prot · G60971 · 1982-12-31 00:00:00 — Barnen betyder mycket för framtiden och i . Vimåste ge dem vårt stöd . 38FRIDA () replik: blev väldigt upprörd när jagredovisade kalla fakta i siffror över regionalpolitik. Man får iblandhöra att förverkligade politik så länge var iregeringsställning tillsammans med och även när varutanför, och det får ni ta ansvar för. Beträffande flyttningsstödet var det första som den förstaFälldinregeringen gjorde att höja flyttningsstödet. måste jag säga attflyttningsstödet i dagens läge är en liten marginell sak. Människorna har juingenstans att flytta. Till vilka jobb skall de flytta? I går hörde jag talasom en flicka som hade sökt 100 olika jobb här i . Hon kom till enhamburgerbar där hon trodde att hon skulle få ett jobb. Då hade 100 personertidigare varit där och sökt jobbet. Arbetsmarknadsläget är sådant att det ärväldigt svårt att flytta på sig. Jag tyckeratt man inte skall vara så upprörd över den bit i vårt förslag som 11 protokoU 1982/83:70-72 innebär att ifall någon hittar ett jobb - ett guldkorn ien höstack - skall vederbörande ha möjlighet att flytta. Vi måste komma ihågatt de som flyttar i regel har en mycket lång arbetslöshetsperiod bakomsig och dåliga ekonomiska resurser. Vi säger att ni med öppna ögon förde enarbetslöshetspolitik. Det säger vi därför att ni hade haft möjlighet att göraarbetsmarknadspolitiska insatser. Då hade vi kunnat ha en lägre öppenarbetslöshet. Jag redovisade de insatser som regeringen gjorde ochsom innebar 3 000 beredskapsarbeten i , där 700 ungdomar fick jobb.Det var en mycket fin insats för de människor som fick ta del av detta. Det varväldigt viktigt. Om vi sedan ser på den offentliga sektorn finner vi attKommunal är det fackförbund som har den högsta arbetslösheten bland sinakassamedlemmar. har den högsta utförsäkringen, och de flesta utförsäkradefinns i . De har bara socialhjälp till sitt förfogande. Jag vidhålleratt ni i regeringsställning icke vidtog några åtgärder som kunde motverka debesvär och den regionala obalans som blev följden av er politik. Dessutomraserade ni den svenska ekonomin. Det kommer ni att få höra väldigt . Hurgoda vänner vi än är, så kommer jag att upprepa detta från denna talarstol. 39KARIN SÖDER (c) replik: Jag tvivlar inte på att FridaBerglund kommer att upprepa dessa synpunkter från talarstolen. Men det ärfaktiskt så - det har sagts tidigare här - att när det gäller överbud harsocialdemokraterna varje gäng redovisat alternafiv här i som skulleha lett till ett större budgetunderskott. Det hade alltså blivit dyrare med ensocialdemokratisk regering än med icke-socialisfiska regeringar. Det är ocksåett faktum som vi kommer att upprepa. Vi får väl se hur länge vi håller ut meddetta. : Min upprördhet, , gällde de uttalanden som gjordes omden offentliga sektorn. Ett faktum är att när vi lämnade regeringen hadestatsbidragen till kommuner och landsting en större andel av den totalaomslutningen än vad de haft. Detta är kalla fakta. Det varnär påstod motsatsen som jag blev upprörd. Jag tror dock inteatt det var medvetet felaktiga upplysningar, men svenska folket och riksdagenskall få korrekta besked. Däremot här jag inte förnekat de siffror som FridaBerglund i övrigt redovisade. Jag har dem inte tillgängliga. Men en sak kan manganska klart konstatera, nämligen att småföretagsamheten spelar en mycket stor,för att inte säga avgörande, roll för att vi skall kunna få en utveckling avglesbygden. Detsamma gäller jordbruket. Hade inte tillhört regeringenunder utan man fört en mer storföretagsvänlig socialdemokratiskjjolitik, hade situafionen varit svårare. Den går dess värre inte att mäta. har lagt en lång rad förslag för att stimulerasmåföretagsamheten. De regionala utvecklingsfonderna har hälsats med stortillfredsställelse landet över och har givit upphov till många nya jobb. Ävenden jordbrukspolitik som vi bedrev har gynnat familjejordbruken och på detsättet motverkat flyttningen från landsbygden. Omkring 1980 kunde vi på 100 årnotera en ökning av befolkningen på den svenska landsbygden. Det hade aldriginträffat utan i regeringsställning och såsom pådrivare under en långföljd av år i fråga om regionalpolifiken och landsbygdspolitiken. 