prot · G609146 · 1982-12-31 00:00:00 — Jag tycker alltså att det är märkligt att regeringen intehar någon åsikt. Ni måste väl ändå ha diskuterat dessa frågor på något planinom regeringskan- Om konstgjord befruktning, m. m. Om konstgjord befruktning, m. m. sliet, även om de är svåra, som jag sade. Att ni bara avvaktar vad som komma skall inomsocialstyrelsen och inom utredningar gör mig missnöjd. Jag är besviken över attinga åsikter har kommit till uttryck i svaret, utan att statsrådet barahänvisar till de utredningar som pågår. Jag skulle önska att det uttaladesnågon form av åsikt i dessa frågor från och den regering hontillhör. 48 (): Jag vill säga ett par ord, ingalunda för attföregripa regeringens åsikter, utan för att säga litet grand om vad som bl. a.har framkommit i gen-etikkommittén. Kommittén är en av de kommittéer där dessafrågor diskuteras seriöst och grundligt. Jag vill säga till attdenna kommitté efter eget övervägande har kommit fram till att i dess arbetemåste ingå att så fort som möjligt skicka ut en diskussionspromemoria, därprecis de här frågorna presenteras med så mycket material som möjligt och däreventuellt kommitténs mycket preliminära ståndpunkter redovisas. Vi kommer attgöra allt för att denna breda diskussion verkligen skall komma till stånd, ochi den får alla som känner sig kallade yttra sig. Jag vill däremot understryka,vilket jag har fått göra , att när ordföranden i gen-etikkommittényttrar sig offentligt, yttrar han sig uteslutande på sina egna vägnar ochföreträder icke kommitténs åsikter. Jag håller med om att provrörsbarn, om man meddet menar barn helt och hållet tillverkade i laboratorier, är en tvivelaktigprioritering inom sjukvården. Jag har själv påpekat att om det är någonfinginom medicinsk forskning som skall prioriteras, är det de stora tropiskasjukdomarna, som tar kål på miljoner människor. Och skall man satsa pånågonting i , kan man gott satsa på reumatismen, som är en folksjukdomsom plågar många. Jag kan inte komma ifrån att jag tycker att det är viktigare. Men man får inte blanda ihop provrörsbarn med vad somkallas för artificiell befruktning. Det är någonting helt annat. Den är f. ö.inte så ny som man tror. På en konferens som hade om dettaförklarade en muslimsk rättslärd att motsvarande hantering hade förekommit,naturligtvis fullständigt illegalt, med hjälp av barnmorskor i harem underårhundraden - så inom islam var man inte alls förvånad över detta. Det betyderinte att det är lagligt där - tvärtom. Artificiell insemination har diskuterats i ,och skandinaverna kämpade för att man skulle fä en konvention som regleradedenna verksamhet i lag. Men vi fick kämpa ganska ensamma - de andra ländernaville inte ta i det här med tång, och det är mycket beklagligt. I det härlandet har vi i varje fall försökt att göra vad vi kunde. I gick igenom ett mycket framsynt förslag omen lag om genetisk manipulation som har som sin viktigaste punkt just att detskall vara förbjudet att mixtra med mänskliga gener. Man kan inte göradet, men det är mycket riktigt att man i övermorgon kanske kan göra det. Detskall vara förbjudet att göra detta i andra fall än när det gäller att bota och förebyggavissa specifika, mycket svåra, ärftliga sjukdomar, vilka skall finnas på enlista. Det är alltså en konvention som även svenskarna i hararbetat och röstat för. Jag hoppas att konventionens innehåll kommer att blilag här i . Jag skulle vilja säga litet grand om synpunktpå att man inte skall hålla på att skaffa sig egna barn till varje pris, utanman skall ta hand om de barn som finns. Ja, det låter naturligtvis bra, men jagtror inte att det ena kan ersätta det andra. Adopfion är som bekant mycketsvårt. Adoption från blir allt svårare, därför att intevill veta av det. Barnen här hemma skall vi och bör vi naturligtvis ta hand om.Men hur det är att vara barnlös och lida av det vill jag faktiskt inte yttramig om, därför att jag är i den lyckliga situationen att ha barn själv, och dåkänns det hårt att stå och döma