prop · G60385 · 1982-12-31 00:00:00 — föreslär, för alt bestämmelsernaskall bli enkla och uppfattas som rättvisa, att prövotid och övervakningslidbör utformas på samma sätt vid villkorligt fängelse och villkorlig frigivning.Styrelsen föreslår att prövotiden i dessa fall alltid skall vara lika medåterstående strafftid, dock . Om rälien vid dom på villkoriigtfängelse har bestämt an den dömde skall stå under övervakning bör övervakningslidenvara lika med prövoliden. Övervakningen skall dock kunna upphöra . Även vill få till slånd elt mindrekomplicerat system och föreslår all prövoliden alllid skall ha samma längd somövervakningstiden. Förslagel att ett fängelsestraff skall kunna delas upp ien ovillkoriig och en villkoriig del har inte mön några principiellainvändningar från remissinstanserna. Detsamma gäller i fråga om förslaget andomstolen - om domen lyder på villkorligt fängelse med övervakning - skallkunna förordna att den ovillkorade delen av ett i övrigt villkorat straffskall kunna verkställas utan hinder av atl domen inte har vunnit laga kraft.Förslaget biträds i den delen uttryckligen av bl.a. länsåklagaren i Norrbottenslän och övervakningsnämnden i . Bestämmelsen om förverkande av en månad som ytterstasanktion vid misskötsamhel tillstyrks av och FöreningenSveriges frivårdstjänsiemän. Styrelsen föreslår dock all tiden för eventuelltomhändertagande i direkt anslutning till förverkandel får avräknas. 1982/83:85 227 Någraremissinstanser lar upp frågan om villkorlig frigivning från den ovillkoradedelen av ett i övrigt viUkorligt fängelsestraff anser ilikhet med kommittén alt den del av straffet som ej villkoras bör uppgå . Villkorlig frigivning bör enligl styrelsen givelvis inle komma ifråga även om minimitiden i övrigt sänkts . En liknande uppfattningframförs av övervakningsnämnden i och JO, som även anser del påkallatmed ett klariäggande i fråga om den villkorliga frigivningen i fall då anståndmed verkställigheten av fängelsestraff helt eller delvis förverkals och dåviss del av straffet varit ovillkorligt. Enligt JO framstår del som någotoklart om vid eventueUt senare förverkande av reststraffel eUer del därav slraffdelarnaskall sammanläggas i detta hänseende eller om viUkorlig frigivning skallberäknas på varje senare delverkställighet för sig. BRÅanser att frågan hur återfallssiluationen skall bedömas inte har fått entillfredsställande lösning i kommitténs förslag. Regleringen är eriligt BRÅoklar, kan lätt föranleda en skiftande rättspraxis och även medföra omotiveradetröskeleffekler. framhåller i den delen all del straffhot somär förenat med det villkorliga fängelset av den dömde måste upplevas som enrealitet, om de allmän- och individualpreventiva effekterna av påföljden inteskall undergrävas. Del finns därför enligl tingsrätten anledning all kraftigtunderstryka kommitténs uttalande atl återfall i regel bör leda tillovillkorligt fängelsestraff och all, när elt sådant döms ul, i regel delvillkorligt medgivna anståndet bör förklaras förverkat. Tingsrätten anservidare alt förverkande helt eller delvis bör tillgripas även vid allvarlig misskötsamhelutan samband med återfall i brott. Liknandesynpunkter på återfallssiluationen framförs av bl. a. länsåktagaren iVärmlands län. 3.4.4Vissa frågor rörande tillämpningsområdet Remissinstansernassyn på tillämpningsområdet för villkorligt fängelse har berörts i avsnitt 3.4.2såvill gäller påföljdens principiella plats i påföljdssystemet. Här redovisasendast helt kort de synpunkter som har lämnals beträffande de mera preciseradeexempel på brott där kommittén ansett all påföljden bör kunna komma lillanvändning. villkorligt fängelse föreslås som påföljd dels beträffande bl.a.vissa brolt, där nu korta fängelsestraff utdöms (misshandel, våld mol Gänsteman,rymning m.m.), dels i fall av upprepad brottslighet, då skyddslillsynspåföljdenfår anses uttömd. Förbundet anser all påföljden i båda fallen framstår somotillräcklig av hänsyn till allmän laglydnad och att den torde sakna förankringi