prop · G603103 · 1982-12-31 00:00:00 — a. söka skapa ett enklare och effektivare förfarande iförsta instans och särskilt föreslå ett förenklat system förlöntagarbeskattningen. Ett viktigt skäl för detta är att man härigenom villsöka åstadkomma bättre förutsättningar för att öka kontrollen av desvårgranskade deklarationerna. För att nå detta mål är det emellertidnödvändigt att bestämmelser och administrativa rutiner inte utvecklas i en frånkontrollsynpunkt komplicerande riktning. Mot den bakgrunden finner jag att dekommittéer och särskilda utredare som f. n. arbetar på reformer som berörskatteområdet bör få ytterligare riktlinjer för sitt arbete. Därigenom kanundvikas att förslag till regler presenteras vilkas genomförande motverkar deförenklingar och effektiveringar av taxeringsfunktionärernas granskningsarbetesom är nödvändiga för att nå det redovisade målet för taxeringsförfarandet. Utgångspunkten bör vara att i alla förslag som läggs framsärskilt beakta möjUgheterna till förenklingar och effektiveringar avkontrollarbetet. Kommittéerna bör noga redogöra för de kontrolltekniskakonsekvenserna av lämnade förslag och redovisade underlag för bedömningar idetta avseende. Kommittéerna bör så omsorgsfullt som möjligt belysa de effektersom förslagen kan medföra i form av resursåtgång och i fråga om kontrollmetoderför granskningsorganisationen. Förslagen bör ta hänsyn till tillämpningsproblemsom kan uppstå för myndigheterna. Ofta torde detta förutsätta att åtminstoneutkast görs till de blanketter som skall användas vid redovisning och kontroll.Om förslag läggs fram som kräver särskilda kontrollåtgärder bör visashur förenklingar av kontrollarbetet kan åstadkommas. . De förutsättningar förutredningsarbetet som jag nu redovisat bör gälla för samtliga kommittéer påskatteområdet samt för kommittéer vilkas förslag får konsekvenser på dettaområde. Om en kommitté av särskilda skäl inte anser sig kunna uppfylla nunämnda krav skall den anmäla detta till det statsråd tillvars ansvarsområde den hör. Vad som har sagts nu gäller även särskildautredare. Det ankommer på regeringen att pröva om undantag i något särskiltfall kan medges. Jag hemställer att regeringen beslutar att kommittéernaoch de särskilda utredarna genom departementens försorg ges till känna vad jaganfört i detta ärende. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. 1982/83:103 Tilläggsdirektiv till 1980 årsföretagsskattekommitté Del II (B 1979:13) Beslut vid regeringssammanträde Chefen förbudgetdepartementet, statsrådet , anför. Rörelse, jordbruk och annan näringsverksamhet kan bedrivasi olika företagsformer. De viktigaste är enskild firma, enkelt bolag,handelsbolag och aktiebolag. Civilrättsligt gäller att handelsbolag och aktiebolag ärjuridiska personer som kan förvärva egna tillgångar och ådra sig skulder. Detmotsatta gäller för enskilda firmor och enkla bolag. I skattehänseende går denväsentliga skiljelinjen mellan å ena sidan aktiebolaget och å andra sidan deövriga företagsformerna. Ett aktiebolag är ett särskilt skattesubjekt ochbolagets vinster beskattas i princip först hos bolaget och sedan - när de delasut - hos aktieägarna. Ett eventuellt underskott i aktiebolagets verksamhetpåverkar inte beskattningen av ägarnas övriga inkomster. Varken handelsbolaget ellerdet enkla bolaget är något skattesubjekt utan verksamhetens över- ellerunderskott fördelas mellan delägarna. Även i den enskilda firman påverkarverksamhetens resultat direkt ägarens beskattning. företagsskattekommitté (B 1979:13) skall enligtsina direktiv (Dir 1979:106) bl. a. se över beskattningsreglerna förhandelsbolag. I direktiven anges att kommittén bör ha stor frihet alt prövaolika metoder vid utformningen av ett nytt skattesystem för handelsbolag. sägs vara att göra handelsbolaget till ett skattesubjekt. En annan lösning,som nämns i direktiven, är att behålla nuvarande huvudprinciper men införabegränsningar i delägarnas möjligheter att med verkan i skattehänseendeutnyttja underskott i bolagets verksamhet. I den avregeringen avlämnade propositionen om reformerad inkomstbeskattning(prop. 1981/82:197) föreslås bl. a. en särskild begränsning av detskattemässiga värdet av underskottsavdrag utöver vad som följer automatiskt avsänkta marginalskatter. Fr. o. m. , dvs. när reformen avses vara fulltgenomförd, skall ett underskott minska skatten med högst . Dettagäller även i de högre inkomstlägen där skatten på en inkomstökning är störreän . 