prop · G60398 · 1982-12-31 00:00:00 — om statsmyndigheternasinlåning av konstverk; beslutadden 23 febmari 1983. Regeringenföreslår att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag avregeringsprotokoll ovannämnda dag. Ipropositionen behandlas de statliga myndigheternas rätt att från utomståendelåna konstföremål för lokalutsmyckning och att i samband därmed gentemot ägarenikläda sig ansvar för de inlånade föremålen, m. m. Det föreslås att destatliga myndigheterna i fortsättningen skall få låna konstföremål enligtriktlinjer som framgår av propositionen. 1 1982/83. Prop,1982/83:98 2 I. , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , R. , , ,Thunborg Propositionom statsmyndigheternas inlåning av konstverk skrivelse hemställde atl finansdepartementetskulle meddela föreskrifter om statens inlåning av konst från icke-statligainstitutioner, avseende bl. a. statens ansvar för den inlånade konsten. Efter ytterligareutredning gav budgetdepartementet ut rapporten (Ds B 1981:18)Konst i statliga verk. Rapporten, som bör bifogas protokollet i detta ärendesom proposUionsbilaga 1, innehåller bl, a, en redogörelse för gällande rätt ochmynnar ut i ett förslag fill reglering av de statliga myndigheternas lån avkonstverk från utomstående för lokalutsmyckning, m, m. Även över rapporten har ett antal remissinstanser yttrat sig, TiUprotokollet bör fogas en SammanstäUning av dessa remissyttranden, propositionsbilaga2. Dethar visat sig att det har blivit alU vanUgare atl statligamyndigheter för lokalutsmyckning lånar in konstföremål som inte är i statensägo. I departementsrapporten läggs fram ett förslag fill reglering av sådanalån. Med lån avses därvid också deposition och hyra. Enligl förslaget skall ifortsättningen bara vissa långivare få komma i fråga. Vidare föreslås enreglering av frågan vilket ansvar myndigheterna får ikläda sig vid lånen, m. m. Rapportförslagetgrundas på en enkät bland ett stort anlal myndigheter. Enkäten belyser lånensomfattning och vilket ansvar som myndigheterna Prop, 1982/83:98 3 hariklätt sig i samband därmed. Myndigheterna har också redovisat sin syn på enframtida lösning av hithörande frågor. Deflesta av de instanser som har yttrat sig över rapporten är posifivl inställdatill de framlagda förslagen. Många uttrycker sin tillfredsställelse överklarläggandena i rapporten och ser det som angeläget att statens ansvar förinlånade konstföremål regleras. Tanken på att begränsa kretsen av långivareaccepteras av flertalet instanser. Att det är en fördel både för långivare ochför låntagare att veta vad som gäller vid lånen framhålls på åtskilliga håll, Istort sett är det bara ett par remissinstanser som är negativa: de anser attdet över huvud taget inte behövs någon reglering av frågorna. Men också blandde övriga höjs krifiska röster vad gäller enskildheter i förslaget. MinaUmänna inställning är i huvudsak densamma som den i rapporten. Jaggår därför över till att behandla de olika delfrågorna i anslutning tillförslaget, främst frågor om tillämpningsområdet för en reglering och om långivare,myndigheternas ansvar, försäkringar, avtalsform, värdering, medgivande att lånasärskilt värdefull konst och inventarieförteckningar m,m. Jagtar därvid för sammanhangets skull upp åtskilUga förslag som kan genomförasutan medverkan. 3 Tillämpningsområdet för en reglering Mittförslag: Den nya regleringen bör omfatta statsmyndigheternas inlåning avkonstföremål från utomstående för att smycka sina lokaler, både om lånet är fiUfälligteller mer varaktigt. Den bör inte gälla sådana myndigheter, avdelningar inommyndigheter eller institutioner som själva bedriver musei- eller ulslällningsverksamhet. Rapportensförslag: Överensstämmer i stort sett med mitt förslag -utom så till vida att irapporten inget sägs om inlåning för tillfälliga utsmyckningar (s. 26), Remissinstanserna:Flertalet av dem tillstyrker rapportförslaget. Några vill emellertid ha ettklargörande humvida tillfälliga utställningar omfattas av förslaget. Andrainstanser