prot · G60932 · 1982-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1982/83:32 1 § Justerades protokollet för den 15innevarande månad. 2 § Upplästes följande inkomnaskrivelse: Undertecknad hemställer härmed om entledigande frånuppdraget att vara ledamot i . Kammarenbiföll denna hemställan. 3 §Svar på fråga 1982/83:70 om viss översyn av presstödet AnL 1 Statsrådet : har frågat mig om jag avser aftgöra utredningen om annonsbladen och dagspressen parlamentarisk eller på annatsätt låta riksdagsparfierna få möjlighet aft påverka översynen påutredningssfadief. Regeringen beslöt att bemyndigachefen för att fillkalla en särskild utredare meduppdrag att undersöka förhållandet mellan annonsbladen och dagspressen. Dendåvarande departementschefen utsåg infe någon person för uppdraget och toginte ställning till de praktiska frågorna i övrigt. Med nuvarande arbetsfördelning inom regeringen hörpressfrågorna fill mitt ansvarsområde. Jag delar förre utbildningsministernsuppfattning att annonsbladsfrågan bör undersökas. Jag anser emellertid att det är angeläget aft pröva ävenvissa andra frågor som berör det statliga presstödet. Vid min anmälan filltilläggsbudget I anförde jag att jag skulle föreslå regeringen att tillkalla enutredning med Om viss översyn av presstödet uppdragatt undersöka presstödets ändamålsenlighet för att främja samverkan. Medutgångspunkt i en sådan utrednings resultat avser jag aft överväga åtgärder föratt inom ramen för presstödet stimulera tidningsföretagen fill ökad samverkan. Hur dessa båda problem skall angripas övervägs just nuinom . Jag kan inte lämna besked om i vilkenform annonsbladsfrägan bör utredas. Jag har dock för avsikt att läggafram preciserade förslag till regeringen. AnL 2 (): Som framgår av svaret fick dåvarandeutbildningsministern före valet den sittande regeringensbemyndigande att filisätta en särskild utredningsman för en utredning omannonsbladen och dagspressen. Förvisso behövs def en sådan utredning, men atten så viktig fråga skulle behandlas av bara en enmansutredare är knappastacceptabelt. Annonsbladens frammarsch har förändrat situationen päpressmarknaden högst avsevärt. En del av de regler som det nuvarande presstödetbygger pä är knappast tillämpliga längre med tanke på framväxten av annonsblad. Man kan naturligtvis, herr falman, ha olika åsikter om densnabbt framväxande fioran av annonsblad, men numera handlar det faktiskt omannonsbladsutgivning i stor skala av tidningar som uppbär mycketstora belopp i presstöd. Mot den bakgrunden tycker jag aft det nu är dags fören översyn av annonsbladens.situation och presstödefs påverkan på den. aviserar dock statsrådet att han avser attockså utreda vissa samverkansfrågor inom pressen - vilket i och för sig är bra.Samtidigt får vi en proposifion från regeringen som aviserar höjningar avbeloppen för vissa kategorier tidningar. Detta ger en mycket splittrad bild avhur pressfrågorna just nu handläggs. Med den erfarenhet som jag har avpressfödsfrågor, bl. a. arbete i presstödsnämnden, vill jagbestämt varna statsrådet för att nu låta ett antal olika utredningarbehandla delaspekfer av den besvärliga situation som pressen befinner sig iutan att opposifionen ges möjligheter till någon insyn. Herr" talman! Jag tackarstatsrådet för svaret på min fråga. Jag vill uttrycka förhoppningenatt han tillsätter någon form av utredning, som kan ta ett samlat grepp päpressfödsfrågorna så fort som möjligt - det behövs och att den här utredningenblir parlamentarisk. Jag tror, herr falman, aft det är en högst rimlig begäran. Jag noterar med tillfredsställelse att AndersBjörck och jag är överens i uppfattningen att annonsbladsfrågan dels är stor,dels är beroende av att sättas in i ett större sammanhang än det som bara rörannonsbladen. Vi är alltså överens i bedömningen av denna frågas ochpressfrågornas angelägenhetsgrad. Jag kan möjligen beklaga om mitt svar i ett avseende varsuddigt. Det står faktiskt i svaret ätt regeringen vill "pröva även vissaandra frågor som berör