prop · G603103 · 1982-12-31 00:00:00 — Vidare föreslås en närradionämnd ersätta den nuvarandenärradiokommitlén /83. För att förslaget, om godtar det, ska kunnagenomföras , bör visst organisationsarbete inledas redan nu.En organisationskommitté bör därför tillkallas för atl precisera nämnderisarbetsuppgifter och arbetsformer samt bedriva det praktiskaförberedelse-~arbelé som behövs för att nämnden ska kunna påbörja sinverksamhet /83. I propositionen föreslås att nämndens arbetsuppgifter börvara att ansvara för den fortsatta utbyggnaden och därvid besluta om tillstånd,att pröva indragning av tillstånd, att fastställa tidsscheman samt redovisaerfarenheter och föreslå eventuella kompletteringar och förändringar avnärradions regelsystem. Nämnden bör också, för närradion,svara för viss information och rådgivning i närradiofrågor. bör sådanauppgifter emellertid kunna överläs av en ev. riksorganisation förnärradioföreningarna. När det gäller efterhandsgranskningen av närradioprogramskall nämnden svara för kontroll av att reglerna för programverksamhetenefterlevs, d. v. s. reklam- och sponsringsförbuden och förbudet motcentralproducerat material. Det bör också ankomma på nämnden att följaverksamheten i övrigt, i synnerhet när det gäller ett eventuellt behov avyllerligare etiska regler. bör med utgångspunkt i vad somanges i propositionen om närradioverksamhel utarbeta förslag till organisationav närradionämnden. bör senast den 1 september 1982lämna del underlag som fordras för regeringens beslut om nämndens medelsanvänd- nirig 1/1 -30/6 1983. Vidare bör kommittén lägga fram förslag till anslagsframställning för nämndens verksamhet /84. bör även utarbeta det underlag som kan behövas vid förhandlingar om personalens anställnings- och arbetsvillkor, samt anställa den personal vid nämndens kansli som inte förordnas av regeringen. 176 bör i övrigtvidta de praktiska åtgärder som krävs för att nämndens arbete ska kunna ta sin början /83. 1982/83:103 Kommitténs arbete skall i sin helhetvara avslutat . Kommittén skall vid arbetets påbörjande samt vidare underarbetets gång , informera berörda huvudorganisationer om i förekommandefall annan berörd central arbetstagarorganisation med vilken statenhar eller brukar ha avtal om löner och andra anställningsvillkor samt beredadem tillfälle att Med hänvisning till vad jag nu har,anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för att tillkalla en kommitté med högst fem ledamöter meduppdrag att utarbeta organisationsförslag för närradionämnden och därmedsammanhörande frågor att utse en av ledamöterna att vara ordförande att besluta om sakkunniga experter, sekreterare och annatbiträde åt kommittén. Vidare hemställer jag att regeringen föreskriver attkostnaderna skäll belasta nionde huvudtitelns kommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Utvärdering av system för förmånlig kreditgivning tillu-länder Beslut vid regeringssammanträde . Chefen för , statsrådet ,anför. Etl system för att kombinera gåvobistånd med sedvanligexportfinansie ring infördes /81. Systemet var avsett att utnyttjas som ett instrument för svensk biståndspolitik. Syftet var alt erbjuda krediter , . på förmånliga villkor vid import av varor och tjänsterfrån . Därmed skuUe finansieringskostnaden för mottagarlandet minska ochbelastningen på landets betalningsbalans lindras. Systemet skulle varaselektivt. Systemet för förmånliga u-landskrediter behandlas ibudgetpropositioner na /81 (prop. 1979/80:100, bil. 6, UU 1979/80:20, rskr 1979/80:276), 1981/82 (prop. 1980/81:100, bil. 6, UU 1980/81:20, rskr 1980/81:268) och 1982/83 (prop. 1981/82:100 bil. 6, UU 1981/82:20, rskr 1981/82:269) samt i propositionerna 1980/81:41 om förmånlig kreditgivning till (UU 1980/81:16, rskr 1980/81:122) och 1981/8:27 om medel för särskilt förmånlig kreditgivning till (UU 1981/82:12, rskr 1981/82:69). En förordning (SFS 1981:357) om särskilt förmånlig kreditgivning har utfärdats. Vidare har 1'' 12 1982/83. Skr;1982/83:103 