prot · G60971 · 1982-12-31 00:00:00 — Detta är djupt otillfredsställande för föräldrarna,det är djupt otillfredsställande för de berörda barnavårdarna som går miste omvederbörliga sociala förmåner, det är också djupt otillfredsställande urskattemoralisk synpunkt. Familjebeskattningen har alltså lett till en föga rättvisfördelning av skattebördan mellan olika hushåll och mellan olika stadier ifamiljernas liv. Skatten styr dessutom ofta familjerna och deras möjlighet attsjälva bestämma om arbetsfördelning och barnomsorg. har vi fått enbetydande rundgång och hårdare marginalskatter ju fler som skall leva påinkomsten och ju bättre de skulle behöva en inkomstökning. Ju störreförsörjningsbördan är, desto hårdare slår dagens familjebeskattning. Vi hävdar att bästa sättet att komma till rätta med dessamissförhållanden är att så långt som möjligt eftersträva en proportionellbeskattning i låga och vanliga inkomstlägen. Det kan ha sitt intresse att nämnaatt en helt proportionell skatt endast skulle behöva ligga på utöverkommunalskatten för att ge samma statsinkomster som . Ju fler barn som finnsi familjen, desto viktigare måste det vara att inte beskatta den del avinkomsten som krävs för en rimlig levnadsnivå för barnen och för nödvändigabarntillsynskostnader. Ett skattesystem med den inriktningen skulle ha storafördelar. Arbetsfördelningen mellan makarna skulle inte längre styras avskatten, eftersom skatten skulle bli ungefär lika stor oberoende av hurinkomsten fördelas dem emellan. Marginalskatten i vanliga inkomstlägen förheltidsarbetande skulle bli betydligt lägre än . Deltidsarbete skulle intelängre löna sig så mycket bättre än heltidsarbete. Avdrag av olika slag skullebli mer likvärdiga. Behovet av inkomstprövade bidrag skulle minska genom vid beskattningen tog hänsyn till barnfamiljernas lägre skatteförmåga.Skenskilsmässor av olika slag, som tycks bli allt vanligare, skulle intelängre te sig så eftersträvansvärda för mänga hårt pressade familjer.Rundgången skulle också minska liksom de hårda marginaleffekter som beror påatt behovsprövade bidrag faller bort. Målet- det högst satta - bör vara att de barnfamiljer sombetalar skatt inte skall vara beroende av behovsprövade bidrag. Debarnfamiljer som behöver sådana bidrag skall å andra sidan inte heller behövabetala skatt. Görs inte skyndsamma insatser för att få ett rättvisarefamiljebeskattnings-system, kommer allt fler barnfamiljer att tvingas sökasocialbidrag för att över huvud taget få ihop till skatten. 36FRIDA (): Mitt anförande, som kommer att handla omarbetsmarknads- och regionalpolitik, borde egentligen ha hållits efterdebatten om industripolitiken. Att jag ändå håller det nu beror på att ThagePeterson inte har hunnit hit. I går kunde vi läsa pådagstidningarnas förstasidor: "Rekordsvår vinter -18 om varje jobb","Värsta läget sedan kriget". 18 sökande på varjeledigt jobb - värrehar det inte varit . Allra.värst drabbat ärNorrbotten, där det går 37 sökande på varje ledigt jobb! I industrin fanns endast 3 400 kvarståendelediga platser, medan antalet sökande var nästan 53 000. Rubrikerna och siffrorna ger en tydlig bild av läget ilandet. Vi har en arbetslöshetssituation som många människor upplever somohållbar och som vi socialdemokrater anser måste bekämpas med alla medel, ävenarbetsmarknadspolitiska. De allt aggressivare attackerna från motarbetsmarknadspolitiska åtgärder upplevs av många som ett hot mot derasexistens. I exempelvis är ca 5 000 människor i beredskapsarbe och, 3300 i arbetsmarknadsutbildning. Drygt 2 300 är anställda med lönebidrag och 850är anställda i samhällsföretag. Dessa människor är alltså föremål förarbetsmarknadspolitiska insatser. De frågar sig: Vad skulle hända med oss ommoderaternas politik drevs igenom? Hur mänga av oss skulle helt slås ut frånarbetsmarknaden för resten av livet? Att jaghar nämnt alla dessa siffror beror päatt det bakom var och en av dem döljer sig en människa med bekymmer och oro försin framtid. Arbetsmarknadspolitiken handlar om