prop · G60397 · 1982-12-31 00:00:00 — Etlsådant förhållande kan enligt min mening aktualisera en förnyad prövning avfrågan om kostnadsansvaret skall läggas hos de förtroendevaldas arbetsgivareeller hos kommunerna och landstingskommunerna. Några remissinslanserframhåller atl kommuner och landstingskommuner i det nuvarande ekonomiska lägelkan ha svårt atl ta på sig nya ekonomiska åtaganden. I det kärva ekonomiskaläge som gäller för den offentliga sektorn har jag förståelse för dennasynpunkt. De ökade kostnaderna torde dock bli relativt blygsamma för de flestakommuner och landstingskommuner. Jag utgår därvid också från alt arvodesdelenminskas när ersättning för förlorad arbetsförtjänst införs. I sammanhanget bördessutom understrykas att lagen ger möjlighet till att införa ell sådant systemmen inte skyldighet. Det ankommer sålunda på kommuner och landstingskommuner atlsjälva bedöma förutsättningarna att utnyttja denna möjlighet. 2.3.4 Del kyrkokommunala området En ny lag om församlingar och kyrkliga samfälligheterträder i kraft . Den nya lagen innebär en modernisering i bådesakligt och formellt hänseende av lagstiftningen om de kyrkliga kommunerna ochen anpassning till kommunallag. Genom den nya lagstiftningenförbättras bl. a. de kvrkokommunalt förtroendevaldas arbetsförutsättningar. Bestämmelserna om ersättning till de kyrkokommunalt förtroendevaldafinns i den nya lagen i 2 kap. 29 §. 5 kap. 21 § och 7 kap. 1 §.Ersättningsbestämmelserna motsvarar i sak kommunallagens regler om ersättningendast med den avvikelsen att pension inte kan beviljas för de kyrkokommunalaförtroendeuppdragen. Mellan kommunallagstiftningen och församlingsstyrelselagstiflningenhar Prop, 1982/83:97 29 alltid rått stor överensstämmelse både lill form och lillinnehåll. Ändringar i den förra har ofta följts av motsvarande ändringar i densenare. Detta är naturligt med hänsyn lill de borgerliga och de kyrkligakommunernas gemensamma ursprung och till att båda är enheter för kommunalsjälvstyrelse. har inle haft till uppgiftatt undersöka de kyrkokommunalt förtroendevaldas arbetsvillkor. Kommitténlämnar följaktligen inga förslag till förbättringar för förtroendevalda när delgäller del kyrkokommunala området. Jag anser emellertid att principen omekonomisk trygghet för dem som fullgör kommunala förtroendeuppdrag bör fågenomslag också på det kyrkokommunala området. Arbetsförhållandena inom destora kyrkliga kommunerna liknar nämligen i allt väsentligt dem som i daggäller i kommuner och landstingskommuner. Skälen för att komplettera ersättningsreglernai den nya lagen om församlingar och kyrkliga samfälligheler med ersättning förförlorad arbetsförtjänst är därför i stort sett desamma som på det kommunalaoch landstingskommunala området. Jag föreslår alltså att man också för de kyrkligakommunerna öppnar möjligheten alt besluta om ersättning till förtroendevaldaför förlorad .arbetsförtjänst. Det fär sedan ankomma på de kyrkliga kommunernasjälva med hänsyn lill de lokala förhållandena atl utforma lämpligaersättningssystem. 2.4 Interpellation och fråga Genom motion, interpellation och fråga kan enskildaledamöter eller grupper av ledamöter i kommunfullmäktige och laegna initiativ. Syftet med motioner är att få till stånd beslut. Genom en interpellationeller en fråga kan den förtroendevalde informera sig om och få insyn i denkommunala verksamheten. gör det möjligt att starta enpolitisk debatt. har genom sinaundersökningar funnit att institutet motion används alltmer som elt effektivtinstrument i den kommunaldemokratiska debatten. Kommittén har inte funnit någraskäl att ändra bestämmelserna om motion i kommunallagen. Denna uppfattningstöds av det fåtal remissinstanser som har kommenterat motionsbestämmelserna. Jag anser i likhet med kommittén atl det f. n. inte finnsskäl atl ändra de regler som styr molionsförfarandet. I det följande tar jagdärför bara upp interpellations- och frågeinstituten. Prop,1982/83:97 30 En ledamot i fullmäktige får enligt 2 kap. 24 §kommunallagen