andra. Däremot är det fullständigt självklart,det har jag sagt länge, att barn som föds genom artificiell heterologinsemination skall ha rätt till sin far, en laglig far, precis som alla andra,och det är skandal att de inte har fått det fidigare. Det här var några av de synpunkter som jag har i dettasammanhang. Jag vill också påpeka att säger att fosterdiagnostikenkan leda till dedicerade eller selektiva aborter, får man se det i ett någotvidare sammanhang. Vi aborterar ungefär 32 000 barn i det här landet utan attha några kriterier alls, utom att deras mödrar inte orkar med dem. Fosterdiagnostikenkan i dagens läge inte göra särskilt mycket, varken till eller från, mendäremot är detta givetvis en framtidsfråga. När fosterdiagnostiken blir sådanatt man kan få besked inom den tidsrymd när man i har rätt till friabort, då blir det allvarligt. Men jag kan för min del inte se att man överhuvud taget kan ta i den frågan utan att diskutera hela abortbegreppet ochabortlagens grundvalar. Det kommer att bli en mycket besvärlig diskus- Om konstgjord befruktning, m. m. Låt mig först säga fill , som tarupp frågan om forskningen, att det är självklart i ett demokratiskt samhälleatt forskningen är fri, om den är förenlig med allmänt omfattade vetenskapligaprinciper. Det innebär inte att de forskningsbeviljande organen vid sinaprioriteringar av stöd till forskningsprojekt inte tar hänsyn till forskningenssamhällsbety-delse. Forskningens samhällsrelevans, vägs således in ibedömningen vid medelsprövning. har också utfärdatriktlinjer om att sjukvårdshuvudmännen skall informeras om projekt sominnefattar etisk granskning. Innan sådana projekt får påbörjas skallgodkännande av en etisk kommitté företes för sjukvårdshuvudmännen. Sedan säger i sitt inledningsanförande att dethär är en fråga om hur vi skall tillämpa tekniken, var vi skall sätta gränsen.Hon upprepar att det här är oerhört svåra och viktiga frågor, ochsedan beskyller hon mig och regeringen för att ha en passiv hållning. Hon ärmissnöjd med det svar hon har fått. Men, , jag tror att jag skulle fåsamma bemötande från , att hon var missnöjd, om jag helt plötsligtskulle Om konstgjord befruktning, m. m. stå häroch ha en alldeles bestämd uppfattning i de här, som jag också menar, mycketsvåra och viktiga frågorna. Jag tycker att det vore fel av både ochmig - jag hörde heller inte att redogjorde för någon klar ståndpunkt- om vi tog ställning , innan vi har underlag från de kommittéer ochutredningar som pågår, och som arbetar mycket skyndsamt. får vi ett delbetänkande som skall gå ut påremiss och, som har sagt, gen-etikkommittén kommer med ettunderlag för fakta och diskussion. Jag har varit helt överens medgen-etikkommitténs ordförande när vi har diskuterat det viktiga i att vi får utmaterialet fill diskussion för att få in synpunkter efter en bred debatt. Jagtycker alltså, , att det är ett riktigt sätt att arbeta på, att förstha faktaunderlaget innan vare sig , jag eller någon annan i den härkammaren kan ta ställning i de här svåra sakfrågorna. 50INGA (vpk): säger att vi skall vänta påde här utredningarna, och det kan väl hända att man skall göra det. Mentidsaspekten får man inte heller glömma bort. , i vissa fallnågot tidigare, kan man tänka sig att några av de här utredningarna är färdiga.Sedan skall de ut på remiss, det skall förhoppningsvis skrivas en propositionoch vi skall ta ställning i utskott och här i kammaren. Dä är vi framme vid1985-1986. Jag tycker att det brådskar. Jag tycker att det är anmärkningsvärtatt man från regeringens sida inte uttalar några åsikter om vare sig provrörsbarneller frågan om vi skall använda de knappa forskningsresurser vi har fill attfortsätta på den vägen och förfina de metoderna. Ingen åsikt redovisas omfaderlösa barn vid artificiella insemi-nafioner, ingen åsikt om det jag tyckerhar debatterats sä mycket i pressen under senare fid, att man har fått insiktom hur svårt detta är för de barn det handlar om. När det gäller fosterdiagnosfiken kan jag