fömtsätter alt i begreppet konstföremål också inbegripskonsthantverk, kulturhistoriskt värdefulla bruksföremål m. m. Skälför mUt förslag: En reglering av de statliga myndigheternas inlåning avkonstföremål från någon annan än staten behövs. Medkonstföremål avser jag här dels alster av bildkonst - främst måleri, teckning,grafik och skulptur och dels fotografier. Däremot avses inte bmkskonst, dvs.främst konsthantverk och konstindustri. Demyndigheter som omfattas av milt förslag är statliga myndigheter verksammautanför museisektorn m.m. Däremot omfattas inte sådana myndigheter - främstmuseer, bibliotek, vetenskapliga institutioner och Prop, 1982/83:98 4 Uknande som har till uppgift att främja kulturhistoria eller alt förvärva, vårda,förteckna, vetenskapligt bearbeta eller ställa ut konstverk eller andra föremålav konstnärligt, vetenskapligt eller liknande allmänt intresse. Dennaverksamhet regleras i annan ordning. Som framgår avses bara rent statligamyndigheter och inte t. ex. kommunala, landstingskommunala eller kyrkokommunalainrättningar, försäkringskassor, statsägda bolag e.d. Denblivande regleringen bör vara enhetlig och omfatta konstverk som under enlängre eller inlånas för utsmyckning av myndigheternas lokaler.Jag avser också lån för tillfälliga eller mer permanenta utställningar hosmyndigheten, t, ex, i samband med jubileer e. d. MUtförslag: Statsmyndigheterna bör som långivare godta uteslutande kommuner,landstingskommuner och kyrkliga kommuner m, fl, samt vissa stiftelser ochföreningar. Rapportensförslag: Överensstämmer i princip med mitt förslag (s, 27-29). Remissinstanserna;De allra flesta tillstyrker rapportförslaget. Från elt håll sägs att ävenekonomiska föreningar bör tillåtas som långivare, eftersom länsmuseerna börtäckas in. Etl par instanser anser emellertid att ingen begränsning av kretsenav långivare bör göras. Skälför mitt förslag: För tydlighetens skull vill jag först betona att en statligmyndighets konstlån från någon annan statlig myndighet inle berörs av mittförslag. I första hand bör naturligtvis myndigheterna också vända sig tillstatens konstråd och statens konstmuseer för ätt få tillgång till konst. Dessamyndigheter besitter också lämplig sakkunskap på detta område. Genonaden enkät som redovisas i rapporten har kartlagts att ett slort anlalmyndigheter även från icke-statliga långivare har lånat konstföremål till betydandevärden, sammanlagt kanske fiotals milj. kr. Långivarna är i många fallprivatpersoner, men även kommuner, länsmuseer m.fl. Detär emellerfid angeläget att allmänhetens förtroende för en myndighet interubbas, liksom att beroende- eller jävssituationer inte uppstår till följd avmyndighetens konstlån från någon privat ägare. Myndigheterna bör därför inte fålåna konstverk från sådana ägare. Detta bör gälla även om det vid lånelillfälletinte finns anledning att befara att lånet skulle vara ägnat alt rubbaförtroendet för myndigheten. Ändrade förutsättningar kan inträffa och enberoendesituation sedermera uppstå. Enbegränsning i fråga om långivare kan visserligen leda lill att myndigheternakan få svårigheter att få tiUgång lill konst i den omfattning som kan varaönskvärd. Men en begränsning av längivarnas krets framstår ändå som nödvändig. Prop,1982/83:98 5 Deutomstående långivare som sålunda bör få förekomma är främst kommuner,landstingskommuner, kommunalförbund, kyrkliga kommuner m.fl. Dessutom bör ävenvissa stiftelser saml vissa ekonomiska och ideella föreningar tiUåtas somlångivare. Jag syftar på sådana stiftelser och föreningar som har till ändamålatt främja kulturhistoria eller konst genom att förvärva, vårda, förteckna,bevara, vetenskapligt bearbeta eller ställa ut konstverk eller andrakonstföremål. a. länsmuseer, som kan vara stiftelser eller ekonomiska föreningar.Möjligheten att låna från konstnärer m.fl. - som har rätt till utställningsersättningenligl ett huvudavtal mellan staten och () m.fl. - bör av naturliga skäl inte heller inskränkas.Undantag för dessa kategorier bör därför