opinionen. Genom möjligheten att bestämma straffet sä lågt som till 14 dagarsfängelse har domstolarna enligl förbundet fått tillräcklig möjlighet altnyansera straffmätningen i den förstnämnda kategorien av mål. 1982/83:85 228 En liknande uppfattning framförs av länsåklagaren i Värmlandstån, övervakningsnämnden i , Föreningen . FöreningenSveriges länspoUschefer och Föreningen . RA anser att man med hjälp av den nya påföljden bör kunnafå till slånd en mera nyanserad praxis, främst beträffande rattfylleri. RÅpekar vidare på alt kommittén framhållit atl villkorligt fängelse skulle kunnavara en lämplig påföljd för vissa fall av ekonomisk brollslighet. RÅ framhållerför sin del all man just beträffande ekonomisk brotlslighet behöver iaktta storrestriktivitet då det gäller användning av frivårdspåföljder. Frånindividualpreventiv synpunkt finns här ofta skäl som talar för en sådanpåföljd. Hänsynen till allmän laglydnad gör sig emellertid slarki gällande ihithörande fall. Ej sällan har den som gjort sig skyldig till ekonomiskbrottslighet i förväg kalkylerat med en ekonomisk vinst och etl mot dennasvarande risktagande. Man måste enligt RÅ även beakta att kampen mot denekonomiska brottsligheten befinner sig i etl uppbyggnadsskede och attdet allGämt finns ett behov av att få domstolarna att anlägga en lillräckligtsträng syn på denna brottslighet. Malmötingsrätt påpekar för sin del att justitieutskottet senast i sill betänkande1980/81:1 ställt sig bakom gällande praxis i ratlfyllerimål - en rättspraxissom tingsrätten redan nu finner i viss mån svåröverskådlig. Del finns enligltingsrätten knappast någon anledning att nu ytterligare luckra upp principen omfängelsestraff, särskill som villkorligt fängelse förutsälts användas endasi"i vissa fall", för vilka kriterierna förefaller ganska vagt angivna,t. ex. alt blodalkoholhallen "endasi i mindre grad" har överstigit1,. En liknande uppfattning framförs av . Övervakningsnämndeni framhåller särskill all villkorligt fängelse inle bör väljas vidbl. a. broll av typen olovlig vistelse i riket. Den som i samband med brollutvisas ur riket bör enligl övervakningsnämnden inte kunna återvända hil påillegalt sätt utan all drabbas av ovillkorlig fängelsepåföljd. Del synes intemeningsfullt all endasi ge den dömde ell förmaningens ord genom en dom medvillkorlig påföljd och därefter förpassa honom ur riket. Nämnden håller det försannolikt att vetskapen om all påföljden vid olovlig vistelse i riketregelmässigt är fängelse avhåller många från alt ta sig hit illegalt. 3.5 Kriminalvård i frihet efter villkorlig frigivning En betydande majoritet av remissinstanserna har i alltväsentligt tillstyrkt eller lämnat utan erinran fängelsestraffkommiiténsförslag i detta hänseende. Från flera håll har dock framhållits vikten av attden reglering som gäller för villkorligt frigivna i möjligaste män böröverensstämma med vad som gäller för dem som har frivårdspåföljd. Del förslag som mött mest invändningar är all prövotidensmini- Prop.1982/83:85 229 m u m skall sänkas . Bland dem somförordar att nuvarande minimum skaU bibehållas är länsåklagaren iNorrbotten, , , , , Övervakares ochkontaktpersoners riksförbund och övervakningsnämnden i . De skäl somåberopas för en längre minimitid än kommillén förordat är genomgående atl denlängre tiden behövs för meningsfulla behandlingsinsatser. i vänder sig mot alt prövotiderav många olika längder kommer att gälla för de villkorligt frigivna. Även omförslaget kan ha förGänster ur principsynpunkt framstår det som mindre VärdefuUtför det praktiska frivårdsarbetet. I stället förordar man ett system där prövotidenkan bestämmas till endera , ell år eller . ifrågasätter dock om en så kort prövotid som sex månadermedger några mer bestående frivårdsinsatser. i EskUstuna anser att de föreslagna prövotidernater sig otillräckliga. För den som har en straffåterstod är sexmånaders prövotid väl litet, liksom kan vara det vid myckel långa straffåterstoder.De prövotider som finns är å andra sidan ofta