prop · G60387 · 1982-12-31 00:00:00 — Lagrådet har, efter någon tvekan, funnit atl denföreslagna ordningen kan godtas. Del remitterade förslagetinnebär atl förfarandet vid beslut om vallenföroreningsavgift i första instansföljer reglerna i förvaltningslagen men i högre instanser reglerna om brottmåli ; också medan ärendet behandlas i första instans kan dockbeslämmelser i bli tillämpliga, nämligen kvarstadsreglerna i26 kap. (se 9 kap. 8§ lagförslaget). Etl skäl all på della sätt sammanföraregler av olika slag är de artskilda huvudsynpunkter som gör sig gällande isammanhanget: det inledande förfarandet måste främst präglas av snabbhet ocheffektivitet, medan processen efter överklagande skall tillgodose derällssäkerhelssynpunkter som enligt det sagda inle på samma sätt kantillvaratas vid handläggning. Den föreslagna ordningen äremellertid delvis komplicerad och kan medföra tillämpningssvårigheter. Somframgår av fortsättningen kan man bl.a. av sådana närmast rätistekniska skälifrågasätta olika regler i förslagel. De centrala bestämmelsernai lagförslaget angående ansvaret för avgiften och åtgärder för atl säkrastatens avgifisfordran förtjänar särskild uppmärksamhet från båderättssäkerhets- och effektivitetssynpunkt. I korthet innebär de följande. 2§ anges närmare den avgiftspliklige, vilken kan vara fartygets redare,den som i redarens ställe hade befallning med fartyget eller i visst fallfartygets ägare (vilken ofta är identisk med redaren). Frågor omvallenföroreningsavgift skall enligt 9 kap. 6§ prövas av , varsbeslul skall verkställas först sedan beslutet vunnit laga kraft. Förslagel geremellertid möjlighet alt - i ell frislående ärende - Prop.1982/83:87 48 erhålla domstols förordnande om kvarstad på denavgifisskyldiges egendom (9 kap. 8 §). I delta sammanhang bör också framhållasmyndigheternas möjlighet atl enligl 9 kap. 7 § tillgripa vissa kraftigtverkande tvångsmedel mot fartyget, bl.a. atl förbjuda dess avgång från visshamn, för all säkerställa statens avgifisanspråk. En bärande tanke bakom den nu antydda ordningen är attavgiftsreglerna skall fungera effektivt även i fall där den avgiftsplikligeförsöker komma undan sina skyldigheter. Från den synpunkten föreligger emellertidden påtagliga nackdelen, atl verkställighet av etl avgiflsbeslut inte kan ske ifartyg eller last som inle tillhör den avgiftspliklige. Detta innebär också attnär nägon annan än ägaren svarar för avgiften enligt 9 kap. 2 § kvarstad intekan meddelas i fartyget. Här föreligger onekligen en lucka i förslagel, som kanbefaras minska lagens effektivitet. Vad som sagts om verkställigheten medförvidare att befogenheten för tullmyndigheten enligt 9 kap. 7§ rimligen måstebegränsas till sin räckvidd. Del kan knappast anses godtagbart frånrättssäkerhetssynpunkt all exempelvis elt avgångs-förbud, med dess ingripanderättsverkningar, skulle kunna meddelas i syfte att framtvinga betalning även omelt avgiftsbeslul inte kan verkställas i fartyg eller last. I sådana fallframstår ett förbud som en med lagens uppbyggnad svårförenlig påtryckning påden som disponerar över fartyget. Del skulle bli fräga om en sortsrelentionsrält, som delvis påminner om vissa andra regler om rätt alt behållaskadegörande egendom lill säkerhet för en skadeslåndsfordran (se bl.a. 52-58§§ägofredslagen) men som i de aktuella fallen skulle kunna få särskilt kännbarakonsekvenser. En så långtgående befogenhet för myndigheterna stämmer knappastmed inställningen i svensk räll i övrigt. Hur betydelsefull befogenheten änkan vara från effektivitetssynpunkt bör den av principiella skäl begränsas lillfall där den omhändertagna egendomen verkligen kan las i anspråk föravgiftsfordringen. En annan sak är alt det får anses försvarligt alt tillåtaatt etl fartyg kvarhålls för alt säkra bevisning, vem som änäger fartyget (se nedan). Det framstår alltså som en svaghet i förslaget, att maninte alltid kan ta fartyget i anspråk för avgiftsbelalningen. En närliggandeutväg kunde här ha varit att låta sjöpanlrält i