiskt och gav ju utan risktagande en viss extra ersättning. ligger jag ute med ett riskkapital, stora lån, har att betalaarbetsgivaravgifter osv. Nog är det underligt att taxeersättningen för ossheltidspraktiker trots det skall vara densamma som för fritidspraktikern." Jag tycker att det ligger mycket i de synpunkter somkommer fram i dessa och andra brev. När MargöIngvardsson ställer frågan om jag delar hennes uppfattning, att man böråtergå till de bestämmelser som rådde , vill jag svara att medledning av bl. a. den analys som på uppdrag av regeringen nu görs av socialstyrelsenoch kommer vi att överväga vilka 76 åtgärder som bör vidtas i det härsammanhanget. Jag tror att vi kan vara ganskaöverens om att man bör förändra reglerna när det gäller fritidspraktikerna. Primärvård kan också bestridas av privatläkare - ja,visst. Men jag vill än en gång säga att det inte finns någon anledning förprivatläkarna i landet att känna oro för att den sittande regeringen skallförbjuda privatvården. Den skall finnas som ett komplement till den offentligasjukvården, som vi anser-helt i enlighet med vad den svenska tycker -skall ha det övergripande planeringsansvaret för hälso- och sjukvården här ilandet, 53 (): Det är helt riktigt att det varförsäkringskassan i som ur arbetssynpunkt ifrågasatte om det varnödvändigt att överlämna dessa rutinuppgifter till länsstyrelsernasskatteavdelningar. vände sig då till ochbad att man där skulle se över frågan om behovet av dessa uppgifter. Mansamlade då in en hel del remissvar, varav de flesta ansåg att uppgifterna intehade så stort värde. Även om jag nu bara citerade remissvaret från ,där man säger att man inte vill vara utan dessa uppgifter i sitt arbete ochpekar på att man har kunnat sätta i gång utredningar och kommit på uppenbarafelaktigheter och att patientavgifterna inte varit redovisade, tycker jag attde beskeden är skäl nog att införa denna rutin igen. Den tekniska utvecklingen går ju fort, och att döma av deupplysningar jag har införskaffat från försäkringskassorna är det nog väldigtmånga kassor som tycker att det är underligt och upplever det som stötande inte längre lämnar dessa uppgifter. Enigheten bland kassorna var tydligeninte så total som den mellan och . Det ärinte någon stor arbetsuppgift, utan man har detta lagrat på data och kan skickaöver det utan att det skulle innebära några stora kostnader personalmässigteller behövas ytterligare arbetsinsatser. Mot bakgrund av det brev som har kommit från läns länsstyrelse är det inte utan att det kan finnas skäl att säga attupphörandet av uppgiften kan sammanfalla med det ökade intresset förfritidspraktik. Jag har inte påstått det, utan bara kopplat ihop det brev omhur värdefulla uppgifterna är som har kommit från och det faktumatt vi har kunnat notera detta ökade intresse förfritidspraktik och verksamhetens utveckling. Jag skall stanna vid detta och inte här pressa statsrådetpå besked i denna fråga. Jag vill bara citera slutet på svaret, som jag tyckerger hopp för framtiden. Statsrådet säger där; "Frågan om fritidspraktikmåste analyseras tillsammans med hela privatpraktikerfrågan." ger i slutstycket mig en försäkran om att "regeringen kommeratt vidta de åtgärder beträffande fritidspraktik som är lämpliga vid ensammanvägning av statens, sjukvårdshuvudmännens och patienternasintressen". Med hänsyn till det inlägg som statsrådet hargjort här har jag en bestämd känsla av att det kan bli intressant att ta del avden analysen. Om det s. k. 2-procentsmålet för den kommunala tillväxten är färdigfår vi anledning att ta upp frågan till diskussion igen. Tack så mycket. 54 i (m): Jag ber att få tacka statsrådet förhennes svar på min fråga och det emfatiskt postitiva besked hon gav beträffanderegeringens intresse av att bevara privatpraktikernas arbetsfält ocharbetsuppgifter. När det talas om kontinuitet och närhet tror jag att fåoffentliga vårdinrättningar kan tävla med privatpraktikerna. 