onödigt långa. Medbeaktande av önskemålet om proportionalitet mellan straffåterslod och prövolidvill nämnden föreslå att prövotiden skall motsvara dubbla den tid som vid frigivningenåterstår av straffet, dock och högst . - Vilken lösningsom än väljs bör man genom en tilläggsbestämmelse ordna så att prövolidenalltid bestäms . Kommitténs förslag om allmänna skötsamhelsvillkor ochsärskilda föreskrifter har i allmänhet lämnals ulan erinran av remissinstanserna.Göta hovrätt förordar dock att det allmänna skötsamhetskravet och det därmedförenade sanktionssystemet avskaffas och atl möjligheten till förverkande börinskränkas till fall av ny bronslighet. Också BRA ifrågasätter om man inle under den villkorliga frigivningenborde begränsa kraven till att endasi gälla brottsfrihet. Det är ändå dit allaåtgärder syftar. Det är inle heller visat att allmänna skötsamhelsvillkor haftnågon generell effekt på återfall i brott. Kontroll av efterlevnaden binder uppresurser, som borde kunna användas på etl mer meningsfullt sätt. Påföljder för misskötsamhelhar drabbat ojämt och slumpartat. Med hänsyn till frivårdens resurserförefaller del enligt BRÅ något naivt alt som kommittén tro att förekomsten avallmänna skötsamhelsvillkor för villkorligt frigivna skulle ge prövotiden ettreellt innehåll och avhålla domstolarna från att höja straffnivån för attkompensera den kortare anstaltsliden. Det som möjligen kan ha en brottshämmandeeffekt är del förhöjda straff som risken för förverkande innebär. Siffrornaöver återfall visar dock alt denna effekt inte får överskattas. BRÅ ansersålunda atl de allmänna skölsam-hetsvillkoren bör tas bort. Vissa instanser har vidare förordat att möjlighetenbehålls att meddela särskild föreskrift om skadeståndsbetalning. Bland dessakan nämnas RÅ och länsåklagaren i . 1982/83:85 230 anser som förut har nämnts att reglerna omföreskrifter avseende vård eller behandling måste utformas med beaktande av atlerbjudande härom i princip måste bygga på frivillighet. Kommitténsförslag om en noggrannare prövning av behovet av övervakare för den villkorligtfrigivne har nästan genomgående godtagits eller lämnats utan erinran avremissinstanserna. Kriminalvårdsstyrelsenföreslår dock, för att möjliggöra ett mer enhetligt och mer tillämpbartadministrativt regelsystem, att övervakning inle skall tillgripas vid kortastraff omfattande eller mindre. I övriga fall bör övervakningslidenmotsvara prövotiden. Dock bör beslul om avkortning av övervakningstid efter ettär kunna meddelas särskilt. Övervakaresoch kontaktpersoners riksförbimd anser ej fängelsestraff-kommitténs förslag omändrade regler beträffande övervakning av villkorligt frigivna vara någol braförslag. Huvudregeln bör i framliden, liksom , vara den, att denvillkorligt frigivne skall ställas under övervakning. Däremot är det enligtförbundet tämligen klart, atl en person som t.ex. endast har dömts till tremånaders fängelse i normalfallet inte är i behov av övervakning när han ellerhon villkorligt friges . Men för den skull skall enligtförbundet den nuvarande huvudregeln ej ändras utan utgångspunkten skall fortfarandevara den, all en villkorligt frigiven skall ställas under övervakning och sedanfår man från fall lill fall avgöra humvida huvudregeln skall gälla eller ej.Ofta är tiden direkt efter anstaltstiden mycket svår pä olika sätt och den frigivnehar då behov av den hjälp och det stöd en övervakare kan ge. Också kommitténs förslag om sanktioner i samband med miss-skölsamhethar tillstyrkts eller lämnats utan erinran av de flesta remissinstanserna. RÅ,överåklagaren i , länsåktagaren i och Föreningen ifrågasätter dock om inle åklagare bör föra talan i fråga omförverkande pä grund av misskötsamhel. Göteborgstingsrätt vänder sig emot atl ell åsidosättande av en föreskrift direkt skullekunna leda till förverkande av villkorligt medgiven frihet. Tingsrättenframhåller att sanktionen vid åsidosättande av en föreskrift alltid måsteställas i relation lill hur viktig föreskriften är. Det