prop · G60312 · 1982-12-31 00:00:00 — EftersomSÖ tillstyrkt framställningen men ansett sig förhindrad att själv fatta beslutom övergång från specialkurs till linje till följd av huvudmannaskapsfrågan,har senare, efter vad jag erfarit, hemställt hos SÖ om attfå anordna utbildningen primärkommunalt. SÖ har bifallit framställningen idetta enskilda faU. Prop.1982/83:12 11 Regeringenbefinner sig i samma situation som beträffande och när det gällerbesvär över SÖ:s beslut från och kommuner. haranhållit om att få anordna en ettårig högre specialkurs i reparationsteknik,byggande på Ve-linjen. Kommunen har planerat kursen som s. k. inbyggdutbildning i samverkan med SKF-Sleel i . Jag har senare erfarit att SÖefter framställning från g-ortskommunen lagt ut kursen ireparationsteknik där. har alltså möjlighet att få åtminstone denpraktiska, inbyggda delen av utbildningen utlagd från . På en lösningav sådant slag har även utbildningsul-skoUet pekat i det betänkande (UbU1980/81: 38 s. 12) som jag tidigare citerade: Ifråga om yrkesinriktad utbildning vill utskottet erinra om att det redan nufinns vissa möjligheter att "utlokalisera" sådan. Delta kan ske genomatt inbyggd utbildning förläggs till arbetsställe på annan ort än den ort där gymnasieskolanär belägen. Genom samverkan mellan berörda kommuner kan även andra delar avundervisningen samt fillsynen ske på lokaliseringsorten, om erforderligapersonella och materiella resurser finns. Utbildningen administreras från denort där gymnasieskolan är belägen. generellt behöva genomföra sådana lösningar skulle enligt min meninginnebära en onödig byråkrati. Det skulle rimma illa med det nya decentraliseradebeslutssystemet som är tänkt att ge en smidigare planering av gymnasieskolan, tillgagn främst för de elever som söker dit. För den enskilde eleven kan det intespela någon roll vilken kommun som är huvudman för utbildningen. Däremot skapasen rad praktiska olägenheter som t. ex. att man får skilda huvudmän ochskolledningar för utbildningar inom samma sektor på icke g-orten. Här kan ocksåuppstå risker för längre planeringstider, ansvarstvister och mer komplicerade slatsbidragsrutinert.ex. för inbyggd utbildning. Jagkan i sammanhanget även nämna att också anhållit hos SÖ om att till /84 få inrätta en specialkurs i miljövård-fiskodling. . . Framställningenfrån kommun gäller två högre specialkurser, den ena densamma som iHällefors, reparationsteknik, den andra byggande på Et-linjen, nämligenprocessautomatik. Bådadessa framställningar om högre specialkurser ger enligl min uppfattning ettintressant exempel på en annan aspekt av frågan om gymnasieskolansdimensionering och inriktning på olika orter. Regeringen har i åretsbudgetproposition (prop. 1981/82:100 bil. 12 s.308f.) förespråkat en satsningpå yrkesprofilerade högre specialkurser, vilka dels bör kunna underlättaungdomarnas inträde på arbetsmarknaden, dels kan utgöra ett attraktivtalternativ till studier inom högskolan och sålunda bidra till en avlänkningfrån denna. har (UbU 1981/82:18 och 23, rskr 1981/82:252) godkäntde-riktlinjer som förordats av regeringen. Prop.1982/83:12 12 riktlinjeringick särskilt en satsning på det tekniska området, alltså helt i överensstämmelsemed de utbildningar, som och önskat få men som inte kanmedges med mindre än att avsteg görs års planeringsprinciper. Jag villnu avsluta min exemplifiering av aktuella kommunala initiativ med tvåframställningar från och kommuner. Även dessa gäller denteknisk-industriella sektorn, nämligen tvåårig specialkurs förreparatörer-smeder-svetsare. För del tillkommer tvåårig specialkursför installationselektriker. I fråga om har SÖ tillstyrktframställningen. Båda kommunerna är beredda att satsa icke oansenliga belopppå lokaler och utrustning, om bara utbildningarna får inrättas. Detmåste enligt min mening framstå som svårförståeligt för de ansvariga i bådedessa och andra kommuner i liknande situation att ett anordnande avyrkesinriktad utbildning, som både ortens ungdomar och statsmakternaeftersträvar, skall stå eller falla på principfrågan om kommunen hadeteoretiska studievägar för ett tiotal år sedan. Jagvill här också nämna att två länsskolnämnder redan i' en skrivelse resp. vid enuppvaktning tagit