detstafiiga presstödet". Det innebär inte att vi avser att pröva varje frågaför Nr 32 sig oberoendeav sitt sammanhang, utan det innebär tvärtom att vi nu Tisdaeen den undersöker hur vi kan göra samlade bedömningar av dessafrågor. AnL 4ANDERS (): Jag tackar för detta klarläggande, som detinte var helt lätt att få ut av frågesvaret. Men när jag nu har fått det är jagnaturligtvis desto mera tillfredsställd. Jag vill bara uttrycka den ytterligareförhoppningen aft en sådan utredning, som berör flera av de aspekter vilkasvikt vi är överens om, i så fall också blir parlamentarisk. Det kan icke vararimligt, herr talman, att dessa väsentliga frågor blir föremål för enenmansufredning eller någon form av s. k. expertutredning. Om införande av en bibliotekslag Överläggningen var härmed avslutad. 4§ Svar på fråga 1982/83:45 om införande av en bibliotekslag har frågatutbildningsministern om hon avser att ge biblioteksutredningen tilläggsdirektivom införandet av en bibliotekslag. Arbetet inom regeringen är så fördelat attdet är jag som skaU svara på frågan. Frågan om lagstiftning på biblioteksornrådet behandladesingående i 1974 och kulfurpropositioner. hadediskuterat för-och nackdelar med en bibliotekslag mot bakgrund av de skillnaderi biblioteksstandard mellan olika kommuner som utredningen hade konstaterat. Ikulturproposifionen redogjorde det föredragande statsrådet försvårigheterna att genom en detaljerad reglering skapa en reell garanti för enstandardhöjning i landefs kommuner. Dels skulle en detaljerad lagstiftning ivissa fall motverka sitt syfte, eftersom miniminormer lätt utvecklas fill aftfungera som maximinormer, dels skulle en lagstiftning på biblioteksområdetkunna tas som intäkt för detaljerade statliga bestämmelser också om denverksamhet som kommunerna skall svara för i fråga om t. ex. teater, musik ochbildkonst. Ett sådant synsätt fastslogs i propositionen vara oförenligt med1974 års beslut om den statliga kulturpolitiken. Förslag om en bibliofekslagstiffning har sedan dessårligen framförts i mofioner till . Såväl kulturutskottet somutbildningsutskottet har avstyrkt förslaget med i stort sett samma motiveringsom låg till grund för nämnda kulturpolifiska beslut. avviker infe på dennapunkt från statsmakternas tidigare ställningstaganden. Mot bakgrund av deredovisade skälen mot en lagstiftning på biblioteksområdet är jag inte bereddatt ta inifiafiv fUl en utvidgning av folkbiblioteksufredningens uppdrag i defavseendet. Nr32 AnL 6 (vpk): Tisdaopnden Herr talman! Jag tackar kulturministern försvaret på min fråga, men jag 23november 1982 beklagar att det är så pass negativt. "Rädda boken, rädda biblioteken!" Så har ropen skallat infe bara från Om införande av en bibliotekslag författarnautan också från kulturarbetarna över huvud taget i vårt land under många år.Defta har skett mot bakgrund av aft man har velat rädda boken som medium, ochdär spelar ju biblioteken en oerhört stor roll. Det är ett faktum - det konstaterar ju kulturministernockså i svaret - att standarden skiftar mycket kraftigt mellan kommunerna. Defär ett faktum att biblioteksanslagen har minskat , aft inköpenav böcker på sina håll har halverats, att öppethållandetiderna har minskat ochaft biblioteken över huvud taget har svårt aft hävda sig. Kulturministern hänvisar nu till 1974 och 1975 årskulfurpropositioner. Vad man i det sammanhanget bortser från är att situafionennu infe är rikfigt densamma som 1974 och 1975, därför att vad vi kan se i dagär ju den kommersiella kulfurens allt kraftigare exploatering av inte minstbarn och ungdom. Biblioteken framstår som en väsentlig motkraff i detavseendet. Biblioteken kan spela en stor social roll för människorna ute ikommunerna och då inte bara för barnen och ungdomarna utan också för t. ex.pensionärerna. Kulturministern säger att en detaljerad lagstiftningskulle motverka sitt syfte. Jag är inte övertygad om def. Jag är tvärtomövertygad om aft en lagstiftning skulle innebära - precis som den gjort it. ex.Danmark - att man får en