fartyget gälla till säkerhetför statens fordran på vallenföroreningsavgift. Denna fordran visar såpåtagliga likheter med de fordringar som anges i 244§ sjölagen, all del kundesynas befogat alt förena den med en säkerhelsrält av samma slag. I så fallskulle slaten i regel kunna räkna med att kunna la fartyget i anspråk för sinfordran, oavsett vem som påförs avgiften, och del skulle framstå som meranaturiigt atl generellt tillåta tvångsmedel i syfte alt säkra statensbetalningsanspräk. För all fylla en sådan funktion behövde inle sjöpanträtlen ifråga vara likställd med annan sjöpanlrält - någol som kunde få konsekvenserför fartygskredilen som är svåra all överskåda. Del skulle räcka om denutgjorde en särskild förmånsrätt, om också med sämre ställning än andra Prop.1982/83:87 49 förmånsrätteri fartyget (jfr 4 § förmånsrätlslagen). Med hänsyn bl. a. till att frågan inlealls diskuterats i promemorian eller i remissprotökollet anser sig lagrådetemellertid inte ha lillräckligt material för atl föreslå att en sådan panträttinförs; saken torde behöva yllerligare övervägas. I fortsättningen utgårlagrådet från atl sjöpanträtt inte nu kommer att införas för säkrande avavgiftsbetalningen. Frånrättssäkerhetssynpunkt kan vidare - oavsett om sjöpanlrält införs - riktas deninvändningen mot bestämmelsen i 9 kap. 7 § atl den tillåter tullmyndigheten altunder obegränsad tid kvarhålla etl fartyg i viss hamn eller annars inom landet.Situationen är här en annan än när ell förbud eller föreläggande direkt siktartill alt hindra vallenföroreningar (jfr 7 kap. 4 och. Del kan integodtas, all en administrativ myndighet skall ha så vidsträckta möjligheter altutöva press på enskilda medborgare för atl tillvarata statens intresse avavgiflsbelalning; just när del gäller oljelrans-porter kan varje dröjsmålmedföra betydande ekonomiska förluster. Invändningen gäller även närkvarhållandel sker i bevissäkringssyfte. Ändamålet med bestämmelsen tordetillgodoses också om en tidsgräns sätts för beslutels giltighet. Lagrådetförordar en regel härom och ålerkommer senare med närmare utformat förslag. Såsomtidigare nämnts öppnar del remitterade förslaget möjlighet all tillämpareglerna om kvarstad i brottmål för att statens betalningsanspräk skallsäkerställas. Dessa regler, som ulgår från all någon är skäligen misstänkt förbroll och all ålal blir aktuellt, passar mindre väl i situationen när ellavgiftsärende är under handläggning i och kanske aldrig kommer underdomstolens prövning. När inle saken förs vidare lill tingsrätten uppkommerbl.a. frågan hur och domstolens handläggning skall samordnas ochhur ärendet skall avslutas vid domstolen. Det är visseriigen tänkbart att geuttryckliga regler i dessa och andra tillämpnings-frågor, men detta skulleavsevärt tynga laglexlen. Mot all införa en möjlighel till kvarstad i dennasituation talar också, all sådana beslut om avgångsförbud som berördesfyller väsentligen samma säkringsfunktion, i vart fall under den frist somskulle uppställas enligt vad lagrådet förordat. Delsagda ger anledning all ställa frågan, om man inte kunde slopa regeln omkvarstad och på ett annat sätt främja genomförandel av statens avgiftskrav.Lagrådet vill här förorda utvägen alt man tillåter verkställighet avtullverkets avgiflsbeslut utan hinder av att det inte vunnit laga kraft, såvidainle säkerhet ställs. Man skulle alltså - eftersom verkställigheten lämpligenbör följa reglerna om allmänna mål - ge en sådan föreskrift som avses i 3 kap.23 § andra stycket andra meningen utsökningsbalken. Emellertid bör försäljningav utmätt egendom få anstå lills avgiftsbeslutel vunnit laga kraft (jfr 8 kap.4§ utsökningsbalken). En sådan ordning synes både enklare och effeklivare änden som det remitterade förslagel innebär. Med hänsyn också till att - enligtvad lagrådet föreslår i del följande - verkstål-4 1982/83. 