prop · G60361 · 1982-12-31 00:00:00 — Taket bör emellertid anpassasefter den reducerade grundavgiften. Detta innebär alt den som i grundavgift haratt betala . kan bli tvungen atl i tilläggsavgift erlägga högst . Vad härefter gäller derättssökande som har befriats fullständigt från grundavgiften är att märka atlen sädan befrielse förutsätter atl det är uppenbart all den rätlssökande saknarmöjlighel all betala någol belopp. Är detta fallet bör givelvis inte hellernågon tilläggsavgift tas ul av den rätlssökande. Del kan emellertid påpekas atlman vid prövningen av den rällssökandes inkomstförhållanden bör beakta inlebara förekomsten av bankmedel ulan även möjligheten alt få avgiften betald avmake eller annan underhållsskyldig (se prop. 1981/82:28 s. 13). Manmåste emellertid räkna med atl en rättssökande även i andra fall kan saknamöjlighet all erlägga tilläggsavgiften eller endast kan betala en del av den.Jag anser atl del för sådana situationer behövs en möjlighet att befria frånavgiften, antingen helt eller delvis. Det bör vara en uppgift för den myndighetsom fastställer biträdesersättningen atl la ställning lill en begäran ombefrielse. Som grund för att befria från tilläggsavgiften eller någon del avden bör endast ekonomiska skäl godtas; som jag skall beröra i det följande börinle angelägenhetens beskaffenhet inverka på beslutet. 1982/83:61 22 besluti fråga om tilläggsavgiften bör omprövas på samma sätt som gäller för jämkningav maximibeloppet enligl 15 § RHL. Undantagfrån tilläggsavgift för vissa angelägenheter? Ensärskild fråga är om den nya avgiften bör omfatta alla rättsliga angelägenhetervari allmän rättshjälp har beviljats eller om vissa angelägenheter, t.ex.indispositiva tvistemål, bör undantas. Skälet för ett sådant undantag skullevara all kostnadssynpunkter inte skall få avgöra hur en part i exempelvis ettfamiljerättsligt mål agerar i processen. Vidare har det framhållits att det isådana mål ofta är barn som formellt är parter på ena sidan medan processen iverkligheten förs av en förälder mot den andre och att del skulle var stötandeom avgiften drabbar barnen. Delär min uppfattning att man inte i RHL bör gradera olika typer av rättsligaangelägenheter såsom mer eller mindre skyddsvärda. Del är också angelägel altreglerna blir så enkla som möjligl. Del hittillsvarande systemet med enenhetlig reglering av avgifternas storlek för samtliga fall bör därför beslåoförändrat. Tillräckligt skydd mot alltför höga rättshjälpskostnader erbjudsgenom dels kostnadstaket för tilläggsavgiften, dels möjligheten atl iekonomiskt ömmande fall befria från denna. Jagövergår nu till atl beröra frågan hur uppbörden av den nya avgiften skall gåtill och vissa andra därmed besläktade spörsmål. Föratt tilläggsavgiften skall fylla sill syfte alt motverka uppkomsten av onödigtdyra processer bör ärendets fortgång i princip bli beroende av att denrätlssökande betalar denna avgift i takt med atl kostnaderna stiger. Detnuvarande systemet för betalning av rättshjälpsavgifler bör sålunda behållasoch lillämpas även på tilläggsavgiften. Del innebär atl del bör vara biträdetsuppgift att avkräva den rätlssökande även den del som utgör tilläggsavgift ochvid behov ta ut förskoll. Del finns inte någon anledning att befara altförskott kommer all krävas ul med så höga belopp att den rätlssökande av detskälet förhindras all tillvarata sin rätt. Del är i många fall naturligt atltilläggsavgiften begärs i delposter. Jag vill ocksä erinra om atttilläggsavgift utgår endast om biträdets arbetsersättning överstiger 3 000 kr.Förskott på avgiften bör givetvis inte las ul förrän del står klart attbiträdesersättningen kommer atl översliga detta belopp. Delkan inträffa alt tilläggsavgiften höjs under ärendets gång. Den situationenkan förekomma antingen därför all maximibeloppet jämkas uppåt (15 § RHL),rällshjälpsavgiften fastställs till etl belopp som överstiger maximibeloppet(28 § RHL) eller ell tidigare beslut om hel eller viss befrielse fråntilläggsavgiften ändras. I sä fall bör den avgift som höjningen framkallarbetalas lill staten (jfr regleringen i 27 § RHL beträffande höjning avmaximibelopp). 