förefaller inlesannolikt alt en föreskrift skulle vara så viktig alt etl omedelbartförverkande skulle vara motiverat. Tingsrätten förordar att en varning alltidskall föregå ett förverkande. Helsingborgstingsrätt finner inte nägon anledning att begränsa möjligheten lillförverkande på grund av misskötsamhel lill högst en månad. Här bör gälla sammaförhållande som frivårdskommittén föreslagit i fråga om förverkande avvillkorligt medgivet anstånd (26 kap. § i förslagel till lag om ändring ibrottsbalken). Villkorligt medgiven frihet bör således kunna förklaras helt ellerdelvis förverkad även på grund av misskötsamhel. i ifrågasätter om frihetsberövandels 1982/83:85 231 varaktighet bör vara på förhand bestämt i samband medförverkande på grund av misskötsamhel. Detta kan visserligen ses som en fördelom man utgår från att ett frihetsberövande aldrig kan vara lill gagn för dendömde. Emellertid tillkommer förverkandebeslut ej sällan som den enda åtgärdsom slår till buds för att rädda den dömde från etl pågående nedbrytande missbruk.I sådana situationer kan det viktigaste vara atl klienten tas om hand under sålång lid som behövs för alt han skall kunna beredas ordnade förhållanden förfortsatta samhällsinsatser. Den nuvarande regleringen ger bättre möjligheter idetta hänseende än den av kommittén föreslagna. 4 Nämnder och lekmannamedverkan inom kriminalvården förslag alt helt avskaffaövervakningsnämnderna har mottagits negativt av de flesta remissinstanserna. Förslagelhar direkt avstyrkts av (majorUeten), hovrätten för (majoriteten), , , Göleborgs och Malmötingsrätter, , kriminalvårdsnämnden,övervakningsnämnderna i Slockholm, , , , , Karlskogaoch , , , / SR, domareförbund.Övervakares och kontaktpersoners riksförbund och Svenska fångvårdssällskapel.Tveksamhet inför förslagel har ullalats av RA, länsåktagaren i ,, statskontoret, JO, TCO samt Föreningen Föreningen . Förslaget har tillstyrkts eller lämnatsulan erinringar av länsåklagarna i och , Helsingborgstingsrätt, BRA, . FöreningenSveriges frivårdstjänsiemän (majoriteten) och Föreningen styresmän ochassistenter m.fl. vid kriminalvårdsanstalterna. Av de remissinstanser som har avstyrkt eller ställt sigtveksamma lill nämndernas avskaffande har emellertid åtskilliga uttalat sig fören viss rationalisering av nämndernas verksamhel. Flera instanser - bland dem hovrätten för ,, statskontoret och JO har beklagat att kommitténgenom tilläggsdirektiven blivit anvisad alt utarbeta ett förslag tillövervakningsnämndernas avskaffande och alt inle en förutsättningslösutvärdering av nämndernas verksamhet kommil lill slånd. De remissinstanser som har förordat allövervakningsnämnderna bibehålls anför som skäl för sitt ståndpunktstagandefrämst all nämnderna utvecklat smidiga arbetsformer och har en god kännedom omklientelet, vilket möjliggör alt man kan fatta snabba och effektiva beslul, allnämndernas tillsyn över frivårdsarbetet och insyn i anstaUsförhållandena garante- 1982/83:85 232 raren viss rättssäkerhet och alt den juridiska och sociala sakkunskap somledamöterna i nämnderna besitter varit av slorl värde för skyddskonsulenternai deras arbete. Götahovrätt (majoriteten), som enligt vad som framgår av avsnitt 2.2 anser attsystemet med villkorlig frigivning bör avskaffas, anför all nämnderna iavvaktan på en sådan reform bör bibehållas med oförändrade uppgifter. Hovrättenanför vidare atl det inte är förenligt med grundläggande rältssäkerhelskravalt till Gänsteman inom kriminalvården föra över beslut om verkställighet utomanstalt eller frågor om sanktioner mol den som dömts till skyddstiUsyn ellervillkorligt frigivits. Inte heller anser hovrätten det vara lämpligt attförlägga sistnämnda beslut till domstol. Kriminalvårdsstyrelsenanser atl tyngdpunkten i övervakningsnämndernas verksamhet, i vart falt sedan frivårdsförordningenstillkomst 1977, generellt ligger på frivårdssidan. Styrelsen fäster slor viklvid fördelarna med att ha elt från skyddskonsulenlorganisationen friståendeorgan som följer frivårdsarbetet