1982/83:87 50 lighetskall kunna undvikas genom all säkerhet ställs och delta i alla händelser tordebli del normala efter etl avgiftsbeslut, bör denna ordning inle mötabetänkligheter från rällssäkerhelssynpunkl. I tydlighetens intresse kantilläggas att lagrådels förslag i denna del givelvis inle avhjälper olägenhetenatl fartyget inle alllid kan tas i anspråk för betalning av avgiften. ovan förordat om verkställighet av avgiftsbeslul och om beslul avtullmyndighet i syfte all säkra statens betalningsanspråk aktualiserar enannan fråga, som har samband med kommunikalionsregdn i 15 § förvaltningslagen.Lagrådets förslag innebär bl. a. atl, när fartyget kan las i anspråk för enpåförd avgift och säkerhet inte ställs, kronofogdemyndigheten fårutmäta fartyget och la det i förvar och därmed hindra alt fartyget lämnarsvenskt vatten. I sådana fall torde tullmyndigheten ofta, för atl säkerställaalt fartyget finns tillgängligt när avgiftsbeslutel meddelas, redandessförinnan ha meddelat sådant förbud mol fartygels avgång, som avses i 9 kap.7 §. Såsom lagrådet tidigare uttalat bör ell sådant förbud emellertid inte fåbeslå annat än en begränsad lid, och del är därför från effektivitetssynpunktnödvändigt atl tullmyndigheten meddelar sitt avgiflsbeslut ulan dröjsmål.Tullmyndighetens möjlighel all snabbi fatta beslut kan emellertid varabegränsad av bestämmelserna om kommunikationsskyldighet i 15 §förvaltningslagen. Enligl detta lagrum får ärende inte avgöras utan atl partunderrättats om det som tillförts ärendet av annan än honom själv och tillfälleberells honom alt yttra sig över del. Kommunikation behövs dock inle i vissanärmare angivna fall, bl. a. om del kan befaras att genomförande av beslutet iärendet annars skulle avsevärt försvåras eller om ärendets avgörande inte kanuppskjulas. När den avgiflsskyldige är etl utländskt rederi kan det ofta varasvårt alt nå rederiet med underrättelse ulan avsevärd tidsutdräkt. De nyssnämnda bestämmelserna om undanlag från kommunikalionsskyldighelen synesknappast kunna lillämpas i här aktuella fall; del rör sig ombetydande belopp, och det ter sig därför ur rättssäkerhetssynpunkt stötande omden enskilde inte ges tillfälle att komma lill tals i ärendet innan del avgörs.Underlåten kommunicering skulle vidare läll kunna leda till alltullmyndighetens beslut överklagas i slörre utsträckning än vad som annars kanväntas bli fallet. Omsålunda enligt lagrådets mening kommunikation av utredningsmaterialet somregel inte kan underlåtas innan avgift påförs, kan det dock ifrågasättas ominte möjlighet bör öppnas alt göra kommuniceringen på ell förenklat sätt idenna speciella situation. Det ligger nära lill hands all ge befälhavaren en legalslällning som företrädare för den avgiflsskyldige när del gäller tillämpning av15§ förvaltningslagen. I regel är det ju befälhavaren som bäst känner lill defakliska förhållanden som kan vara av betydelse för ärendets avgörande, och hantorde därför i allmänhet ha slörre fömtsättningar än den avgiftsskyldige allavge elt meningsfullt ylt- 1982/83:87 51 Det må vidare erinras om alt befälhavaren enligl 64 § sjölagen redantillagts behörighet all i vissa hänseenden företräda redaren. Medhänsyn till del anförda synes del inle behöva möta några betänkligheter atlgenom bestämmelse i förevarande lag ge befälhavaren behörighet all för denavgifisskyldiges räkning la emot underrättelse enligt 15 § förvaltningslagenoch avge yttrande enligt samma lagrum. Lagrådet förordar att så sker ochåterkommer senare med förslag till lagtext i ämnet. Omen bestämmelse av nu angivet slag införs synes det naturiigt an befälhavarenockså ges behörighet alt för den avgiftsskyldige la emot underrättelse ombeslulel enligt 18 § förvaltningslagen och all för dennes räkning överklagabeslutet till tingsrätt. En sådan ordning förenklar förfarandet och torde varalill fördel för den avgiftsskyldige. Enligtdet remitterade förslagel sker ingen ändring i straffbestämmelserna iförevarande lag - i lagens 9 kap. - frånsett all bestämmelsernaflyttas till 8 kap. Lagrådet vill här anmärka all de nya reglerna omsäkerhetsåtgärder i kapitlet om vatlenföroreningsavgifter (9 kap. 7§ i delremitterade