1982/83:61 23 Enligl promemorieförslaget skulle självrisken ingå som endel av rällshjälpsavgiften. För egen del anser jag emellertid alltilläggsbeloppet och rällshjälpsavgiften bör hållas i sär. Den nya avgiften böralltså nämnas särskilt i de bestämmelser som syftar både på rällshjälpsavgiftenligt nuvarande ordning och på tilläggsavgift. Sammanfattning av skälen: I avsikt att minska statens utgifter för rättshjälpen bördel skapas ell större intresse hos den rättssökande för att hålla kostnadernanere. Detta föreslås ske genom alt en ny procentuell avgift tas ut på biträdetsarbetsersättning. Denna tilläggsavgift skall inte fördyra de rällssökandeskostnader i angelägenheter av mer normal omfattning. Eftersom avgiften inte börfä till effekt all en rätlssökande av enbart kostnadsskäl avstår från atl få eni och för sig befogad angelägenhet behandlad eller tvingas avbryta t.ex. enpåbörjad process bör det dels gälla elt koslnadslak för tilläggsavgiften,särskill avpassat för varje fall, och dels införas en möjlighet att befria frånavgiften. 2.2.2 Ökad progressivitel i avgiftsuttaget och upphörandeav avgifternas anknytning till basbeloppet Departementsförslaget: Progressiviteten i uttaget avmaximibelopp ökar i de högre inkomstlägena. upphör rältshjälpssyslemetsanknytning till basbeloppet. Promemorieförslaget: Överensstämmer i huvudsak meddepartements-förslaget (se promemorian s. 8-10). Ökningen av progressivitetenoch därmed avgiftsuttaget är emellertid slörre i promemorian. Remissinstanserna: Uppfattningarna bryter sig mellanremissinslanserna. Många avslyrker helt ökad progression medan andra godtarförslaget. I fråga om upphörande av avgifternas anknytning till basbeloppetavstyrker de flesta eller efterlyser någon annan form av anpassning lillpenningvärdet (se bilaga 2 avsnitt 2.2). Skäl för departementsförslagei: För all göra delföreslagna systemet med tilläggsavgift så enkelt som möjligl bör, som jag redanhar framhållit, den nya avgiften tas ut med en enhetlig procentsals över hela linjen.Del är oundvikligt all effekten härav blir mindre kännbar för en rätlssökandemed hög inkomst än för en rätlssökande med låg inkomst. För all bl.a. kompenseradenna fördelningseffekt bör maximibeloppen för rällshjälpsavgiften justeras. Det finns emellertid anledning alt överväga enmera radikal förändring av syslemel för beräkning av maximibeloppen. I olikasammanhang, bl.a. under riksdagsbehandlingen av prop. 1981/82:28, har uttalatsatt avgiftssystemels anknytning till basbeloppet medför vissa nackdelar (jfrJuU 1981/82:19 s. 19 och 27). Detta hänger samman bl.a. med altinkomst-höjningarna inle alltid följer höjningarna av basbeloppet. 1982/83:61 24 basbeloppethar också medfört att även rätlssökande med förhållandevis höga inkomster kanfå rättshjälp, låt vara atl rällshjälpsavgiften dä blir sä hög att avgiftenofta överstiger kostnaderna i ärendet. Enannan nackdel med det nuvarande systemet är att intervallen mellan de olikainkomstgrupperna vidgas i takt med atl basbeloppet stiger. Detta medför allrättshjälpsavgiflerna, utom de lägsta, sjunker år . Sänkningen blirstörst för rättssökande i högre inkomstskikt. Föratt man skall kunna komma till rätta med de, nu angivna oönskade effekternakrävs all del nuvarande basbeloppsgrundade beräkningssystemet ändras. Jag ärvisserligen medveten om atl basbeloppsanknylningen har fördelar för derättssökande, särskilt i tider med stark inflation. Med den nuvarande snabbaökningstakten av statens kostnader för rättshjälpen kan man emellertid enligtmin mening inte längre hålla fast vid ett system som medför bl.a. allavgifterna, särskill i högre inkomstgrupper, blir lägre.Fördelningspoliliska aspekter talar mol en sådan ordning. Basbeloppsanknytningenmedför också, som tidigare nämnts, alt gränserna för grundavgiften och denhögsta inkomst vid vilken rättshjälp kan utgå förskjuts uppåt. Också