införas. Mittförslag: Myndighetema bör vid inlåning av konstföremål bara fa ikläda sig ett s.k, presumfionsansvar för de inlånade föremålens yärde. Rapportensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (s, 29, 30), Remissinstanserna:Flertalet av dem tillstyrker rapportförslaget. Några anser emellertid attstaten bör ikläda sig fullt ansvar, dvs, ett ansvar oberoende av fel ellerförsummelse. En del anser att ett sådant s. k. strikt ansvar endast bör gällavid lån från stiftelser och föreningar. Skälför mUt förslag: Om inte något annat, har avtalats, är en låntagare enligtgällande rätt visserligen inte ersättningsskyldig för skador som inträffat avvåda utan bara för skador som han genom oaktsamhet har orsakat på det lånadegodset. Men för att gå fri från ansvar måste låntagaren enligt praxis bevisaatt skadan har uppkommit utan hans vållande. Detta bmkar uttryckas så, att hanhar ett presumfionsansvar. Detta ansvar kan i en del situationer omfatta ävenbrand, stöld m. m. Slarvigt fillslutna eller helt öppna fönster, klartbristfälliga låsanordningar eller olämplig placering av ett konstföremål kanexempelvis vara en indirekt orsak tiU en skada. Även i sådana fall harlåntagaren bevisbördan för att någon oaktsamhet inte kan läggas honom tilllast. Detär inte motiverat att staten i låneavtalen regelmässigt skall skriva sig heltfri från ansvar. Det skulle f. ö, säkerligen ofta göra ett lån ogenomförbart. Myndighetemabör som andra låntagare i regel ha ett presumfionsansvar. Det är ett ipraktiken ganska strängt ansvar och det finns knappast anledning att låtamyndigheterna ikläda sig ett längre gående, s, k, strikt ansvar. Möjligheternaatt få låna konstföremål torde f, ö, inte bli större bara för att staten tar påsig ett sådant ansvar. Inte heller andra skäl torde kunna åberopas för attlångivaren skall hållas skadeslös i alla situafioner, dvs, även när myndighetenkan visa att del inte föreligger någon försummelse på myndighetens sida. Prop, 1982/83:98 6 Därförbör föreskrivas att myndigheterna inte far ikläda sig mer vittgående ansvar änett presumtionsansvar. Det bör gälla också vid lån från stiftelser, föreningaro. Det bör likaså gälla även vid inlåning för utstäU-ningar etc. I enstakafall kan t.o.m. en friskrivning från allt ansvar bli aktuellt. Denägare som viU skydda sig för t, ex, brand, stöld, vattenskada m. m. kan på egenbekostnad själv försäkra det utlånade föremålet. Medanledning av vad en remissinstans anför vill jag stryka under att en konstförening,som får disponera en lokal av myndigheten och som där anordnar enkonstutställning, torde få anses själv ha besittningen och ansvaret för deutställda verken. 6 Försäkringar m, m. Mittförslag: Ingen särskild föreskrift om försäkring av konstföremål bör införas.Inte heUer bör staten vid konsfiån ställa någon ekonomisk garanti som omfattarvärdet på inlånade föremål. Rapportensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (s. 31). Remissinstanserna:Flertalet instanser tillstyrker rapportförslaget. Men några anser att statenbör teckna en försäkring för värdet av inlånade konstföremål. Andra menar attdetta bara bör ske för lån som har mottagits i annat syfte än att förbättraarbetsmiljön, t. ex. lån vid tiUfäUiga utställningar o. d. Någon instans menaratt myndigheterna bör teckna en försäkring vid lån från stiftelser. Tanken attstaten vid lån skaU ställa en ekonomisk garanti som omfattar värdet påinlånade föremål förs också fram. Skälför mitt förslag: De statliga myndigheterna får inte - fömtom. i vissaundantagsfall teckna eUer låta teckna några försäkringar för att skydda sigeller sin personal mot ansvarighet. Del framgår av cirkuläret (1954:325) fiUsamtliga statsmyndigheter med föreskrifter rörande försäkring av statentillhörig egendom, m. m. (ändrat senast 1976:473). Staten är - som man haruttryckt det - sin egen assuradör (försäkringsgivare). Anledningsaknas enligt min mening att gå ifrån eller mjuka upp detta allmännaförsäkringsförbud, när det gäller konsUånen. Jag utgår