prop · G60334 · 1982-12-31 00:00:00 — Meromfattande fortbildning riktad liU speciella kategorier kan t. ex. behövaförläggas vid lidpunkter då arbetsbördan inom verksamheten är lägre än normalt.I varje kommun bör finnas en namngiven person som är fortbildningsansvarig.Enligt bedömning kan det vara lämpligt alt det är samma personsom har det pedagogiska ledningsansvaret på central nivå inom kommunen. Även de olika formerna för fortbildningen bör beaktas vidden kommunala planeringen. Studiecirkeln är någol av en grundform då den ärlätt att arrangera och ger goda möjligheter att bearbeta stoffet iutbildningen. Studiedagar används ofta och är lämpliga då man vill nå många medsamma information. Bäst är studiedagarna om de kombineras med andraaktiviteter. Fortbildning kan också ske genom atl en "resursperson"kommer till förskolan och direkt i barngruppen ger fortbildning lill personalen. 1982/83:34 90 Askultationär ytterligare en form som innebär att fortbildningen sker genom att delta ikonkret arbete. Andra former eller kombinationer av olika former kan också varaanvändbara. Isamband med att varje enskild förskola och fritidshem gör sin årligagrovplanering av verksamheten bör också fortbildningsbehoven diskuteras. Personalenkänner bäst sin egen verksamhet och del bör inom de kommunala ramarna finnasstort utrymme för lokala initiativ. Fördelar med att den egna arbetsplatsen görsin egen planering är bl. a. att de bäst vet när fortbildningen bör förläggasoch även att de har möjlighel att anordna gemensam fortbildning med föräldrarnanär man väljer ett ämne som passar för det. Vidgenomförandet av fortbildningen kan kommunerna, i de fall det bedöms lämpligt,utnyttja de resurser som finns vid högskolorna. Vid dessa finns vissoutnyttjad kapacitet på grund av minskningen av förskollärar-ochfritidspedagogutbildningarna. Högskolans medverkan i den lokala fortbildningenkan ske i form av uppdragsutbildning eller genom att kommunen köper inresurspersoner. 13Grundutbildning och vidareutbildning Grundutbildning Enav de viktigaste förutsättningarna för en kvalitativt god barnomsorg är tillgångentill personal med en utbildningsbakgrund och en yrkeskompetens som står iöverensstämmelse med de krav som verksamheten släller och de mål som samhället angett. Grundutbildningenav barnomsorgens personal är därför en av de viktigaste kvalitetsfaktorerna förden verksamhet som bedrivs inom den kommunala barnomsorgen. Grundutbildningav de personalkategorier som är verksam inom baiiiom-sorgen sker idaghuvudsakligen inom högskolan och gymnasieskolan respektive /AMU. Inomhögskolan sker utbildning av förskollärare och fritidspedagoger vid särskildautbildningslinjer /poäng. Del finns även varianter av förskollärar-och fritidspedagoglinjerna omfattande för personer med barnskötarutbildning.För att vara behörig för 50-veckorsutbildningen skall man dessutom hatjänstgjort inom barnomsorgen. Det finns även en variant avförskollärarutbildningenom 100 poäng som vänder sig till tvåspråkiga förskollärare. 1982/83:34 91 förutbildning av ca hälften av barnomsorgens personal. På förskollärar- ochfritidspedagoglinjerna intas under läsåret 82/83 över 5 000 studerande varav caen fjärdedel är bUvande fritidspedagoger och resten förskollärare. Utbildning av barnskötaresker vid gymnasieskolans vårdlinje (2-årig ungdomsutbildning) samt inom KOMVUX/AMU.Ungdomsutbildningen av barnskötare omfattade 1980/81 4 400 utbildningsplatser.Utbildningen inom KOMVUX/AMU omfattade ca 2 600 utbildningsplatser.Såväl grundutbildningarna inom högskolan som inom gymnasieskolan och KOMVUXhar under hela 70-lalet genomgått en mycket kraftig expansion. Anledningen harnaturligtvis varit att möta den stora efterfrågan på personal för den beslutadeutbyggnaden av barnomsorgen. Intagningen vid förskol-lärarutbildningarnautökades kraftigt särskilt . Antalet högskoleenheter medförskoUäramtbildning uppgår till 19. En liknande men inte fullt så kraftigutveckling har skett inom fritidspedagogutbildningen som under