denomständigheten utgör en nackdel i dagens budgetläge. Slopasanknytningen till basbeloppet, torde del bli nödvändigt att emellanåt göravissa justeringar i avgiftsreglerna med hänsyn till förändringar ipenningvärdet m.m. Man kan emellertid då varje gång utforma reglerna på detsätt som bäst stämmer med det aktueUa läget. Jag ser det också som en fördelatt med jämna mellanrum får ta ställning till hur avgiftssystemetskall vara utformat mer i detalj. Delsagda talar för alt man nu inför en ny metod för beräkning avrättshjälpsavgiflerna, vilken inle längre är anknuten lill basbeloppet. Istället bör det införas en skala för avgifterna bestående av fasta belopp vidolika inkomstnivåer och procentuella påslag mellan dessa. Som jag tidigarenämnt finns del anledning atl kompensera den negativa fördelningseffektsom del föreslagna syslemel med en tilläggsavgift skulle komma alt medföra.Delta bör ske genom en ökad progressivitel i uttaget av maximibeloppen i dehögre inkomstskikten. En så kraftig ökning som föreslås i promemorian skulleemellertid komma att slå hårt även mot inkomsttagare med måttliga inkomster.Jag vill därför förorda en annan avgiftsskala än vad som föreslogs ipromemorian. Förrätlssökande i de lägre inkomstskikten bör utgångspunkten vara de belopp somskulle ha gällt för enligt det nuvarande systemet. Basbeloppet för år1982 är . Den övre gränsen för inkomst som innebär att endastgrundavgift skall betalas är med nuvarande syslem två gånger basbeloppet, ellerför år . Den gränsen bör i det nya syslemel sättas vid 35 000 kr.Grundavgiften, som enligt gällande regler är av basbeloppet, börbestämmas till samma belopp som enligt nuvarande beräkningsmetod, eller . Prop,1982/83:61 25 Iövrigt bör skalan för en ensamslående sökande utan försörjningsskyldighet seut på följande sätt. Vid inkomster som överstiger . men ej 60 000 kr.bör avgiften bli . jämte av den del av inkomsten somöverstiger . Vid högre inkomst än . bör avgiftsuttaget bli I350 kr. jämte,av den del av inkomsten som överstiger . Om inkomsten överstiger sistnämnda belopp men inte 90 000 kr.bör avgiften bli . jämte av den del av inkomsten somöverstiger . I intervallet 90 000 - 105 000 kr.bör avgiften sättas till . samt av den del som överstiger . För inkomster som överstiger . bör avgiften vara 6 000 kr.jämte av den del av inkomsten som överstiger . (Beträffande högre inkomster, se avsnitt 2.2.3 nedan.) Ienlighet med del anförda skulle skalan för en inkomsttagare utanförsörjningsskyldighet se ul pä följande säll. Som jämförelse anges 1982 årsmaximibelopp samt de belopp som med nuvarande regler skulle ha gällt förär1983. Förrätlssökande med försörjningsbörda bör liksom gränserna höjas med ettvisst belopp för varje person till vars underhåll den rätlssökande i väsentligomfattning bidrar. blir detta belopp enligt nuvarande regler 8 900kr. ett halvt basbelopp). I elt nytt syslem bör beloppet bestämmas till 9(K). Maximibeloppen blir då följande. Prop.1982/83:61 26 personer mot vilka försörjningsskyldighet förel Sammanfattning av skälen: För atl motverka alt den föreslagna tilläggsavgiften fären förhållandevis mindre kännbar verkan för en rätlssökande som har hög inkomstän för en rätlssökande som har låg inkomst bör progressionen öka i de högre inkomsllågena.Den nuvarande anknytningen lill basbeloppets förändringar har haft negativaverkningar på avgifternas storlek och förhållandet mellan avgifterna i olikainkomslskikl. Sambandet med basbeloppet bör därför upphöra. 