på nära håll. Nämnder, knuina lill skyddskonsulent-distriktenmed möjligheter till agerande utan tidsutdräkt och med direkt kännedom om övervakningsklienldel,ger också ökad trovärdighet ål kriminalvård i frihet med åtföljande ökadbenägenhet hos domstolarna all använda icke frihetsberövande påföljder.Styrelsen beaktar dessutom den större tyngd som sanktioner får i ettbeslutsorgan av denna form. Styrelsen anser även det slöd värdefullt somkriminalvårdens personal kunnat få genom den juridiska sakkunskap somnämndordförandena och sekreterarna representerar. För ordförandena ochsekreterarna bör den insyn och de kunskaper som de erhållit i det löpande kriminalvårdsarbetelenligt styrelsens uppfattning också vara till nytta för deras dömandeverksamhet. Liknandesynpunkter, i vissa fall med hänvisning till ledamoten särskildayttrande, anförs av hovrätten för , tingsrätterna i ,och , övervakningsnämnderna och tillstyrker att skyddskonsulenlorganisationen övertar detdirekta ansvaret att leda frivårdsarbetet men förordar attövervakningsnämnderna behäller de domstolsliknande uppgifterna ochinsynsverksamheten inom anstaltsvården. Övervakningsnämndeni pekar på de speciella problem som klienternas missbruk av alkoholoch narkotika ger upphov till. möter i sin verksamhet klienter som av vitt skiftandeanledningar har svårt att anpassa sig i samhället. Någol som är gemensamt föralltför många av dem är emellertid missbruket av alkohol och/eller narkotika.Problemen på detta område är med all sannolikhet större inom nämndensverksamhetsområde än pä de flesta andra håll. Nämnden sammanträder en gång iveckan. Det kan ulan överdrift sägas atl nämnden vid varje sammanträde har altfatta beslut rörande klienter som missbmkar eller misstänks missbruka. I självaverket framstår åtgärder som påkallas av missbruket bland klienterna som detutan jämförelse mest 1982/83:85 233 betydelsefullainslaget i nämndens verksamhel. Nämnden kan i sill arbete med frivärdsklienternatillgripa åtgärder enligt en stigande skala alltifrån samtal och enkla lillrättavisningarm.m. till förverkande av villkorligt medgiven frihet och framställning omundanröjande av skyddstillsyn. I mera godartade fall kan det vara lillräckligtatt den dömde kallas att infinna sig vid ett sammanträde med nämnden där hanfår redogöra för sina förhållanden. Nämnden nöjer sig i sådana fall ej sällanmed formlösa överenskommelser med den dömde om t.ex. bättre kontakt med övervakaren.Samtalet kan också resultera i förmaningar eller lillrättavisningar till dendömde, vid behov även i att varning meddelas eller en föreskrift utfärdas. Dearbetsformer som enligl det anförda har utvecklat sig är enligt nämndenserfarenhet väl lämpade för frivårdsarbetet inom ett verksamhetsområde av detslag som denna nämnd har. Förfarandet är snabbi och enkelt. och skyddskonsulenlorganisationen är väl upparbetade och samarbetetfungerar väl. Nämnden kan följa de mera problematiska övervakningsfallen och påså sätt uppnå en inte helt obetydlig förtrogenhet med enskilda klientärenden. Inämnden ingår personer med anknytning till olika samhällsorgan. Del saknas inleexempel på att nämnden till följd härav har lyckats finna lösningar påsituationer som har framstått som låsta för en klient. Enligt nämndensuppfattning möjliggör de nuvarande verksamhetsformerna för övervakningsnämndenatl utöva ett levande frivårdsarbete i syfte att motverka missförhållanden ochförebygga brott. Del framstår som helt osannolikt att en allmän domstol skullekunna spela en roll i frivårdsarbetet tillnärmelsevis liknande den som nämndennu har. Det kan istället befaras an den föreslagna ordningen kommer att medföraen sämre uppföljning av ärendena, särskilt när det gäller omhändertagandefallenmed risk för alt frivårdsarbetet blir mindre verkningsfullt. Övervakningsnämndeni framhåller likaledes nämndens möjligheter lill varierande åtgärder vidmisskötsamhel hos klienterna. i Täbyanser emellertid atl tyngdpunkten i nämndernas arbete ligger på anslaltssidan,medan huvuddelen av uppgifterna inom frivården utan slörre nackdelar skullekunna överföras till skyddskonsulenterna och domstolarna. Nämnden, som avslyrkerkommitténs förslag tUl regler om halvtidsfrigivning och upphävande avinstitutet frigivningspermission, framhåller övervakningsnämndernas betydelseför avgörande av ärenden om främst villkorlig frigivning och frigivningspermission.