denna periodövergått från till statlig huvudman. Grundutbildningarna haremellertid inte bara genomgått en volymmässig expansion. Stora förändringar harunder 70-lalet också genomförts när det gäller utbildningarnas organisation ochinnehåll. Framför allt har dessa förändringar syftat till att ge utbildningarnaen inriktning och uppläggning i enlighet med de intentioner som 1968 årsbarnstugeutredning föreslog för den nya förskoleverksamheten. Genomgripandeförändringar av utbildningsplanerna för såväl förskollärar/frilidspedagogutbildningarsom för de oUka barnskötamtbildningarna vidtogs i flera omgångar.Organisatoriskt skedde även stora förändringar i och med att de tidigareförskoleseminarierna och de kommunala fritidspedagogutbildningarna fr. o. m.1977 intogs i den nya högskoleorganisationen. Ungdomsutbildningarna avbarnskötare har inte genomgått några större organisatoriska förändringar underperioden. Denutveckling som grundutbildningarna för personal inom barnomsorgen genomgåttunder den senaste har givetvis varit av avgörande betydelse föruppbyggandet av barnomsorgsverksamheten. Detta då både rent kvantitativt ochför verksamhetens inriktning. Mot bakgrund av denomfattande utveckling som skett finns det emellertid anledning att kritisktgranska den situation som grundutbildningarna befinnar sig i. Den mycket snabbaexpansionen av utbildningarna har naturligtvis medfört en rad svårigheter sominte alltid varit möjligl att ge en snabb lösning. Det gällde t. ex. tillgångentill lärarutbildare med kompetens inom barnomsorgsområdet. De omfattandereformförslag som skisserades i barnstugeutredningens utbildningsbetänkande ochsom delvis legat till grund för de förändringar som genomförts var inte möjligaatt pröva i praktisk 1982/83:34 92 försöksverksamhet innan genomförandet. a.medfört att koordineringen av intentioner och praktisk ulbildningsverklighetinte varit av bästa slag. Övergången till den nya högskolan har förförskollärare- och fritidspedagogulbildningarna givetvis inneburit nyautvecklingsmöjligheter men det har även varit svårt att ta till vara,överföra och vidareutveckla en kunskaps- och yrkestradition utvecklad inom enannan organisation. Det är nu barnstugeutredningen ficktilläggsdirektiv att även utreda personalutbildningarna inombarnomsorgsområdet. Som framhållits i det föregående har denna 10-årsperiodkännetecknats av genomgripande förändringar såväl kvantitativt som kvalitativt. Mot denna bakgrund och de förslag för barnomsorgensutveckling som ges i föreliggande utvecklingsplan anser attgrundutbildningarna inom högskolan för personal inom barnomsorgen behöver gesen omfattande översyn på central nivå. En sådan översyn bör i hög grad beakta de omfattandeerfarenheter och väsenfligt förändrade förutsättningar som högskolereformeninneburit. Översynen bör inriktas på bl. a. följande områden: - utbildningsplanerna och analys av utbildningarnasuppläggning - utbildningarnasinnehåll och arbetsformer - olösta frågor i samband med utbildningarnasintegrering i högskolan - läramtbildarnas kompetens och tjänstgöringsvillkor ' kunskapsutveckling, försöks- ochutvecklingsarbeten - forskningsanknylningsfrågor och överbryggandeutbildning Möjligheten för personalen inom barnomsorgen atl inomolika områden öka sin kompetens via vidareutbildning är av mycket storbetydelse. Vidareutbildning är nödvändig som kompetenshöjning både på verksamhets-och ledningsnivå. Vidareutbildning är även nödvändig för barnomsorgspersonalenspersonliga utvecklingsmöjligheter. De vidareutbildningsmöjligheler som finns förförskollärare och fritidspedagoger utgörs av dels påbyggnadslinjer och delsenstaka kurser. Inom högskolan finns två påbyggnadslinjer -pedagogik/metodiklärarlinjen om 20 poäng vilken dels leder till behörighet sommetodiklärare inom förskollärar- och fritidspedagogutbildningarna dels tillbehörighet som lärare i barnkunskap i grund- och gymnasieskola -speciallärarlinjen med tre något olika grenar omfattande 40-60 poäng. Tillspeciallärarlinjen har