prop · G603150 · 1982-12-31 00:00:00 — Denna kalkyl belyser emellertid de grundläggande sambanden mindreväl, eftersom den utgår från den faktiska växelkursutvecklingen. Vid en meraframgångsrik bekämpning av den inhemskt genererade inflationen, hade det varitmöjligt att genom en aktiv växelkurspolitik i högre grad skydda sig fränomvärldens inflation. Även om den internationella inflationen således är en viktigdrivkraft i inflationsprocessen, är den därför inte något avgörande hinder föratt uppnå en avsevärt lägre inflationstakt än den som kännetecknat den svenskaekonomin. Länder som , , och Japanhar lyckats hålla en avsevärt lägre inflationstakt, trots att de i lika höggrad som påverkats av den internationella utvecklingen. Inflationensnegativa följder för ekonomin är omfattande. I en liten öppen ekonomi somSveriges är en hög inflationstakt först och främst ett direkt , hot motsysselsättningen, genom att den leder till att den konkurrensutsatta sektornförlorar i konkurrenskraft. Detta medför i sin tur lägre export och högreimport, samt lägre produktion, sysselsättning och investeringar i den privatadelen av ekonomin. Utvecklingen av skatteunderlaget försvagas, varigenomsysselsättningen hotas även inom den offentliga sektorn. Äveni det fall inflationen hos våra viktigaste konkurrenter skulle vara lika högsom i , missgynnar den på olika sätt produktion och sysselsättning. Enhögre inflation brukar nämligen också vara förknippad med större variationer iinflationstakten, vilket skapar ökad osäkerhet vid ekonomiskt beslutsfattande.Detta ökar i sin tur företagens avkastnings- 1982/83:150 Bilagal Reviderad Finansplan 38 krav vid investeringar och minskar därmed derasinvesteringsbenägenhet. En lägre investeringsnivå leder till lägreproduktion och inkomster , med åtföljande risk för ökadarbetslöshet. I likhet med orsakerna bakom inflationen kan åtgärdernaför att bekämpa den indelas i fem kategorier: o en lägre kostnadsutveckling, o åtgärder för att bryta upp flaskhalsar i produkflonenoch öka flexibiliteten på olika marknader, o åtgärder för att bryta förväntningarna om fortsatt höginflation, o en stram budgetpolitik, o åtgärder för att begränsa den internationellainflationens genomslag i den svenska ekonomin. När detgäller den inhemska inflationsprocessen har betydelsefulla steg i riktning moten lägre inflationstakt tagits i årets avtalsrörelse. Visserligen kommer dentotala lönekostnadsökningen 1983 att uppgå till . Härav svararemellertid löneökningarna frän den senaste tidens avtalsuppgörelser endast fören knapp fjärdedel. Resten av lönekostnadsökningen hänför sig till s. k.överhäng till följd av tidigare års avtal, förväntad löneglidning och höjdaarbetsgivaravgifter, främst för att finansiera skatteomläggningen. Avtaleninnebär att lönekostnaderna i avsevärt lägre omfattning än undertidigare år kommer att belastas av s. k. överhäng. Viktigt, utifrån målet attbryta upp löne- och prisspiralen, är likaså att man i avtalen eliminerattidigare indexeringar av lönerna med hänsyn till prisutvecklingen. Det gäller nu att fortsätta på den inslagna vägen ochytterligare hålla tillbaka kostnadsökningen . Finansieringenav skattereformens andra steg - som gäller 1984 - kan i detta sammanhang spelaen betydelsefull roll. I den överenskommelse som slöts 1981.mellan socialdemokraternaoch den dåvarande mittenregeringen sades att inkomstskattesänkningen skullefinansieras med höjda arbetsgivaravgifter eller genom att införa enproduktionsfaktorskatt. skulle detta innebära en lönekostnadsstegringmed åtminstone 1,, vilket antingen skulle medföra att de totalalönekostnaderna drevs upp eller att utrymmet för avtalsen-liga löneökningarinskränktes kraftigt. Mot denna bakgrund bör det andra steget i skattereformen istället finansieras genom att energiskatterna höjs. Regeringen föreslår såledesatt bensinskatten höjs med per liter, att skatten på eldningsolja höjsmed . per m\ samt att elskatten höjs med per kWh. Ävenkilometerskatten bör höjas. Helårseffekterna