framställa interpellation till ordföranden i styrelsen eller iannan nämnd eller beredning. Enligt samma lagrum kan fullmäktige föreskriva attordföranden i kommunstyrelsen får överlämna en interpellation som harframställts till honom alt besvaras av annan ledamot av kommunstyrelsen. Dennamöjlighet infördes genom kommunallag. På förslag av konslitu-tionsulskottetinfördes också en möjlighet för kommunfullmäktige att föreskriva attordföranden i kommunstyrelsen fär överlämna en interpellation som harframställts lill honom all besvaras av en ledamot i styrelsen för ett kommunallföretag. Utskottet framhöll i sitt belänkande (KU 1976/77:24 s. 20) atl delfrån kommunaldemokratisk synpunkt är värdefullt om ökade möjligheter skapas föratt i kommunfullmäktige diskutera frågor som rör verksamheten i de kommunalabolagen. Nyssnämnda bestämmelse i kommunallagen innehåller ocksåföreskrifter om fråga. Om fullmäktige föreskriver det, får ledamot ifullmäktige framställa fråga till ordföranden i styrelsen, annan nämnd ellerberedning. Enligt gällande rätt skall en interpellation eller frågaavse ett ämne som tillhör kommunfullmäktiges eller handläggning. Dellainnebär att interpellationsämnet skall falla inom den allmänna kommunala kompetensenoch inom ramen för de ämnen som kan behandlas av kommunfullmäktige ellerlandstinget. En interpellation fär inte avse allmänpolitiska frågor ellerfrågor som nämnderna enligt särskilda författningar har atl pröva utan att varaansvariga för sina åtgärder inför fullmäktige. 2.4.2 Förstag till ändringar har funnit att detnuvarande ämnesområdet för interpellationer och frågor är alltför snävt. Enförstärkning av interpellationsinstitutel och frågeinstitutet är enligtkommitténs mening befogad från såväl kontrollsynpunkt som informationssynpunkt.Del föreslås därför att ämnesområdet vidgas. Kommittén föreslår att en interpellationoch en fråga skall kunna framställas inte bara i ämnen som tillhör fullmäktigeshandläggning utan även omfalla ämnen som tillhör styrelsens, annan nämnds ellerberednings handläggning. Otillåtna blir enligl kommilténs förslag i principenbart ämnen som rör enskilt ärende eller är av sådan allmänpolitisk karaktär atlde saknar anknytning. Adressalkret-sen, dvs. den krets av personer lillvilka en interpellation eller fråga kan ställas, har kommunaldemokraliska kommitténfunnit väl avvägd. Kommittén föreslär därför inte någon ändring på dennapunkt. En klar majorilet av remissinstanserna stöder kommitténsförslag atl utvidga ämnesområdet för interpellationer och frågor. Bland dem somär i Prop, 1982/83:97 31 huvudsak positiva lill förslagel finns dock en delremissinstanser som anser alt lagtexten bör förtydligas. Framför allt har dettagällt interpellation och fråga i ämnen som rör myndighetsutövning gentemot enskildsamt ämnen som kan omfattas av sekretess. I sistnämnda hänseende framhållerSvenska kommunförbundet alt sekretessbestämmelserna begränsar det interpeller-baraområdet. Enligt förbundels uppfattning är det otillfredsställande allfullmäktigeledamöterna härigenom kan undanhållas viktig information. Någraremissinstanser menar vidare atl det är motiverat atl kommunfullmäktige ochlandstinget får en mera generell räll alt bestämma adressalen vid interpellationoch fråga i stället för atl kommunallagen lyngs med ytterligare regler omdelta. För egen del vill jag till att börja med framhålla atlmöjligheten för ledamöterna i kommunfullmäktige och atl framställa interpellationeroch frågor är av stor betydelse från kommunaldemokratisk synpunkt. Del ärdärför väsentligt atl del tillåtna ämnesområdet är så omfattande som möjligt.Härigenom främjas den offentliga debatten. Åven när del gäller sådan verksamhel som enspecialreglerad nämnd utövar med stöd av en författning ger fullmäktigesfinans- och instruktions-makt etl visst utrymme för interpellalionsdebatteri frågor som rör den fortlöpande förvaltningen på området. Å andra sidan medförföreskrifterna i 1 kap. 5 § kommunallagen om kompetensfördelningen mellan