förskoUä-rare och fritidspedagoger begränsadetillträdesmöjligheter. Som vidareutbildning för barnomsorgspersonal fungerar ävenolika "enstaka kurser" inom högskolan. Exempel på sådana enstakakurser med 1982/83:34 93 inriktning mot barnomsorgsområdet är "barnkunskap20-60 p. ", "familjearbete 5 p. ", "pedagogisktadministrativ kurs 10-40 p." samt även s. k. "överbryggandekurser" avsedda atl skapa möjligheter för förskollärare ochfritidspedagoger all gå vidare lill forskarutbildning inom ämnet pedagogikalternativt psykologi. En första sådan "överbryggande" kurs -20-60 p.i barnpsykologi -- inleddes vid psykologiska institutionen vidUppsala universitet. Inom UHÄ sker viss översyn avpedagogik/metodiklärarlinjen tillsammans med barnavårdslärarlinjen. De nuvarande vidareutbildningsmöjligheterna för barnomsorgenspersonal är enligt mening klart otillräckliga. De hardessutom en inriktning som inte alltid överensstämmer med del behov avfördjupning och kompetensutveckling som finns inom barnomsorgsverksamheten. Särskillstora är bristerna - som framhållits i tidigare avsnitt - när det gällerkvalificerad vidareutbildning kring verksamhetens ledningsfunktioner. De enstaka kurserna inom högskolan är denenda vidareutbildning av någon omfattning som är tillgänglig för personal inombarnomsorgen. I sig kan sådana kurser erbjuda många fina tillfällen tillkunskapsfördjupning och breddning av kompetens. Etl bekymmer är emellertid attkonkurrensen om anslagen för de enstaka kurserna är mycket stor.Socialstyrelsen har erfarit att barnomsorgsområdet ofta kommer till korta iprioriteringar av kursinriktningar inom regionslyrelserna. Vanligen är det demera traditionella områdena inom universiteten som tar i anspråk merparten avanslagen för enstaka kurser. Anmärkningsvärt är även att den nyafortbildningsorganisationen fördel allmänna skolväsendet tycks innebära atlbarnomsorgspersonalen uteslängs från enstaka kurser där man tidigare deltagitgemensamt med klasslärare och annan skolpersonal. Sammanfattningsvismenar att möjligheterna till vidareutbildning för personal påolika nivåer inom barnomsorgsverksamheten avsevärt måste förbättras. I en påtaglig skevhet i förhållande till personalen inom det allmännaskolväsendel. Högskolan har för fortbildning/ vidareutbildning för dennapersonal erhållit 31,7 milj. kr. har kommunernaerhållit 336 milj. kr. för lokalt utvecklingsarbete - medel som bl. a. kananvändas till B-avdrag för skolpersonal vid studier inom olika högskolekurser. föreslår att vidareutbildningen förpersonalen inom barnomsorgen görs till föremål för en omfattande översyn.Översynen kan givetvis ske i samband med tidigare föreslagna översyn avgrundutbildningarna. Översynen bör omfatta all nuvarande vidareutbildning -pedagogik/ metodiklärarlinje, speciallärarlinjen saml utbudet av enstaka ochöverbryggande kurser. 1982/83:34 94 Syftet med översynen måste vara att få till ståndvidareutbildningsmöjligheter för personal på alla nivåer inombarnomsorgsverksamheten som svarar mot de behov av kunskapsfördjupning somfinns inom verksamhetens alla delar. Särskilt viktig är möjligheten tillkompetensutveckling när det gäller ledningsfunktionerna inom verksamheten. Detgäller här bl. a. föreståndarna och övrig pedagogisk ledningspersonal. Översynen bör kunna utnyttja stora delar av deerfarenheter som finns vad gäller fort- och vidareutbildning för det allmännaskolväsendets personal. Vidare föreslås att en påbyggnadslinje på 20-40 p. avseddför föreståndare och annan ledningspersonal inrättas temporärt. Föreståndarnasuppgifter har som nämnts i tidigare avsnitt blivit av central betydelse förutvecklingen av det pedagogiska arbetet. Av delta skäl bör samtligaföreståndare med början genomgå 20 p. av denföreslagna påbyggnadslinjen. Även barnomsorgsassistenter bör kunna ha stortutbyte av denna vidareutbildning. Ledningspersonal med högre befattningar börgenomgå samtliga 40 p. PåbyggnadsUnjen bör kunna finansieras inom nu tillgängligamedel inom befintliga högskoleanslag genom omprioriteringar. Löneförmåner vidgenomgång av den föreslagna föreståndamtbildningen bör tiU stor del kunnafinansieras via statsbidraget för beredskapsarbete genom att vikariemöjligheterför arbetslösa förskollärare, fritidspedagoger och barnskötare tillskapas. För att förbättra möjligheterna att utveckla enstakakurser med inriktning mot områden av intresse för barnomsorgen bör detta områdepå central nivå anges som ett prioriterat område för enstaka kurser. 