55 MARGÖ (vpk); Jag tackar också statsrådet, för beskedet attregeringen överväger åtgärder för att vi skall komma till rätta med de s. k.avarterna inom privatpraktikernas område. Vi får vänta och se vad regeringenkommer att föreslå innan vi tar upp eventuella åtgärder till diskussion. Statsrådet poängterade i sitt svar att det är landstingensom har ansvaret för planeringen och samverkan även med de enskildavårdgivarna. Jag har en förhoppning om att regeringen även kommer att se övermöjligheten att ge landstingen styrmedel i denna samverkan med de enskildavårdgivarna. Som det fungerar har landstingen inte någon möjlighet attlämna synpunkter på eller "bestämma" var fritidspraktikerna skalletablera sig eller vilken typ av verksamhet som de skall bedriva. Överläggningen var härmed avslutad. 11§ Svar på interpellation 1982/83:111 om det s. k. 2-procentsmålet för denkommunala tillväxten 56Arbetsmarknadsminister : Herr talman! harfrågat mig dels om regeringen fortfarande anser att en 2-procentig expansion avden kommunala verksamheten är en förutsättning för full sysselsättning, dels,om så inte är fallet, vad regeringen avser att göra för att inom den privatasektorn kompensera en lägre efterfrågan på arbetskraft inom den offentligasektorn. lämnade regeringenkompletteringspropositionen till '. Där anger regeringen att fullsysselsättning är den ekonomiska politikens viktigaste mål. Ikompletteringspropositioen anges den väg som skall leda till att fullsysselsättning uppnås. Grundläggande för möjligheterna att åstadkomma ekonomisktillväxt och full sysselsättning är att vi får ned inflationstakten avsevärt,så att den förstärknig av konkurrenskraften som devalveringen skapade kanbibehållas. Ekonomisk tillväxt och låga konst-nadsökningar är också av heltavgörande betydelse för möjligheterna att skapa nya arbetstillfällen i kommuneroch landsting. Det är endast om den antiinflationspolitik som regeringenföreslår i kompletteringspropositionen blir framgångsrik som samhällsekonomiskaförutsättningar ges för en god ekonomisktillväxt i kommunsektorn. 2-procentsmålet står fast. Det finns fortfarandestora behov inom främst barn- och äldreomsorgen som motiverar fortsatt kommunalexpansion. Den finansiella situationen inom den kommunala sektorn sätteremellertid en gräns för hur snabb expansionen kan bli.Det går inte att höja kommunalskatterna i samma takt som ochinte heller att totalt sett öka statsbidragen till kommunerna. Skattereformen föreslås bli finansierad med höjdaenergiskatter i stället för med höjda löneavgifter. Detta leder till en mindrefinansiell belastning pä kommunerna. I avvaktan på att konjunkturen skall förbättras och attregeringens antiinflationspolitik skall ge resultat är det emellertidnödvändigt att vidta kraftfulla arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Ikompletteringspropositionen föreslår regeringen omfattande insatser för attbåde hålla tillbaka arbetslösheten och inför den väntade konjunkturuppgångenmedverka till att industrins rekrytering underlättas. a. föreslås ökadesatsningar på kvalificerade yrkesutbildningar av redan anställda och åtgärder,inte minst bland ungdomar, för att stimulera en positiv attityd tillindustriarbete bland de arbetssökande och till utbildning för industriyrken. För att främja kommunernas sysselsättning redan underkommande höst och vinter föreslås vidare ett rekryteringsstöd för att.tidigarelägga fasta anställningar inom kommunerna. Totalt väntas antalet sysselsatta inom denkommunala sektorn öka med 19 000 personer. En stor del av dessa utgörs avpersoner sysselsatta i beredskapsarbete. Om det s. k. 2-procentsmålet för den kommunala tillväxten 57INGEMAR (); Jag ber att få tacka arbetsmarknadsministernför svaret på min interpellation. Bakgrunden till mina frågor är naturligtvis tidigaredebatter i denna fråga. Det är inte första gången som och jagdiskuterar sysselsättningsfrågor över huvud taget och däribland även denkommunala expansionen. Det har ofta från socialdemokratiskt håll och avAnna-Greta sagts att en 2-procentig expansion för den kommunalaverksamheten är en förutsättning för att klara den fulla sysselsättningen.Ibland kunde man t. o. m. få intryck av att skillnaden mellan massarbetslöshetoch full sysselsättning gick expansion av den kommunalaverksamheten. Men där bakom finns naturhgtvis en viktig principfråga,nämligen om en