människor, deras möjligheter inuet och . Den öppna arbetslösheten i är av denarbetsföra befolkningen. har också den öppna arbetslösheten ökat konstantår för år. Vi socialdemokrater har hävdat att man inte får accepteraen permanent och ökad öppen arbetslöshet. Därför anser vi att de ökadearbetsmarknadspolitiska insatserna för drygt 3 000 personer -varav 700 ungdomar - i var väl motiverade. insatser har varit en "nageli ögat" på - man har bedrivit en formlig hetskampanj mot AMS. Jag behöver inte gå längre tillbaka än till debatten i denhär kammaren för att erinra ledamöterna om den kritik sommoderaterna riktade mot regeringens arbetsmarknadsanslag med motivet attarbetsmarknadsministern gick i AMS ledband. Om moderater och andra borgerligaledamöter lyssnat på oss när vi 1980 varnade för vad de borgerligaregeringarnas åtstramningar skulle leda till, hade vi inte befunnit oss i densvåra situation där vi är . Låt mig citera ur den socialdemokratiskamotionen med anledning av den borgerliga besparingspropositionen i november1980 - vi varnade då för vad som skulle komma: "Den sparplan som regeringen nu anser sig tvingadtillgripa för att hejda en fortsatt urgröpning av den offentliga ekonominförsvagar ytterligare sysselsättningsutvecklingen i offentlig sektor.Resultatet,blir arbetslöshet. har en svensk regeringförsatt sig i ett läge där en aktiv stabiliseringspolitik för att värnasysselsättningen överges för en åtstramningspolitik som framtvingats till följd av tidigare missgrepp i handhavandet av landets ekonomi. sedan1930-talet för en svensk regering med öppna ögon en arbetslöshetsskapandepolitik." I samma motion redovisade vi en lång rad av åtgärder, bl.a. inom industripolitiken, för att stimulera en nödvändig expansion inom utvecklingsbaradelar av den svenska industrin som vi menade skulle sättas in i stället förbesparingsåtgärderna. Men den borgerliga majoriteten valde att spela med ökadöppen arbetslöshet i stället, vilket fick förödande konsekvenser försysselsättningen. ser vi resultatet. Det är inte så, herr talman, att vi socialdemokraterkänner någon sorts skadeglädje över att våra farhågor har besannats - och detmed råge. Vi känner i stället stor sorg och stort vemod över att man harhanterat de mänskliga resurserna med en sådan hänsynslöshet. Den socialdemokratiska regeringen satte genast i gång medatt rädda vad som räddas kunde och presenterade åtgärder iarbetslöshetsbekämpande syfte. har mansatsat mer än 7 miljarder för att och kunna pressatillbaka ökningen av arbetslösheten. 4 miljarder har avsatts tillarbetsmarknadspolitiska åtgärder, drygt 3 miljarder ingår i detinvesteringsprogram som på skall stimulera sysselsättningen. Vad gör de borgerliga partierna i detta läge? Det vet viväldigt litet om . anklagar i sin motion regeringen för att föraen arbetsmarknadspolitik som i realiteten fungerar som "städgumma".Det är riktigt att arbetsmarknadspolitiken är en "städgumma".Den städar efter de sex åren som de borgerliga suttit vid makten. Vi tvingasatt reda upp en ekonomi som körts i botten, komma till rätta med statens storaränteskulder som får en att känna svindel, minska arbetslösheten som tillåtitsatt skjuta i höjden. Så nog behöver det städas. Man behöver också påminna om att det faktisktär de borgerliga regeringarna som har satt i gång statens lånekarusell. Dagensränteskulder är ett arv från de borgerliga regeringarna till kommandegenerationer. Jag säger det med hänsyn till den debatt som har förts härtidigare . Om de borgerliga partierna 1980, när sparplanen sattes in,hade satsat på långsiktiga investeringar och på kort sikt genomarbetsmarknadspolitiska åtgärder hejdat ökningen av arbetslösheten, skullestädarbetet ha kunnat stanna vid en normal veckostädning i stället för att somnu bli en storstädning, som kommer att kräva många års svett och möda innan vinår upp till stabilitet i vårt land. Ungdomsarbetslösheten är ett av våra värstagissel. Om allvaret bakom ungdomsarbetslösheten råder en bred enighet. T. o. m.moderaterna