förbättring av standarden på biblioteken, att man fårt. ex: utbildade barnbibliofekarier på biblioteken runt om i kommunerna, någotsom saknas. Kulturministern hänvisar också fill att en lagstiftningskulle kunna leda fill en ytterligare utvidgning av bestämmelserna i vad gällerteater, musik och bildkonst. Varför är man så rädd för def? Är defrikfigt rättvist att man i glesbygdskommunerna har möjlighet att t. ex. seteater bara en gång , medan utbudet på andra håll är betydligt större?Jag tror aft en kulturlag kan vara nödvändig - inte minst mot bakgrund av detsom jag fog upp tidigare, nämligen de mål som slogs fast i de nämndaproposifionerna: aft värna om yttrandefriheten och motverka kommersialismensnegafiva verkningar. Vi välkomnade biblioteksutredningen, men vi beklagade attden inte fick utreda den kanske viktigaste frågan, nämligen lagfrågan. Jagtycker det är konstigt att man tillsätter en utredning utan att ge denrnöjligheter att utreda den delen. Jag vill fråga utbildningsministernom han i något annat avseende är beredd att ta inifiafiv för att rädda bokenoch rädda biblioteken. Def är nödvändigt, och det är bråttom. I bedömningen av bibliotekens värde ochbokens värde är och jag ense. Den fråga som jag har besvaratrörde införandetav en bibliotekslag, och i bedömningen av värdet av en lagstiftning på biblioteksområdetär vi uppenbarligen djupt-oense. Alldeles naturligt är det så aft människor som bor runt omi def här landet skall ha tillgång till bibliotek och möjlighet att seteaterföreställningar, konstutställningar och annat som hör hemma på kulturensområde. Det är i själva, verket en av de grundläggande principerna för dekulturbesluf som fattade 1974 och 1975. Vi har emellertid varitöverens om att människor som bor på olika orter själva skall få råda över sinaegna förhållanden och ha full beslutsrätt. Det är etf av skälen till att stateninte går in med en alltför detaljerad lagstiftning. Detta talar alltså mot enbibliofekslagsfiftning, lika val som det talar mot en generell kulfurlag. Defsom avgör hur fördelningen kan ske mellan olika regioner är hur de statligaanslagen fördelas och infe förekomsten av en lag i sig. Om införande av en bibliotekslag AnL 8 (vpk): Först till själva frågan. Frågan gällde inteatt man skulle införa en bibliotekslag. Det tror inte heller jag ärmöjligt. Vad jag frågade om var om man kunde tänka sig att ge den nu sittandeutredningen om biblioteken tilläggsdirektiv, sä att den kunde titta på hur detfungerar i de andra nordiska länderna. Där har man alltså en lagsfiftning pådet här området, som av de flesta betraktas som posifiv. Frågan skulle alltsåutredas. Jag tycker det är ett rätt rimligt krav aft man när man filisätter enutredning låter denna se på den kanske väsentligaste frågan i sammanhanget. Åter till frågan om hur lagsfiftningen skall se ut, hurpass detaljerad den skall vara. Defta skulle def också ankomma på utredningenatt granska. Jag tror att de farhågor som kulturministern framför om en stordetaljreglering är klarf överdrivna. Men, jag återkommer fill det, kommunerna är i ettoerhört svårt läge, infe minst efter att de borgerliga regeringarna dragit inmiljard efter miljard från kommunerna. Vad de skär ner på är anslag fillkultureUa och sociala ändamål. Då framstår just en statlig reglering som änväsentligare. Jag konstaterar att kulturministerninfe kommenterade det faktum att de kommersiella krafterna accelererat kraftigtunder . Därför är det nödvändigt att man far initiativ på defhär området, om vi inte helt skall bli beroende av den kommersiella kulturensexploatering i olika avseenden. Frågan om de kommersiella krafternas accelererafionkommenterade jag inte i min replik, det är rikfigt. Jag avstod från def därföratt jag förutsatte att inte menade att de kommersiella krafternahade accelererat på grund av att vi inte har haft en bibliotekslag. Jag troddeatt def möjligen var andra företeelser i samhället som gjorde aft dekommersiella krafterna accelererade. Def är ju i själva verket så att