fortsatt ökning av den offentliga verksamheten och det sätt påvilket den finansieras är en förutsättning för full sysselsättning ellermöjligen rent av ett störande moment för att klara den fulla sysselsättningen. hänvisar arbetsmarknadsministern, fullt begripligt,till den kompletteringsproposition som har lagts fram sedan mina frågorställdes. Det bärande momentet i den liksom i svaret är attantiinflationspolitiken måste lyckas för Om det s. k. 2-procentsmålet för den kommunala tillväxten att denekonomiska politiken i sin helhet skall lyckas, så att man når fullsysselsättning. Därför är det nödvändigt att ifrågasätta trovärdigheten i dettagrundläggande antagande, om en diskussion om den fulla sysselsättningen skallbli meningsfull. Det grundläggande antagandet är att prisstegringarna under år1984 skall bli . Arbetsmarknadsministern säger också i svaret att det endastär om antiinflationspolitiken blir framgångsrik som samhällsekonomiskaförutsättningar ges för en god tillväxt i kommunsektorn. Men om inflationenblir högre än , gäller omvänt att man inte uppnår den expansion som manbehöver i kommunsektorn och att man inte får det tillskott till sysselsättningendärifrån som man förutsätter. Den strategiska punkten i den här diskussionen är därförom man når fram till inflationsmålet eller ej. I det avseendet har man lagt utmycken dimma i kompletteringspropositionen, både i beräkningar och iresonemang. Jag hoppas att den skall skingras under utskottsbehandlingen ochriksdagsbehandlingen, men kanske kan hjälpa till att skingra den pånågon punkt. Man för här ett cirkelresonemang. Det är nödvändigt attkomma ned till inflation, för då minskar gapet i statens budget. Men föratt komma ned till krävs besparingar. Om man skall åstadkomma det man villuppnå, kan man alltså inte undvika att göra besparingar. Regeringen väljer attinte tala om besparingar, men de krävs för att uppnå målet, dvs en lägreinflation. Här går man runt i en cirkel och kommer icke ur den. Om jag har förstått resonemanget rätt - om inte, hoppasjag att arbetsmarknadsministern kan kasta ljus över tolkningen - innebärinflationsmålet att kompensation i statsbudgeten för en inflation över 4 %inte kommer att utgå. Blir inflationen måste man därför göra kraffigabesparingar. Det betyder i sin tur att man överlåter åt inflationen attbestämma var besparingarna skall ske. Man kan säga att detta är ett följdriktigt resonemang frånsocialdemokratins sida. Socialdemokraterna var länge emot inflationsskyddadeskatteskalor och föredrog att låta inflationen höja statens inkomster genomatt man förde upp skattebetalarna i en högre progressivitet. På samma sättverkar socialdemokraterna nu överlåta åt inflationen att bestämma var besparingarnaskall ske. Jag tycker för min del att det vore riktigare om man frånregeringens sida bestämde detta, dvs. bestämde vad skattemedlen skall användasfill, och lät värderingar och prioriteringar avgöra vilka utgiftsnivåer som äracceptabla. Det som står i svaret, , är väl att om inteinflationsmålet uppnås, så blir det inte någon 2-procentig expansion i denkommunala verksamheten? Om det blir fallet - den risken måste ju regeringen varöppen för - betyder det alltså en lägre expansionstakt i kommunerna och därmeden lägre sysselsättningsnivå. Tydligare kan det inte illustreras attinflationsnivån och sysselsättningsnivån hänger ihop; ju högre inflation, destostörre risker för den fulla sysselsättningen. Ett annat skäl till att man inte kan tro på det härinflationsantagandet är att staten måste finansiera sitt underskott. När maninte gör någonting för att få nedutgifterna, måste staten låna mer pengar. När staten lånar tränger man utinvesteringar i industrin och näringslivet, som är en förutsättning förstrategin för den ekonomiska politiken. Man minskar alltså efterfrågan påarbetskraft i andra sektorer. Vidare är det nödvändigt att hålla en hög räntenivå föratt få ihop det sparande som staten behöver för sitt underskott. När räntenivånär hög kommer många investeringar att förbli olönsamma. På detta dubbla sättkommer ett högt budgetunderskott att tränga bort investeringar och därmedsysselsättning i näringslivet. Problemet