tillägg.gjorts till förordningarna med instruktion för beredningen för Del II internationellt tekniskt samarbete (BITS) och exportkreditnämnden (EKN). har för sin import från varithänvisade till sedvanlig exportfinansiering via bank med statsstöddrefinansieringsmöjlig-het' i AB (). Mottagarländerna förbilateralt svenskt gåvobistånd har kunnat finansiera varor och tjänster frånSverige med bundna eller obundna gåvomedel i form av s. k. importstöd inomramen, för det landprogrammerade biståndet. I och med de nya krediterna tillskapadesen alternativ finansieringsform. För att inte skapa onödig ny byråkrati konstrueradessystemet så att erbjudanden om förmånlig u-landskredit som regel förmedlas viade företag, och banker som förhandlar om betalningsvillkoren med köparen. Någonmer omfattande belastning på u-landsadministrationen behöver därför inteuppstå. Finanseringen utformas i med hjälp av EKN och SEK.Dessa institutioner har till uppgift att för siatens räkning handlägga ärendenom garanti i samband med export respektive tillhandahålla statsstödd exportfinansiering. De som kan komma ifråga för förmånligu-landskredit är de med vilka redan har bilateralt biståndssamarbeteoch andra vars utvecklingspolitik ligger i linje med de svenska biståndspolitiskamålsättningarna. Förmånliga u-landskrediter kan enbart medges för inköp avsvenska varor och tjänster avsedda för utvecklingsfrämjande ändamål, i förstahand kapitalvaror, konsulttjänster och entreprenadarbelen. Kreditansökningarprövas av EKN efter samråd med BITS. Projektens utvecklingseffekt prövas avstyrelsen för internationell utveckling (SIDA) för som harlångsiktigt utvecklingssamarbete med och av BITS för andra . Vidtillstyrkande anger BITS också förmånlighetsgrad för krediten, uttryckt i formav s. k. gåvoelement, beräknat enligt norm fastställd av utvecklingskommittén(DAG) inom och utveckling (). Enligt den s. k. consensus-överenskommelsen till vilken 22OECD-länder anslutit sig har minimiränlor för exportkreditgivningen till olikatyper av länder uppsatts. Undantag medges endast för biståndskrediter med ettgåvoelement om . I praktiken har i sedan november 1981gåvoélementet fastlagts-vid denna nivå. Vid ett givet gåvoelement kan dock vissflexibilitet erhållas genom att lånets löptid, amorteringsfria tid ochräntesats tillåts variera. Kostnaden för förmånliga u-landskrediter belastar bådebiståndsanslaget och industridepartementet. Anslaget för förmånligau-landskrediter. som för /83 uppgår till 300 milj. kr, belastasmed ett belopp som motsvarar gåvoelementet, dvs den diskonterade skillnadenmellan normala SEK-villkor enligt de s. k. consensus-reglerna och de villkorsom gäller för förmånliga krediter. Induslridepartmentet ersätter SEK för heladen faktiska kostnaden, dvs. skillnaden mellan SEKs upplåningsränta och deförmånliga villkoren. Avräkning sker sedan mellan industri- ochutrikesdepartementen för gåvoelementsdelen varigenorri industridepartementetskostnad begränsas till skillnaden mellan SEK:s upplåningsränta ochconsensusvillkoren. 1980/81:41 förulskickades att en utvärdering avsystemet skulle Skr. 1982/83:103 göras . Denna skulle innefattaen översyn av berednings- och Dir. 1982:37 beslutsordningen för förmånligau-landskrediter och utreda eventuella behov av ytterligare riktlinjer försystemets tillämpning. En sådan utredning bör nu tillsättas. har generellt motsatt sig bruket av subventionerför att stimulera exporten och har alltid i internationerlla sammanhang strävatefter en allmän minskning av bruket av exportsubventioner. En risk medexportsubventioner är att den svenska industrin i viss utsträckning riktas inpå export som ej förmår täcka sina egna kostnader. Sverigesbetalningsbalansproblem kan endast lösas genom export som betalar sina faktiskakostnader. En annan risk är att affärer som skulle kunna finansieraskommersiellt eller via SEK utan förmånlig kredit kan komma att omfattas. Det nuvarande systemet har dock införts främst avbiståndspolitiska