biblioteken är denfrämsta kommunala kulturresursen och den på vilken kommunerna satsar huvuddelenav sina 7 protokoll 1982/83:31-32 Om införande av en bibliotekslag Def är alltså i stort sett infe någon försummad kulfurresurs.Jag tycker def är vikfigt att defta ändå sägs i kammaren, så att man infe fårintrycket att kommunerna utgör någon hjälplös skara, som inte klarar avaft hålla biblioteksservice åt sina medborgare. När det gäller frågan om utredningsdirektiven, harambitionen varit att folkbiblioteksufredningen och bokufredningen skall kunnakomma med förslag . Vi vill få möjlighet att lägga fram enproposifion . Då är det för aktionen Rädda boken sannoliktvikfigare aft man kan få fram ett proposifionsförslag än förlänger utredningstiden genom att ge filläggsdirektiv i lagstiftningsfrågan. AnL 10 (vpk): Beträffande kommersialismens krafter vill jagsäga att vi menar att folkbiblioteken utgör en viktig motkraff motkommersialismens negafiva verkningar - på den punkten är vi tydligen överens. Men det är ju också ett faktum att folkbiblioteken hartvingats rusta ner . Kulturministern kan åka ut till t. ex.biblioteket i , där jag var , och konstatera att inköpen avinvandrar-litterafur har mer eller mindre halverats - av invånarna iområdet är invandrare. I andra kommuner har man tvingats aft stängabiblioteken. Från att ha haft öppet kanske har man nu öppetbara någon dag . I har en rad bibliotektvingats ha sommarsfängt - då många människor verkligen skullekunna ha fid och möjlighet att gå på och låna och komma i kontaktmed boken som medium. Detta är fakta som kulturministern inte kan förneka. F. ö. delar inte författarna och kulturarbetarnakulturministerns uppfattning om en lagstiftning. AnL 11 Statsrådet : Låt mig bara mycket kort säga följande om EvaHjelmsfröms exempUfiering när det gäller bibliotekstillsfåndef i Stockholm.Hennes exempel må vara riktiga, men som beskrivning av helhetssituationen iStockholm är beskrivningen icke korrekt. Skulle man införa en bibliotekslagsom tillgodosåg önskemålen i de exempel som ger, skulle den blimycket detaljerad. Jag noterar att den uppenbarligen även skulle innehållaföreskrifter om sommaröppet och öppettider. AnL 12 EVAHJELMSTRÖM (vpk): Jag upprepar vad jag sade fidigare, nämligenatt det måste ankomma på utredningen att undersöka hur pass detaljeradlagstiftningen skall vara - självfallet i kombinafion med statsbidrag. Kulturministern säger att jag infe känner till Stockholmoch att min beskrivning av läget är felaktig. Men jag vidhåller att det intebara gäller Stockholmutan även landet som helhet. Def har också omvittnats, bl. a. av Nr 32 Om åtgärder för an begränsa nyttjande av metalldetektorer kulturrådetsutredningar och av den stafisfik som vi fått från om lägetute i kommunerna. Skall man ha en lagstiftning, kosfar det självfallet pengar -def är i själva verket där skon klämmer - och det är def man vill undvika. Överläggningen var härmed avslutad. 5§ Svar på fråga 1982/83:90 om åtgärder för att begränsa nyttjande avmetalldetektorer har frågat mig när enproposifion angående begränsning av innehav och nyttjande av metalldetektorerkan förväntas. Problemet med metalldetektorer har aktualiserats förregeringen på fiera sätt. Som har anfört i sin fråga uttaladeriksdagen aft det "är angeläget aft åtgärder vidtas föratt komma till rätta med detta problem". har i flera skrivelser pekat på deölägenheter för den arkeologiska och numismafiska forskningen som det alltflifigare bruket av metalldetektorer har medfört. Verket har föreslagit olikametoder för att komma till rätta med problemet. En metod som har föreslagits skulle innebära att ifornminneslagen infördes ett generellt förbud att fortsätta grävning ellerannat arbete sedan det första föremålet på en arkeologisk fyndplats harpåträffats. Det besök på som representanter förutbildningsdepartementet gjorde avsåg i första hand attstudera om def var möjligt och lämpligt att komplettera det nuvarande skyddetför fornminnen på def sätt som hade föreslagits. a. vad