14 Forskning och utvecklingsarbete Inom barnomsorgsområdet är FoU ett viktigt sätt att gekommuner och personal stöd och vägledning vid planering och uppläggning av denegna verksamheten. FoU-verksamhet har bland annat stor betydelse somplaneringsunderlag - inte primärt genom att komma med färdiga lösningar utangenom att tillföra planeringen och diskussionen om barnomsorgens utveckling nykunskap, nya argument och frågeställningar. I tider av knappa resurser blir en FoU-verksamhetytterst väsentlig för att kunna bedöma konsekvenser av omprioriteringar ochnedskärningar. har under en rad år i petitasammanhangtagit upp betydelsen av utökade FoU-resurser för barnomsorgen, dels genom attresurser avsätts för lokalt utvecklingsarbete, dels genom förstärkning avsektorsanslagen för uppdragsforskning inom området och dels genom att fastaforskningsresurser med inriktning på barnomsorg inrättas inom högskolan. gav i sitt slutbetänkande (SOU1981:25) detal- Prop.1982/83:34 95 jeradeförslag om förbättrade resurser och möjligheter för FoU-verksamhet inombarnomsorgen. framlagda forskningspolitiska propositionen (81/82:106) har behovetav FoU inom barnomsorgen getts slor uppmärksamhet. I den övergripandeprioriteringen av de mest angelägna forskningsområdena nämns området"Forskning om viktiga problem inom social och hälsovårdsområdet"tillsammans med fyra andra områden som det högst prioriterade området i landet.Inom detta område framhålls forskning om barnomsorgen som ett av de viktigastedelområdena. Propositionen aviserar en resursförstärkning för dessaprioriterade områden. a. föreslås att 10 milj. kr. avsätts bå 83/84 för attpåbörja utbyggnaden av forskningen inom de prioriterade områdena.Resursförstärkningen ska byggas upp så atl vid slutet avdenna period årskostnaden för förstärkningen sammanlagt ligger kring 70-75milj. Ibörjan av 70-talet inleddes i samband med barnstugeutredning enrelativt omfattande försöksverksamhet omkring de olika förslag som utredningenlade fram. Försöken kom att följas av andra försök i samband medbarnomsorgsgruppen och familjestödsutredningen. ParaUelltmed de utredningsanknutna försöksverksamheterna har det även växtfram en s. k. sektoriell FoU-verksamhet inom barnomsorgsområdet. Även denna FoUhar dock i hög grad utgått från de olika stafliga"barnutredningarnas" oUka förslag och perspektiv. Ensnabb överblick över den senaste 10-årsperiodens FoU inom den sociala sektornkan ge intrycket att barnomsorgen borde vara förhållandevis väl tiUgodosedd. Enrad olika försöksverksamheter och projekt har förekommit - både av karaktärenlokalt utveckUngsarbete och mera forskningsinriktade högskoleprojekt. Rätt omfattanderesurser kan tyckas ha satsats på FoU för barnomsorgen. Såär emellertid inte fallet. Enligt mening är barnomsorgen inteatt betrakta som väl tillgodosedd när det gäller FoU. Detta gäller FoU-verksamhetensrent volymmässiga omfattning såväl hur den är organiserad som vilken huvudsakUginriktning den har. Närdel gäller FoU-verksamhetens omfattning har det anslagsmässigt skett enminskning . De resurser som 1981/1982 avsattes för barnomsorgs-FoUuppgick till endast ca 2/3 av de belopp som anslogs inom området i mitten av70-talet. Mol bakgrund av barnomsorgens kraftiga utbyggnad är dettanaturligtvis klart otillfredsställande. står barnomsorgen införfrågor och problem av annan karaktär och framför allt helt andra dimensioner änsom var aktuella . Det räcker inle längre att starta någraspridda försök och några mer eller mindre kortsiktiga forskningsprojekt medsnäv