hålla medKerstin om att den i nuvarande form är alldeles utmärkt och till god hjälpbåde för barn och mödrar. Men vad som kommer att hända vet viingenting om. Kanske vi får reda på sådant som vi inte behöver veta eller intevill veta. Forskningen är fri, det är sant. Men vi vet att vi lever underknappa resurser, bl. a. när det gäller forskningen, och då tycker jag att manmåste prioritera det som är viktigare och mera skyndsamt att forska fram föratt hjälpa människor och inte satsa de dyrbara resurserna på att vidareutvecklakonstgjord befruktning i olika former. Jag tycker att regeringen borde ha någonåsikt om detta, fast en mängd utredningen är tillsatta. Tiden går ju fort, ochdet händer saken, pä de här områdena. Överläggningen var härmed avslutad. 13 §Svar på interpellation 1982/83:116 om läkarförsörjningen i inland,m. har frågat mig dels omregeringen har för avsikt att vidta mera verksamma åtgärder för att tryggaläkarförsörjningen i bl. a. inland, dels om regeringen planerar någraåtgärder mot den ökade privatiseringen inom sjukvården. Det är beklagligt att det är svårt attrekrytera läkare till vissa orter i vårt land. Enligt den utredning om antaletinrättade och vakanta läkartjänster som redovisade i december1982 hade vakansläget förbättrats något fram . Sålunda varandelen vakanta tjänster inom den slutna vården då (440 tjänster) mot 7,(519) . Inom den öppna vården hade vakansandelen sjunkit från (375) 1981 till (352) är 1982. Detta är dock rikssiffror. För t. ex.Jämtlands län utgjorde andelen vakanta tjänster inom den slutna vården (21 tjänster). Det totala antalet vakanta tjänster uppgick till ca790 av totalt 10 000 inrättade tjänster för vidareutbildade läkare. kan vi räkna med ett nettotillskott av ca800 nya läkare. Antalet nya tjänster för vidareutbildade läkare har de senasteåren varit mycket lågt. Nya tjänster har i första hand inrättats inomprioriterade områden. Om sjukvårdshuvudmännen solidariskt bidrar till enjämnare läkarfördelning genom att vara restriktiva med att anställa läkare iväl tillgodosedda områden, vilket jag hoppas, bör bristen på läkare varaavhjälpt . Den snabbt ökande tillgången på läkare bör ocksåförbättra läkarsituationen i inland. Jag har därför inte för avsiktatt nu föreslå regeringen att vidta några åtgärder. Jag vill erinra om attregeringen har tillsatt en hälso- och sjukvårdsberedning med uppgiftatt bl. a. behandla frågor som rör läkarförsörjningen i olika delar av landet. Jag delar farhågor för en ökadprivafisering av sjukvården. Regeringen har av denna anledning uppdragit åtsocialstyrelsen och att närmare analysera utvecklingenunder i fråga om omfattning av verksamheten blandprivatpraktiserande läkare som är anslutna till den allmänna försäkringensersättningssystem. Därvid skall särskilt studeras utvecklingen beträffande dens. k. fritidspraktik som bedrivs av offentligt anställda läkare. Om läkarförsörjningen i inland, m. m. 52SVEN (vpk): Jag tackar för det svar jag fått, även om detsnarare uttrycker förhoppningar än redovisar åtgärder för att komma till rättamed läkarbristen i det område jag aktualiserat, nämligen det norrländskainlandet. Det finns i det området särskilda förhållanden som medför ett ökattryck på vårdsektorn och som förstärker de negativa verkningarna avläkarbristen. Jag skall nämna ett par sådana. Andelen äldre människor är högre än genomsnittet förlandet i den här regionen. Detta är en av de faktorer som verkligen medförökade krav på Om läkarförsörjningen i inland, m. m. sjukvärdsinsatser.En annan viktig faktor i inland är den i jämförelse med landet iövrigt mycket höga andelen arbetslösa och förfidspensionerade inombefolkningen. Som exempel kan nämnas orter i inlandsområdet som har enarbetslöshet på . Det finns viss forskning som styrker sambandetmellan arbetslöshet och ökad ohälsa. Vi som bor i inlandet kan se detta sambanddagligen utan forskning, nämligen med blotta ögat. Trots det särskilt högavärdbehovet är alltså andelen vakanta läkartjänster betydligt