som framkom viddetta besök visar aft det är många svåra problem som måste lösas om man villinföra etf grävningsförbud. Min slutsats är närmast aft etf grävningsförbudinfe är en lämplig lösning. Vad finnsdet då för andra sätt att komma fill rätta med frågan? Både i mofion, som låg till grund förriksdagens uttalande i frågan , och i skrivelser frånriksantikvarieämbetet har det framhållits som troligt att någon form avkontroll av användning eller innehav, alfernafivt försäljning avmetalldetektorer, skulle kunna vara ett effekfivt niedel mot def missbruk somförekommer. Riksanfikvarieämbefets senaste skrivelse idetta ärende har varit föremål för en relativt omfattande remiss.Remissinstanserna ombads att göra en preliminär bedömning av förutsättningarnaför att genom en utredning kunna åstadkomma den kontroll som har föreslagits. Remissvaren har kommit in till departementet.Något ställningstagande i vad gäller den fortsatta beredningen av frågan harännu infe gjorts. Om åtgärder för att begränsa nyttjande av metalldetektorer Denpreliminära genomgång av remissyttrandena som har företagits synes dock markeraaft frågan om kontroll av användning eller innehav resp. försäljning avmetaUdefektorer rymmer en rad problem, bl. a. i vad gäller avgränsningen av denlegitima användningen av dessa defekforer. Det är därför enligt min mening heltklart att en eventuell lagsfiftning på detta område måste föregås av ettutredningsarbete. Jag kan därför inte nu ange när eventuella förslag i frågankan komma aft föreläggas . AnL 14 (): Jag ber aft få tacka kulturministern försvaret på min fråga. Anledningen till aft jag ställt frågan är att riksdagenunder våren fattade beslut om att ge regeringen till känna att åtgärder måstevidtas för att komma till rätta med det problem som jag tagit upp i mofion1981/82:565. Vid en uppvaktning har man från aviseratnågon form av förslag till åtgärder . Någon sådan proposition frånregeringen har dock infe synts fill. Trots vissa insatser från regeringen , bl. a.ett anslag på . för efferundersökningar av skatffyndplafser, vilkethar varit en fillgång i arkeologernas arbete på ,kvarstår ändå problemet. Plundringen av skafffyndplatserna är lika aktuell somnågonsin tidigare, och den olagliga mynthanteringen har stor omfattning. Ettflertal platser har varit föremål för sådana olagligautgrävningar, vilka i efterhand rapporterats fill iVisby. Jag har tagit del av de remissyttranden somutbildningsdepartementet inhämtat angående ett förslag om utredning för attutröna om man genom tvång på licens för användande av metalldetektorer skullekunna åstadkomma rättelse beträffande de förhållanden som råder inomkulturminnesvården. De ökade informationsinsatser som man i ett flertal avyttrandena anser att man i första hand skall pröva är redan vidtagna och intepå något sätt fillräckliga. Över huvud taget anger remissyttrandena enoförståelse för problemafiken, vUket jag beklagar. Risken är uppenbar attutvecklingen kommer att medföra ännu större problem, om vi inte lyckas hejdadef som pågår , dvs. dels förstörelse av för arkeologerna oskattbaravärden ur forskningssynpunkt, dels den olagUga mynthandel som förekommer inomoch utom landet. Den skärpning av fornminneslagen som det talats om ansesav arkeologerna på infe vara fillräcklig, utan man anser att etfdirekt förbud borde införas för dem som har skaftletandet som eninkomstbringande hobby. När nu statsrådet aviserar en utredning i fråganfår jag väl förklara mig någorlunda nöjd med defta, även om jag vet attarkeologerna har den uppfattningen att det infe finns så mycket mer att utreda.Risken med etf utredningsarbete är allfid att def fördröjer frågans åtgärdande,vilket naturligtvisinte är så bra. Men jag får avslutningsvis uttrycka förhoppningen att dentilltänkta utredningen får direkfiv aft arbeta snabbt. AnL 15 Statsrådet : Jag vill bara göra en precisering. Det jagsade i svaret var att denna fråga är både viktig och besvärlig. Den kan alltsåinte avgöras så enkelt att man återkommer fill med en proposition omförbud mot grävning och mot användande av detekforer. Det krävs under allaomständigheter någon form av utredningsarbete. Jag har däremot inte uttalat ivilken form en sådan utredning skall ske. Om utstäUnings-ersättning till konstnärer AnL 16 (): Jag har förståelse för att def kan vara svårtatt lägga etf förslag direkt, utan någon form av utredningsarbete. Därför ärjag någorlunda nöjd med svaret. Överläggningen var härmed avslutad. 