40 () replik: skulle vara alltför god för attta ordet överbudspolitik i sin mun. Man kan ju se på ert budgetunderskott ochvad rii har ställt fill med i fråga om ekonomin. Väldigt väsentligt är vad man använder pengarna till. har under er regeringstid inte sett till att människorna fått arbete. Dethar kostat samhället väldigt mycket. Ingenting är så samhällsekonomisktkostsamt och dyrbart som arbetslöshet. Den kostar i kronor och ören, och längrefram resulterar den i utgifter för socialvård och sjukvård. De ersättningar somhar utbetalats från A-kassorna uppgår till . påstår att vill värna om denoffentliga sektorn. Under valrörelsen besökte jag väldigt många barnstugor. Manhade där ett problem, som man tog fram i alla sammanhang. Man förklarade hade kamrater som var arbetslösa därför att kommunerna inte hade råd attbygga ut sin barnomsorg så som planerats . Utbildning hade skett avbarnsamariter och förskollärare, men de fick ingå jobb. Det var ett resultat aver politik. Vem som varit banerförare vill jag inte säga, men denna politik harni förverkligat tillsammans med moderater och folkpartister. Jag skall inte ta upp någon lång diskussion om jordbruket,även om det skulle behövas. Vi har faktiskt aldrig haft så många konkurser inorra som vi varit med om sedan tog hand om jordbrukspolitiken.Utredningen om stöd till jordbruket i norra har konstaterat attlönsamheten bland jordbrukarna i övre har sackat efter. Det beror bl.a. på den ekonomiska politik som ni har fört, på de stora prisstegringarna ochpå de kraftiga räntehöjningarna. Detta är facit av er jordbrukspolitik. Den harlämnat tråkiga spår efter sig. 41KARIN SÖDER (c) replik: Jag vill först återkomma till frågorna kringden offenfliga sektorn och säga till att under de år vi haderegeringsansvaret byggdes barnomsorgen ut långt mer än man gjort tidigare. Detär ett ostridigt faktum. Den byggdes dock icke ut i den takt som man tidigarehade kommit överens om - och det beklagar jag - men utbyggnaden skedde i ganskasnabb takt. Jag ställer mig stillsamt frågan: Varifrån skall kommunerna nu tapengar, när socialdemokraterna, som i opposition tyckte att man kunde ha en2-procentig volymtillväxt i kommunerna, i regeringsställning är nere på entillväxt på noll eller minus - det är svårt att veta hur stor den blir,eftersom man inte riktigt vill ange hur stor volymtillväxt man kan tillåtakommunerna. Sådan är situationen. Jag tror att och jag kan fåett bättre underlag för en debatt om möjligheterna att bygga ut barnomsorgen,om vi för den . Men med de stora bördor som den nuvarande regeringen med sin politik lägger på kommunerna kommer utrymmet fören tillväxt att vara väldigt litet. Beträffande den ekonomiska utvecklingen vill jag säga attnär vi lämnade regeringen var inflationstakten lägre än på mycket länge, ochinternationellt sett var den låg. Det fanns också en grund för att kunna sänkaräntan ytterligare, men när det gäller den är vi ju beroende av omvärlden. Menallt detta har raserats efter valet - det började faktiskt något före valet,när man anade att det skulle bli en socialdemokratisk seger. Det är dessafaktorer som har påverkat utvecklingen, både på den offentliga sektorn och påindustrisektorn. Jag är helt överens med i fråga om det inteminst socialt viktiga att se till att människor har arbete. Det är oerhörtviktigt. Det var också regeringarna ambition. Under vår regeringstidökade faktiskt också antalet människor i jobb med en bra bit över 100 000, ochantalet kvinnor i arbete ökade med 200 000. Vi förde en politik sommöjliggjorde för fler människor att få jobb. Det är sanningen, och inte att vidrev ut människor i arbetslöshet. Vi föreslår nu alternativ. Vi har i en motion tagit uppsysselsättningsfrågorna, regionalpolitiken och en ekonomisk politik sommöjliggör för oss att få fart på hjulen. Men en sak kan vi dess värre aldrigkomma ifrån: Vi är också beroende av omvärlden. Därför får vi här hemma arbetaoch spara oss ur krisen. Vi skall hjälpas åt och se till att också våraungdomar får jobb, för arbetslösheten bland dem är förödande. Därför har vi ivår motion förslag om hur vi skall gå till väga för att fler människor, infeminst ungdomar, skall få arbete. vice talmannen anmälde att anhållit att till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt tillytterligare replik. 