verkar bekymrade. Enigheten stannar dock vid att man konstaterarproblemen. Hur vi skall komma till rätta med ungdomsarbetslösheten råder detdelade meningar om. lösning är en sänkning av lönerna. De gör ettstort nummer av att det är de höga ungdomslönerna som är orsaken till attungdomar har svårare att få jobb än andra grupper. I realiteten ärungdomslönerna mycket olika. I vissa avtal, bl. a. de lärlingsavtal som finns,är ingångslönerna ofta mycket låga. Det är inte lönerna det beror på attungdomar går arbetslösa, utan det är bristen på jobb. Det finns inga arbetensom passar för ungdomen. När antalet arbetslösa med yrkeserfarenhet ökar blirkonkurrensen hårdare om det fåtal platser som finns, och det drabbarungdomarna. Det är viktigt att slå fast att denallvarligaste orsaken till ungdomsarbetslösheten är att det saknas jobb i dag.Vi skapar - tvärtemot vad försöker låta påskina-inte flera jobb omvi sänker lönerna. En ung människa som för att få ett arbete har flyttathemifrån har lika höga levnadsomkostnader som en vuxen: hyra, mat, resa tillarbetet m.m. Tjänar man inte tillräckligt för att betala de nödvändigalevnadsomkostnaderna, så måste samhället på ett eller annat sätt gå emellan föratt fylla ut det som fattas. Arbetslösheten är ett slöseri med samhällsresurser.Kostnaderna är stora i reda pengar, men också i mänskligt lidande. Visocialdemokrater hävdar därför att kortsiktiga och högst traditionellaarbetsmarknadspolitiska åtgärder är nödvändiga i dagens situation för att hejdaen ytterligare ökning av arbetslösheten, för att förhindra att fler människorslås ut från arbetsmarknaden och kanske kallas en restpost. Den socialdemokratiska regeringens arbetsmarknadspolitiskainsatser ingår i en långsiktig strategi, där satsningar på att få fart påindustrin ingår som en viktig del. Industriminister kommersenare att redovisa vår industri- och näringspolitik. Arbetsmarknadspolitikenär ett komplement till industri- och näringspolitiken. Dagens stora behov avarbetsmarknadspolitiska insatser beror på många års borgerliga försummelserinom industri- och näringspolitiken. Låg mig sägra några ord om regionalpolitiken.Centern anklagar oss socialdemokrater för att bana väg för en nyflyttlasspolitik, för att urholka det regionalpolitiska stödet liksomskatteutjämningen och stimulera flyttningsstödet. I själva verket är det de borgerliga regeringsåren efter1976 som varit negativa för skogslänen och då speciellt för glesbygdensutveckling. Det var Fälldinregeringen som stoppade den positiva utveckling sombyggdes upp under de socialdemokratiska regeringsåren i slutet på 1960- ochbörjan . sjönk skogslänens andel avlandets befolkningstillväxt. hade fem av de sju skogslänenbefolkningsminskning. svarade för avlandets befolkningsökning. Under1981 var folkökningen i större än vad den var i hela landet iövrigt. Tala om flyttlasspolitik! Och vilka var det som bedrev den? Bara inom de sjunordligaste länens glesbygder minskade befolkningen med11272 personer. Detta är facit av glesbygdspolitik. Men det finns även andra mätt somvisar på lika nedslående siffror. Sysselsättningen inom jord- och skogsbruketspelar en viktig roll för befolkningsutvecklingen inom våra glesbygder. Inomden sektorn försvann 1975-1980 inte mindre än 7 500 jobb. Antalet leverantörertill skogslänens mejeriföreningar har minskat rned drygt en fjärdedel åren1976-1981. 12 000-färre är sysselsatta inom industrin, osv. Uppräkningen avförsämringar och av ökad regional obalans kunde fortsättas i all oändlighet.Den faktiska utvecklingen ställer i blixtbelysning alla de utfästelser påregionalpolitikens område som de borgerliga, inte minst , gjort underårens lopp. har man haft möjlighet att förverkliga sin politik. Jag vill inte påstå att den katastrofala utvecklingen iskogslänen, då i regeringsställning haft ansvar för regionalpolitiken,enbart är en följd av denna politik. Jag vill ändå avslutningsvis, herr talman,säga att det är ett ofrånkomligt faktum att och de borgerliga partiernainte kunnat anvisa någon väg att förhindra den kraftiga försämringen av denregionala balansen, med utflyttning, undersysselsättning och arbetslöshet somföljd. 