prop · G603158 · 1982-12-31 00:00:00 — omåklagarväsendets regionala organisation m.m.; Regeringenföreslår att anta de förslag som har upptagits i bifogade utdrag avregeringsprotokoll. Ipropositionen föreslås riktlinjer för en ändrad regional indelning inom åklagarväsendet. Föratt kunna bemästra de ökade problemen med omfattande, komplicerade ochtidskrävande mål, särskilt mål om ekonomisk brottslighet, ges de regionalamyndigheterna en bredaVe bas och större flexibilitet. Områdena för verksamhetengörs större. förstärks myndigheterna, bl.a. genom att varjemyndighet, med undantag av , får underlag för två eller flerastatsåklagare. Nuvarande 21 länsåklagarområden föreslås bilda tolv regioner. Cheferna för de regionala myndigheternaföreslås fortsättningsvis benämnas överåklagare, medan de nuvarandelänsåklagarna i övrigt föreslås få tjänstebenämningen statsåklagare. Denverksamhet som bedrivs av länsåklagarna för speciella mål, vilka huvudsakligenhandlägger mål om mycket kvalificerad ekonomisk brottslighet som berör fleraregionala områden, föreslås få en permanent form genom att en särskildmyndighet för denna verksamhet inrättas. Vissafrågor om åklagarnas behörighet tas också upp. Ändringamaföreslås träda i kraft den , med den reform inom polisväsendetsom förestår. 1 1982/83. 1982/83:158 2 Lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 7 kap. 7 § skall upphöra att gälla', dels att 7 kap. 5 § skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Riksåklagaren så ock statsåkla- Riksåklagaren oc/zstatsåklagare/år gare må övertaga uppgift, som tili- överta uppgifter som tillkommer kommer lägre åklagare. Riksåklagaren oc/i, / garen äge även förordna extra åkla- den omfattning regeringen bestäm- gare att föra talan vid underrätt el- mer, statsåklagare får förordna ler hovrätt eller, då talan fullföljts extra åklagare att föra talan vid un- allenast av enskild part, vid högsta derrätt eller hovrätt. får vidare förordna extra åklagare att föra talan vid högsta domstolen, om talan fullföljtsendast av enskild part. Biträdande åklagare må i den omfattning, som bestämmes iinstruktion, utföra uppgift, som tillkommer åklagare, hos vilken han äranställd. Väckande eller fullföljande av åtal i högsta domstolen må dock ejbeslutas av annan än riksåklagaren. Denna lag träder i kraft . ' Senaste lydelse 1964:330. - Senaste lydelse 1947:616. 1982/83:158 3 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , ,, , , R. Carisson, , Propositionom åklagarväsendets regionala organisation m. m. Åklagarväsendetförstatiigades och erhöll då sin nuvarande organisation.Förstatligandet innebar en genomgripande omorganisation. Åklagaruppgifteraaskildes ut från polischefsuppgifterna och uppgifterna som utmätningsman.Samtidigt minskades antalet lokala distrikt kraftigt, i likhet med vad somskedde inom polis- och exekutionsväsendet. Redanåren närmast efter förstatligandet påtalade riksåklagaren () i sinaanslagsframställningar vissa svagheter i den organisation som hade skapats.Frågan om åklagarväsendets organisation har varit föremål för överväganden delsav polisutredning, dels av en arbetsgrapp som RÅ tillsatte år 1970.Dessa överväganden har endast föranlett smärre ändringar idistriktsindelningen. Den10 tillsatte RÅ en arbetsgrupp med uppdrag att bl.a. utredamöjligheterna att åstadkomma en större flexibilitet i åklagarverk-samheten.Uppdraget utvidgades genom tilläggsdirektiv . Arbetsgrappenskulle även utreda frågan om en ändring av indelningen i länsåklagarområdenoch effektema av detta. Arbetsgruppen,som arbetade under benämningen åklagarutredningen', överlämnade i april 1982till RÅ promemorian Åklagarväsendets organisation. En sammanfattning avpromemorian bör fogas till protokollet.i detta ärende som bilaga. Beträffandereservationer och särskilda yttranden som 'Då promemorian överlämnades ingick i utredningen byråchefen , ordförande,länsåklagaren . , förste byråassistenien ,avdelningsdirektören , byrådirektören ,kammaråklagaren och