2.2.3 Den högsta inkomslgränsen för rätt atl erhållarättshjälp Departementsförslaget: Den högsta inkomslgränsen för rättatl erhålla rättshjälp bestäms till ; Om den rättssökande harförsörjnings-skyldighet ökas beloppet med . Promemorieförslagel: Överensstämmer meddepartementsförslagei (se promemorian s. II). Remissinslanserna: Meningarna är delade. Vissaremissinstanser tillstyrker medan andra anser att den nuvarande nivån börbehållas (se bilaga 2 avsnin 2.3). Skäl för departementsförslagei: Rätten lill rättshjälpupphör enligt de gällande bestämmelserna, om den rättssökandes inkomstöverstiger etl gränsbelopp som motsvarar åtta gånger basbeloppet (dvs. 1982/83:61 27 För den som i väsentlig omfattning bidrar lillannans underhåll ökas gränsbeloppet med ett halvt basbelopp för varjeunderhållsberätligad (6 § RHL). Gränsbeloppet för rätt till rättshjälp liggersåledes betydligt högre än de gränsbelopp som gäller för andra former avsamhällels ekonomiska stöd till enskilda (t.ex. bostadsbidrag). Del är enligtmin mening rimligl att gränsbeloppet nu läggs på en nivå som bättreöverensstämmer med nivån för andra stödformer. Som jag redogjort för iföregående avsnitt anser jag att rältshjälpsavgifternas anknytning tillbasbeloppet nu bör avskaffas. Därvid är det lämpligt att även den övreinkomslgränsen inom rätlshjälpssystemel kopplas fri från basbeloppet. I promemorian föreslogs att gränsen för en rätlssökandeutan försörjningsbörda sätts vid . Jag anser all den gränsen ärlämpligl avpassad. För rätlssökande med försörjningsbörda bör, liksom ,gränsbeloppet ökas. För var och en lill vars underhåll den rättssökande bidrari väsentlig omfattning bör beloppet ökas med . 2.3 Rättshjälp vid bodelning 2.3.1 Allmänt om rättshjälp vid bodebung Bodelning skall äga rum bl.a. när del döms tilläktenskapsskillnad och när boskillnad har beviljats (II kap. 7 § och 9 kap. 4 § giflermälsbalken, GB).Bodelningen är i princip en privat förrättning. Om makarna inte kan enas om hurskiftet skall ske kan domstol på begäran utse en särskild skiftesman. Denne,som är självständig i förhållande till makarna, har befogenhet all vidtaIvångsskifte om det skulle bli nödvändigt. Skiftesmannen har rätt till skäligtarvode och ersätlning för sina kostnader (13 kap. I § GB, vari hänvisas tillbestämmelserna i , ÄB, om bl.a. arvskiftes form och förordnande avsärskild skiftesman). Alltsedan RHL:s tillkomst är del i princip möjligt atlbevilja allmän rättshjälp i ärenden om bodelning enligt de allmännaförutsättningarna i lagen. Praxis har dock hela liden varit restriktiv ienlighet med uttalanden under förarbetena lill RHL (prop. 1972:4 s. 337). Dendåvarande departementschefen ansåg sålunda alt del i allmänhet inle tordeföreligga något behov av särskild biträdeshjälp vid bodelning. Vad gälldefrågan huruvida rättshjälp som beviljats i ett skillnadsmål borde omfatta ocksåden efterföljande bodelningen, framhöll departementschefen atl rättshjälpen ien rättegång inte avsåg biträde vid bodelning som företogs efter rättegången.Departementschefen påpekade dock all enligl domslolspraxis ansågs etl biträde,som i mäl om äktenskapsskillnad hade förordnats enligt lagen (1919:367) om frirättegång, i viss utsträckning berättigad till ersättning också för sillsysslande med bodelning. Det rörde sig då om sådana fall där en lösning avbodelningsfrågan haft betydelse för målet i övrigt. Denna ordning bordebehällas när lagen om fri rättegång ersattes av RHL. 1982/83:61 28 nadernaför biträdets befattning med bodelningsfrågan skulle alltså i dessa fallinnefattas i rättshjälpen (jfr även prop. 1973:30 s. 87). Ersätlningtill särskild skiftesman som förordnas för atl verkställa bodelning efteräktenskapsskillnad eller boskillnad ingick ursprungligen inte i förmånernaenligt RHL. Sådana kostnader fick parterna själva svara för även om rättshjälphade beviljats. Genom en lagändring som irädde i kraft den (prop. 1975/76:47, JuU 17, rskr 112) infördes dock en regel om atl rättshjälpenskulle omfatta även kostnaden för sådan skiftesman, om den rätlssökande hadebeviljats allmän rättshjälp i bodelnings-ärendet (9 § andra stycket 7 RHL). Genomen samtidig ändring av.31 § tredje stycket RHL infördes en föreskrift om attden make, som inte har rättshjälp, i princip skall betala hälften av statenskostnader för skiftesmannen pä samma sätt som gäller vid äktenskapsskillnadefter gemensam ansökan. Isamband med dessa ändringar begränsades också makars möjlighel all ibodelningsärenden få biträde enligl RHL. Enligt den regel som då infördes ochsom