upp frågan om de antal intagningsplatser som SÖ preliminärtfördelat på olika utbildningssektorer för /84. Debåda länsskolnämnderna befarar att tilldelade elevplatsramar inte kommer atträcka på den mer teoretiska sidan resp. kommer att vara för stora på den meryrkesinriktade sidan. Problemet är här på länsplanet detsamma som jag tidigareredovisat för enskilda kommuner. Om sökandetrycket på gymnasieskolan bestårmen antalet anordnade platser inom yrkesutbildningen inte ökar, återkommer bl.a.de negativa konsekvenserna för eleverna i form av att 16-åringar med lägrebetyg, som i första hand sökt en yrkesinriktad utbildning, slås ut från dennaav elever - med högre betyg och inte sällan äldre - som i andra hand kommit inpå en yrkesutbildning men i första hand sökt en teoretisk utbildning. Sådanabrister i anpassning mellan elevval och platsutbud bör i viss mån kunna rättas tillmed det nya, decentraliserade beslutssystemet för gymnasieskolan, som innebäratt besluten om skolorganisationen tas närmare de berörda och därmed ävensnabbare. Jagskall i det följande beskriva det nya planeringssystemet närmare, eftersom dethar betydelse för det förslag som jag kommer att lägga fram. Denstatliga skoladministrationen - SÖ och länsskolnämnderna - har från den I juli1982 fått en förändrad organisation och delvis förändrade uppgifter (prop.1980/81: 107, UbU 1980/81:38, rskr 1980/81:395). Reformen är ett uttryck förden syn på skolväsendets framtida utveckling som 1982/83:12 13 prägladeriksdagens beslut om den S: k. SlAreformen 1976 och innebär en relativtlångtgående decentralisering (piöp. 1975/76:39, UbU 1975/76:30, rskr 1975/76:367). SÖ:s arbete inriktas mOt övergripande ekonomiska frågor, långsiktigplanering, uppföljning och Utvärdering av skolans verksamhet. De årligabesluten om gymnasieskolans dimensionering i olika kommuner har i alltväsentligt decentraliserats ffåfl SÖ fill länsskolnämnderna. Den nya organisationenskall, som jag redan tidigare anfört, dels ge möjlighet att snabbare möta nyabehov och tillgodose efterfrågan på olika typer av gymnasieskolutbildning, delsöka det lokala och regionala inflytandet över planeringen av den gymnasialautbildningen. Genom det senare kan snabba justeringar göras, när sä erfordras,även på ett sent stadium i planeringsprocessen. Riksdag och regering skallliksom fastställa totaldimensioneringen av gymnasieskolan ochfördelningen av intagningsplatser på olika utbildningssektorer i hela riket. Isyfte att åstadkomma en mera långsiktig planering beslutar efterförslag av regeringen dels om slutliga ramar för det närmastebudgetåret, dels om planeringsramar för de två följande budgetåren för sexolika utbildningssektorer. Definitivt förslag om dimensioneringen läsåret1983/84 kommer alltså att läggas fram i 1983 årsbudgetproposition. Platserna fördelas på sexsektorer som skall avspegla arbetslivets efterfrågan på utbildade med vissinriktning: I. Humanistisk och samhällsvetenskaplig sektor, 2. Vård-, social-och konsumtionssektor, 3. Ekonomisk och merkantil sektor, 4. Teknisk och naturvetenskapligsektor, 5. Teknisk och industriell sektor samt 6. Vissa specialkurser hålls tills vidare utanförsektorsindelningen. Beslutom fördelningen av årselevplatser på sektorsramar för resp. län (länsramar) tasav SÖ. Länsskolnämnderna har därefter att besluta om gymnasieskolansorganisation i varje kommun med gymnasieskola inom resp. län. Länsskolnämndernasbeslut skall avse omfattningen av varje studieväg för sig, dvs. avse bestämdlinje eller specialkurs. Undantag görs för beslutom vissa lågfrekventa utbildningar i gymnasieskolan, främst inom detyrkesinriktade området. Beslut om förändringar gällande lågfrekventastudievägar av riksintresse liksom beslut om vissa försöksverksamheter tas äveni framtiden centralt av SÖ. SÖ:s medgivande krävs också för tilldelning avplatser på en för kommunen ny utbildningssektor, t.ex. Ss-linjen, om tidigareingen utbildning finns pä orten inom vård-, social- och konsumtionssektorn. Enligtmin mening skulle planeringsprocessen för gymnasieskolan ytterligare underiätlasgenom större rörelsefrihet för såväl SÖ som länsskolnämnderna när det gälleranordnande av yrkesinriktad utbildning på icke g-ort. En större flexibilitethärvidlag bör kunna förbättra anpassningsmöjligheterna så att fler fåryrkesinriktad utbildning, varigenom de teoretiska platserna räckerbättre. 