högre ängenomsnittet såväl i sluten som i öppen vård. Det verkar som om man skullekunna formulera meningen sä här: Den som redan har det svårt skall tydligen fådet ännu svårare. I svaret på min interpellation kan man utläsa att sjukvårdsministernfortsätter att hoppas på sjukvårdshuvudmännens frivilliga, solidariska bidragtill en jämnare läkarfördelning. Hon hoppas också mycket pä effekterna av denökade tillgången på läkare. Enligt beräkningar har antaletläkare i riket ökat med ett par tusen bara , dvs. från 14 532 år1979 till 16 637 är 1982. Trots detta är läkarsituafionen oförändrat svår i t.ex. inland. Jag har ett exempel från , som kan sägasvara typiskt för inlandsregionen. hade 55 tjänster iöppen vård, varav var vakanta, dvs. i verkligheten var 50-talet tjänsterbesatta. Hur är då läget ? Ja, 1982 hade vi 71 tjänster-det har inrättatsytterligare tjänster i förhoppning om att kunna förstärka utbudet av läkare -men av de 71 tjänsterna var vakanta. Med andra ord är det fortfarande 50läkare. Ingenting har inträffat, utan bristen kvarstår. Och detta trots attläkarutbildningen omfattat ca 1 000 platser och totalantaletläkare ökat med flera tusen . Departementschefen räknar nu med ett nytillskott - det kanman utläsa ur svaret - av 800 läkare , men erfarenheten visar attdetta förhållande inte utgör någon garanti för att bristen på läkare i exempelvisJämtlands och inland skall vara avhjälpt - som hon säger i svaret- "". hade jag anledning att intressera mig för dessafrågor, bl. a. som ledamot i läns landsfing. Redan på den tidentalade de ansvariga om att läkarbristen skulle vara avhjälpt inom ett par år.Men bristen kvarstår. Det finns en rad exempel på detta. Det finns knappast någon entydig förklaring på dettaförhållande, men utan tvivel skapar krisen i samhället, såsom jag tidigare söktantyda, växande vårdbehov. Arbetslöshet, oro, isolering, en hetsig miljö ärexempel pä sådant som ökar vårdbehovet och antalet läkarbesök. Tyvärr kan jag inte dela sjukvårdsministerns förhoppningarom att man utan en fastare styrning skall komma till rätta med läkarbristenganska snart. Vad gäller läkärutbifdningen kan man inte undgå att noteraintentionerna budgetproposition, som föreslog en minskning med 90platser på läkarlinjen med hänsyn till risken för, som man uttryckte det,framtida överskott - en rekommendation som dock inte följde. departementschefeni årets budgetproposifion om "en ny samlad prövning av läkarutbildningensdimensionering" inför nästa budgetproposition. Då skulle jag vilja fråga:Kan sjukvårdsministern närmare precisera, om därmed avses en tänkbar sänkningav antalet utbildningsplatser? Ytterligare en synpunkt vill jag betona. Eftersom bördanblir stor på ett fåtal läkare på grund av underbemanningen tenderar också dettafåtal läkare att se sig om efter arbetsplatser med en mera normalsituation. n. ett antal enläkarstationer i glesbygden - stationer som är mycketsårbara. Även dessa förhållanden, som är påverkbara, försvårar rekryteringen avläkare. Till slut vill jag notera som positivt att regeringen harutvecklat en viss aktivitet mot tendenserna till privatisering av sjukvården.Det kan inte vara vettigt ur samhällsekonomisk synpunkt att t. ex. sådanaområden som redan är hyggligt försörjda med fungerande vårdcentraler skallförstärkas med ytterligare resurser. Men får vi inte blunda förmöjligheten att förbättra den offentliga sjukvårdens akutmottagningar - inteminst gäller detta de långa väntetiderna. De studier som i detta syfte gjortsvid exempelvis av s. k. sereening är värda uppmuntran. Tendenser från och , där man från makthavarnassida målmedvetet uppmuntrar till ökad privatisering av sjukvården, visar attett sådant system hotar rättvisan i vården och drabbar de svagare socialgruppernaoch gynnar de välsituerade. De ständiga reaktionära angreppen pä den offentligasektorn med kortsiktiga krav på kostnadsminskningar genom nedskärningar avanslagen kan i förlängningen drabba de långsiktiga insatserna och deförebyggande