med regeringens ekonomiska politik äratt man inte har något svar på detta. I kompletteringspropositionen sägs rentut att den analys som man hade bort ha av budgetunderskottets effekter påkreditmarknaden inte har gjorts. Det är naturligtvis en svaghet. Jag begär inteatt på rak arm skall kunna komma med den analysen , men etterkännande av vikten av ett lägre budgetunderskott för att klara den fullasysselsättningen vore bara det ett framsteg. Om man vill ha en högre expansion, som regeringenvill, måste man naturligtvis få ihop pengarna till den större verksamheten pånågot sätt. Ett sätt är att få pengarna från staten, högre statsbidrag. Då ökarbudgetunderskottet, och de problem som jag beskrivit uppkommer. Ett annat sättär att höja skatten i kommunerna. Det sägs i svaret att man inte kan höjakommunalskatterna i samma takt som . Det är ju ett steg på väg,men det betyder att man från regeringens sida kan tänka sig attkommunalskatterna fortsätter att stiga. Det betyder i sin tur att det totalaskattetrycket fortsätter att stiga, att utrymmet för expansion av näringslivetblir mindre, att reallönerna sjunker, att efterfrågan i ekonomin utanför denkommunala sektorn sjunker. Det är ju precis detta som har hänt under det halvårsom regeringen suttit. Mitt under en lågkonjunktur har man höjt skattetrycket,momsen och arbetsgivaravgiften. Det kan vara riktigt i ett annatkonjunkturläge, men just nu var det så galet som det kunde vara. I kompletteringspropositionen redovisas att densysselsättningsökning som möjligen kan finnas mer än i sin helhet består avberedskapsarbete. Det betyder, om man tittar litet djupare i statistiken, attså där 25 000-30 000 fler människor än är sysselsatta i olikaarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Därutöver är arbetslösheten högre - också därgäller det 25 000-30 000 fler människor - än . Den reguljäraarbetsmarknaden är alltså kraftigt försvagad. 50 000-60 000 färre människorefterfrågas på den reguljära arbetsmarknaden. Det finns ett samband mellan denna utveckling ochregeringens ekonomiska politik. När man, när efterfrågan redan är för liten,plockar in pengar med skatter för att öka utgifterna i staten, flyttar mansysselsättning från ett ställe till ett annat, men man gör inget egentligt åtarbetslösheten. Det är därför som det här resonemanget om att man fårfinansiera en höjd expansion med höjda skatter är så illavarslande. Dåkommer man att slå undan benen för tillväxten i andra delar av ekonomin. Summanav den kardemumman blir sannolikt att den totala sysselsättningen blir lägre änom man skulle ha stimulerat tillväxten i enskild tjänstesektor. Om det s. k. 2-procentsmålet för den kommunala tillväxten 6 protokoll 1982/83:134-135 Om det s. k. 2-procentsmålet för den kommunala tillväxten Jag ifrågasätter inte de behov och de motivför en fortsatt expansion som anges i interpellationssvaret, dvs.främst barn-och äldreomsorg, men det är två frågor som man måste ställa; Vem ärdet som skall bestämma i vilken takt denna expansion får ske? Skall det skegenom politiska beslut eller är det konsumenterna som skall bestämma? Jagtycker att det finns många skäl att låta konsumenterna i större utsträckning ännu bestämma det, dvs. att man genom att finansiera det med avgifter tar reda påhuruvida konsumenterna vill ha en ökad expansion eller ej. Därutöver är det ju inte så att man måste höja med just för att kunna expandera barn- och äldreomsorgen. Det är inte det enda somkommunerna ansvarar för, utan detta får ställas mot andra delar däravgiftssättning kan vara enklare än åtminstone på äldreomsorgens område. De frågor som infinner sig när man argumenterar för enkommunal expansion för att klara sysselsättningen är för det första vem sombestämmer den och hur den skall finansieras och för det andra varför det justskall vara en expansion. Varför inte tillåta mycket av det som skeri kommunerna ske genom en annan huvudman än den kommunala? Det finns ju ingettvång som innebär att man för att få en sysselsättningseffekt på den härtjänstesektorn måste ha en huvudman. Om man vill att just den härtypen av tjänster skall utföras, får det en sysselsättningseffekt