37KARIN SÖDER (c): Jag hade här inte tänkt hålla någotanförande om regionalpolitik och sysselsättningspolitik utan avsåg att ta uppnågra andra frågor. Det kommer jag också att göra, men jag vill ändå framföranågra korta kommentarer till det som här talade om. Det är nästan osannolika påståenden som kommer fram iolika avseenden. citerar socialdemokratiska motioner från 1980.Man påminns om orden "Till flydda tider återgår/Min tanke än sägärna". menar att våra sparplaner skulle drabba denoffentliga sektorn. Det gäller att analysera vad sparplanerna innehöll och,, att se på vad den socialdemokratiska regeringen gör . Komihåg - bara för att ta ett exempel - att den kommunala skatteutjämningenfyrdubblades vi satt i regeringen! Vad har det inte betytt förden offentliga sektorn, för sysselsättningen i kommuner och landsting över helavårt land? Det har bl. a. inneburit att 200 000 fler kvinnor har kommit ut iförvärvsarbete . Det är sanningen, . Men vad gör socialdemokraterna nu? Jo, de är i färd medatt dra in mellan 5 och 10 miljarder från kommuner och landsting. Det betyderatt man i kommun efter kommun och landsting efter landsting har börjat medanställningsstopp. Det är sanningen om hur den socialdemokratiska regeringenagerar när det gäller den offentliga sektorn. Man ger med ena handen och tarmångdubbelt med den andra. Barnomsorgen är ett typiskt exempel. Där river manupp en bra reform, som har beslutat om, och säger att kommunerna nuskall få ytterligare 600 milj. kr. som man drar in dessa stora summorfrån kommunerna. Någonstans måste man ta fram de pengarna. har bedrivit en aktiv regionalpolitik under dentid har varit i regeringsställning. Jag kan peka på de regionalautvecklingsfonderna och småföretagsstödet. Men vi har naturligtvis haft ettogynnsamt klimat att arbeta i - och det medgav i slutet av sittanförande. Det har hänt mycket när det gäller decentralisering underdenna tid, och jag tror faktiskt att själv från Norrbottenkänner till resultat av akfiva arbete. I , i och påflera håll har man fått i gång en småföretagsverksamhet i nära samarbete medsocialdemokrater i . Det finns andra företrädare för som senare idebatten här kommer att tillbakavisa de övriga påståendena. Vi har ett kraftfullt alternativnär det gäller regionalpolitik och sysselsättningspolitik i våra motioner. Visäger nej till de ökade bidragen till flyttlasspolitiken. Vad socialdemokraternai dag gör är att föreslå ökade bidrag till människor för att flytta, och detsäger vi nej till. Vi kommer aldrig att acceptera en medveten flyttlasspolitik. Så till det sista som jag vill fillbakavisa. Jag troddeinte att jag från min vän än en gång skulle behöva höra det somOlof och andra har spritt omkring sig, att vi skulle ha fört en medvetenpolitik för att öka arbetslösheten. Det är en oförskämdhet! kommeraldrig att bedriva en sådan politik. Men det är ett faktum - och det erkännerregeringen -att vi är beroende av vår omvärld. Vad som händer därpåverkar politiken, och det skall man kunna erkänna också i opposition och intebara när man är i regeringsställning. Det är verkligheten, mina vänner. Vi skall arbeta och spara oss ur krisen, det är rimligt.Vi skall inte vältra över problemen på kommande generationer. Vi är beroende avvarandra också i den värld vi lever i, och därmed kommer jag in pä detursprungliga ämnet för mitt anförande. är en liten del av världen - en värid som tycksbåde krympa och växa på samma gäng. Den krymper därför att en snabbt växandebefolkning får en allt mindre ranson av denna världens goda per individ attleva på om det skulle fördelas rättvist. Den krymper också därför att vi alltsnabbare får nyheter från olika delar av världen. Den växer därför att alltfler människor skall leva i denna värld. Hur ofta tänker vi egentligen på att inom mindre än 20 är,dvs. , har världens folkmängd ökat frän omkring 4 miljarder