fullmäktigeoch nämnderna atl utrymmet för inlerpellationsdebatler som rör enskilda nämndbeslulär begränsat. Sådana enskilda beslut som specialreglerade nämnder fattar medstöd av olika författningar får, när författningen ger nämnden en självständigbeslutanderätt, i princip inte behandlas i interpellalionsdebatter. har en rad åtgärder vidtagits för attbegränsa den statliga normgivningen gentemot kommuner och landstingskommuner isyfte att stärka den kommunala självstyrelsen. Detta ställer störrekrav på kommunerna och landstingskommunerna alt själva bevaka sin verksamhet.Jag anser att interpellationsinstitutet och frägesinstitutel i det sammanhangetär viktiga instrument för fullmäktiges och medborgarnas insyn och kontroll överden kommunala verksamheten. Även om jag sålunda menar att den av kommittén föreslagnautvidgningen av ämnesområdet för interpellafioner och frågor i stort sett är enlämplig avvägning, anser jag liksom vissa remissinstanser att det finnsanledning att precisera detta område klarare än vad kommittén har gjort. Mot det kommunaldemokraliska intresset av ett vidsträckt interpellations-områdestår nämligen intresset av att upprätthålla den i kommunaltagen och specialförfatlningarnaföreskrivna avgränsningen mellan fullmäktiges och nämndernas ansvarsområden. Avvikt är också - särskilt när det gäller avgöranden som innebärmyndighetsutövning mot enskild - att enskilda personers privata förhållandeninte på etl otillbörligt sätt blottas genom att Prop,1982/83:97 32 nämndernas avgöranden diskuteras i fullmäktige. Det årenligt min mening självklart atl den typen av begränsningar i inlerpellationsrältenmåste finnas kvar. Enligt min mening bör del därför framgå av lagtexten alt ellärende som innebär myndighetsutövning mol enskild är undantagen från interpellationoch fråga. Några remissinstanser har väckt frågan om förhållandetmellan inlerpel-. lalionsrätlen och sekretesslagstiftningen. Som jag harframhållit måste en avvägning ske mellan å ena sidan intresset av ettvidsträckt inlerpella-tionsomräde och å andra sidan intresset av atl sekretessbelagdauppgifter i ärenden hos de specialreglerade nämnderna inte röjs. Med denbegränsning av inlerpellationsrätlen som jag nu föreslår, nämligen att interpellationoch fråga inte får framställas i ärenden som innebär myndighetsutövning motenskild, torde någon större risk för konflikter gentemot sekretesslagstiftningeninle uppkomma. Om en interpellation eller fråga rör uppgifter som är sekretessbelagdamåste interpellationen eller frågan besvaras på sådant sätt att sekretessenändå bevaras. Enligt min mening får den utökade inlerpellationsrältensjälvfallet inle medföra att ett i lag fastlagt sekretesskydd åsidosätts. Vad gäller adressatkretsen anser jag i likhet medkommittén alt den nuvarande regleringen är väl avvägd. Jag föreslår därföringen ändring på denna punkt. Atl en bestämd krets av adressater finns angivendirekt i lagen är enligl min mening en garanti för att interpellationsinstitutetinte sätts ur spel. Sammanfattningsvis föreslår jag således alt ämnesområdetför interpellation och fräga utvidgas så att detta - med den begränsning somjag har nämnt - omfattar även ämnen som tillhör styrelsens, annan nämndseller berednings handläggning. Jag återkommer i specialmotiveringen till dennärmare utformningen av bestämmelserna. I enlighet med vad jag nu har anfört har inom civildepartemenlelupprättats förslag till» 1. lag om ändringi kommunallagen (1977:179) 2. lag om ändringi lagen (1982:1052) om församlingar och kyrkliga samfälligheler. 1982/83:97 33 4.1 Förslaget om ändring i kommunallagen De föreslagna ändringarna i kommunallagen avser delsreglerna om interpellation och fråga, dels reglerna om ersättning till deförtroendevalda i kommunerna. Skälen till ändringarna har behandlats i denallmänna mofiveringen (2.4.2 och 2.3.1). Föreskrifterna om interpellation och fråga finns i 2 kap.24 § kommunallagen. Ersätlning lill de förtroendevalda regleras, beträffandeledamot och suppleant i fullmäktige och beredning i 2 kap. 29 § och beträffandeledamot och suppleant i styrelsen och övriga nämnder i 3 kap. 16 §kommunallagen. I fräga om revisor och revisorssuppleant finnsersättningsbestämmelserna i 5 kap. 1 § kommunallagen. 