1982/83:12 14 Deöverväganden jag här gör utgår från att en ökning av den ianspråktagnakapaciteten i gymnasieskolan görs inom givna riks- och länsramar. Den medför dåinte behov av någon höjning av medelstilldelningen till gymnasieskolan,eftersom denna ju beräknas för samtliga av beslutade platser. Omsålunda t.ex. en viss del av tilldelade men outnyttjade platser genom detförslag jag kommer att lägga fram kan tas i bruk, blir de ekonomiskakonsekvenserna följande, om de nya platserna anordnas på icke g-orter jämförtmed om de anordnas på g-orter. Påicke g-orter skulle vid ett nyinrättande av en studieväg utgå samma statsbidragtill utrustning och lärariöner som på g-orter. Vid utvidgning av en befintligutbildning på en g-ort skulle i skiftande utsträckning visst sambruk avmateriel kunna ge lägre kostnader än vid elt nyinrättande på en icke g-ort. Detbör dock påpekas att även på en icke g-ort kan i vissa fall givetvis visstsambruk av materiel ske mellan en nyinrättad och en tidigare existerandestudieväg. Enutvidgning på en g-ort skulle vidare, om den kom till stånd, i vissa fall kunnage lägre kostnader för lärariöner än vid en utvidgning på en icke g-ort. Detgäller här den mindre del av undervisningen på yrkesinriktade studievägar sombestår av s. k. allmänna ämnen, i vilka eleverna alltefter sina tillval förssamman från olika studievägar. Kostnadernaför skolledare i gymnasieskolan regleras av antalet s. k. skolpoäng, beräknadepå antalet klasser vid skolan. Dessa kostnader torde inte kunna påverkas inämnvärd utsträckning av om en utökning av den yrkesinriktade utbildningen kankomma till stånd på en icke g-ort jämfört med på en g-ort. I båda fallen gällervissa gränsvärden för inrättande av nya tjänster som skolledare och förskolledarnas undervisningsskyldighet. Även om dessa gränsvärden skulleöverskridas i fler fall vid en utökning av yrkesutbildningen på icke g-orter,där den slörre expansionen kan tänkas ske, ryms även dessa ökade kostnader inomde totalramar som gäller för gymnasieskolan. Jagär slutligen angelägen framhålla att redan gjorda investeringar på en g-ortmåste vägas in, då en g-regions hela utbildningsstruktur, inklusive icke g-orter,skall bestämmas. Jag utgår ifrån att hänsyn tas till gjorda investeringar ocksåi situationer, då man måste minska utbildningen på antingen g-orten eller icke g-orten.Jag vill bl.a. av detta skäl understryka det nödvändiga i att den slafiiga skoladministrationeni sin prövning bedömer långsiktigheten i utbildningsbehoven och beaktarrimligheten av för framtiden styrande kostnader. Prop.1982/83:12 15 Motbakgrund av regeringens och eniga syn på vikten av att utöka denyrkesinriktade utbildningen i gymnasieskolan har jag i det tidigare analyseratmöjlighelerna att åstadkomma en sådan ökning. Den behövs för att kommunernasuppföljning av ungdomar i åldrarna skall ge ett verksammare försvarmot ungdomsarbetslöshet. beslut med anledning av regeringens förslagom möjligheter fill yrkesinriktad filialutbildning i kommuner utangymnasieskola innebar ett steg på vägen. Som jag påpekat har vi ensituation, där ett sextiotal kommuner med erfarenhel av gymnasialyrkesutbildning sedan 50- och 60-lalen inte kan utöka denna. Initiativ finnsoch satsningar har gjorts, men denna grupp kommuner hindras av 1968 årsplaneringsprincip för gymnasieskolan, som medger utökning av yrkesutbildningenendast på g-orter. Dessa senare avses erbjuda ett integrerat och allsidigtutbud av studievägar. Jag konstaterar dock alt en rad g-orter motiverat sinaframställningar om mer teoretisk utbildning med att man inle förmår öka denyrkesinriktade sektorn ytterligare. Jag vill också vitsorda de ofta mycketstora ansträngningar som enskilda kommuner gjort på delta område. En slutsatsär emellertid att integrationen och allsidigheten i utbildningsutbudet i deflesta fall inte kan drivas så mycket längre. G-orterna klarar således imånga fall inte av all öka den yrkesinriktade utbildningen så som regering ochriksdag önskat. Resultatet blir då antingen att av beslutadeutbildningsplatser på detta område inle kan