tillöver 6 miljarder. Det är den fattiga delen av världens befolkning som ökarmest. I den rika delen går befolkningstillväxten långsammare. Det betyder, attom inte vi i den rika världen på allvar och med stor medvetenhet och isolidaritet medverkar till en världsordning där resurserna fördelas på ettrimligare sätt, går vi mot en utomordentligt allvarlig situation, med ökademotsättningar och krigshot, massvält och flyktingskaror på väg och i läger. Viser tendenserna överallt , nu senast i . Det kräver av ossatt vi själva lär oss att bruka i stället för att förbruka av jordens samladetillgångar -vi, den rika minoriteten, som förbrukar merparten av jordenstillgångar. Vi har fyra mål för det svenska biståndet: resurstillväxt,ekonomisk och social utjämning, ekonomiskt och politiskt oberoende samtdemokratisk samhällsutveckling. Dessa målär mycket betydelsefulla, men med hänsyn till det allvarliga hot som jordens miljö utsätts för vill vi från läggatill ett femte mål: värnandet om jordens miljö och produktiva resurser. Vi lever alla i en och samma värld med samma rättighettill dess tillgångar. Vårt bistånds inriktning måste därför fokuseras ännuklarare pä de fattigastes behov. Vi skall återupprätta enprocentsmåletsinnehåll och göra vårt bistånd effektivt med ett minimum av byråkrati. Vårt stöd till de verkligt behövande i världen kan bliännu bättre, om vi också utnyttjar möjligheter fill samarbete mellan de nordiskaländerna, där förutsättningar finns. Gemensamma biståndskontor är en väg,gemensam utbildning för biståndspersonal en annan. Det unika och framgångsrika nordiska samarbetet har härett naturligt utvecklingsområde. En tredjedel av jordens växande befolkning är barn.Andelen kommer att öka. Barnens villkor är mycket olika. Svenska tonåringar äger kapitalvaror för 3,5 miljarder ochgör av med på kläder, öl, sprit, grammofonskivor,tobak och bio enligt en gammal rapport, medan merparten av världensbarn och tonåringar inte har mat för dagen. Vilken framtid är vi beredda att gedessa barn? I blickfånget för deltagarna i i somrashängde som en påminnelse om framtiden Rädda barnens stora vandringsutställningLivets träd - budskap från barnens värld, som har gått genom många länder ochvisar barnens behov och önskningar. På en avteckningarna har en svensk flicka skrivit: "Ner med vapnen! vill inteha några döda pappor!" Nej, barn - var de än befinner sig i världen, i krig elleri fred - behöver levande pappor, levande föräldrar, levande vuxna, som ärberedda att lyssna på dem. 40 000 barn dör i vår värld av svält ochundernäring. Hundratusentals barn växer upp i flyktingläger utan hopp. Denvuxna världens svar till dessa barn är att rusta för 5 milj. kr. Menbarnen kräver ett annat svar. Vårt första svar till barnen om deras framtid måste varalöftet om kamp för fred och nedrustning och löftet att kämpa för en rättvisfördelning av jordens tillgångar. Varje generation måste ta ansvar för och betalakostnaderna för sin egen välfärd och inte spoliera kommande generationersvälfärd - inte vältra över bördan på kommande generationer. Vi lever i ett land, visserligen med problem men i ettvälstånd som saknar motstycke i världen. Barn i har det materielltbättre än de allra flesta barn i världen. Men alla barn har det inte lika bra. Författaren , Sias, säger så här: "Barnär ur modet i vårt land har jag förstått. Vad ärdet då som är modernt? Vadpratar man om? Jag har bestämt för mig att en gång låg livet mellan födelsenoch döden." Har han rätt? Är barn ur modet? Är familjen ur modet? Harvi skapat en tillvaro som inte har plats för det allra viktigaste? Så här skriver en nioårig pojke,citerad i barnmiljöutredningens slutbetänkande: "Omdu rör mig mjukt och varligt Om du ser på mig och ler åt mig Om du lyssnar närjag talar - ibland innan du talar SÅ VÄXER JAG VÄXER VERKLIGT" Vår uppgift som politiker, som föräldrar och sommedmänniskor måste vara att ge barnen stöd så att de växer verkligt. har skrivit en bok om råd till föräldrar.Han säger: "Var stolt över