tillämpningsinriklning. Vad som behövs är en 1982/83:34 96 bred satsning på forsknings- och utvecklingsarbete somslår någorlunda i paritet med den omfattning och betydelse som barnomsorgen haroch kommer att ha . Men enbart en volymmässigt ökad satsning på FoU räckerinte längt. Det behövs också organisatoriska former som möjliggör överblick ochen mera långsiktig planering. tillkommer FoU-aktiviteter inombarnomsorgs-området ofta av tillfälligheters spel. Någon samlad framställningöver samhällets behov av FoU inom området som skulle kunna underlätta såvälmyndigheternas bedömningar och prioriteringar som kommunernas ochforskningsinstitutionernas planering finns inte . De anslag som kan komma ifråga för barnomsorgs-FoU är inte särskill väl anpassade lill vare sig kommunernas behov ellerhögskolans forskningsinstitutioner och lärarutbildningar. Elt lokallutvecklingsarbete utifrån ett kommunalt behov kan sällan ges slöd eftersomanslagsgivarna vanligen kräver alt mera generella intressen utöver den enskildakommunens behov måste tillgodoses. För forskningsinstitutionernas del ärproblemet oftast att de är alltför beroende av externa sektorsanslag.Anslagsgivarnas krav på "samhällsintresse" och "tillämpningsinriklning"genom 3- eller oftare 2-åriga anslag försvårar i hög grad enkompetensuppbyggnad och en forskningsplanering på inominstitutionerna. Det som ovan antytts har förmodligen bidragit till att viför närvarande har en FoU-verksamhet inom barnomsorgsområdet vars inriktningkanske inte riktigt tillgodoser någons intresse såsom en sådan verksamhet bordekunna göra. Kommunerna finner sällan något för sina behov. De frågoreller problem som behandlas är antingen för övergripande och teoretiska elleralltför specifika för en viss kommun. Forskarna inom högskolan får sällan sina intressen av enlångsiktig kunskapsuppbyggnad tillgodosedda eftersom"uppdragsforskningen" ofta är för kortvarig för att vara attraktiv i meriteringshänseende. De anslagsgivande och planerande myndigheterna blir sällanheller riktigt tillfredsställda då de projekt man beviljat medel nästan aldrigkan besvara frågorna på det sätt man tänkt sig. Antingen visar det sig vara felfrågor som formulerats eller så är svaren alltför teoretiska eller alltför yfliga. Sammantaget resulterar detta i att FoU-verksamheten varkenblir "samhällsintressant" eller av s. k. "inomvelenskapligt"intresse. Det finns alltså fog för en viss kritik mol FoU-verksamheteninom barnomsorgsområdei. Eller snarare mol de bristande fömtsättningarna fördenna FoU. Den situation som skisserats ovan följer ett mönster somtorde gälla all samhällsinriktad (sektoriell) FoU-verksamhet. Det är frågor ochproblem som inle alltid är enkla att lösa och som kanske heller inte alllid skalösas. Det FoU-system vi har har t. ex. vissa inbyggda"spänningar" som enligt de forskningspolitiska beslut som riksdagenfattat ska finnas kvar. Prop.1982/83:34 97 Närdet gäUer FoU för barnomsorgen måste också poängteras att det är en förhållandevisny verksamhet och att det inte är realistiskt att bygga upp en väl fungerande FoU-verksamhetpå bara en . Socialstyrelsenserfarenheter av FoU inom barnomsorgen är dock som framgått av ovanståendekortfattade redogörelse att det måste ske en ökad satsning både resursmässigt,organisatoriskt och när det gäller inriktningen. vill göradetta genom att bl. a. inrätta ett FOU-PROGRAM FÖR BARNOMSORGEN. Socialstyrelsenska i det följande ge en kort presentation av programmets uppläggning och fömtsättningar.Programmets inriktning i mera detaljerat avseende kommer att presenteras senarei det särskilda FoU-uppdrag som har. Syftetmed FoU-programmet är att lyfta fram betydelsen av FoU-verksamhet inombarnomsorgsområdet och att underlätta planeringen av FoU-aktiviteter för bädekommuner och forskningsinstitutioner, läramtbild-ningar och anslagsgivare. Programmetbestår av två delprogram: ett program för lokalt U'tveckUngs-arbete och ettprogram för forskning om barnomsorgen. Programmetför lokalt utvecklingsarbete grundar sig