forifarande gäller får biträde i bodelningsärenden förordnas endasi närsärskilda skäl föreligger med hänsyn till makarnas förhållanden eller boetsbeskaffenhet (nuvarande 20 § andra stycket RHL). I propositionen anförde dendåvarande departementschefen bl.a. (s. 39) att han inle var beredd att frångåsin tidigare uttalade uppfattning alt förhållandena vid bodelning ofta ärganska okomplicerade och att behovet av juridiskt stöd därför inle bordeöverskattas. Han framhöll vidare alt en utgångspunkt för behovsprövningen bordevara att allmänna medel inte skall läggas ned på bodelningar av enkelbeskaffenhet. Etl mindre lösörebo torde som regel kunna delas utan medverkan avskiftesman. FJet huvudsakliga tillämpningsområdet för rättshjälp ibodelningsangelägenheter skulle därför alltjämt vara fall där fastighet,rörelse eller annan mera svårskiftad egendom ingick i boel. Departementschefenbetonade dock atl han inle var främmande för all också andra omständigheteribland kunde motivera rättshjälp. Som exempel nämndes situationer därjämkningsregeln i 13 kap. 12 § kunde bli aktuell och fall medtvistiga vederlagsfrågor. Däremot ansåg departementschefen det tveksamt omrättshjälp annat än undanlagsvis borde vara motiverad exempelvis vidmotsättningar mellan makar om vem som skulle tillskiftas hyresrätten till dengemensamma bostaden. Del borde naturligtvis inte vara någol skäl för rättshjälpatl makar önskade skiftesman bara för atl slippa från praktiska bestyr i sambandmed bodelningen. Vadgällde valet mellan skiftesman och biträde framhöll departementschefen all hanredan av ekonomiska skäl ansåg del uppenbart all rättshjälp i bodelningsfrågorinte regelmässigt kunde få omfalla både förmånen av skiftesman och förmånen avbiträde ål en eller båda makarna. En avvägning mellan rättsskyddsintresset ochkostnaderna ledde till bedömningen att bistånd genom skiftesman bordeprioriteras. Till stöd för delta uttalades 1982/83:61 29 bl.a.att det åligger en skiftesman atl utreda boel och söka förmå parterna all nå enuppgörelse i godo samt all skiftesmannen i motsats till etl partsbiträde harbefogenhet att göra ivångsskifte om parterna inle kommer överens. Mol dennabakgmnd ansågs bistånd genom skiftesman ofta kunna utgöra ell effeklivare,snabbare och billigare alternativ än biträde. (JuU 1975/76; 17) ansåg sig böra godta all den av departementschefen förordadeordningen tillämpades under ell inledande skede med hänsyn till de starktstegrade kostnaderna för rättshjälpen. Frågan om en utvidgning borde dock tasupp till övervägande. anslöt sig till ulskollels uttalanden. (Ju 1975:07), som hade lill uppgift alt göra en allmän översyn avrätlshjälpssystemel, lämnade i sitt betänkande (SOU 1977:49) Översyn avrättshjälpssyslemet förslag även beträffande rättshjälp vid bodelning.Utredningens förslag innebar i denna del bl.a. en viss utvidgning i förhållandelill gällande ordning. 1978/79:90 redovisade departementschefen sinbedömning av utredningens förslag i frågan (s. 65). De principer som låg bakomde gällande reglerna om rättshjälp vid bodelning hade enligldepartementschefens mening forifarande bärkraft. Eftersom del årliga antaletbodelningar var betydande skulle ökade möjligheter till rättshjälp ibodelningsärenden innebära risk för stora kostnadsökningar. I rådandestatsfinansiella läge ansåg sig departementschefen därför inle kunna förordanågon ändring av regleringen. Vidriksdagsbehandlingen (JuU 1978/79:30 s. 51) framhöll justitieutskottet i sittav godkända belänkande all utskottet visserligen hyste viss sympatiför den ordning som förordats av utredningen och även av två motionärer.Utskottet delade dock den bedömning som det föredragande statsrådet haderedovisat i fråga om principerna bakom den gällande ordningen och dekostnadsökningar som skulle följa av en utvidgning och ansåg sig därför intekunna förorda en ändring av reglerna. Utskottet anförde dock atlförnyade överväganden av frågan om en utvidgning av rältshjälpsförmånerna vidbodelning borde göras i samband med en kommande översyn av rätlshjälpssystemel.Enligl utskottets mening var del angelägel all en förbättring kunde åstadkommasså snart de samhällsekonomiska resurserna medgav det. Idella sammanhang bör även nämnas atl enligt en lagändring som irädde i kraftden får allmän rättshjälp inte längre beviljas i mål omboskillnad efter gemensam ansökan (prop. 1981/82:28, JuU 19, rskr 105, SFS1981:1287). Beträffandekostnaderna för rättshjälpen i bodelningsärenden kan hänvisas tilldepartementspromemorian s. 16-17. 