42JÖRN (vpk): Vad är det mest grundläggande för det storaflertalet människor i ett samhälle som det svenska? Det ena är att ha arbete, att ha en rimligt säker,självständig försörjning. Det andra är att gemensamt med likar ha en reell makt överden samhällsutveckling som styr ens liv. Båda dessa ting är hörnstenar inom arbetarrörelsensursprungliga, klassiska idévärld. Låt oss då fråga: Står vi närmare förverkligandet av dessabåda grundläggande anspråk jämfört med ? Svaret är: Detgör vi inte. Vi står längre ifrån det. Fullsysselsättningen finns inte. Den har inte funnits pä15 år. Mer än en tiondel av befolkningen utgör ett skikt av arbetslösaoch undersysselsatta, som lever i samhällets marginal. De finns kvar t. o. m.i de lägen som borgerliga ekonomer brukar kalla högkonjunktur. Makten ärinte jämnare fördelad. Flertalet människor är mer beroende av fåtalets makt och av en ogripbar samhällsutveckling bådepå det privata och på det offentliga planet. Ägandet till produktionsmedlen ärmer koncentrerat än . Fler av kapitalets maktposifioner har förskjutitsutomlands, ogripbara från . Nödvändiggör inte detta att arbetarrörelsen börjar ställafrågorna på ett nytt sätt, att den frigör sig från hela den typ avkrisdiskussion som har förts, från hela den fraseologi som dominerar i debattersom den här, att den äntligen skaffar sig en självständig utgångspunkt? Jag såg en TV-diskussion om ekonomisk politik. Denvar lika kuslig som lärorik. De deltagande bestod av män. Det var männensdiskussion. Det satt en ensam stackars kvinna där, som fick komma fill talsnågra ögonblick när arbetsgivargeneraler, ministrar och Olivecronor pratat sigtrötta och det hade blivit läggdags för svenska folket. Dessa män hade alla samma blå kostymer. Bara en enstakavpk-are i röd tröja stack en smula i ögonen. Men vad mera var: Det var som omde inte bara hade blå kostym utanpå. De hade också själsligt samma sorts kostympå sig. De förde samma språk. De talade om krismedvetande, stramhet, kärvhet,återhållsamhet, reallönesänkning. Om beska mediciner och om att satsa påexporten. Om underskott och underskott, och om skuld och skuld. Det är högt , menar jag, att människor ute iarbetarrörelsen gör sig fria från detta sätt att framställa verkligheten. Viskall tvärtom akta oss för dessa dilettantiska bankekonomer, som försökerframträda som oberoende experter och för toppfunktionärerna ifackföreningsrörelsen, som ödmjukt sväljer arbetsgivargeneralernaslönesänkningspropaganda. När nationalekonomin tappat sin vetenskaplighet ochrasat tillbaka till 1920-talets nivå- då är det att arbetarrörelsens folkbörjar diskutera krisen och samhället med varandra. Tro inte påståendena att krisen mildras ifall löntagarnauppoffrar delar av sin reallön. Tvärtom krymper då den nationella basen förindustrin, och krisen fördjupas. Tro inte att krisen är någonting som finns i statensaffärer. Krisen finns i den kapitalistiska ekonomin. Det som kallasbudgetunderskott är bara en spegling därav. Så länge det är kris behövs tvärtombudgetunderskott. Så länge det är kris skall vi vara glada över attbudgetunderskottet finns. Det försvinner tids nog, när krisen försvinner. Tro inte heller påståendena att minskad konsumfion ledertill högre sparande. Var finns den människa som när hon får lägre lön reagerargenom att spara mer? Det är inte så, att sparandet är för litet. Sparandet ärför högt. Det finns för mycket pengar i näringslivet, som inte används förinvesteringar. Det är f. ö. numera heller inte så, att sparande leder