skäl. I propositionen 1980/81:41 anges att syftena med systemet är ätt mobilisera ökade resurser för utvecklingssträvanden, att bidra lill att öka möjlighet att uppträda som handelspartners gentemot svenska förelag, att ge en reell möjlighet att välja svenska leverantörer och att underlätta en övergång från gåvobistånd till andra finansieringsfor mer. Systemet med förmånliga krediter skulle göra det möjligtatt selektivt stödja insatser i också utanför kretsen avprogramländer. För programländerna skulle förmånliga krediter kunna utgöra ettkomplement till det traditionella biståndet. Utredningen bör studera hur systemets nuvarande utformningoch tillämpning svarar mot dess uppsatta mål och syften. Den handläggningsordning som gäller involverar ettantal parter. Vid utvärderingen bör möjligheterna att förenkla beslutsprocesseni formellt hänseende undersökas i avsikt att åstadkomma en smidig samordning avde intressen de olika parterna har att företräda. Handläggningsordningen böråterspegla de mål som uppsatts för systemet. Särskild uppmärksamhet bör ägnasde beslut som enligt nuvarande ordning skall fattas av regeringen. a. studera i vilken utsträckning sådana beslut kan delegeras tillunderlydande myndigheter. En viktig fråga i beredningsprocessen är vilkenambitionsnivå som bör eftersträvas i granskningen av projektensutvecklingseffekt. Denna granskning görs f. n. av SIDA när det gällerprogramländerna och av BITS angående andra länder. Granskningen är intesärskilt djupgående. Endast i undantagsfall torde man inom BITS och SIDA ha tidoch kapacitet att djupare analysera utvecklingseffekterna av de föreslagnaprojekten. Utredningen bör diskutera huruvida prpjektgranskningen bör fördjupasoch i vilka fall och hur detta bör göras. bör det undvikas atthandläggningen görs mer tidskrävande. Möjligheten att genom parallellfinansieringmed internationella finansiella institutioner erhålla eri granskning Skr.1982/83:103 utförd av den medfinansierandeinstitutionen och möjligheterna atl anlita Del II utomstående konsulter bör ocksåstuderas. Huvudansvaret för bedömningen av elt projekts lönsamhetoch finansieringsmöjligheter faller på de berörda företagen och derasuppdragsgivare i . Företagen har ett självklart och naturligtintresse atl så långt som möjligt minska sina egna risker och öka andelenförmånliga krediter. Mottagarlandet har samma intresse. Det är därförnödvändigt att svenska bistånds- och kreditmyndigheter gör en noggranngranskning med utgångspunkt från svenska biståndspolitiska ochsamhällsekonomiska mål. Utredningen bör överväga vilka åtgärder som bör vidtasför att dels stärka de handläggande institutionernas projekt- ochkreditbedömningskapacitet, dels säkerställa en tillfredsställande samordning. Iförlängningen härav finns anledning diskutera möjligheterna alt få till ståndett rimligt uppföljningsmaskineri i första hand inom BITS och SIDA och merlöpande utvärdering av erfarenheterna av kredilgaranterade affärer. Omfattning av förmånlig kreditgivning Det är uppenbart att intresset för förmånligau-landskrediter är i snabb tillväxt. Såväl bland mottagarländerna som inomnäringslivet har erfarenheterna av och kunskaperna om systemet med förmånligakrediter vuxit. Inom har flera företagsgrupper särskilt inriktatsig på projekt lämpliga för biståndsfinansiering, både via importstöd ochförmånliga krediter. Vid utgången av april förelåg 28 tillstyrkta och aktuellakreditärenden. Dessa krediter uppgick till 705 milj. kr. med ett gåvoelement av106 milj. kr. 9 ärenden hade lett till bindande kontrakt. Vid utgången av 1982förutses ett hundratal tillstyrkta kreditansökningar. Utredningen bör, söka bedöma inom vilka branscher,sektorer eller marknader som förmånliga krediter skulle ha störst verkan bådevad gäller utvecklingseffekt öch deras långsiktiga effekter på handelsutbytet.Enligt beräkningar av BITS skulle för de länder med vilka har avtal ombreddat samarbete närmare en fjärdedel av importen från kunna komma attfinansieras