här från detställningstagande i ansvarsfrågan som jag redovisat, dvs. att myndigheternahar ett presumtionsansvar för konstverken. Detsagda bör gäUa också vid lån för tillfälliga utställningar, och på andra lånsom har mottagits i annat syfte än att mer permanent förbättra arbetsmiljön.Det bör likaså gäUa vid lån från stiftelser. Jagser heller ingen anledning att förorda någon föreskrift om att staten skall stäUaen ekonomisk garanfi vid konsfiån. Den frågan kan när det behövs lösas genomsärskilda riksdagsbeslut. Prop,1982/83:98 7 Mittförslag: Vid vaije låneuppgörelse bör upprättas ett skriftligt avtal, där samfiigavillkor för lånet anges. Rapportensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (s. 31), Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser - utom en som är kritisk till rapportförslaget i desshelhet - tiUstyrker förslaget i denna del. Från ett par håll anförs attenhetliga låneavtal bör utarbetas, lämpligen av någon stafiig myndighet. 50/för mUt förslag; Det är viktigt att klarhet och ordning vid varje låneuppgörelseskapas . Därför bör alltid skriftliga avtal upprättas. Vadgäller utformningen av låneavtalen kan införas en möjlighet för myndigheterna tiUsamråd med t.ex. (jfr även avsnitt 11). Pä så sättfrämjas också upprättandet av enhetliga avtalsformulär. MUtförslag: Närdet på varje konstföremål bör - åtminstone inom vissa gränser -anges i avtalet. Om parterna inte kan enas om värdet, kan den låntagandemyndigheten själv låta värdera föremålet. Kostnaderna för värderingen kandärvid om de inte betalas av långivaren eller någon annan i sista handkomma alt behöva betalas av låntagaren. Uppkommerefter skäl att anta att värdet väsentligt har ändrats, bör en nyvärdering av konstföremålet ske på motsvarande sätt. Rapportensförslag: Överensstämmer i princip med mitt förslag utom så till vida att enliglrapportförslaget värdering skall ske när tveksamhet om värdet råder. Rapportennämner dock ingenting om behovet av omvärde ringar (s. 31, 52). Remissinstanserna:Flertalet tillstyrker rapportförslaget. Någon instans menar att det bör räckamed att värdering sker, ifall parterna inle kan enas om värdet. En annaninstans framhåUer svårigheten att få fram hållbara värderingar. Skälför mitt förslag: Också i fråga om ett konstföremåls värde är det viktigt attså långt möjligt klarhet och ordning skapas. Till förebyggande av tvister viden eventuell framtida skada bör därför värdet anges i avtalet. Även bedömningenav vilka olika säkerhetsåtgärder som kan behöva vidtas är naturiigtvisberoende av hur värdefullt ett inlånat föremål är. För att inte krångla tiUförfarandet i onödan bör en skyldighet att låta en utomstående värdera ettföremål föreligga bara ifall parterna inte kan enas om värdet. Eventuellakostnader för värderingen bör i regel långivaren stå för. 1982/83:98 8 eftersomen värdering får anses ligga främst i hans intresse. I sista hand bör finnasmöjlighet för den lånlagande myndigheten all betala kostnaden av medel tillförvaltningskostnader eller andra medel som myndigheten disponerar förmotsvarande ändamål. 9 Medgivande att låna särskilt värdefull konst Mittförslag: För min del vill jag inte förorda någon central prövning av lånen ensi sådana fall där det är fråga om särskilt dyrbara verk. Rapportensförslag: Enligt förslaget bör myndigheterna åläggas att inhämta statenskonstråds medgivande lill inlåning av konstföremål som är värda mer än 25000kr. (s. 53). Remissinstanserna:Övervägande antalet remissinstanser har inte något att erinra mot att ensärskild kontroll införs genom att ett speciellt medgivande krävs vid lån avett verk vars värde överstiger det angivna. Några anser att det bör varastatens konstmuseer och inte som skall pröva frågan orh sådantmedgivande. Men en myndighet sätter för sin del i fråga, om det är praktisktmotiverat att kräva tillstånd tiU lånen, och även andra instanser ställer sigfrån olika utgångspunkter kritiska eller tveksamma till rapportförslaget idenna del. Skälför mitt förslag: När