2 kap. 24 § Enligt den nuvarande lydelsen av paragrafens första styckefår ledamot i fullmäktige lill ordföranden i styrelsen, annan nämnd ellerberedning framställa interpellafion i ett ämne som fillhör fullmäkfigeshandläggning. I första stycket anges vidare beträffande att interpellationfår framställas endast lill borgarråd. En redigering av paragrafen har gjorts så att bestämmelsenom ämnesområdet för interpellation har flyttals från första stycket till ettnytt andra stycke. Därmed återstår i första stycket enbart de beslämmelser somanger den personkrets som får interpelleras. Någon ändring i sak av denuvarande reglerna i fråga om personkretsen har inte vidtagits. I ett nytt andra stycke har bestämmelser lagils in omämnesområdet för interpellation. I stycket anges att fullmäktigeledamot fårframställa interpellation i ämne som tillhör fullmäktiges, styrelsens ellerannan nämnds eller berednings handläggning. Genom den föreslagna ändringen öppnas möjlighet attinterpellera i ämnen som tillhör bl. a. de specialreglerade nämndernas verksamhetsområden.I dessa nämnder handläggs bl. a. ärenden som innebär myndighetsutövning motenskild. Del kan vara fråga om alt bestämma om en förmån (t. ex. socialt stöd),en rätfighet (t. ex. byggnadslov) eller en skyldighet (t. ex. att undanröja ensanitär olägenhet). De myndighetsutövande befogenheterna utövas med stöd avden lagsfiftning som reglerar resp. område. Enligl 11 kap. 7 § regeringsformenfår en kommuns beslutande organ inte bestämma hur en förvaltningsmyndighetskall i särskill fall besluta i ärende som rör myndighetsutövning mot enskild.Det beslutande organet får inte heller bestämma hur förvaltningsmyndighet skallbesluta i ärende som rör tillämpning av lag. Kommunfullmäktige och landstingetsaknar således befogenhet alt ingripa i de enskilda ärendenas handläggning förvilka de specialreglerade nämnderna har etl särskilt längre- 3 1982/83. Prop,1982/83:97 34 gående juridiskt ansvar än för andra ärenden. Mot dennabakgrund måste étt ärende som innebär myndighetsutövning mot enskild undantasfrån det interpellerbara området. Härigenom undviker man risken att enskildapersoners privata förhållanden på ett otiUbörUgt sätt diskuteras i fullmäktige- Pä grund av det anförda har i paragrafens andra stycketagits in én regel, som innebär atl interpellation inle får framställas i ettärende som rör utövning av befogenhet all för enskild bestämma om förmån,rättighet, skyldighet eller annat jämförbart förhållande. Regeln motsvarar medvissa undantag förvaltningslagens (1971:290) beskrivning av vad som kanhänföras lill myndighetsutövning. Undantagen avser befogenhet atl bestämma omdisciplinpåföljd och avskedande. Inom den kommunala sektorn regleras sådanabefogenheter mot personal som har kommunall reglerade tjänster i kollekfivavtaloch kan därför inte anses utgöra myndighetsutövning. När det gäller personalmed statligt reglerade tjänster är det visserligen fråga om myndighetsutövning,men befogenheterna utövas av statlig myndighet. Beträffande den närmareinnebörden av begreppet myndighetsutövning får jag hänvisa lill prop. 1971:30(del 2 s.330ff) om förvaltningsrätlsrefor-men. Med den begränsning av inlerpellafionsrätten som jag nuhar angett kommer vidgningen av inlerpellalionsområdet inom den specialregleradesektorn att omfatta åtgärder av generell karaktär, som del enUgt lag åliggernämnderna atl fullgöra. Del kan gälla t. ex. frågor om den närmare inriktningenoch det praktiska genomförandel av verksamheten, dess kvalitet och omfattning.Jag vill dessutom påpeka att det inom den kommunala förvaltningen handläggsmånga ärenden som gäller förhållandet mellan kommunen och enskilda personerutan alt det i dessa ärenden är fråga om myndighetsutövning mot enskild. Detkan t. ex. röra sig om en avtalsfråga där en enskild person är part. Denna typav enskilda ärenden är interpellerbara och bör vara det också ifortsättningen. I paragrafens sista stycke regleras frågeinstitulet. De reglersom gäller för interpellation skall också gälla för fråga, om fullmäktigeföreskriver alt fråga skall få framställas. 