av detta blir en budgetförstärkningmed ca . Genom att energiskattehöjningarna föreslås bligenomförda redan den , blir det möjligt att finansiera även dearbetsmarknadspolitiska insatser jag tidigare redovisat. Prop.1982/83:150 Bilaga 1 Reviderad Finansplan 39 Genomdenna ändrade finansiering av skattereformen 1984 uppnås flera fördelar. Detblir lättare att hålla tillbaka de totala arbetskostnadsökningarna. Dettillgängliga löneutrymmet kan till stor del reserveras för förhandlingarmellan arbetsmarknadens parter, så att det blir möjligt att uppnå enfördelningspolitiskt acceptabel profil i de kommande löneavtalen. Det finnsockså, mot bakgrund av de fallande internationella oljepriserna, starkaenergipolitiska skäl till att genom höjda energiskatter fortsätta att stimuleraoljeersättning och energisparande och härigenom göra vårt land mindre sårbartför framtida oljeprishöjningar. Även av bytesbalansskäl är de föreslagnaskattehöjningarna väl motiverade. Genomatt skattereformens andra steg finansieras med höjda energiskatter i ställetför att med höjda arbetsgivaravgifter undviks att finansieringskostnadenensidigt belastar löntagarna och egenföretagarna. För kommunerna ochlandstingen innebär den ändrade finansieringen en avsevärd lättnad, ochförbättrar deras möjligheter till en viss expansion och sysselsättningsökningäven 1984. Eninflationsdrivande kostnadsstegring kan också sättas igång av snabbt stigandevinster i näringslivet. Av erfarenhet vet vi att dylika tenderar att föra medsig omfattande löneglidning, vilken genom följsamhetsklausuler ochkompensationskrav kan sprida sig genom ekonomin. Det flnns därför goda skältill att även 1984 fortsätta med de obligatoriska investeringsfondsavsättningarsom fattade beslut om . 2.Priser och kostnader kan, även vid ett förhållandevis lågt kapacitetsutnyttjande,pressas upp av förekomsten av flaskhalsar i produktionen och genom en bristandeflexibilitet på olika marknader. Jag har tidigare berört några av de åtgärderregeringen vidtar för att begränsa dessa effekter. Särskilda åtgärder föreslåsi syfte att få industrin att tidigarelägga ersättnings- och nyrekrytering av iförsta hand yrkesarbetare inför en kommande konjunkturuppgång, och utökat stödföresläs åt bristyrkesutbildningen och till att utvidga möjligheten tillutbildning inom företagen. Ävenråvarumarknaderna bör uppmärksammas i detta sammanhang. Av särskilt storbetydelse är att en tillräckligt omfattande skogsavverkning kommer till stånd,sä att skogsindustrins rävarubehov kan säkerställas. Regeringen bör återkommamed ytterligare förslag i den frågan. Genomdevalveringen har också förutsättningar skapats för en bättre fungerandemarknad för riskkapitalet. Detta avspeglas bl. a. i en starkt ökande volym vadgäller nyemissioner. De börsnoterade företagen har aviseratnyemissioner pä ca . Detta skapar i sin tur fömtsättningar förökade nyinvesteringar och nyanställningar samt för en modernisering avnäringslivet. Inom utreds nu bl. 1982/83:150 , Bilaga 1 Reviderad Finansplan 40 ett tillräckligt omfattande utbud av riskvilligt kapitalskall kunna säkerställas, såväl i individuella som i kollektiva former.Regeringen bör återkomma med förslag till åtgärder på detta område. Som jag tidigare framhållit bör regeringen föreslå enomläggning av företagsbeskattningen. Förslaget, som skall remissbehandlas,berör dels skattesatsen för aktiebolag, dels utrymmet för lagernedskrivning. Den svenska bolagsskatten är utformad som en inkomstskatt(nettovinstskatt) men kan i realiteten betecknas som en produktionsfaktorskattpå bolagens egna kapital. Aktiebolag erlägger statlig inkomstskatt ochkommunal inkomstskatt med av sina beskattningsbara inkomster.Sedan hänsyn tagits till att kommunalskatten är avdragsgill vid den statligataxeringen blir den nominella skattesatsen . Den del av bolagensverkliga vinst som erläggs i skatt är emellertid betydligt avvinsten. Enligt utförda beräkningar är det faktiska skatteuttaget i genomsnittendast . Denna beskattning av det egna kapitalet