det gäller inlåning av ett konstföremål av större värde,är det naturiigtvis bra om myndigheterna har möjlighet att utnyttja särskildsakkunskap för att kunna bedöma lämpligheten av inlåningen m. m. Råd omsäkerheten (ändamålsenligt skydd mot stöld, skadegörelse, slitage, brand,vattenskador etc.) och förvaringsmiljön (lämpligaste temperatur, ljus,fuktighet etc.) kan också ibland behövas. - Enligt min mening bör myndigheternadärvid kunna vända sig till statens konstmuseer, som hartillsynsansvaret för alla lösa konstverk i de statliga myndigheternas egen ägo.På så sätt kan myndighetema få tillgång till det kunnande och den erfarenhetsom samlats hos konstmuseerna. Men avgörandet i frågan bör således ligga påmyndigheterna själva, också när det gäller konst större värden. 10 Inventarieförteckningar m, m. MUtförslag: En skyldighet att registrera och inventera inlånade konstföremål börinföras. Rapportensförslag: Dessa frågor omfattas inte av rapportförslaget. Remissinstanserna:Bl.a. RRV har föreslagit att en skyldighet att registrera och inventerakonstföremål bör införas. Skälför mUt förslag: Av rapporten framgår att flera myndigheter som har lånatkonstföremål i en del fall inte känner till vem som är ägare lill föremålen.Detta talar för att i fortsättningen en registrering bör ske. Prop, 1982/83:98 9 Myndigheternabör därför åläggas atl föra register över inlånade konstföremål. I registretbör finnas samtliga i låneavtalet angivna uppgifter. Registret bör så långtmöjligt hållas aktuellt och i övrigt föras med tillämpning av RRV:s cirkulär(1978:1340) om registrering av inventarier. Detkan naturligtvis vara av allmänt intresse att ha kännedom om specielltvärdefulla konstverk som finns inlånade hos olika statliga myndigheter. Det kandärför finnas skäl för regeringen alt överväga elt åläggande för myndigheternaatt underrätta exempelvis statens konstmuseer om lån av sädana konstverk. Fråganom en inventeringsskyldighet dämtöver kan enligl min uppfattning lämpligen somföreslagits lösas genom att en regel om detta eventuellt införs i förordningen(1979:1212) med föreskrifter om stadiga myndigheters bokföring. Ocksåandra regeringsförfatlningar kan behöva ändras i sammanhanget. Mittförslag: Något bemyndigande att utfärda verkställighelsföreskrifter bör intemeddelas. Rapportensförslag: Enligt rapportförslaget bör bemyndigas att -lämpligen efter samråd med - utfärda de verkställighelsföreskriftersom kan behövas till en blivande förordning i frågan (s. 53). Remissinstanserna:De flesta har inte haft något att erinra mot förslaget omverkställighetsföreskrifter. Men någon instans anser alt arbetsgivarverketdärvid bör samråda med statens konstmuseer i stället för med statens konstrådoch en instans anser att det bör vara konstrådet och inte arbetsgivarverketsom utfärdar verkställighetsföreskrifterna. Skälför mUt förslag: För egen del anser jag det onödigt med särskilda verkställighetsföreskrifter.I stället bör myndigheterna mera formlöst kunna inhämta råd i lånefrågornafrån statens konstmuseer, m.fl. MUtförslag; Det ligger enligt min mening närmast till hands att en ny reglering sättsi kraft fidigast . mån som låneavtal har slutits med sådana långivare som inte längre skalltillåtas, bör de sägas upp. Andra äldre lån bör antingen ändras så, att destämmer överens med den nya regleringen, eller också sägas upp. Dessa åtgärderbör genomföras inom ett års tid efter ikraftträdandet. Regeringenbör emellertid kunna medge myndigheterna att som låntaga- Prop,1982/83:98 10 rei sin besittning tills vidare få behålla t.ex. konstföremål, vars ägare är okändeller svår att nå. Rapportförslaget:Överensstämmer i sak med mitt förslag (s. 31, 32). Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna har tillstyrkt förslagel också i denna del. Frånnågot håll har emellertid framförts att äldre lån bör få bestå utaninskränkning. Andra förslag går ut på alt konstföremål med okända ellersvåranträffbara ägare bör deponeras hos statens konstmuseer. Skälför mUt förslag: Det saknas enligt min uppfattning anledning atl gå ifrån rapportförslageti denna del. Det kan bli anledning att återkomma i övergångsfrågorna, t.ex. omman på annat sätt än genom dispenser behöver lösa frågor om konstverk medokänd ägare. Detkrävs enligt gmndlagen etl bemyndigande av för alt regeringen ellerde myndigheter som lyder under regeringen skall ha rätt att låna konst som ägsav någon annan än slaten (jfr s. 17). Myndigheternaanses nämligen genom lån av konstföremål - med hänsyn till skyldigheten attersätta ägaren för den skada som under lånefiden kan uppstå på föremålet -"ikläda slaten ekonomisk förpliktelse". Och det får inte ske utanriksdagens medgivande (9 kap. 10 § regeringsformen). Ilinje med den inställning somjag fömt har redovisat förordarjag därför att ettsådant generellt medgivande inhämtas. Medhänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen föreslårriksdagen attmedge att statliga myndigheter får låna konstföremål enligt de riktlinjer somjaghar angett i det föregående. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta det förslag som föredraganden har lagtfram. KONST I STATLIGA VERK Ansvarsfrågor m. m. vidinlåning av konst i annans ägo förutsmyckning av myndigheters lokaler En rapport från budgetdepartementets rättssekretariat Prop, 1982/83:98 12 INNEHALL Presentation 1 Bakgrund 2.1 Utsmyckningav statliga myndigheters lokaler med konstföremål som finns i statens ägo 2.2 Destatliga myndigheternas befogenhet att låna in konstföremål som inte tillhör staten 2.3 Deposition,hyra eller låna 2.5 Försäkringsförbudet i statsförvaltningen 2.6 Statligagarantier vid konstutställningar Bilaga 1 En sammanställning av remissyttrandena Bilaga 2 En enkät Bilaga 3 Ett utkast till förordning 1982/83:98 13 BUDGETDEPARTEMENTET RAPPORT Ds B 1981:18 KONST I STATLIGA VERK Ansvarsfrågor m.m. vid inlåningav konst i annans ägo för utsmyckning av myndigheterslokaler Denna rapport tar upp en del av de frågor som uppstår, när statsmyndigheter för att pryda sina lokaler lånar konstföremål från utomstående ägare. I rapporten redovisas främst problemen kring tillämpningen av gällande låne- och ansvarsbestämmelser. Den mynnar ut i ett förslag till en ny förordning, där myndigheternas rätt att få låna konstföremål regleras. Enligt förslaget skall i fortsättningen .bara vissa långivare få komma i fråga, nämligen kommuner och landsting samtvissa stiftelser, föreningar, m.fl. Vidare skall statenbara kunna ikläda sig ett begränsat ansvar för de inlånade föremålen. Det föreslås också att skriftliga avtal skall upprättas vid sådana lån. Särskildaövergångsanordningar föreslås dock. Den nya förordningen avser bara sådana konstlån somsyftar till att förbättra arbetsmiljön i myndigheterna. Den berör sålunda inte den verksamhet sombedrivs av museer och andra myndigheter med uppgift att främja kulturhistoria eller att förvärva, vårda, bevara, vetenskapligt bearbetaeller ställa ut konstföremål, t.ex. utställningsverksamhet av tillfällig eller mer permanent natur. 1982/83:98 14 Innan de föreslagna regeringsföreskrifterna utfärdas,bör enligt rapporten ett bemyndigandeav inhämtas för att ge myndigheterna rätt att över huvud taget få låna konstföremål, och därvid ikläda sig ansvar gentemot utomstående ägare. Rapporten, som har upprättats med anledning av en framställning från , grundar sig på vad som har kommit fram vidkontakter med ett stort urval myndigheter. Den har utarbetats inom rättssekretariatet vidbudgetdepartementets personalenheter (B/P). Samråd har skett med andra delar avregeringskansliet, främststatsrådsberedningen samt justitie- ochutbildningsdepartementen. 1982/83:98 15 I en skrivelse har hemställt att dåvarande skullemeddela föreskrifter för statens inlåning av konst från ickestatliga institutioner och därvid uttala sig om statens ansvar för den inlånade konsten. Av skrivelsen framgår vidare att frågan dragits upp av en tingsrätt, som hos efterlyst besked om statens ansvar för konstverk som tingsrätten lånat från utomstående.