2 kap. 29 § Ändringen innebär alt fullmäktige får möjlighet attbesluta alt det lill ledamot och suppleant i fullmäktige eller beredning skalli skäUg omfattning utgå ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Delta kommer ilagförslaget fill uttryck genom att orden "förlorad arbetsförtjänst"har tillförts den uppräkning som finns i paragrafen. Regeln innebär atl fullmäktige själv avgör om ersättningför förlorad arbetsförtjänst skall utgå eller ej. Fullmäktige bestämmer ocksåhur ersättningen skall beräknas. Ersätiningen skall enligl bestämmelsen avse Prop,1982/83:97 35 förlorad arbelsförtjänsl och ulgå i skälig omfattning.Detta innebär atl ersättningen inte behöver bestämmas till ell belopp som exaktmotsvarar den förlorade arbetsförtjänsten. Den kan bestämmas till ett lägrebelopp som fullmäktige anser skäligt. Som jag har framhållit i den allmänna motiveringen bör denhittillsvarande principen om atl arvodena skall bestämmas lill lika belopp förlika uppdrag skrivas in i kommunallagen. En bestämmelse om detta har tagits ini paragrafen. 3 kap. 16 § och 5 kap. 1 § I 3 kap. 16 § och 5 kap. 1 § kommunallagen finnsbestämmelser om ersättning till ledamöter och suppleanter i styrelsen ochnämnderna resp. till revisorer och revisorssuppleanter. Ersättning för förloradarbetsförtjänst skall enligt förslagel också kunna beslutas när del gällerdessa grupper av förtroendevalda. De nu angivna lagrummen har därförkompletterats med motsvarande beslämmelser som har tagits in i 2 kap. 29 §. 4.2 Förslaget om ändring i lagen om församlingar ochkyrkliga samfälligheter Genom den av antagna lagen (1982:1052)om försam-lingaroch kyrkliga samfälligheler, som träder i kraft den 1 juli1983, har den kyrkokommunala regleringen anpassats lill kommunallagen.Bestämmelserna om ersättning till de kyrkokommunalt förtroendevalda finns iden nya lagen i 2 kap. 29 §, 5 kap. 21 § och 7 kap. 1 §.Ersättningsbestämmelserna motsvarar i sak kommunallagens regler om ersättningendast med den avvikelsen att pension inte kan beviljas för de kyrkokommunalaförtroendeuppdragen. Som jag har anfört i den allmänna motiveringen (2.3.4) börman också för de kyrkliga kommunerna öppna möjligheten alt besluta omersättning till kyrkokommunall förtroendevalda för förlorad arbetsförtjänst. Deändringar som föreslås i kommunallagens ersättningsbestämmelser görs därförockså i de bestämmelser om ersätlning som finns i den nya lagen om församlingaroch kyrkliga samfälligheter. Ändringarna i denna motsvarar i sak ändringarna ikommunallagen. Jag får därför hänyisa till vad som har sagts i det föregående ifråga om motsvarande bestämmelser i kommunallagen. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atlregeringen föreslår att anla förslagen fill 1. lag om ändring i kommunallagen (1977:179) Prop,1982/83:97 36 2.lag om ändring i lagen (1982:1052) om församlingar och kyrkliga samfälligheler. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposifionföreslå alt anta de förslag som föredraganden har lagl fram. Prop, 1982/83:97 37 Sammanfattning av kommitténs betänkande Föreliggande betänkande är baserat på den del av filläggsdirektiven(Dir 1979:68) som gäller de förtroendevaldas arbetsvillkor. Den ena huvuduppgiftenhar Varit alt dels följa och kartlägga verkningarna av de nya reglerna i 1977års kommunallag och kommunaldemokratiutredningens rekommendationer om bl. a.rätt till ledighet från förvärvsarbete för atl della i sammanträden och vissaersättningsfrågor, dels atl undersöka om ytterligare åtgärder behövs. Den andrahuvuduppgiften har varit att föreslå åtgärder som kan underlätta förkommuninvånarna att ta på sig förtroendeuppdrag och som därmed kan förbättraförutsättningarna för en allsidig