kan jämföras medbeskattningen av produktionsfaktorn arbete, dvs. Dessauppgår f.n. till av lönekostnaderna. Även om ATP-avgiften och en delav sjukförsäkringsavgiften närmast utgör försäkringspremier och inte skatter,kan det med visst fog hävdas att produktionsfaktorn arbete f. n. beskattashårdare än produktionsfaktorn kapital. Att dengenomsnittliga bolagsskattesatsen i verkligheten är så låg som hängersamman med att bolagen kan skjuta upp eller helt undgå beskattningen för del av sin verkliga vinst. Marginalskatten, dvs. den skatt som är avintresse vid bedömningen av en tilltänkt investeringslönsamhet, överensstämmeremellertid normalt med den formella skattesatsen, . En så hög skattesatsställer mycket stora krav på avkastningen hos ett planerat projekt. Den högaskattesatsen utgör således ett hinder mot nyinvesteringar, som denlåga genomsnittliga skattesatsen leder till låga skatteintäkter för detallmänna och till att produktionsfaktorn kapital gynnas på arbetskraftensbekostnad. Vad jag nuhar anfört leder till slutsatsen att den nominella skattesatsen bör sänkasdock, utan att det effektiva skatteuttaget sänks. Jag avser därför att senare iår föreslå att den statliga bolagsskattesatsen sänks frän till den nivå somi dag gäller för flertalet ekonomiska föreningar, dvs. Jag anservidare att utrymmet för lagernedskrivning bör begränsas från nuvarande 60%till av lagrets värde. Möjligheten till löneba-serad reservering(resultatutjämningsfond) bör dock kvarstå oförändrad. Genom de förslag, som aviseras, tillgodoses i vissutsträckning de önskemål om en mer rättvis beskattning som framförts ianslutning till diskussionen om att införa en allmän produktionsfaktorskatt(proms). Minskningen av lagerreserverna och sänkningen av bolagsskatten tordevidare underlätta möjligheterna att slussa riskkapital från ett företag tillett annat. Risken för inläsning av vinstmedel i företag med dåliga framtidsutsikterminskar således. Prop.1982/83:150 Bilagal Reviderad Finansplan 41 Idetta sammanhang vill jag också nämna att regeringen har påbörjat enöversyn av företagsbeskattningen bl. a. i syfte att stimulera till ökadrörlighet för riskkapitalet mellan olika företag och branscher. Jagvill slutligen framhålla, att regeringen inte avser att föreslå någonförlängning av det särskilda investeringsavdraget vid mervärdeskatteredovisningen,då det går ut , eller av det särskilda investeringsavdraget förbyggnadsinvesteringar, som gäller t.o.m. . Därmed stimulerasinvesteringar och , vilket bör påskynda den ekonomiskauppgången. bör uppgången i ekonomin ha hunnit så långt att en meraspontan investeringsökning kan inledas. 3.För att snabbt pressa ned prisökningstakten krävs också att inflationsförväntningarnabryts. Det är av avgörande vikt att beslutsfattarna i vår ekonomi inriktar sigpå väsentligt lägre pris- och kostnadsstegringar framöver, öm det gångnadecenniets inflationstakt på även fortsättningsvisslentrianmässigt byggs in i de kalkyler som vägleder pris- ochlönesätlningsbeteendet, kommer den höga inflationen att bestå och kanske t.o.m.accelerera. Det krävs därför kraftfulla åtgärder för att bryta förväntningarnaom en fortsatt hög inflation. Mänga av de åtgärder som regeringen nu föreslåreller aviserar syftar just till att bryta inflationsförväntningarna. Avsärskilt stor betydelse är härvid att begränsa de indexeringar, som i dethittills rådande inflationsklimatet i stigande omfattning kommit att tillämpaspå en rad områden. Indexeringär ett sätt att skydda den aktuella inkomstkällan från urholkning på grund avinflationen. Den kan spela en viktig social roll när det gäller att skyddasärskilt utsatta gmpper, som inte själva kan påverka sina inkomster, fråninflationen. Men indexering av löne- och prissättningen tenderar att förstärkalöne- och prisspiralen. När ekonomin utsätts för internationella prisimpulser,exempelvis en oljeprishöjning, driver olika former av indexering uppinflationstakten och förlänger på så sätt den nödvändiga anpassningsprocessen.Indexering