åtgärderna. Man måste helt instämma med den läkare som nyligenkommenterade försöken att göra "business" på sjukvård med följande:"Jag har inget emot affärsmän, så länge de håller sig på de områden somhar med affärer att göra. Men hälso- och sjukvård handlar inte om affärer, detär andra värderingar som måste råda över sjukvårdsutvecklingen." Om läkarförsörjningen i inland, m. m. 53MARGARETA (): Jag känner ett visst behov av att understrykaden oro givit uttryck för när det gäller läkare i glesbygd. Jag vet att statsrådet är väl medveten omförhållandena - det blev hon inte minst vid besök i . Dennafråga om glesbygdsbornas möjlighet att komma till en läkare aktualiserades vidden socialdemokratiska kongressen i värt län. Det görs , och tonen blirmer och mer militant. Och det är inte sä konstigt. Lät mig ta ett exempel: I , som ligger i kommun i norraJämtland, finns en distriktsläkartjänst inrättad. Den är inte ordinariebesatt.År 1982 vikarierade 40 olika läkare pä tjänsten. Tiden för vikariatenvarierade från . Blev man sjuk någon dagdå läkarstolen var tom fick man åka till - eller i värsta fall24 mil till , en kel resa. Och det förekom. För den som t. ex. komfrån Ankarvattnet, som ligger inom upptagningsområde, blev detytterligare "att Om läkarförsörjningen i inland, m. m. resa,alltså totalt i värsta fall fram och tillbaka för att få träffa enläkare. I är kommunalskatten 33:75, en av de allra högstaskattesatserna i landet. Undra på att människorna här uppe blir uppretade ochundra på att man funderar över var rättvisan finns i världen, när de hör öppnar akuter i med, enligt reklamen, 15 minuters väntetid. Landsfinget i har gjort ett program förläkarförsörjningen. Där tar man upp förslag som man själv kan genomföra, t. ex.bra fortbildning för distriktsläkare och möjlighet att kombinera distriktsläkartjänstermed forskning. Men man konstaterar att det avgörande inflytandet ändåligger hos de centrala myndigheterna. Man pekar på att utbildningskapacitetenmåste hållas på en hög nivå, man önskar ett utökat antal FV-block och man harsatt sin tillit till att avtalet om den s. k. solidariska läkarförsörjningenskulle fortsätta att gälla. Därför känns det tråkigt att få vetskap om attdenna överenskommelse inte har förlängts. Den hade en viss effekt. Man fick uten del läkare från region- och universitetssjukhusen till ländelssjukhusen. Mennästa steg, att få dem ut till läkarstationerna, hanns inte med. Jag vill ändå be statsrådet att noga följa denna fråga ochatt, om den nu fortfarande dystra utvecklingen inte bryts radikalt, exempelvisaktualisera en ny sådan överenskommelse. I mitt hemlän vill många ha en styrning av denyutexaminerade läkarna, sä att de tvingas tjänstgöra i Norriandsinland. Andra röster höjs för att premiera tjänstgöring i dessa områden med t.ex. högre poäng i meritvärderingshänseende. Det vore intressant att få hörastatsrådets syn på sådana åtgärder. Att man blir mer och mer militant tror jag bottnar i alltmer kommit fill insikt om hur orättvist sjukvården trots allt fungerar.Efterfrågan på sjukvård är inte betingad av t. ex. ålderssammansättning, ochden är inte heller betingad av olikheter i vårdbehov. Det är i de tätbefolkade områdena, där fillgången tillläkare är störst och det geografiska avståndet kortast, som man söker läkaremest. I har man den högsta andelen läkarbesök , medan andelen i de norra glesbygderna uppgår till . Skulle man dessutom väga in sjukligheten i bilden skulleskillnaden bli ännu större. I de norra glesbygderna har en betydligt större andelav befolkningen långvarig sjukdom, förenad med i hög grad nedsatt arbetsför- måga, än befolkningen i övriga regioner. Följande samband finns också klarlagt: låg utbildning,långa avstånd och låg läkartäthet. Därför framstår frågan som ett klassproblemi sin linda, vilket vi som representerar denna kategori människor aldrig kanacceptera. Av den anledningen förutsätter vi att statsrådet med det snarastevidtar sådana åtgärder att de läkare i storstadsområdena som använder sinkompensafionslediga fid till extraknäck tvingas att sluta med detta. Fritidspraktiker är ett hot emot glesbygden. Verksamhetenstjäl inte bara kompetenta personer utan också pengar ifrån oss, till en privatverksamhet för en redanväl tillgodosedd kategori människor. Jag vill säga statsrådet att det blåser hårt ochaggressivt bland glesbygdens människor när det gäller denna fråga, och det ärden nya majoriteten i och den nya regeringen som skall skapa stiltjeoch därmed rättvisa så att närhet, fillgänglighet och kontinuitet blirvardagsord för alla människor i landet. 