förslagel) inle är straffsanklionerade, i motsats tUl vad somgäller om motsvarande åtgärder enligt 7 kap. 4 och 5§§; meningen är synbarligenall i stället vite skall bli den väsentliga påföljden vid överträdelse av ellförbud eller föreläggande som avser avgifispliklen. Även om delta kan synasinkonsekvent, kan skäl anföras för förslagets ståndpunkt. Straffsanklioneradesäkerhetsåtgärder ler sig här någol mindre angelägna än när åtgärden - somfallet är enligt 7 kap. 4 och 5 §§ -direkt syftar till atl förebyggavattenförorening. Uppsålliga överträdelser av elt förbud av del diskuteradeslaget torde kunna bestraffas enligl 17 kap. 13 § såsomöverträdelse av myndighels bud. Ståndpunkten i remissen fär därför ansesgodtagbar. Deinvändningar av skilda slag som här utvecklats har föranlett lagrådet attföreslå en omarbetning av del remitterade förslagel som i sak innebärväsentligen följande. skall liksom enligt förslagel besluta omvallenföroreningsavgift. För all säkra bevisning eller verkställighet fårtullverket kvarhålla fartyget . Beslutet skall kunnaverkställas , om inle säkerhet ställs för avgiften; ulmätt egendomfår dock inle säljas innan beslulel (eller, efter överklagande, domstols dom påavgiftsskyldighel) vunnit laga kraft. Någol beslul om kvarstad skall däremotinte kunna meddelas i detta skede. Bestämmelser ges om behörig-hel förbefälhavaren alt företräda den avgiftsskyldige enligt vad som har sagts. -Till detaljer i reglerna ålerkommer lagrådet. Lagrådetvill här slutligen la upp frågan om dispositionen av bestämmelserna ilagförslaget. Gällande lag innehåller i 8 kap. regler om besvär m.m.. i 9 kap.ansvarsbestämmelser och i 10 kap. vissa allmänna föreskrifter. Enliglförslagel flyttas ansvarskapitlel upp och bildar 8 kap. medan de nya materiellareglerna om vallenföroreningsavgift får sin plats i 9 kap. och således efteransvarsbestämmelserna. Vidare sammanförs i 10 kap. de Prop.1982/83:87 52 allmänna bestämmelser som finns där med debesvärsbestämmelser som bildar 8 kap. och de nya regler om besvär m. m. somhar samband med införandet av vattenföroreningsavgiflen. Enligl lagrådelsmening er hålls en lämpligare disposition om man förfar på följande sätt. Denya materiella reglema om vallenföroreningsavgift, som enligt förslaget skallbilda 9 kap. införs i stället i 8 kap. Nuvarande 8- 10 kap. flyttas ner medoförändrad inbördes ordning och får bilda 9-11 kap. Del nya 9 kap. kompletterasmed de besvärsregler m. m.. som kan behövas i anledning av införandet avvattenföroreningsavgiflen. motsvarande i princip bestämmelserna i 10 kap. idet remitterade förslaget. Härigenom vinns en bättre anslutning till lagensnuvarande systematik; bl.a. bibehålls bestämmelserna i de nuvarande 9 och 10kap. orubbade som de två sista kapitlen i lagen. Vid behandlingen ifortsättningen av enskildheterna i förslagel kommer lagrådet all hänföra siglill den kapitel- och paragrafordning, som det remitterade förslagelinnehåller. Vid varje lagrum kommer också all anges den beteckning lagrummetges enligt lagrådels förslag. 1 den mån lagtext, som lagrådet föreslår,hänvisar till annat lagrum kommer lagrådets egen paragrafordning atl följas. Ensammanslällning av lagtexten enligl lagrådels förslag las in i yttrandet efterbehandlingen av de skilda paragraferna. 9 kap. 1 § (8 kap. I § enligl lagrådets förslag) 1 paragrafen görs undanlag för avgiftsplikl när utsläppet"inte är obetydligt". Rörande innebörden hänvisas ispecialmoliveringen lill promemorian, där del framgår alt för oljeutsläppensdel man väsentligen skall beakta om den utsläppta kvantiteten är obetydlig (s.86f). Med hänsyn lill lagstiftningens syfte ler del sig emellertid naturligtatl i sammanhanget ta hänsyn också bl. a. till sådana omständigheter somplatsen där utsläppet sker - ell utsläpp som är förhållandevis oskadligl långtfrån land kan länkas orsaka allvariiga skador i en känslig strandmiljö eller iett fågelskyddsområde. Att man på detta sätt inle endast beaktar storleken av utsläppetkan markeras genom atl de citerade orden utbyts mol "inle är atl anse somobetydligt". Den närmare gränsdragningen får lämnas tillrällslillämpningen. 