rekrytering. I kapitel 1 redovisas direktiv, riksdagsmotioner och andrainitiafiv på det aktuella området samt betänkandets faktaunderlag och disposifion. I kapitel 2 tecknas översiktligt bakgrund, utveckling ochnuläge för den kommunala demokratin. I de därpå följande tre kapitlen beskrivs dagensförtroendevalda och deras aktuella roll ur olika aspekter. I kapitel3 behandlas inledningsvis hur de polifiska förtroendeuppdragenär fördelade och koncentrerade och hur antalet uppdrag har förändrats under1970-talet. Även omsättningen av förtroendevalda mellan de två senasiemandatperioderna redovisas. Därefter beskrivs de förtroendevaldas överensstämmelsemed väljarna med hänsyn till kön, ålder, yrke etc. samt betr. åsikter. De heltidsengageradeoch deltidsengagerade med minst halvlids-engagemang uppmärksammas med avseendepå ställning, uppgifter och antal. Dessutom redovisas de förtroendevaldas synpå komunalråds- och landstingsrådsinstitulionen. I kapitel 4 behandlas översiktligt de politiska partiernapå lokal och regional nivå betr. organisation, resurser - partistödetuppmärksammas särskilt - och verksamhel. Dessutom ges en beskrivning av arbeteti fullmäktige- och landstingsgrupperna. I kapitel 5 behandlas inledningsvis olika aspekter av polifikerrollenmed utgångspunkt från kraven på de förtroendevalda i rollen av beslutsfattare.I kapitlet i övrigt har samlats allt som direkt eller indirekt berör förutsättningarnaför och fullgörandet av del offentliga uppdraget, såsom utbildning, olika slagav service, bl. a. sammanträdesmaterialet, vidare sammanträdesformer- Prop, 1982/83:97 38 na och arbetsformerna samt olika mått på deförtroendevaldas aktivitet vid sammanträdena. I kapitel 6 behandlas de ekonomiska förmåner som år knutnatill förtroendeuppdraget: arvoden, övriga ersättningar, sociala förmåner, pensionersamt avgångsersättning. Vidare jämförs ersättningar, arvoden o. d. med deförmåner som ulgår vid andra typer av uppdrag, t. ex. som riksdagsledamot ochledamot av organ inom den fackliga rörelsen. Privat-och offentliganställdasskilda ekonomiska villkor vid uppdragets fullgörande redovisas, och ianslutning härtill diskuteras rekryleringseffekterna på olika grupper medhänsyn till skillnaderna i ekonomiskt utfall. I kapitel 7 behandlas problemställningar som aktualiseratsi kapitlen 3-6. de förtroendevaldasavspegling av väljarkåren (7.2) förtroendeuppdragens antal ochspridning (7.3) graden av specialisering bland deförtroendevalda (7.4) de förtroendevaldas arbetssituation(7.5) de politiska partiernas resurser(7.6) Q de förtroendevaldas ekonomiska villkor (7.7) Förslag till förbättringar lämnas problemområdesvis.Avslutningsvis diskuteras, i avsnitt 7.8, de framlagda förslagen frånkostnadssynpunkt. De förtroendevaldas avspegling av väljarkåren De förtroendevalda i kommunerna avspeglar väljarkårensåsikter avsevärt bättre än de avspeglar dess sociala struktur. De valdaåterspeglar väljarnas åsikter med partiskillnaderna uppförstorade. Någon allmänförsämring av åsiktsrepresentativiteten finns det inga teckenpå. Det finns dock betydande skillnader mellan väljarnas och de åsikteri vissa enskilda sakfrågor, då frågeställningen gäller valet av lösning på ettvisst problem. Kvinnor, ungdomar, småbarnsföräldrar, äldre personer,arbetare, lägutbildade, socialgrupp III och icke-offenlligl anställda har enmindre andel av representationen i de politiska församlingarna än vad derasandelar av väljarkåren motiverar. Dock har representafionen för kvinnor, lägutbildadeoch yngre personer förbättrats under 1970-talel. Från allmändemokralisk synpunkt är det väsentligt attsammansättningen av de kommunala och landstingskommunala organen inte bara åsiktsmässigtutan även i socialt och ekonomiskt hänseende någorlunda motsvarar befolkningenssammansättning. En allsidig rekrytering lill förtroendeuppdragen har ett värdei sig. Enligt kommitténs mening är det dock inte rimligt att kravet pågrupprepresentativitet blir liktydigt med krav på millimeter-rättvisa. 1982/83:97 39