54 (vpk): vid tidigare tillfällen aktualiseratfrågan om den sneda fördelningen av läkare. När den frågan nu åter är föremålför diskussion här i kammaren finner jag anledning att delta i debatten. I sitt svar till sade statsrådet det är beklagligt att det är svårt att rekrytera läkare tillvissa orter i värt land. Ja, det kan jag hålla med om, men med det kommer maninte långt. Detta ändrar inte på dagens situation, den situation som vi sälänge fått finna oss i. hoppas statsrådet på sjukvårdshuvudmännenssolidaritet för att kunna lösa det här problemet. Om den solidariteten finns,tror att bristen på läkare kan vara avhjälpt . Därföranser statsrådet att det inte behöver vidtas några åtgärder. Ja, så tyckteockså förra statsrådet , när jag 1980 ställde en fråga till henneom rekryteringen av läkare till vissa landsting. Det tycks vara så, attstatsråden varierar, men svaren är desamma. Då det gäller sjukvårdshuvudmännenssolidaritet i strävandena att bidra till en jämnare läkarfördelning skulle jagvilja varna statsrådet för att ha för stora förhoppningar. Tyvärr gäller detrakt motsatta många gånger- att sjukhusen genom diverse konster och knepförsöker locka till sig läkare, eller förmå dem att stanna kvar. Genom s. k.konvertering förvandlar man raskt en tjänst som avdelningsläkare till enbiträdande överläkartjänst, som sedan förvandlas till en överläkartjänst. Dettahar fått till resultat att det på vissa kliniker nu bara finns överläkare. Jag har sifferuppgifter som visar att det däfanns fler överläkare än avdelningsläkare. Då fanns det knappt 600avdelningsläkare, 1 300 biträdande överläkare och något över 2 000 överläkare.Om det har skett några förändringar härvidlag är mig obekant. Jagtycker att detta ändå tyder på att man inte skall ha alltför storaförhoppningar om en solidarisk fördelning av läkarresurser. hade jag en frågestund medstatsrådet om läkartillgången i Västeibottens inland. Dä fick jagockså svaret att det är en fråga om solidaritet mellan landstingen. Bara ettpar månader därefter, , kunde stora rubriker i tidningarnaberätta att läkarbristen i sjukvårdsdistrikt var katastrofal. Av 31läkartjänster på vårdcentralerna var 19 vakanta." Lasarettets personalchef konstaterade dä att det intehandlade om någon plötsligt påkommen kris, men att en redan tidigare brydsamsituation successivt hade försämrats. Personalchefen säger vidare att"läkarbristen är egentligen anmärkningsvärd, eftersom den infaller i ettläge, där det utbildas allt fler läkare och de blivande läkarna själva talar omframtida arbetslös- Om läkarförsörjningen i inland, m. m. Om läkarförsörjningen i inland, m. m. het".Han säger också: "Det är egentligen inte fråga om brist på läkare. Pålasarettet har vi gott om sökande. Men tydligen finns det en motvilja mot attarbeta på landsbygden." säger statsrådet i sitt svar att regeringen hartillsatt en hälso- och sjukvårdsberedning, som bl. a. skall behandla frågor somrör läkarförsörjningen i olika delar av landet. Ja, det kan väl tänkas varabra, men risken är ju att man genom utredningar skjuter detta problem framförsig. Problemet med läkarförsörjningen har på nacken att man nurimligen borde kunna kräva att något händer som förändrar situationen. Risken finns ju att situationen kommer att förvärras. Jagtänker då på den privatisering av sjukvården som sker och som ökar mycketsnabbt. Jag noterar att statsrådet hyser farhågor för den här utvecklingen.