chefsåklagaren . Prop.1982/83:158 4 haravgetts av ledamöter och experter i utredningen hänvisas till promemorian. RÅhar med eget yttrande överlämnat utredningens promemoria tillregeringen. RÅ har därvid hemställt om författnings- och organisationsändringari enlighet med utredningens förslag. Utredningen och RÅ:sframställning har remissbehandlats. Yttranden har avgetts av justitiekanslern(), (), (), brottsförebyggande rådet(BRÅ), hovrätten för , statskontoret, ,(), (), samtiiga länsstyrelser, samfligaöveråklagare, samtliga läns-åklagarmyndigheter, åklagarmyndighetema i ,, , , , , , ,och åklagardistrikt, ombudsmän (), . Föreningen ,Föreningen , , ,Centralorganisationen /SR (/SR), (TCO-S), utredningen (Fi 1973:01) om säkerhetsåtgärder m. m. i skatteprocessen(USS) och kommun. Inom har upprättats en sammanställningöver remissyttrandena. Den finns tillgänglig i ärendednr 1255-82. 2 Föredragandens överväganden 2.1 Allmänna utgångspunkter Föreförstatligandet av polis-, åklagar- och exekutionsväsendet var landet indelati 332 landsfiskalsdistrikt. I varje distrikt fanns en landsfiskal som chef.Denne förenade funktionerna som åklagare, polischef och utmätningsman idistriktet. Vissa städer ingick i landsfiskalsdistrikten, medan däremot städermed rådhusrätt utgjorde egna åklagardistrikt med en stadsfiskal som chef. Iungefär två tredjedelar av sistnämnda distrikt var stadsfiskalen ocksåpolischef. I varje län fanns en landsfogde som hade den dubbla funktionen somlänspolischef och statsåklagare. 1 den förra egenskapen var landsfogdenunderställd och i den senare riksåklagarämbetet. ,och åklagardistrikt (i fortsättningen kalladestorstadsdistrikten) var i allt väsentligt organiserade på samma sätt som nu.Central myndighet inom åklagarväsendet var riksåklagarämbetet som hade ihuvudsak samma arbetsuppgifter som dagens RÅ. Vidförstatligandet skildes åklagaruppgifierna ut och 90 åklagardistrikt bildades.I de fall flera polisdistrikt ingick i ett åklagardistrikt stationerades åklagaredels på åklagardislriklets huvudort, dels på varje polisdistrikts Prop.1982/83:158 5 kansliort.På det regionala planet bildades 21 länsåklagarområden. Tre län (,och ) ansågs ha för litet underlag.för att bilda egna länsåklagarområdenoch lades samman med andra län. Underde år som har gått sedan förstatligandet har endast små förändringar skett i åklagarorgaiiisationen.Antalet tjänster som tillkommit är få (totalt 23 nya åklagartjänster) ochendast smärre justeringar i organisationen har skett. De viktigasteförändringarna är att antalet åklagardistrikt genom sammanslagningar harbringats ned till 86 samt att de utstationerade åklagarna successivt hardragits in till huvudorten i distriktet. F. n. återstår sju utstationeringar avtJrsprungliga 29. Åklagaratredningenhar gjort en bred kartläggning av åklagarverksamhe-ten på lokal och regionalnivå. Tyngdpunkten ligger dock i överväganden om den regionala åklagarverksamhetenoch dess framtida utveckling. Utredningen har vidare gjort en allmän bedörriningav om åklagarverksamheten är rätt avvägd och organiserad inom ramen förnuvarande resurser. Utredningens förslag ochöverväganden har j vissa delar fåtf ett blandat mottagande avremissinstanserna, medan det i andra delar mottagits i huvudsak positivt. Mångaremissinstanser har framhållit det värdefulla i att åklagarväsendetsorganisation har belysts på detta sätt. Enbetydande del av remissinstanserna har tagit upp frågan om en översyn även avåklagarväsendets lokala organisation. En sådan översyn bedöms av de allraflesta som nödvändig. Åsikterna blandremissinstanserna har däremot gått isär då det gäller frågan om översynen avden lokala organisationen bör avvaktas innnan man tar ställning till denregionala organisationen. Vissa remissinstanser anser att så bör vara fallet,medan andra menar att en regional omorganisation måste bilda granden för enöversyn av det lokala åklagarväsendet. Åter andra remissinstanser menar att åklagaratredningensförslag bör ingå som en