tillinvesteringar. Det är inte heller så, att investeringar leder till nya jobb. Sammanhangen i ekonomin är andra och delvis nya. Självakapitalismen har förändrats. Därför måste vår analys inom arbetarrörelsen ocksåförändra sina utgångspunkter. Därför måste arbetarrörelsens krispolitik bli enannan än den har varit. Vi måste fråga: Vad är det sompågår i ekonomins sätt att förändras? Vad kännetecknar vår tids kriskapitalism?Det är framför allt tre avgörande drag. är ett gammalt industriland. Det tillhör en kretsav gamla industriländer. När kapital under många årtionden har ackumulerats isådana ekonomier, inträder ett överskott. Detta överskott hal svårt att finnaplats i form av nya investeringar i hemlandet. Det söker sig ut över landetsgränser. Det minskar sina engagemang i det gamla hemlandets industri. Det andra draget i utvecklingen är mer problematiskt. Viär vana att tänka enligt den logiken, att om investeringarna ökar blir det flerjobb. Så är det inte längre. Vi är inne i en ny fas av kapitalismens utveckhng.Sedan ett antal år har det visat sig att den totala samhälleliga produktionenkan växa med ett stadigt minskat antal arbetande. Det kan nämnas i förbigåendeatt sysselsättningen, mätt i antal heltidsarbeten, inte har ökat här i landet,som ville påstå. Man får denna ökning genom att det finns flerdeltidsarbeten. Skenbart har det då blivit fler människor i arbete. Den totalaarbetsmängden däremot har minskat; Det är också så, att en investering bara i få fall ledertill fler jobb. De flesta investeringar leder numera till färre jobb. De äruttryck för kapitalets strävan att bringa ner sina arbetskostnader. Och i allthögre grad förmår de nya investeringarna öka arbetets produktivkraft därhän attproduktionen kräver färre arbetare. Allt detta kommer sig nu inte av några kapitalistersondska - låt vara att många kapitalister skor sig på rent finansiellaplaceringar i denna konjunktur. Den verkliga orsaken ligger iutvecklingstendenser hos systemet självt som har med dess ålder och dessstruktur att göra. Sammanhangen mellan investeringar, teknologi, arbete ochkonsumtion är av annat slag än . Det tredje avgörande draget i den kapitalistiska ekonomini dag är följande. När man förde krispolitik t. ex., visste mani stort sett vad som blev verkan av vad man konkret gjorde. Det fanns ett klartsamband mellan efterfrågan, investeringar, vinster och sysselsättning. När man ökade efterfrågan genom ett budgetunderskott - dåkom mer pengar ut i ekonomin. Det köptes mer. Fler människor anställdes. I dagens kapitalism är sambanden inte desamma. De ärlösare, de är mer nyckfulla. Den kapitalistiska ekonomin är mindre välsammanhållen i sina olika delar, den är disintegrerad, som det heter på fackspråket. Jo, om man nu söker öka företagens vinster får det intesamma verkan som . Man vet egenthgen inte riktigt var ett sådant fillskottslutligen hamnar. Man kan inte förutse om det kommer att dyka upp i ,i , i eller i . Man vet inte om det dyker upp i form av flermaskiner, fler parkeringshus, fler utlandsobligationer eller något annat. Manvet inte om det leder till färre jobb eller fler jobb, om det leder tillutvidgning av driften eller till koncentration och utslagning. Vad ärslutsatserna av denna nya karaktär hos kapitalismen? Slutsatsernaför arbetarrörelsen är bl. a. tre: En påtaglig minskning av arbetslösheten, ett lyft urkrisen, kan inte framkallas med den här typen av stimulanser av allmän natursom politiken har arbetat med. Det krävs mer medvetna, direkta,riktade åtgärder. En minskning av arbetslösheten kan ännu mindre framkallaspm företagens ökade vinster skall mptsvaras av en reallönesänkning förlöntagarna. Den kan bara framkallas med direkta, riktade insatser, genpm attnågpn annan än det privata kapitalet tar ansvaret för att bygga ny industri iSverige pch utveckla prpduktipnen här. Det är alltså bara löntagarna självasom, med någon form av självständigt fondsystem och med stöd av den politiskastatsmakten, kan genomföra ett sådant program. Det är