på bedömning att detfinns ett stort behov av bättre förutsättningar för kommunerna att själva kunnafölja och dokumentera utvecklingsarbete i egna projekt. Viktigt är attkommunerna ges tillgång till ett ekonomiskt stöd på ett enkelt och smidigtsätt. Viktigt är också att det är de enskilda kommunernas behov som kommer iförsta hand. Programmetutgörs av ett särskilt anslag och en därtill kopplad programhandling.Kommunerna söker medel ur anslaget via ett enkelt ansökningsförfarande.Programhandlingen bör ange en övergripande inriktning för det utvecklingsarbetesom i första hand kan ges stöd. Ramarnabör dock vara vida så att en hög grad av flexibilitet och rörlighet , bibehåUs.I första hand bör anslaget användas för att kommunerna ska kunna "friställa"egen personal - barnomsorgsassistenter, föreståndare m. fl. - för projektarbetemed uppföljning och dokumentering. Kommunerna ska även kunna köpautvärderingstjänster av högskolorna. Anslag bör även kunna ges direkt tillfältpersonal. Även personal inom lärarutbildningarna bör kunna ges medel uranslaget. Anslagetsutformning och administration kan naturligtvis lösas på olika sätt. Det s. k.fortbildningsanslag som finns för barnomsorgen har enUgt varitmycket smidigt att administrera och har varit lätt att använda för en rad oUkainsatser för att utveckla fortbildningsverksamheten inom barnomsorgen. Enlösning kan därför vara att utvidga fortbildningsanslaget till ett anslag förfortbildning och lokalt utvecklingsarbete. Anslaget bör då utökas med eltbelopp, på 2 milj. kr. fr. o. m. bå 83/84. En annan och kanske enklare lösningkan vara att anslå årUga utvecklingsmedel ur allmänna arvsfonden, ungefär pådet sätt som skedde i samband med 7 1982/83. 1982/83:34 98 försöksverksamhetenomkring barnstugeutredning och de återkommande försöken medsommarverksamheter för barn och ungdom. Exempelvis skulle ett anslag på ca 2milj. kr/år kunna ställas till förfogandeför programmet lokalt utvecklingsarbete. Programmetför forskning om barnomsorg syftar i första hand till att få lill stånd en kvaUficeradforskning och en långsiktig kunskapsuppbyggnad omkring oUka aspekter avbarnomsorgen inom högskolans ram. Dock bör det fortfarande handla om forskningav uppdragskaraktär dvs. forskningen ska styras av "samhällsintresse"i hög grad. Väsentligtär att programmet ges en sådan utformning vad gäller såväl finansieringsfrågorsom inriktning att det verksamt bidrar till att lösa de problem som ovan nämntsvidlåder den sektoriella barnomsorgsforskningen. Dettainnebär att programmet måste ta stor hänsyn till de villkor och förutsättningarsom finns för högskoleforskningen. Programmetmåste också utgöra en del av den forskningsplanering som sektorsmyndigheternaska genomföra enligt förslagen i den forskningspolitiska propositionen(81/82:106). Detta betyder atl inriktningen av "programmet forskning ombarnomsorgen" bör avgöras genom en löpande planering och samverkan mellansocialstyrelsen och forskare och institutioner inom högskolan som är verksammainom barnomsorgens område. Programmetsfinansiering kan lösas på flera sätt. Ett sätt är att inrätta ett särskiltsektorsanslag för barnomsorgsforskning. Något som har både för och nackdelar.En fördel är att programmet ges en garanterad del av de totala forskningsresursernaför den sociala sektorn - vilket bl. a. skulle ge en jämnare planering förinstitutionerna och forskarna och därmed ett bättre utnyttjande av resurserna.En nackdel är att ett särskilt anslag innebär en uppsplittring av de redantidigare små forskningsresurserna inom området. Fördelarnamed ett särskilt sektorsanslag bör dock övervägas under ett uppbyggnadsskede.Mot bakgmnd av förslagen och intentionerna i den forskningspolitiskapropositionen (81/82:106) kan en lösning vara att inom Delegationens för socialforskning ram avsätta medel för programmet forskning om barnomsorgen, delsgenom omprioriteringar men dels också genom den resursförstärkning sompropositionen aviserar för de prioriterade områdena fr. o. m. bå 83/84.