med förmånliga krediter /83 om nuvarande mönster består.Det kan finnas anledning att diskutera konskvenserna av en sådan utveckling pålängre sikt. Ett problem som särskilt bör beaktas är risken att en mottagareeller sektor bibringas intrycket att man kan påräkna denna typ av finansieringför praktiskt laget all import från . Utredningen bör överväga behovetav tak eller kriterier för prioriteringar för dessa krediter avseende bådeenskilda länder och sektorer. Ett besläktat problem är att vid stark tillväxtav kredilvolymen inom en viss sektor vissa större svenska företag kan komma altuppfattas som särskilt gynnade. Man bör också undersöka möjligheten attprioritera insatser i anslutning till projekt som finansieras av multilateralaorganisationer och där en svensk kredit skulle öka möjligheterna till fördjupatsamarbete med dessa. Kostnadsfördelningen mellan industridepartementet ochbiståndslagen Kostnaderna för de förmånliga krediterna är avsevärda.Utöver anslaget påbiståndsbudgeten tillkommer kostnaderna för SEK-systemet som bärs av industridepartementet.Dessa senare kostnader ökar ju större skillnaden blir l"' mellan SEK:s upplåningsränta ochconsensus-räntan. ränteläge uppskattas att kostnaderna för SEK-delen är avsamma storleks- Skr. 1982/83:103- ordning som biståndsdelen. En förväntadhöjning av consensus-räntorna Dir. 1982:37 skulle dock skifta över en störredel av bördan på biståndsanslagen. Till dessa kostnader bör läggaskreditriskerna som i ökad utsträckning kommer att bäras av biståndsanslaget.Totalt kan subventionselementel av en given affär med nuvarande regler ochränteläge uppgå till ca hälften av kontraktsbeloppet. Utredningen bördiskutera den nuvarande subventionsnivån, med hänsyn taget till de mål somuppsatts för systemet, kostnadsfördelningen och dess redovisning, ochpresentera härav föranledda förslag. Det är nödvändigt att systemet är såkonstruerat att kostnaderna för olika typer av krediter klart framgår och kanvägas mot de fördelar, såväl för riiottagare som för den svenska leverantören,som en given kredit förväntas leda till. Ett växande problem är den bristande kreditvärdigheten ochåterbetalningsförmågan hos många där den ekonomiska situationen nu ärså prekär att EKN ej kan ge några garantier. Beslutet har fattats att /83 låta alla förmånliga krediter till programländer garanterasmot biståndsanslaget. Denna praxis kommer att innebära att EKN:s verksamhetdelas upp i två delar; en med garantigivning på i princip försäkringsmässigagrunder och en där skaderisken bärs av biståndsanslaget och där EKN endastsvarar för administrationen. Detta senare förfarande som tidigare endast berörtkrediter lill två länder, båda programländer, bör analyseras och förslag tillriktlinjer för det fortsatta bruket av biståndsga-ranterade u-landskrediterpresenteras. Särskilt de långsiktiga effekterna av att en växande del avbislåndsbudgelen intecknas för skaderegleringar böranalyseras. En annan fråga där någon fast praxis ännu ej utvecklats äri vilken utsträckning villkor bör ställas om atl gåvoélementet skall avräknasmot vederbörande landram vid kreditgivning till programländer. I ett fall,, beslöts att låta finansiera köparens förskottsbetalning ur landramen.I en affär med beslöts att halva gåvoelementet skulle avräknas motlandramen. I samband härmed bör utredningen diskutera bruket avavtalom ramkrediter. I ett fall, som avser ett programland, , haröverenskommelse slutits om en ram för förmånliga krediter. Mot de uppenbarafördelarna för mottagaren av en kredit bör ställas nackdelen att anslagsmedelbinds utan någon garanti för att de kommer till användning ochdärigenom undanhålls andra som är berättigade att erhålla denna typ avkrediter. I detta sammanhang kan det finnas skäl att undersöka omman ej istället för alt låta landramen finansiera gåvoelementet av denförmånliga krediten borde återinföra någon form av rena bislåndskrediter för deminst kreditvärdiga programländerna. Därigenom skulle sådana krediter