9 kap. 2§ (8 kap. 2§ enligl lagrådets förslag) I denna paragraf regleras frågan vem vattenföroreningsavgiflenskall påföras. Avsikten är, enligl vad som framgår av motiveringen, atlavgiften i normalfallet skall erläggas av redaren, eftersom del vanligen är hansom har del avgörande inflytandet över fartygets drift. När redarfunklionernaär delade mellan flera, såsom vid olika typer av charteravtal, skall som redarebelraktas den som vid en helhetsbedömning av omständigheterna i det konkretafallet får anses stå för den övervägande delen av nämnda funktioner, ochavgiften skall i princip påföras honom. I vissa fall, t.ex. vidlimecharterförhyrning. skall dock avgifisskyldighelen i stället åvilaförhyraren. Del får antas atl härmed åsyftas fall då förhyraren visserligen Prop.1982/83:87 53 inleutövar de huvudsakliga redarfunklionerna men likväl haft en sådan befattningmed fartygets drift att avgifisskyldighelen rimligen bör åvila honom. Saknassåväl redare som nägon som hade befattning med fartyget i redarens ställe,skall avgiften påföras den som vid överträdelsen var fartygets ägare. Den sålunda avseddainnebörden kommer ej lill klart uttryck i den föreslagna bestämmelsen i förstastycket. Denna kan läsas så atl den beslutande myndigheten i förekommande fallskulle kunna välja fritt mellan redaren och en bmkare som haft sådanbefallning med fartygels drift som sagts. Vidare lämnas öppet vem som ärbetalningsskyldig, när upplysning saknas om redaren men känd bmkare finns. Ejheller framgår klart av lagtexten att en fartygsägare som varken är redareeller bmkare är fri från betalningsskyldighet i det fall atl bäde redaren ochbmkaren är kända men oklarhet råder om vilkendera av dem som bör påförasavgiften. Lagrådet förordar att bestämmelsen omformuleras så, all den åsyftadeinnebörden framgår klarare. I förtydligande syfte bör därvid också uttrycket"utan onödigt dröjsmål" lämpligen ersättas med orden "utan attärendet blir väsentligt fördröjt". Iparagrafens andra stycke sägs all delägare i elt partrederi är solidarisktansvariga för betalningen av vattenföroreningsavgift. Meningen är tydligen atletl sådant ansvar gäller endasi i fall där partredarna i sådan egenskap äravgiftsskyldiga enligt första stycket. Enligl avfattningen framstår dock andrastycket som en självständig regel om ansvar för delägarna, oavsett om enligtförsta stycket avgift skall påföras redaren, ägaren eller någon annan.Bestämmelsen bör omformuleras så all den avsedda innebörden framträder bättre. Medhänvisning till det anförda föreslår lagrådet alt lagrummet ges följandelydelse: "Valtenföroreningsavgiftenskall påföras den fysiska eller juridiska person som vid överträdelsen varfartygels redare. Om del avgörande inflytandet över fartygets drift utövadesav någon annan i redarens ställe, skall avgiften dock erläggas av den andre.Finns inle någon som skall påföras avgiften enligl vad nu sagts eller kan delinle ulan atl ärendet blir väsenlligl fördröjt fastslällas vem denne är, skallavgiften påföras den som vid överträdelsen var fartygels ägare. Förvallenföroreningsavgift, som delägarna i elt partrederi skall betala enligtförsta stycket, svarar de solidariskt." 3 och 4§§ (8 kap. 3 § enligl lagrådels förslag) I3 § anges de grunder efter vilka vattenföroreningsavgiflen skall bestämmas. Imotsats till departementspromemorian innehåller det remitterade förslagetemellertid - i 4§ - även preciserade bestämmelser om det belopp, som skall ulgåi varje enskilt fall. Under sådana förhållanden har regeln i 3 § en begränsadbetydelse. Lagrådet förordar att bestämmelserna i 1982/83:87 54 3och 4 §§ sammanförs i en paragraf första stycke i paragrafen kan dåformuleras på förslagsvis följande sätt: "Valtenföroreningsavgiften storlek (bmttodräktighet, brt) enligl följande tabell." Lagrådetkan inte gå närmare in på frågan, i vad mån avgifterna beslämts på rimligl sälli tabellen, som