utnyttjas av kommunerna, samtidigtsom ungdomar blir utan plats i gymnasieskolan, eller atl omfördelning avplatser måste medges till vissa teoretiska studievägar, som kan anordnas av g-orterna,varigenom yllerligare vissa ungdomar får plats. blir dock regeringensoch mål - att få en ökad kapacitet på yrkesutbildningen - än svårareatl nå. Jag har tidigare erinratom de olika temporära åtgärder regeringen vidtagit för att mötaarbetsmarknadssituationen för de stora 16-års-kuUarna. Mol bakgrundav vad jag också sagt om behovet av mer yrkesutbildning är det enligl minmening angeläget alt som elt komplement till de tidigare åtgärderna vidga icke g-orlernasmöjligheter alt erbjuda yrkesinriktad utbildning. Efterregional och i vissa fall central bedömning bör därför vissa undanlag kunnagöras från hittillsvarande riktlinjer för utbildningsutbudet på icke g-orter.Jag vill understryka att jag inte syftar till någon uppbrytning av principen omatt nyetablering av studievägar förbehålls g-orterna. Denna princip behållersitt värde som huvudregel av såväl integrationsmässiga som ekonomiska skäl,särskilt i elt längre tidsperspektiv med minskande 16-årskullar. 1982/83:12 16 3 Förslag om möjligheter till utökning av yrkesinriktadutbildning i gymnasieskolan på s. k. icke gymnasieorter Del finns, som jag beskrivit i det föregående, ett antalorter som - utan atl vara g-orter - har yrkesinriktad gymnasieutbildning i formav linjer och/eller specialkurser. Det rör sig då om utbildning som bedrevs påorten redan före gymnasieskolreformen 1971 och som genom den blev gymnasieskolutbildning. Dessa orter intar en mellanställning i gymnasieskolplaneringen.De utgör en egen grupp mellan g-orterna och de orter som helt saknar gymnasialutbildning. har efter förslag i prop. 1981/82: 157 om flexibel skolplaneringm. m. beslutat (UbU 1981/82: 36, rskr 1981/82:445) att yrkesinriktadfilialutbildning skall kunna anordnas på orter utan gymnasieskola med näriiggandeg-ortskommun som huvudman. Möjlighel har alltså skapats för yrkesutbildning påorter som tidigare saknat all gymnasial utbildning. Vad gäller icke g-orterna med egen yrkesutbildning finns f.n. inle någon formell möjlighet atl utöka denna vare sig genom filialutbildningmed närliggande g-ort som huvudman eller med icke g-ortskommunen som huvudman. Alla dessa orter har i skiftande utsträckning haft eltunderlag för en ofta lokalt arbetsmarknadsanknuten yrkesinriktadgymnasieskolutbildning. De har så gott som undantagslöst haft en kontinuitet,baserad på sökande- och avnämarintresse, sedan åtminstone . Icke g-ortskommunenär själv huvudman för gymnasieskolutbildningen. Skolorna får samma bidrag tillutrustning som skolorna på g-orterna och de har egen skolledning. Ett antal avorterna har även i en bemärkelse medgivits en Utvidgning avsin yrkesinriktade utbildning, nämligen i form av övergång från specialkursertill linjer. Mol bakgrund av vad jag nu och i del tidigare anförtföreslår jag följande riktlinjer för den ytterligare utökning av yrkesinriktadutbildning på icke g-orter som är motiverad av del kraftiga trycket från destora ungdomskullarna. En utökning av antalet platser på en i icke g-orlskommunenredan inrättad studieväg bör kunna medges under samma förutsättningar och isamma former som gäller när huvudmannen är en g-orlskommun. Om utökningen avser en för icke g-ortskommunen nystudieväg, bör följande gälla. Jag behandlar först studievägar, som inledsredan i årskurs I eller motsvarande på linje eller specialkurs. Om den önskade studievägen finns inom en utbildningssektorsom redan är representerad i kommunens gymnasieskola, bör länsskolnämnden inomgivna länsramar få besluta om kommunen skall få utöka den yrkesinriktadeutbildningen. En förutsättning är givetvis att beslutanderätten hade legat hos länsskolnämnden,om det gällt platser för en g-orlskommun. Så är inte fallet i fråga omnyetablering av lågfrekventa studievägar. Prop.1982/83:12 17 Om den önskade studievägen avser en annan utbUdningssekloreller är lågfrekvent, bör SÖ:s medgivande krävas för att kommunen skall fåanordna den. Vissaspecialkurser förs inte till någon av de sex utbildningssektorerna. Om en sådanspecialkurs är lågfrekvent, bör SÖ:s medgivande krävas