del i en förnyad, samlad översyn av helaåklagarväsendet. har förblivit i huvudsak oförändrad sedan förstatligandet år1965. Såväl polis- som exekutionsväsendet, har däremot undergått kraftigaförändringar. efter förstatligandet påtalade RÅ vissa svagheteri organisationen. Dessa svagheter har blivit alltmer märkbara. Åklagaratredningenhar på ett förtjänstfullt sätt kartlagt de problem som har sin grand i organisationsstrakturen.Under den tid som har gått sedan utredningen presenterades har arbetssituationeninom åklagarväsendet ytterligare försurats. Man måste därför noga väga denackdelar som är förenade med att skjuta upp nödvändiga reformer mot deeventuella fördelar en mera samlad översyn skulle kunna ge. Ävenom tyngdpunkten i åklagarverksamheten ligger på det lokala planet harlänsåklagarmyndigheterna en betydelsefull ställning genom länsåklagarenslednings- och tillsynsfunktioner. Länsåklagare fullgör vidare åklagarlippgifleni mål där den är särskilt krävande. Prop.1982/83:158 6 åklagarväsende är det därför betydelsefullt att denregionala verksamheten är rätt organiserad och dimensionerad. Åklagarna utgör ett väsenfligt led i samhälletsbrottsbekämpning. Inte minst då det gäller bekämpningen av den ekonomiskabrottsligheten anser jag det ytterst betänkligt om åklagarväsendet till följdav organisatoriska svagheter inte fortsättningsvis skulle kunna spela denaktiva roll som behövs. Jag vill här erinra om att utanför storstadsdistrikten denekonomiska brottsligheten till övervägande del handläggs inom den regionala åklagarorganisationen. Den samhällsekonomiska situationen ställer vidare storakrav på rationaliseringar inom den offentliga verksamheten. Även ombrottsutvecklingen inger oro är det ofrånkomligt attockså rättsväsendet måste anpassas till det läge med större resursknapphet somvi måste räkna med framöver. E'!tt sätt att uppnå besparingar är genomomorganisationer som leder till ökad effektivitet. Mot bakgrand av vad jag här har anfört finner jag detangeläget att den regionala organisationen anpassas efter de krav somsamhällsförändringarna och den ändrade brottsstrakturen ställer.Omorganisationen av det regionala åklagarväsendet bör i sin tur utgöra grandenför en översyn av den lokala organisationen. En sådan översyn har jag aviserati budgetproposition (prop. 1982/83:100, bil. 4 s. 63). Jag vill ocksåi det här sammanhanget nämna att en särskild utredare har tillkallats med uppdragatt göra en översyn av RÅ: s kansli (Ju 1982:04). Uppdraget skall redovisasföre . I de följande avsnitten kommer jag att i huvudsakligöverensstämmelse med utredningens disposition redovisa åklagaratredningensförslag, remissutfallet och mina egna ställningstaganden i olika frågor. Åklagaratredningen har gjort en bred översikt överförändringarna i samhällsstrakturen sedan förstatligandet. Översikten har fåttutgöra bakgrand till utredningens överväganden om vilka krav som kommer attställas på åklagarväsendet och vilka möjligheter åklagarna har attmotsvara dessa krav med nuvarande organisation av verksamheten. Bland utvecklingstendenserna berör utredningen den allmännastraktur-omvandlingen i samhället. och en bitin kännetecknades utvecklingen främst av en kraftig expansion istorstadsområdena. Denna utveckling har medfört en stor belastning på delar avåklagarväsendet genom att organisationen inte har anpassats efterförändringarna i bl. a. befolkningsmängd och kriminalitet. Vidare går utredningen in på brottsutvecklingen. Antaletanmälda brott har fortlöpande ökat under en lång följd av år. Ökningen harvarit särskilt märkbar för vissa brottstyper. har en förändring skettmot en brottslighet som är allt svårare och mer tidskrävande att utreda. 