2.3.2Ändrade regler för rättshjälp vid bodelning Departementsförslaget:Möjligheten all förordna biträde vid bodelning avskaffas. Rättshjälp ibodelningsfrågor skall avse enbart skiftesman. 1982/83:61 30 Ränshjälpsom beviljats i äktenskapsmål skaU, liksom f.n., i vissa faU kunna omfalla ävenbodelning. Promemorieförslaget:Rättshjälp i bodelningsärenden får fortfarande beviljas när behov föreliggerenligl det restriktiva betraktelsesätt som gäller. Rättshjälpen skall som f.n.i första hand avse skiftesman. Båda makarna skall åläggasålerbelalningsskyldighet med hälften vardera av de totalarättshjälpskoslnaderna för bodelningen. Bodelning skall endasi undantagsviskunna ersättas genom rättshjälp som beviljats i äklenskapsmål (se promemorians. Remissinstanserna:Remissopinionen är skiftande. Många avslyrker all någon ändring vidtas. Vissaremissinslanser motsätter sig av hänsyn till parterna altåterbetalningsskyldighet införs för biträdeskostnader. Andra avslyrkeråterbetalningsskyldighet därför alt de anser att den kommer all krävaadministrativt besvärliga och kostsamma rutiner. Några remissinstanserföreslår all bodelning helt las bort ur rätlshjälpssystemel. Andra anser alträttshjälpen bör kunna avskaffas för större bon som har egna resurser attbekosta biträde (se bilaga 2 avsnitt 3). Skälför departementsförslagei: Sedan frågan om rättshjälp vid bodelning senast varaktuell i har kraven på utgiftsminskningar i statsverksamhetenskärpts ytteriigare. Del är inle längre möjligl atl inom den tid som kanöverblickas vidga rältshjälpsförmånerna. Tvärtom måste redan gjorda åtagandenomprövas och resurserna koncentreras på områden där behovel av rättshjälp ärstörst. Det finns särskild anledning alt vara återhållsam när del gäller altgenom rättshjälp subventionera sädana ulomprocessuella angelägenheter somnärmast rör fördelningen av eller del lämpligaste handhavandet av befintligatillgångar. Det är inle orimligt alt kostnaderna i sådana fall i första handfår belasta den berörda förmögenhetsmassan och endast i undantagsfall bäras avsamhället. Delta resonemang har giltighet inle minsl när del gällerbodelningar. Jag anser alltså all del nu är nödvändigt atl inskränka denstatliga subvenlioneringen av bodelningsärenden ulan alt likväl bodelningarfullständigt las bort ur ränshjälpssyslemet. Debegränsade rätlshjälpsresurserna torde i bodelningssammanhang utnyttjas mesteffektivt, om rättshjälpen avser kostnader för skiftesman. Redan gällandelagstiftning innebär att vid rättshjälp i bodelningsärenden skiftesmanpriorileras framför biträde. En skiftesman har lill uppgift all utreda boel ochsöka förmå parterna all nä en uppgörelse i godo. Om makarna inte kan enas harskiftesmannen tillagts den viktiga befogenheten alt kunna företa ellivångsskifte. Detta ger en viss garanti för atl en bodelningstvisl inteonödigtvis drar ut på liden med stora kostnader som följd eller förhalas pågrund av oresonlig inställning hos den ene av makarna eller hos båda. Eltannat förhållande som begränsar kostnaderna är alt det normall inle kan blifråga om all utse mer än en skiftesman i etl bodelningsärende; när biträdeförordnas i samband med rättshjälp vid Prop.1982/83:61 31 bodelning är det däremot inte ovanligt all'parterna harvar sill biträde. Kostnaderna kan dä bli avsevärda. Jag anseralt starka skäl nu talar för all insatserna såvitt gäller bodelningarkoncentreras lill fall då skiftesman förordnas och all del bara är ersättningtill skiftesman som skall kunna läckas av rättshjälp vid bodelning.