Även och övervakningsnämnden i , som likaledesavstyrker de föreslagna reglerna om villkorlig frigivning, framhäver nämndemassärskilda betydelse i dessa hänseenden. Vad beträffar övervakningsnämndernasspeciella arbetsuppgifter i övrigt anför hovrätten för särskiltatt 34 §-placeringar av ränssäkerhetsskäl bör avgöras av en domstolsliknandeinrättning. föreslår, med hänvisning till vikten av attfå en enhetlig bedömning, att frågor om 34 §-ärenden skaU prövas centralt. Övervakningsnåmndeni har också synpunkter på frågan om 34 §-placering och anför. Prop.1982/83:85 234 Ifråga om 34 §-vistdserna gör sig särskilda synpunkter gäUande. Det är här isjälva verkel fråga om ett avgörande i förändring av påföljden, från anstaltsvård till vad som i realiteten är fri vård. Än mera väsentligt isammanhanget är att ett hävande av rätten att vistas utanför anstalt innebär atlsålunda beviljad "frivård" på nytt övergår tiU anstaltsvård. Det kanvidare förhålla sig så, att den slutliga domen i en genom dömande instanserfullföljd straffmälningsfråga tUl sist blir heU illusorisk genom atl den dömdeexempelvis, med slöd av 34 § KvaL, medges atl fullgöra sin värnplikt före frigivningsdagen.Det sagda visar enligt nämndens mening atl det inle är lämpligt atl beslut idessa frågor, såsom föreslagits, får fattas inom kriminalvårdsverkel, det kanifrågasättas om inte utvecklingen renlav borde gå i motsatt riktning, såsomvid beslut om frigäng för långtidsdömda. Man kan f. ö. fräga sig hur hävandeav tillstånd att vistas utanför anstalt skall gå lill närkriminalvårdsstyrelsen skall besluta i frågan; härom innehåUer förslagetingenting. Kommitténsförslag beträffande beslut om omhändertagande har också föranlett en delsynpunkter. menar att, om omhändertagandebeslut skallfattas av domstol, det blir nödvändigt alt det vid varje tingsrätt finns enperson - vid stora tingsrätter en avdelning -som specialiserar sig påhandläggningen av frivårdens åtgärdsärenden och alt denna befattningshavare iviss utsträckning måste kunna nås utanför kontorstid. Omhändertagandenajämlikt 28 kap. 11 § och 26 kap. 22 § bereder dock i dettasammanhang bekymmer. Enligl ÖN:s mening innebär det en påtagUg försvagning avsystemet, om tillämpningen av omhändertagandeinstitutel skulle överföras tilltingsrätterna. Det är här oftast fråga om beslut som måste fattas snabbt,ibland även och . Del kan exempelvis vara fråga om en man sompå går bärsärkargång hemma hos familjen eller hos föräldrarna.De anhöriga vågar inle göra polisanmälan (detta är myckel vanligt). Förslagelinnebär i denna del, alt skyddskonsulenten skall kunna besluta om ettprovisoriskt omhändertagande (s. 152 nederst). Detta är inle lämpligl.Skyddskonsulenten är inle domare, och han hamnar i en skev mellanställning omhan skall tvingas vidtaga åtgärder av detta slag. Det går inte atl bygga uppett förtroende mellan skyddskonsulenlen och den övervakade, om konsulentenskall agera som domare eller angivare. Ett annat exempel: en person sUteromhändertagen över lördags- och söndagsdygnen. står det klart, atlhan tidigt kan bli avhämtad av personal från ett behandlingshem,om han släpps från omhändertagandet. Detta beslut mås-le alltså fattas avövervakningsnämndens ordförande och expedieras tUl polisen avhonom och sekreteraren. Sådant har förekommit. Antalet omhändertagandebeslutsom fattades i denna ÖN var 80. Varje sådant beslul motsvaras av ellbeslut om hävande av åtgärden. Sammanlagt är alltså antalet beslut i frågor omomhändertagande 160 , vilket innebär ett beslut ungefärligen varannandag. Det är alltså, i vart fall i en storstad, fråga om en ganska omfattandeverksamhet.