1982/83:158 7 ningenunderstryker att själva ökningen av antalet anmälda brott endast påverkaråklagarväsendet sekundärt. Däremot är förändringarna inom andrasamhällssektorer, främst polisväsendet, av avgörande betydelse för åklagarnasarbetsbörda. Utredningen pekar dels på den kraftiga ökningen av antalet polistjänsterunder förra delen av , dels på en förbättrad vakanssituation påframför allt kriminalsidan, dels på de omprioriteringar till förmån förbekämpning av bl. a. ekonomisk brottslighet och narkotikabrottslighet som harskett. Allt detta leder till att fler och större utredningar redovisas till åklagama.Andra myndigheters insatser för brottsbekämpning, t. ex. skatte- ochexekutionsväsendets satsningar för bekämpning av ekonomisk brottslighet ochtullväsendets narkotikabekämpning, är andra faktorer som har ökat belastningenpå åklagarna. Utredningenframhåller i det sammanhanget de osäkerhetsfaktorer som ligger i denomorganisation av polisväsendet som skall träda i kraft . är det oklart vilka resurser som efter omorganisationenkommer att tillföras utredningssidan. Denekonomiska brottsligheten är enligt utredningen en av de faktorer som mest harpåverkat åklagarväsendets arbetsbörda . Brott av detta slag har ökatmycket kraftigt i antal. Sädana brott kräver aktiva åklagarinsatser och ärsåväl tidskrävande som svårutredda. Det finns f.n. ingenting som tyder på attbrottsutvecklingen på detta område mattas av. Inom andra samhällssektorer har,som har nämnts, satsningar skett för att bekämpa den ekonomiskabrottsligheten. Inte minst har pohsväsen-dets och skatteväsendets resurserinriktats på detta. Effekterna av den ändrade konkurslagstiftningen har ocksåmärkts genom en kraftig ökning av antalet anmälda gäldenärsbrott. Utredningennämner vidare den utveckling som har skett på det arbetsrättsliga området medframför allt ökade sociala ledigheter. Eftersom åklagarna inte har regleradarbetstid är effekterna av dessa förändringar svårare att utläsa inom åklagarväsendetän inom andra samhällssektorer. Antalet åklagartjänster har ökat obetydligtsedan förstatligandet. Totalt har 23 nya tjänster tillkommit. Utredningenframhåller sammanfattningsvis att antalet disponibla åklagare ärobetydligt högre än . har arbetsbelastningen inom åklagarväsendet ökat från år1969 . Utredningen beräknar att arbetsbelastningen kommer att ökamed . En faktor som enligtutredningen i viss mån kan fungera som en arbets-regulator är åklagarensundersökningsledarskap. Ökningen i arbetsbördan kan leda till att åklagareneftersätter det viktiga arbetet med att fortlöpande följa utvecklingen i de förandersökningarsom han leder. Detta kan medföra effektivitetsförluster i flera avseenden.Inte minst för polisens utredningsverksamhet är en aktiv undersökningsledningav avgörande betydelse. Kostsamma och tidskrävande utredningar kan begränsastill de för 1982/83:158 8 Åklagaren utnyttjar inte bara polisens resurser på ettbättre sätt utan vinner för egen del i effektivitet om han kan ägna tillräckliglid åt undersökningsledarskapet. Åven domstolen kan göra vinster om förandersökningsmaterialethar begränsats och åklagaren har bearbetat materialet på det från processuellsynpunkt lämpligaste sättet. Remissinstansema instämmeri stort sett i utredningens bedömning av den hittillsvarande och framtidautvecklingen inom åklagarväsendet. Några remissinstanser anser t.o.m. attdagsläget är ännu besvärligare än sorn framgår av utredningens redovisning.Likaså finns det de som hyser farhågor för att arbetsbelastningen kommer attöka mera än vad utredningen har föratspått. Många remissinstanser uttalarsärskild oro för utvecklingen då det gäller ekonomisk brottslighet och annanbrottslighet av svåratredd och tidskrävande art. En enda remissinstans, RRV,uttrycker tveksamhet om inte utredningen överskattat den förväntadearbetsökningen. RRV anser det dock befogat att räkna med en ökadarbetsbelastning inom åklagarväsendet. Föregen del kan jag i allt väsentligt vitsorda den beskrivning av förhållandenaefter förstatligandet som utredningen har lämnat. Jag kan likaså ansluta migtill utredningens bedömning av den framtida utvecklingen. Utvecklingen är sådanatt det är ytterst angeläget med en översyn av hela åklagarväsendet. En sådanöversyn håller, som jag nämnde i föregående