få en merrenodlad biståndskaraktär. En fråga som är föremål för diskussion inomDAC gäller en skärpningav avgränsningen mellan biståndsverksamhet och exportfrämjan- 1982/83:103 de.DAC-sekretariatets synsätt överensstämmer nära med principerna för Del II det svenska systemet och utredningen bör följa detpågående arbetet i DAC ochanalysera de förslag som läggs fram. Ett svenskt huvudintresse härvidlag är att enighet kan åstadkommas om ett fungerande systemsom minimerar bruket av bistånd som konkurrensmedel. Utredningen bör uppmärksamma avvägningen av de förmånligakrediterna och olika former och instrument för exportstöd. Kontakt börfortlöpande hållas med övriga pågående utredningar inom närbesläktade områdeninom andra departements områden. Anledning kan också finnasatt överväga riktlinjer, medbeaktande av gällande.SEK-regler, för i vilken utsträckning utländskakomponenter, reservdelar eller tjänster kan finansieras inom ramen för ettprojekt. Utredningens primära uppgift är alltså att utvärdera detnuvarande systemet med förmånliga krediter och att undersöka i vad mån dettakan rationaliseras. Härvid bör jämförelser med system med Ukartade syften ivissa andra länder göras. De förslag till förändringar som utredningen kankomma att lämna bör åtföljas av förslag till ändrade instruktioner för deberörda myndigheterna. Skulle utredningsarbetet ge vid handen att det svenskasystemets syften bättre skulle nås i modifierade former även i andra avseendenän vad ovan anförts, bör sådana former undersökas och förslag till ändringarframläggas. Som en utgångspunkt för utredningsarbetet skall gälla attalla förslag som läggs fram skall kunna genomföras inom ramen för oförändradeadministrativa resurser inom det område som förslaget avser.Kostnadsberäkningar skall vara väl genomarbetade och ta hänsyn till allakostnader som kan uppstå, även sådana som uppstår utanför statsbudgeten. Utredningsarbetet skall vara slutfört före . Med hänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag attregeringen bemyndigar chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag attutvärdera systemet med förmånlig kreditgivning till u-land och utreda om ettnytt system bör införas för sådan kreditgivning, att besluta om sekreterare, referensgrupp och annatbiträde till utredaren. Vidare hemställer jag att regeringen föreskriver att kostnaderna skall belasta utredningsanslaget underanslaget III C2: Bilateralt utvecklingssariiarbete.- - Regeringen ansUiter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. översyn av lagstiftningen om officiell provning m.m. Skr. Beslut vid regeringssammanträde . Chefen för industridepartementet, statsrådet anför: antog (prop. 1972:54, NU 1972:38, rskr 1972:199) riktlinjerför bl. a. organisationen av officiell provning och kontroll. Avsikten medriktlinjerna var att åstadkomma klara ansvarsförhållariden ,'ett effektivtutnyttjande av resurser och garantier för att verksamheten bedrivs opartiskt. Riktlinjerna preciserades (prop. 1974:162, NU1974:52, rskr 1974:349) genom lagen (1974:896) om riksprovplatser m. m. Enligldenna lag skall s. k. officiell.provning utföras vid riksprovplats, om ej annatär särskilt föreskrivet. Med officiell provning avses sådan teknisk provning,kontroll eller besiktning som är föreskriven i lag eller annan författning ochsom inte är egenkontroll. Med egenkontroll menas kontroll som någon utan krav påopartiskhet hos den provande utför eller låter utföra i egen verksamhet på egetansvar. förekommer att en myndighet föreskriver att en sådan kontrollskall ske, s. k. föreskriven egenkontroll, vilken alltså trots att den inte ärfrivillig faller utanför den officiella provningen. Officiell provningförutsätter ett provningstvång, där den som är underkastad tvånget skall vändasig till ett utomstående organ för att få provningen utförd. Riktlinjerna för den officiella provningsverksamheteninnebär bl. a. att det skall organiseras ett system med riksprovplatser, vilkatillsammans skall täcka