kan också bidra till att fortplanta inflationen i samband med endel skattehöjningar som ingår i vissa indexbaser och därmed direkt höjerprisnivån. Motdenna bakgmnd framstår det som nödvändigt att i betydande utsträckningavindexerä den svenska ekonomin. Det blir dä lättare att hejda det pågåendeinflationsförloppet, inte minst genom att bryta de inflationsförväntningar somunder vuxit sig starka. Till mycket stor del bygger nämligenindexeringarna pä synsättet att det gäller att anpassa sig flll en framtida,oundviklig inflation och att begränsa dess skadeverkningar snarare än attbekämpa den. Att i detta läge ingripa med åtgärder för att avskaffaindexeringar av olika slag bör därför vara ett verksamt medel att klargöra attregeringen menar allvar med kampen mot inflationen. Inflationeni flera av våra viktigaste konkurrentländer är nu nere i 3 ä Prop.1982/83:150 Bilagal Reviderad Finansplan 42 5%.Ett rimligt mål bör dä vara att nedbringa den svenska inflationstakten flllnivån . Indexeringaråterfinns på många områden i den svenska ekonomin: för ett stort antalutgiftsanslag i de offentliga budgetarna, i jordbruksprisregleringen, ilöneavtalen pä arbetsmarknaden och i prissättningen i många branscher inäringslivet. var också inkomstskatteskalorna index-reglerade. Motdenna bakgrund bör regeringen föreslå att de indexeringar och andra slag avpriskompensation som kan påverkas, 1984 begränsas till högst den förutsattainflationsnivän, dvs. Dockbör pensionerna fastställas utifrån prisstegringen i är med avdrag fördevalveringens priseffekt. Detta innebär att regeringen står fast vid deåtaganden som tidigare givits pensionärerna. torde det innebära attuppskrivningen av basbeloppet tämligen väl kommer att ansluta till denförutsatta prisökningen. En närmare beskrivning av de olika typer av index somberörs av begränsningen i uppräkningen ges i avsnitt 7 om budgetpolitiken. Jagvill framhålla att syftet med denna typ av avindexering inte är att minskavärdet av de olika slag av förmåner och belopp som är knutna till nuvarandeindexregleringar. Realvärdet av de ifrågavarande förmånerna kommer inte atturholkas om inflationen kan pressas ned till den målsatta nivån. Det skapas dåett starkt intresse hos olika grupper i samhället att aktivt medverka i ensådan ansträngning att nedbringa inflationstakten. Därmed har en viktigförutsättning lagts fast för att inflationsbekämpningen skall bli trovärdig vilketi sin tur är en förutsättning för att inflationsförväntningarna skall kunnabrytas och antiinflationspolitiken verkligen lyckas. Vadbeträffar användning av indexering på andra områden än de statliga avser jagatt senare föreslå regeringen att lämna ett uppdrag till statens pris- ochkartellnämnd. Uppdraget bör syfta till att olika former av indexeringanalyseras och att användningen av från inflationsbekämpningssynpunktolämpliga indexeringar avsevärt begränsas. Hänvisningaroch kopplingar till basbelopp och andra index förekommer även inom områdenutanför statsbudgeten. Behovet av justering av lagstiftningen inom dessa fårövervägas i särskild ordning. 4.Finans- och penningpolitikens utformning har en avgörande betydelse förmöjligheterna att nedbringa inflationen. Det budgetunderskott som utvecklatssedan mitten av ställer finanspolitiken inför utomordentligt storakrav. Som jag tidigare framhållit, är en framgångsrik inflationsbekämpning ihög grad beroende av hur den offentliga sektorns sparandeunderskott reduceras.Det måste framhållas, att detta underskott inte främst är något konjunkturelltfenomen, som skulle försvinna vid en återgång till full sysselsättning ochhögt kapacitetsutnyttjande. De underskott som uppstått i den offentliga sektornunder senare är är av klart strukturell Prop.1982/83:150 Bilaga 1 Reviderad Finansplan 43 karaktär,i den meningen att de drivs fram av trendmässigt snabbare ökningar i utgifternajämfört med inkomsterna. Denna trend måste brytas.Det blir därför bl. a. nödvändigt att göra ingrepp i utgiftsautomatiken. Somett led i