även om någonannan än kommunen står för Verksamheten. Jag skulle vilja varna för resonemangetatt det är just kommunerna som måste expandera för att en ökad sysselsättningskall kunna uppnås. Mina följdfrågor till arbetsmarknadsministern är följande.Om inte inflationsmålet uppnås, betyder det att det inte blir någon 2-procentigexpansion i kommunerna och därmed inte heller den sysselsättningsökning som manförutsätter. Om man skall få till stånd en 2-procentig expansion inomkommunerna, hur skall den då finansieras - genom höjt budgetunderskott hosstaten eller genom höjd uttaxering? Det är bara ett halvt svar dethär. Man måste också ge ett svar på dessa följdfrågor för att vi skall få redapå om regeringens ekonomiska politik och sysselsättningspolitik här verkligenhänger ihop. Låt mig försöka svara på en del av de frågorsom tog upp, även om det var många frågor som var invälvda ihans resonemang och jag kanske inte riktigt fångade dem alla. tycker att vi genom en avgiftssättningskall låta konsumenterna bestämma var någonstans man skall expandera verksamheten.Jag tycker att det är ett argument som kanske faller litet vid sidan i dettasammanhang. Vad jag sagt i mitt svar är att vi anser att det finns stora behovinom framför allt barn- och äldreomsorgen och att det är skäl för en expansion,en expansion som också kan ge oss ökad sysselsättning. Men, ,inte minst på barnomsorgsområdet har vi ju avgifter. I den kommun där jag borär det många som betalår . för en barnstugeplats, men det står ändåbarn i kö. Genom en rad olika undersökningar- både vetenskapliga ochkvasivetenskapliga -, genom köer och väldigt mycket annat har vi bevis för attmänniskorna vill ha en ökning av den kommunala barnomsorgen. Jag tror att detäven på detta område finns ett behov av privat verksamhet som ett komplement,men den stora delen av barnomsorgen behöver skötas kommunalt. Såvitt jag vet pekar alla undersökningar som har gjorts påatt det faktiskt är helt i överensstämmelse med vad människorna önskar sig. Jagkan alltså inte se att det finns något över huvud taget som talar emot detfaktum att vi behöver den här expansionen, både när det gäller barnomsorgen ochnär det gäller äldreomsorgen. Vi vet att långvården är bristfällig på väldigtmånga ställen. Vi vet att hemsjukvården skulle behöva byggas uf. beskrivning av vad som hänt under de sex,snart sju, månader som vi har haft en socialdemokratisk regering i det härlandet förvånarmigtillendel. a. taladelngemar väldigt negativt omde höjningar av arbetsgivaravgiften som har gjorts . Hanframställde det som något mycket negafivt ur sysselsättningssynpunkt. Men detär ju ändå så att den höjning av arbetsgivaravgiften som har skett under dennaperiod i överväldigande utsträckning har skett efter den överenskommelse omskatteomläggningen som träffats mellan eget parti -- och socialdemokratin. När det gäller den kritik avolika avgifter och skattehöjningar som har förekommit under nämnda period bordei varje fall ha tagit bort de . Jag tror attIngemar , precis som jag, fortfarande har den uppfattningen attskatteomläggningen var nödvändig och att det var nödvändigt att finansiera den. Om tycker att en finansiering viaarbetsgivaravgiften var något negativt, har han nu chans att rätta till det"misstaget". Tack vare de sänkta oljepriserna har vi chans att få enannan finansiering av skatteomläggningen . Regeringen har också,som vet, föreslagit en omläggning - en omläggning som vi, inteminst med hänsyn till kommunernas och landstingens situation, bedömer varafördelaktig ur sysselsättningssynpunkt. Att det ur energisynpunkt dessutomtorde vara vettigt att göra på det sättet, borde - han vetmycket mera om energifrågor än jag - kunna hålla med om. har vi i haft enprisökningstakt på i genomsnitt . Vi kan alla se att det ur väldigtmånga synpunkter har varit oerhört negativt. Det har inneburit omfördelningar isamhället, från dem - kan man säga - som har varit minst bemedlade till dem somhar haft det bättre ställt. Skattesystemets avdragsregler m. m. har fått heltandra konsekvenser genom den höga inflationen. Spekulation har lönat sigframför investeringar, inom t. ex. industrin.