6§ Svar på fråga 1982/83:97 om utställningsersättning till konstnärer har frågatutbildningsministern vilka åtgärder hon är beredd aft vidta för att förverkligautsfällningsersäffning för konstnärerna. Arbetet inom regeringen är så fördelataft det är jag som skall svara på frågan. finns etf avtal mellan staten å ena sidanoch . Föreningen och å andra sidan angående utsfällningsersäffning i samband med allautställningar av konst och hantverk som anordnas av statliga institutioner. Enligt vad jag har erfarit har konstnärernasorganisationer under etf antal år förhandlat med få ettavtal fill stånd om utstäUningsersättningför utstäUningar i regi.Dessa förhandlingar har ännu inte gett något resultat. Frågan om utsfällningsersäffning i samband medutställningar i regi och föreningsregi har även behandlats av statenskulturråd i rapporten till konsfutställningsverksamhet, som lades fram år1979. Rapporten ledde emellerfid då inte till några åtgärder från regeringenssida. har i sin anslagsframställning för budgetåret1983/84 anmält sin avsikt aft se över sitt fidigare förslag om stöd till lokalkonstutställnings-verksamhet. Rådet har därför inte lagt fram några förslag pådetta område för nästa budgetår. Mot den bakgrunden finner jag f. n. inte anledning att fanågra inifiafiv i vad gäller utställningsersäftning utanför den statligasektorn. Om utställningsersättning till konstnärer AnL 18 EVAHJELMSTRÖM (vpk): I den fråga jag har ställt fillkulturministern framhåller jag att frågan om utställningsersäftning hardiskuterats men ännu infe fått någon fillfredsställande lösning. demonstrerade konstnärerna ihela under parollen In i arga konstnärer. De framställde detenkla, ja, självklara kravet att samhället nu äntligen skall gå in och betalakonstnärerna - kulturministern var ju själv där. fattade beslut om en bildkonstnärsfond,avsedd för s. k. visningsersäffning. Jag tycker att det var etf principielltsett mycket bra beslut, eftersom de ovärderliga konstupplevelser som vidagligen får "gratis" änfiigen erkändes. Det belopp som anslogs vardock för litet, och def påpekade vi också från vpk:s sida. Frågan om utsfällningsersäffning är annorlunda. När detgäller den har trots riksdagsbeslut inget ansvarstagande från samhäUets sidaskett. Staten har fatfat beslut i frågan, vilket också framhålls i svaret, mende flesta kommuner tar inte sitt ansvar. har strandat delångdrag-na och segslitna förhandlingar som har förts. Jag tycker aft defta är enskandal i svenskt konsfliv. Som konstnärerna framhåller gäller det derasexistens, men det gäller också konstens förnyelse öch fortbestånd. Också ikonsflivef tillåts nu marknadskrafterna att fa över. Jag är medveten om att huvudansvaret i dagåvilar kommunerna, men det finns inifiafiv som man kan ta. Man kan t. ex. ökaanslaget till bildkonstnärsfonden. Jag vill sedan framföra en mer privat fundering: Vi har junu en ny majoritet i många kommuner, däribland i . Stockholmbetyder oerhört mycket för konstnärerna när det gäller justufsfällningser-sättningen. Jag tror def var Bengfsfors kommun som först fattadebeslut om utställningsersättning- def var - men något sådant besluthar man ännu infe fattat i någon storstadskommun. har vi en ny majoritethär, och om kulturministern ställde sig positiv fill en utsfällningsersäffning,skulle han kunna uppmana sina partikamrater i att medverkafill en sådan. Uppgiften att kommunerna infe tar sitt ansvarär i varje fall infe helt korrekt. Kommunerna har överenskommelser när detgäller sådan utställningsverksamhef där inte försäljning förekommer.