dina barn!" Det är föräldrarna som har huvudansvaret för barnens vårdoch fostran. Men samhället har också ett stort ansvar. Barnens behov måstesättas i förgrunden i familjepolitiken - och varför inte i hela vårt politiskaarbete. För det är barnen och ungdomarna som skall axla ansvaret för vårt land,för nordiskt samarbete, för fred och nedrustning, för internationellsolidaritet. Vi vuxna - inte bara föräldrarna - har ett ansvar att rusta demför dessa uppgifter. Här spelar naturligtvis familjen och familjepolitiken enavgörande roll. Valfrihet är en av hörnstenarna i familjepolitik.Valet av omsorg för barnen måste göras av familjen själv. Valfrihet råder förstnär barnfamiljerna får ekonomisk ersättning också för sin insats att vårda egnabarn i hemmet -vårdnadsersättning - och när den kommunala barnomsorgen täckerefterr frågan. Stödet till barnfamiljerna har byggts ut under senaredelen av trots en svår ekonomisk situation. De icke-socialistiskaregeringarna har genomfört en lång rad reformer som främjarvalfriheten för barnfamiljerna. prioriterades mest deninstitutionella heltidsomsorgen. Vi har gått en annan väg. Vi har byggt ut föräldraförsäkringen med fem nya månadertill 12, varav enligt vårdnadsersättningens princip. Dethar blivit ATP-rätt för vård av egna små barn. Vi har infört lagstadgad rätttill förkortad arbetstid för småbarnsföräldrar. Det har vidare blivitstatsbidrag till deltidsförskola och öppen förskola. Men detta har dess värrerivits upp. Vidare har vi fått lokalt inflytande över barnomsorgen ochslopandet av en rad statliga detaljregleringar inom barnomsorgen. Det har ocksårivits upp av socialdemokraterna. 151 000 nya platser har tillkommit i barnomsorgen, som desenaste åren byggts ut med en kraftfullhet som saknar tidigare motstycke. Barnbidragen har höjts successivt, och flerbarnstilläggför familjer med många barn har införts. Det harskett en omfördelning avbostadsbidragen till att i första hand utgå till familjer med de störstabehoven. Vi har vidare reformerat vårdbidragen till de handikappade barnen. Det äralla dessa reformer som man på socialdemokratiskt håll kallar för Men den här uppräkningen visar påmotsatsen. Men det kvarstår orättvisor på det familjepolitiskaområdet. Det är anmärkningsvärt att man, som sagt, rev upp sä många reformeroch inte i stället gick vidare pä fler områden. Framför allt är det fråga om vårdnadsersättningen. Manvill inte betrakta vården av egna barn i hemmet som en samhällsnyttig insatssom bör stödjas och byggas ut. Här har vi från mött ett svårt motståndfrån de andra partierna, som hindrat en sådan utbyggnad. Det är faktiskt så attdrygt hälften av förskolebarnen inte får något stöd från samhället förbarnomsorgen. Särskilt missgynnas barnfamiljerna i de sysselsättningsmässigtsvaga områdena. Skattesystemet tar som bekant inte någon hänsyn tillbarnfamiljernas försörjningsbörda. Beslutet att deltidsförskolan och den öppna förskolan inteskall erhålla något statsbidrag till sin verksamhet är ett svek såväl motbarnfamiljerna som mot glesbygdskommunerna. Här hade man verkligen haft enchans att ge glesbygden del av statsbidragen för den här verksamheten. För ävenbarnen där behöver stöd och pedagogisk ledning samt samvaro med andra barn. Som jag tidigare nämnt går stödet till barnomsorgenföreträdesvis till ekonomiskt och sysselsättningsmässigt gynnade regioner. Detsker alltså i praktiken en omfördelning från ekonomiskt svagare till bättreställda. En sådan omvänd . fördelningspolitik strider mot uppfattningatt trygghetssystemet skall syfta till att skapa grundtrygghet för alla. Min taletid börjar nu ta slut, men jag vill ändå säga attjag är glad att socialdemokraterna går vidare med utbyggnaden avflerbarnsstödet. Det är bra att man har ändrat sig på den punkten. Likaså ärdet bra att man kommer att bygga ut stödet till studerande 16- och 19-åringar. Vi kommer i att fortsätta med vårt arbete förgrundtrygghet för alla, både här hemma och ute i världen. Alla människor harlika värde och rättigheter.