avsnitt, också på att ske. Ioch med förstatligandet fick åklagarväsendet sin nuvarande organisation. Somjag tidigare i korthet berört bedrevs den regionala åklagarverksamheten föreår 1965 av landsfogdarna. En sådan fanns i vatje län. Några län hade ävenbiträdande landsfogdar. Vidare fanns landsfogdeassistenter. Efterriksdagens principbeslut om förstatligande av åklagar-, polis- och exekutionsväsendet(prop. 1962:148, SU 183, rskr 387) tillsattes en beredning, polisberedningen,som fick till uppgift att utarbeta närmare förslag om hur omorganisationenskulle genomföras. Polisberedningen bedrev sitt arbete i flera sektioner, varavåklagarsektionen var en. Föråklagarväsendets del fann polisberedningen det önskvärt att de regionala åklagafområdenaså långt möjligt fick ett likvärdigt arbetsunder-lag, så att organisationenkunde göras lika i områdena. Detta mål kunde inte uppfyllas om länen togs somutgångspunkt. Beredningen valde trots detta att behålla länen somindelningsgrand för den regionala åklagarverksamheten. En anledning till dettavar att den då pågående utredningen om länsindelningen väntades leda tillförslag om större och bärkraftigare län. Beredningen föreslog att 21 länsåklagarområdenskulle bildas. , och ansågs för små för attbilda egna länsåkla- Prop.1982/83:158 9 garområdenoch lades i beredningens förslag samman med andra län. En annan uppfattningframfördes i ett särskilt yttrande av tre av polisberedningens experter i åklagarsektionen.Dessa framhöll att man - också övergångsvis borde undvika att inrätta enmansämbeten.Den regionala åklagarverksamheten borde enligt deras uppfattning bedrivas iområden som var så stora att de gav underlag för en länsåklagare och enkvalificerad medarbetare till denne. De angav riktlinjer för en lämpligregional indelning och föreslog att landet skulle indelas i.tolv regioner. Departementschefenanslöt sig i prop. 1964:100 till beredningens förslag och erinrade om att vidprincipbeslutet om åklagarväsendets omorganisation hade uttalats att länet tillsvidare skulle utgöra verksamhetsområde för det regionala åklagarväsendet.Riksdagen beslutade i enlighet med förslagen i propositionen (SU 114, rskr259). Landetär fortfarande indelat i 21 länsåklagarområden. Länsåklagarensverksamhetsområde utgörs sålunda av ett län, utom såvitt avser de tre län somansågs för små för att bilda egna områden. Dessa har i stället lagts samman medandra län. och utgör verksamhetsområdet för enmyndighet, och verksamhetsområdet för en annanmyndighet. och utgör det tredje fallet avsammanlagda län. Av de 21 länsåklagarmyndigheterna sysselsätter merparten, 13myndigheter, endast en åklagare på det regionala planet (här bortses från attassistentåklagarna organisatoriskt hänförs till den regionala myndigheten). Denstörsta länsåklagarmyndigheten, och , harsammanlagt fyra länsåklagare medan de övriga sju har två länsåklagare vardera. Eftersomlänen.bildar utgångspunkt för den regionala verksamheten varierar detorganisatoriska och personalmässiga underlaget för länsåklagarmyndigheternahögst avsevärt. Den minsta enheten utgörs av med två lokalaåklagarmyndigheter och elva åklagare, den största av och Gotiandslän med nio lokala myndigheter och 70 åklagartjänster. I medeltal har denuvarande enmanslänen tre-fyra lokala myndigheter och ca 15 åklagare. Blandlänsåklagarens arbetsuppgifter bör först nämnas hans funktioner som åklagare.Länsåklagaren skall enligt 20 § åklagarinstraktionen (1974:910) fullgöra åklagarappgifteni mål där den är särskilt krävande. Vidare förekommer i olika författningarregler om att åklagarprövningen i vissa fall ankommer på statsåklagare. Del kangälla så skilda saker som handläggning av brott i samband med tjänsten av densom är anställd inom polisväsendet, vissa åtalsunderlåtelser, åtalsprövningenligt lagen (1950:596) om rätt till fiske, förandersökningsbegränsning i vissafall eller bevistalan mot minderårig. RÅhar gett ut anvisningar (cirkulär C 80) om målfördelningen mellan regional ochlokal