landets behov av officiell provning. Ansvaret för denofficiella provningen skall fördelas så att varje objektområde hänförs till enbestämd riksprovplats. Riksprovplatserna skall var och en inom sitt sakområderepresentera nödvändig sakkunskap. Det måste vidare vara fristående frånkommersiella och andra intressen på ett sådant sätt att deras opartiskhet inlekan sättas i fråga. har som centralförvaltningsmyndighet ansvaret för de organisations- och samordningsåtgärdersom behöver vidtas. Lagen om riksprovplatser m. m. är inte tillämplig på sådanofficiell provning som bedrevs vid lagens ikraftträdande den 1 januari 1975.Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer kan emellertid förordna attlagen skall tillämpas också på sådan provning. Ärenden om utseende avriksprovplats bereds enligt kungörelsen (1974:898) om riksprovplatser m. m. avstatens provningsanstalt, som därvid skall samråda med föreskrivande myndighet.Beslut om utseende av riksprovplats fattas regelmässigt av regeringen. Denuvarande riksprovplatserna finns angivna i förordningen (1977:608) om provningenligt lagen (1974:896) om riksprovplatser m. m. Enligt riksprovplatslagen skall en riksprovplats kunnaantas utföra officiell provningpå ett opartisktsätt. Vad detta innebär har utvecklats i förarbetena till lagen(prop. 1974:162 s. 7 ff). Där slås fast att ansvaret för den officiella provningeninom ett visst objektområde bör ligga på en enda riksprovplats, a. avdel skälet att konkurrens i samband med officiell provning skulle Skr.1982/83:103 kunna innebära att kommersiellavärderingar riskerar att inverka på sådant Del II sätt att tilltron tillprovningarnas kvalitet minskar. Vidare anges att höga krav måste ställas på att en riksprovplats är opartisk ochoberoende. De bedömningar som måste göras innan ett organ utses tillriksprovplats avser bl. a. dess ägarförhållanden, beslutordning, vinstintressenoch verksamhet vid sidan av officiell provning. Regelsystemet bygger på atl ett samspel äger rum mellanprovningsanstalten, den föreskrivande myndigheten och provande organ. Deföreskrivande myndigheterna har var och eri inom sitt område ansvaret förskyddet av liv, hälsa och egendom. I sina föreskrifter anger myndigheternavilka krav som skall vara uppfyllda på egenskaper hos produkter ochanläggningar. Tillverkare, leverantörer osv. får därmed en skyldighet att selill att dessa krav uppfylls. Myndigheten kan också föreskriva alt någon formav provning eller kontroll skall ske av att kraven är uppfyllda innan produktenfår användas. Detta blir av naturliga skäl särskilt aktuellt om brister kanmedföra allvarliga skador. Eftersom rättsligt bindande och generellttillämpbara föreskrifter ges i författningsform, blir det då fråga om officiellprovning, såvida inte den föreskrivna kontrollen får ske som egenkontroll. Detbör understrykas att det är de föreskrivande myndigheterna som - inom ramen förvad som gäller enligl lagar och förordningar på området - förfogar över omprovning skall ske och vilka egenskaper som skall provas. De måste härvid göraen avvägning mellan å ena sidan behovet av provning och annan kontroll och åandra sidan kostanderna för kontrollen och andra faktorer som talar emotkontroll. De är också principiellt den föreskrivande myndigheten som har attavgöra om de uppställda kraven är uppfyllda, dvs. om produkten skall godkännaseller inte. En annan sak är att detta av praktiska skäl kan överlåtas åt detprovande organet, vilket särskilt förekommer då del av provningsresultatet lättkan ses om kravet är uppfyllt. I det nu sagda ligger att varken provningsanstalten ellerde provande organen förfogar över om viss officiell provning skall komma tillstånd eller inte. Provningsanstaltens ansvar gäller tillhandahållandet ochsamordningen av provningsresurser och tillsynen över provningsverksamheten.Syftet med 1972 och riksdagsbeslut var bl. a. att komma till rätta medden splittring av provningsverksamheten som konstaterats föreligga på mångaområden.