bara löntagarna självasom kan ta sina problem i sina egna händer. Den andra slutsatsen är att ett sådant system förkollektiv eller församhälleligad kapitalbildning måste följa en självständiglinje. Det måste ha andra mål än det privata kapitalet. Annars blir det bara såatt löntagarna får stå till tjänst med pengar som skall slå ut deras kamrater,att löntagarna i får betala de multinationaliserade bolagensinvesteringar i . Detta föross till den tredje slutsatsen. Arbetarrörelsen måste nu ställa sig frågan vilket slagsindustrisamhälle man skall sträva efter. Det måste bli slut på den slaviska underkastelsen under den teknologi som privatkapitalet presenterar och eftersträvar. Teknologin är politisk, det finns alltid flera teknologiska utvecklingsvägar, med ohka sociala konsekvenser. ' Skall man eftersträva en typ av tillväxt som är enfillväxt bara i mängden bytesvärde i samhället? Eller skall man ha en tillväxti bruksvärde, som åstadkoms med en allt billigare teknologi och svarar för ettallt mindre bytesvärde? Skall man satsa på ökad bruttonationalprodukt eller påoförändrad sådan med ökat innehåll och ökat bruksvärde? Skall man ha endatorisering, som utarmar innehållet i de flesta människors arbeten eller skallman ha en datorisering som tar vara på och förbilligar användandet av denmänskliga yrkesskickligheten och människans mångsidiga gåvor i arbetsprocessen?Skall vi ha en utveckling som ställer 15, 20, av styrkan utanförarbetsmarknaden? Eller skall vi ha en produktion där alla får plats med femeller sex fimmars arbetsdag? Sådana frågor är det som måste ställas, och besvarandet avdessa frågor är en brännande nödvändighet . Vi bör besvara dem, inte ivördnad för de blå kostymernas maktpolitiska tänkesätt utan med ledning av desociala värderingar som arbetarklassen har utgått från. Besvarandet börjar isjälva verket , i den konkreta krispolifiken. Svaret avgör ifall vi iframtiden skall leva i ett klassamhälle, som blir hårdare, med en teknologivars avstånd till människan ökar - eller om vi skall nå det klasslösasamhället, där vi gemensamt och som jämlikar kan styra oss själva och där vialdrig mer behöver ha några herrar över oss. 43 (): Det är många som under de senaste veckornahar hört av sig och sagt ungefär så här: Oppositionspartierna är alldeles för snälla motsocialdemokraterna. Ni måste gång på gång påminna om att socialdefnokraterna ifråga efter fråga fört väljarna bakom ljuset. Vi är arga och ledsna över attSveriges största parti före valet avger löften och skapar förväntningar som mansedan inte har en tanke på att infria. Ni borde rytaoch stampa i golvet. Så här får man inte bära sig åt. Ja, så har det låtit. Och jag är inte den enda riksdagsmansom har fått de här reaktionerna. skall jag inte, herr talman, ryta ochstampa i golvet. Det passar sig ju inte i denna kammare. Men jag skall ta fastapä den här reaktionen och ägna en del av mitt anförande åt att granska vadsocialdemokraterna sade före valet och vad man gör efter valet. Det blir ingensärskilt snäll genomgång. Den är snarare ganska elak, men den är nödvändig, ochden är riktig. gav dåvarande riksdagsmannen och nuvarandefinansministern ut en uppmärksammad skrift om ekonomiskpolitik pä . Skriften hade den löftesrika titeln ochkonkret program. Den välsignades i ett följebrev till press, radio och TV avden socialdemokrafiske partisekreteraren , som omtalade attskriften skulle tryckas i stor upplaga och därmed komma att bli "ettviktigt inslag i det socialdemokratiska partiets valrörelse". Nå, vilket var då , av detsocialdemokratiska partiet sanktionerade budskap? Jo, han skrev bl. "kan inflationen på längekomma under 10-procentstrecket, men vi borde 1983 komma väsentligt lägre. Vibör inrikta oss på att komma ner till en inflation på högst ." Och litetlängre fram hette det: "Regeringen kan också lova att införa ett hårt ochbestämt prisstopp för att tadöd på fortsatta inflationsförväntningar. Dessutomkan inflationsbekämpningen föras ytterligare ett steg- om kostnadsstegringendämpas. bör