åklagarmyndighet. Av cirkuläret framgår att länsåklagaren, föratomsådana mål där åklagarappgiften på grand av författnings- Prop.1982/83:158 10 bestämmelseåligger honom, i huvudsak skall handlägga tre typer av mål. I första hand ärdet fråga om s. k. auktoritetsmål, dvs. mål i vilka det allmännas företrädareav skilda anledningar bör ha den auktoritet som länsåklagaren får på grund avsin ställning. Vidare bör länsåklagare handlägga mål i vilka det förekommerkomplicerade rättsfrågor eller där handläggningen av annat skäl erbjuder särskildasvårigheter. Den tredje gruppen består av sällan förekommande grövre brott,där erfarenheterna av m-åltypen är ringa och där en centraliserad handläggningkan krävas för att få enhetlighet i bedömningen. Inom sillverksamhetsområde skall länsåklagaren vidare utöva ledningen avåklagarväsendet. Han skall genom bl. a. inspektionsverksamhet se till att underordnadeåklagare fullgör sina skyldigheter. Han skall verka för en enhetlig rältstillämpning,särskilt då det gäller åtalsunderlåtelser, åtalsprövningar ochstrafförelägganden. Länsåklagaren skall bistå underordnade åklagare med rådoch upplysningar i deras verksamhet. Somett utflöde av länsåklagarens lednings- och tillsynsfunktioner följer hans rättatt överta mål från underordnad åklagare och hans möjUghet att genomöverprövning ändra underordnad åklagares beslut. Antalet överprövningar varierar kraftigt men kan utgöraen jnte obetydlig del av länsåklagarens arbetsbörda. Dådet gäller länsåklagarens administrativa funktion begränsas den i huvudsak tillpersonaladministrativa frågor, eftersom ekonomiadministrationen i hög grad ärcentraliserad till RÅ. Länsåklagaren har dock vissa uppgifter även i fråga omekonomiadministrationen, bl. a. att lämna underlag förlöneuträkningen och att förvalta vissa expensmedel för inköp av t. ex. kontorsmateriel.Länsåklagaren skall också vatje år komma in till RÅ med förslag tillanslagsäskanden för sitt verksamhetsområde. Personaladministrationensköts till huvuddelen centralt för hela länet. Ett fåtal frågor som t. ex.ledighetsansökningar m. m. handläggs på de lokala åklagarmyndigheterna. Iövrigt insamlar och vidarebefordrar den lokala myndigheten underlaget medanhandläggningen sker på det regionala planet. Då det gäller vissapersonaladministrativa uppgifter sker enbart bearbetningen på det regionalaplanet medan frågorna handläggs centralt av RÅ. I länsåklagarens uppgifteringår bl. a. anställning och entledigande av personal på andra tjänster än åklagartjänster,frågor om ledighet som inte handläggs av lokal myndighet, yttrande övertjänsteansökningar på "åklagartjänster, vitsordsgivning m. m.Länsåklagaren beslutar vidare i sådana disciplinärenden som avserkanslipersonal. Blandlänsåklagarens övriga arbetsuppgifter kan nämnas handledning och utbildning avbl. a. åklagaraspiranter och assistentåklagare, kontakter och samråd med andramyndigheter inom länet och besvarande av remisser. Åklagarutredningenhar mot bakgrand av sin bedömning av den framtida utvecklingen ansett detnödvändigt att skapa mer bärkraftiga regionala 1982/83:158 11 myndighetergenom sammanslagning av länsåklagarområden. I ett fall, då det gällerStockholms län, har utredningen dock funnit det lämpligare att gå motsatt vägoch i stället föreslagit en delning av den nuvarande regionen. Utredningenframhåller då det gäller åklagarfunktionen att en ändrad målfördelning mellanregional och lokal åklagarmyndighet bör ske. I fortsättningen bör renalämplighetsaspekter vara avgörande för målfördelningen. Utredningen anser attlänsåklagaren fortsättningsvis huvudsakligen bör handlägga auktoritetsmål, målsom kräver en allmän överblick och samordnande insatser och slutligen målangående kvalificerad brottslighet som är så omfattande och kräver så stortengagemang i undersökningsledningen att de svårligen kan handläggas på enlokal myndighet. Målsom kräver en allmän överblick samt initierande och samordnande insatser kanenligt utredningen vara av vitt skilda typer.