arbetet med statsbudgeten för /85 pågår inomregeringskansliet en rad olika översynsprojekt, vilka syftar till attkartlägga vilka framtida utgiftsbegränsningar och omprioriteringar som ärmöjliga utan att för den skull övergripande poli-flska mål äventyras. Jagåterkommer i avsnittet om budgetpolitiken till dessa frågor. Vidsidan av behovet att bryta denna underliggande utgiftsökningstrend måste finanspolitikensuccessivt stramas åt även av konjunkturmässiga skäl. ärfinanspolitiken, under den rådande djupa lågkonjunkturen, tämligen expansiv.När konjunkturen kan väntas vända uppåt igen, blir det nödvändigtatt föra en stramare finanspolitik. I takt med attkonkurrenskraftsförstärkningen leder till ett ekonomiskt uppsving kommerkreditefterfrägan att öka. I detta läge kan inte det statligaupplä-ningsbehovet tillåtas driva upp räntenivån, så att den eftersträvade återhämtningenav investeringarna motverkas. Föratt uppnå den av såväl strukturella som konjunkturmässiga skäl nödvändigaskärpningen av finanspolitiken kommer det att bli nödvändigt att begränsautgiftsökningarna och höja inkomsterna. Penningpolitikenkommer i ökande omfattning att få inriktas på att begränsa likviditetsökningen.Även vid en stramare finanspolitik kommer det statliga finansieringsbehovet attvara mycket omfattande. I takt med att bytesbalansen successivt förbättras ökardessutom kravet på att placera denna upplåning på ett icke inflationsdrivandesätt på hemmamarknaden, dvs. i första hand hos hushällen och företagen.Betydande framsteg har i fiol och gjorts när det gäller attfinansiera den ökande stasskulden hos främst företagen i form avstatsskuldväxlar. Möjligheterna att långsiktigt öka denna form av upplåning äremellertid begränsade. I denna situation är det angeläget att hushällen istörre utsträckning bidrar till att finansiera statsupplåningen. Jagvill i detta sammanhang peka på det förslag om ökade möjligheter föraktiefonder att placera i obligationer och andra statspapper som regeringennyligen framlagt. Vidare förbereder, som jag tidigare meddelat, en särskildexpertgrupp inom förslag till åtgärder i syfte att främjahushållssparandet och därvid inte minst att underlätta finansieringen avbudgetunderskottet. Jag avser att återkomma med förslag i denna fråga tillhösten. 5.Slufligen flnns också, som ett led i inflationsbekämpningen, möjligheten förett land att avskärma sig frän den internationella inflationen genom attsuccessivt skriva upp värdet på sin valuta, dvs. genom att revalvera. Härigenommotverkas importprisernas ökning av att växelkursen stiger. Endylik revalverings- eller hårdvalutapolitik kan emellertid inte i dags- Prop.1982/83:150 Bilaga 1 Reviderad Finansplan 44 lägettillämpas i vårt land, eftersom den förutsätter att den inhemskainflationsutvecklingen först nedbringats i sådan utsträckning att den blirklart lägre än i omvärlden. Härigenom stärks konkurrenskraften och bytesbalansen.Detta skapar i sin tur stabila förväntningar om en fortsatt låg inflation ochett tillräckligt förtroende för landets valuta så att en revalve-ringspolitikskall bli möjlig. är ett exempel pä ett litet land, som framgångsrikt bedrivit en dylik revalverings- ellerhårdvalutapolitik. Föreliggandeprognoser för den internationella ekonomin pekar på en klar inbromsning avinflationstakten till hos våra viktigaste handelspartners. Detta kommertill en del att underlätta uppgiften att fä ned inflationen i den svenskaekonomin. stärks kravet pä att den inhemska inflationsprocessenbringas under kontroll, sä att den nivå på årlig inflation som präglatden svenska ekonomin bryts. I annat fall kommer, somframgått av de tidigare redovisade treärskalkylerna, den nu etableradekonkurrenskraften att urholkas i snabb takt. Ettav regeringens viktigaste mål är att åstadkomma en jämn fördelning avlevnadsstandarden. I kärva ekonomiska tider, dä det krävs uppoffringar avmänniskorna, skärps kraven på fördelningspolitiken. En oundgänglig fömtsättningför att den ekonomiska politiken skall kunna få folkets