då ge besked om att man successivt kommer att skriva uppsin valuta. Med en sådan uppläggning öppnas möjligheterna att påtagligt sänkaden svenska räntenivån. Om vi kan fä en prissänkningstakt i som liggeråtminstone några procentenheter under våra konkurrentländers så förstärks vårtvalutaläge." Så långtKjell-Olof i valrörelsen . gick det som vi alla vet precis som socialdemokraternaville. Man fick regeringsmakten, och blev ansvarig för statensfinanser. Och hur gick det? I den presenterade finansplanen, för vilkenKjell-Olof har huvudansvaret, beräknas inflationen uppgå till igenomsnitt . Reallönesänkningen beräknas 1983 bli . Det blev alltså devalvering i stället för revalvering. Detblev en ökning av prisstegringstakten i stället för en minskning. Tänk, herr talman, om socialdemokraterna hade gått ut ivalrörelsen och sagt: Vinner vi valet kommer vi några månader efteråt attpresentera en finansplan som går ut på att vi räknar med en reallönesänkning pådrygt och en inflation på . , som står närmast mig på talarlistan, kankanske tala om för kammarens ledamöter varför man hade ett budskap före valetoch ett annat efter valet. Exemplen är många! Sysselsättningen spelade med all rätt en oerhört viktigroll i valrörelsen. Även här skapade socialdemokraterna förväntningar som nuinte alls infrias. Vi kan alla på våra TV-rutor se reaktionerna mot regeringenfrån uppretade textilarbetare. Inte heller i , Norduppland ochVärmland, för att ta några exempel, uppfylls de högt ställda förväntningar somsocialdemokraterna själva skapat. Pä kulturområdet hade också förväntningar skapats. Detskedde i valrörelsen, och det skedde i genom socialdemokratiskareservationer i kulturutskottet, syftande till mer pengar. Resultatet blev somalla vet att som ny kulturminister fick presentera den magrastekulturbudgeten i mannaminne. De svikna förväntningarna också på kulturområdetledde till rader av negativa reaktioner. "Kulturpolitiska uttalanden är ensak, kulturpolitiskt handlande en annan", sade konstnärernasriksorganisation med adress till kulturministern, sedan innehållet i budgetpropositionenhade blivit känt. Årets besked är ett dråpslag, sade man vidare. Redan börjarmånga människor pä kulturområdet och för den delen också på högskolans områdeatt nostalgiskt tänka tillbaka på sex framgångsrika år somutbildnings- och kulturminister. Låt mig gå vidare. tycktesocialdemokraterna här i att IDB var en sällsynt ful inrättning. Därskulle inte vara med. I regeringsställning försvarar man medlemskapet.Den argaste kritikern, , gör man till minister. Och så är hantyst. JAS-beslutet vred sig socialdemokraterna inför ochkritiserade det på olika sätt före valet. Efter valet drar man sig inte ens föratt räkna in forsknings-och utvecklingsarbetet på i densamhälleliga forskningssatsningen. Inför den halsbrytande uppvisningenskämdest. o. m. , men knappast regeringen. Vpk skulle minnsann inte få vara med och bestämma över densocialdemokratiska politiken - före valet. Efter valet gör den socialdemokratiskaregeringen upp med vpk för att kunna fortsätta att regera. Vpk har tagit mångaglädjeskutt efter den socialistiska förbrödringen. Före valet angrep socialdemokraterna med alla tänkbaramedel de icke-socialistiska regeringarna. "De borgerliga klarade inteuppgiften'' - det var huvudbudskapet i valrörelsen. Tänk om något litet av den generositet som åtminstone i ord ger uttryck för i regeringsställning hade visats också närsocialdemokra- terna var i opposition! Kanske kan , somivrigt lyssnar, förklara också den här helomvändningen. Men då varsocialdemokraternas allt överskuggande mål att med långtgående löften tillvarje pris få regeringsmakten. märker socialdemokraterna att det inte är sälätt att regera, och då blir tonfallen i stället mycket lena. vill man,enligt i dagens debatt, riva murar till ochcenterpartiet, vilkas politik man före valet ofta hånfullt angrep och i grundenunderkände. Samförstånd vill socialdemokraterna ha, säger de . Man frågarsig: På vems villkor?