för. nyetablering.Annars bör normalt länsskolnämnden kunna besluta inom given länsram. I fråga om nyetablering av grenar och varianter sorn finnsendast i högre årskurser bör krävas medgivande av länsskolnämnden eUer, i frågaom lågfrekventa grenar och varianter, av SÖ. Dessa riktlinjer bör tillämpas för liden fr. o. m. den 1juli 1983. Jag vill för tydlighetens skull tillägga att mitt förslaggäller primärkommunala utbildningar. I fråga om landstingskommunalautbildningar finns ingen uppdelning i g-orter och icke g-orter. För deutbildningar, som enligt skolförordningen får anordnas av landstingskommuner,bör därför hittillsvarande regler gälla oförändrade. Vid ett bifall till mitt förslag om ändrade riktlinjer förgymnasieplaneringen på icke g-orter får försöksverksamheten med övergång frånyrkesinriktad specialkurs lill linje på icke g-ort en naturlig avslutning. Omicke g-orter i fråga om lokalisering av yrkesinriktad utbildning skalljämställas med g-orter och om beslul om lokalisering tas av länsskolnämnd ellerSÖ, finns någon grund för regeringen att i enskilda fall avgöra omen icke g-ort skall ha yrkesinriktad specialkurs eller linje. Jag vill framhålla vikten av en väl fungerande planermgsdialogmellan den statliga skoladministrationen och berörda kommuner. SÖ:s sakkunskapkompletterad med länsskolnämndernas och i vissa avseenden länsstyrelsernas ochlänsarbetsnämndernas detaljkunskaper om länens struktur rörande bl. a.arbetsmarknadsläge och utbildningsbehov bör kunna leda fram till efiektivarerutiner vad gäller gymnasieskolans planering. En sådan samlad regional bedömning kommer alt få en viktigroll vid en decentraliserad gymnasieutbildning. Flera länsstyrelser, i bl.a.Hallands och , har tiUsammans med utbildningsansvariga organkartlagt utbildningsutbudet inom den egna regionen. Detta har f.ö. redanframhållits av industriministern i regeringens proposition med program förregional utveckling och resurshushållning (prop. 1981/82: 1|3). Härvidlag börockså de regionala planeringsräden, i vi|ka även arbetsrnarknadens parteringår, kunna få en viktig roll. I den prövning som skall göras måste också bedömas möjlighelernatill insatser för elever med särskljda behov. Exempelvis kan möjligheten attanordna hemspråksundervisning skifta me||an den större g-orten och den mindreicke g-orten. 1982/83:12 18 Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen atlgodkänna de riktlinjer för utökning av yrkesinriktad utbildning i gymnasieskolanpå s. k. icke gymnasieorler som jag har förordat. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att antaga det förslag som föredraganden harlagt fram. Prop.1982/83:12 19 Gymnasieskolanslinjer namn och namnförkortningar Minsttreåriga linjer (teoretiska) Teknisklinje (fyraårig) T Bygg- och anläggningsteknisk linje Ba Distributions- och kontorslinje Dk Drift- och underhållsteknisk linje (försöksverksamhet) Du Prop, 1982/83:12 Icke gymnasieorter (icke g-orter) /83 Harfrqmsiälh om litökning av organisationen inför /83 1982/83:12 22 1 INLEDNING .................................................... ... 2 2 FÖREDRAGANDENS ÖVERVÄGANDEN .................... .... 3 2.1 Behovet att sprida denyrkesinriktade utbildningen 3 2.2 Gymnasieskolans dimensioneringi 3 2.3 Framställningar frånskolstyrelser och länsskolnämnder om dimensioneringen av gymnasieskolan ................................................................. 5 2.4 Utbildningen på icke g-orter ......................... .... 6 2.5 Ungdomsuppföljningen .................................. ... 7 2.6 Exempel på aktuellaframställningar om utökning av yrkesinriktad utbildning på icke g-orter 9 2.7 Planeringssystemet förgymnasieskolan .......... .. 12 2.8 Ekonomiska överväganden ................ .............. 14 2.9 Sammanfattning avövervägandena ............... .. 15 3 FÖRSLAGOM MÖJLIGHETER TILL UTÖKNING AV YR KESINRIKTAD UTBILDNING I GYMNASIESKOLAN PÅ S.K. ICKE GYMNASIEORTER .............................. .. 16 4 HEMSTÄLLAN ................................................. 18 5 BESLUT............................................................ .. 18 1 Gymnasieskolans linjer - namnoch namnförkortningar 19 2 Icke gymnasieorter (icke g-orter)/83... 20 Tryckeri, Stociiholm 1982