aktiva stöd ochmedverkan är att bördorna fördelas efter bärkraft och att politiken värnar desvaga och utsatta i samhället. Det viktigaste inslaget ifördelningspolitiken är kampen för den fulla sysselsättningen. Det finns ingenfördelningspolitisk klyfta som är så allvarlig som den mellan de arbetslösa åena sidan och de som har arbete å den andra. Som jag tidigare framhållit måstevi göra vissa andra uppoffringar för att hävaobalanserna i ekonomin och inte minst för att kunna värna sysselsättningen. Arten av dessauppoffringar har framgått av vad jag sagt. Det går inte att nuväsentligt öka den privata standarden för dem som redan har arbete, ochsamtidigt klara att ge sysselsättning åt dem som står utan arbete. I denkonkurrensutsatta sektorn krävs att konkurrenskraften befästs, vilketfömtsätter en kraftigt dämpad kostnadsutveckling. I de från utländsk konkurrensskyddade sektorerna, och dä inte minst i den offentliga sektorn, finnssamtidigt, via de offentliga budgeterna, ett direkt samband mellankostnadsbesparingar ä ena sidan och möjligheter att finansiera en ökadsysselsättning å den andra. Målet alt värna den fulla sysselsättningen ochdärmed uppnå en jämn fördelning av välfärden kräver således att den privatakomsumtionen endast får öka i försiktig takt. Vidsidan av full sysselsättning är låg inflation ett av de viktigaste Prop.1982/83:150 Bilagal Reviderad Finansplan 45 medlendå det gäller atl uppnå målet om en jämn fördelning av levnadsstandarden. Enkraftigt minskad inflation är en viktig förutsättning för att nåsysselsättningsmålet, men dessutom har inflationen i sig själv allvariigasnedvridande effekter på inkomst- och.förmögenhetsfördelningen. Med det senastedecenniets inflation i har värdet av sparande urholkats, medanurholkningen av värdet pä skulderna gjort att låntagarna gynnats. harvärdet på vissa reala flllgångar varit skyddat eller t.o.m. sflgit. Inflationenhar härigenom medfört en betydande omfördelning av förmögenheter från spararetill låntagare med fast egendom. Storleksordningen av denna omfördelning haruppskattats till ca . Dennaomfördelning sker till yttermera visso på sådant sätt att andelen vinnare äravsevärt större i de högre inkomstkategorierna än i de lägre. Därmed harinflationen betydande omfördelningseffekter, som går stick i stäv med deallmänna målen för fördelningspolitiken. Självainriktningen av den ekonomiska politik som regeringen nu bedriver, och varsbåda främsta mål är just att värna sysseslsältningen och bekämpa inflationen,har därmed myckel betydande effekter i posiuv riktning vad gäller målet om enjämn fördelning av levnadsstandarden. Men härtill kommer att transfererings-och skattesystemen kommit att spela en allt viktigare roll förmånga hushålls disponibla inkomster. Somjag har redovisat måste den offentliga sektorns finanser stärkas. Denpolitik som därvid blir nödvändig måste dock utformas med hänsyn till den realautvecklingen. Vidare bör de åtgärder som vidtas för att minska den offentligasektorns underskott utformas pä sådant sätt, att bördorna fördelas efterbärkraft. Med tanke på omfattningen av de ekonomiska obalanserna är detemellertid ofrånkomligt att alla grupper i samhället kommer att beröras av deåtgärder som vidtas. Dessa utgångspunkter harvarit vägledande för regeringens åtgärder. Hit hör bl. a. infriandet av de fyravallöftena: att riva upp beslutet om karensdagar i sjukförsäkringen, attupphäva försämringen av arbetslöshetsförsäkringen, att återställa värdesäkrapensioner och att återställa statsbidragsnivån inom barnomsorgen. Härutöverbör också nämnas särskilda insatser för barnfamiljerna, bl. a. att barnbidragenhöjts, särskilt för flerbarnsfamiljerna. Defördelningspolitiska effekterna av vissa av de vidtagna åtgärdernahar belysts i en särskild studie. Fördelningsstudier som undertag förregeringsbeslut (Ds Fi 1983:8). Resultaten av denna studie är, med nödvändigreservation för modellens begränsningar, att de vidtagna åtgärderna särskiltgynnat barnfamiljer och låginkomsttagare.