bygger på de i 3§ angivna principerna. Här kan dock anmärkasatl tabellen inte synes helt konsekvent utformad. Vidare kan diskuteras om intede olika inlervallbdoppen kunde bestämmas till något jämnare tal. 5§ (8 kap. 4§ enligt lagrådets förslag) Bestämmelsenom nedsättning och eftergift av vallenföroreningsavgift är av naluriiga skälallmänt hällen. Det torde vara svårt all i lagen ange klara riktlinjer förbedömningen, hur önskvärt det än hade varit alt ge en sådan ledning förmyndigheternas prövning. Av motiven lill bestämmelsen synes framgå alt denna äravsedd all användas bara i sådana undantagsfall där avgiftsskyldigheten annarsskulle framstå som uppenbart oskälig. Denna begränsning bör komma lill klarareullryck i lagtexten. - Vad angår regelns närmare innebörd torde här liksom närdel gäller andra skälighels-regler av samma typ ett flertal olika faktorerkunna påverka bedömningen. Av särskild betydelse blir del inledningsvis berördaförhållandel att redarna kan tänkas få möjlighel alt försäkra sig mot ansvaretför vallenföroreningsavgift. Täcks avgiftsskyldigheten av försäkring framståravgiften som en normal driftkostnad för rederiet, vilken rimligen inle börreduceras på grund av att utsläppet i det enskilda fallet berott på otur. Iövrigt finns det skäl att vid paragrafens tillämpning framför allt la hänsynlill orsaken lill utsläppet - särskill naturligtvis om detta framstår somursäktligt. Som antyds i remissprotökollet kan brister imottagningsanordningarna länkas vara elt nedsällningsskäl.Sammanfattningsvis torde innebörden av bestämmelsen vara all nedsättning ellereftergift kommer i fråga endasi i den mån avgifisskyldighelen på grund avspeciella förhållanden framstår som stötande. Normall behöver myndigheten inlenärmare överväga möjligheten an tillämpa bestämmelsen. Underhänvisning till det anförda förordar lagrådet att lagrummet får följandelydelse: "Omvallenföroreningsavgift enligl 3§ med hänsyn till omständigheterna framstårsom uppenbart oskälig, får den nedsänas eller efterges." 6§ (8 kap. 5§ enligt lagrådets förslag) Avskäl som utvecklas inledningsvis bör reglerna om verkställighet utformas påannat säll än som skett i remissförslaget. Reglerna synes lämpligen böra gesplats i följande kapitel. Andra stycket bör således utgå ur paragrafen. Prop.1982/83:87 55 7§ (8 kap. 6-9 §§ enligl lagrådels förslag) Paragrafeni del remitterade förslagel behandlar vissa åtgärder för att säkra bevisningoch statens betalningsanspråk. Som inledningsvis framhållits bör avrättssäkerhetsskäl reglerna utformas så, alt tvångsåtgärder för att säkerställabetalningsanspräk är möjliga endast i den mån verkställighet kan ske i denegendom åtgärden avser och all en gräns anges för den lid etl fartyg kankvarhållas. Lämpligen bör dessa frågor behandlas i fyra paragrafer. I6 # i lagrådets förslag behandlas beslut om förbud och föreläggande ibevisningssyfle. Dessa beslut bör - i motsats till beslul för att säkrabetalning - kunna meddelas oavsett vem som kan väntas bli påförd vattenföroreningsavgift.Vad angår den närmare avfattningen av reglerna synes fömtsättningen förbeslutet böra bestämmas så - i likhet med vad som gäller bl.a. för beslagenligt 27 kap. 1 § - atl del "skäligen kan antas"atl vattenföroreningsavgift skall las ul. Del torde vidare vara tillräckligtall nämna som exempel på förbud och förelägganden de fall som lär vara mestpraktiska, nämligen förbud mol fartygels avgång eller vidare resa samtföreläggande atl anlöpa viss hamn. Självfalletbör ett beslut enligt paragrafen gälla bara tills det har fyllt sitt syfte ochlängst lill dess beslul i avgiftsfrågan meddelas; i avgiftsbeslutel börförklaras all beslul enligl förevarande bestämmelse, som inle tidigare upphävts,inte längre skall gälla. För att understryka viklen av alt inle myndigheternaanvänder en tvångsåtgärd av della slag längre lid än erforderiigt ter det sigpåkallat med en uttrycklig föreskrift, att åtgärden skall hävas närdet inle längre finns fOg för förbudet eller föreläggandet.