1 propositionen föreslås att högre marginalskatt än skalltas ul endast om inkomsten överstiger den s. k. brytpunkten vid sextonbasenheter (motsvarande . Uppdelningmellan privat ekonomi och näringsverksamhet För personer med inkomster högre än brytpunkten innebär denya reglerna bl. a. att en inkornstökning kan belastas iskatt medan en ökning av ett underskottsavdrag minskar skatteuttaget med högst omkring50% av avdragsbeloppet. Sådana personer kommer att få ett Skr. 1982/83:103intresse av att föra över avdrag från den förvärvskälla som ger underskotttill Dir. 1982:28 en förvärvskälla som visar överskott. Likaså kan det varafördelaktigt att föra över intäkter från en vinstgivande till enförlustbringande verksamhet. Utrymmet för obehörig överföring av avdrags- ellerintäktsposter torde vara störst i fråga om räntor. En person söker exempelvishänföra räntekostnader avseende en villafastighet eller annan privat egendomtill sin rörelse eller till sitt jordbruk. I 44 § kommunalskattelagen (1928:370)finns visserligen regler om i vilken förvärvskälla räntekostnader skallredovisas. Dessa regler är emellertid, bl. a. därför att en enskild personsföretagsförmögenhet och privatförmögenhet inte utgör två klart avgränsadeegendomsmassor, svåra att tillämpa och kontrollera. Av det anförda framgår att gränsdragningen mellan detillgångar och skulder som tillhör näringsverksamheten och näringsidkarensprivata tillgångar och skulder kommer att få avsevärd ökad betydelse närskattereformen är genomförd. a. denna bakgrund uttalades i den promemoriasom låg till grund för propositionen (Ds B 1981:16, Reformeradinkomstbeskattning), att det kunde finnas anledning att försöka skapa ettsystem där företagsförmögenheten i den enskilda firman hålls åtskild frånägarens privata förmögenhet. Tanken är alltså att sälta ett "staket"kring företagsförmögenheten, varvid t. ex. uttag från densamma inle skall kunnaske utan skattekonsekvenser. En skallemässig uppdelning mellan en persons privataekonomi och en av honom bedriven näringsverksamhet ter sig som ett djupgåendeingrepp i dagens ordning och kräver tämligen ingående undersökningar. I promemorianföreslogs därför att denna uppgift borde anförtros åt 1980 årsförelagsskattekommitté. Att utarbeta förslag till förbättringar och förlydligandeninom ramen för dagens principer borde däremot uppdras åt kommittén (B 1980:05)om underskottsavdrag, . För egen del vill jag först konstatera att man vidutformningen av ett regelsystem som syftar till att minska risken för obehörigsammanblandning av näringsverksamhet och den privata ekonomin kan välja mellantvå huvudalternativ. Det ena är att med bibehållande av den nuvarandekopplingen mellan näringsverksamhetens resultat och ägarens egen taxering seöver reglerna för inkomstberäkningen. En sådan översyn skulle i första handgälla förvärvskällebegreppets innebörd och rätten till kvittning mellanförvärvskällor med överskott och förvärvskällor med underskott. kundedet övervägas att begränsa utrymmet för t. ex. olika former av stimulansavdragoch skattekrediter. Det andra huvudalternativet är att behandla varje enskildfirma - och även enkla bolag och handelsbolag - som ett särskilt skattesubjekt.Ägarens taxering skulle i detta fall i princip vara oberoende avnäringsverksamhetens resultat. I stället skulle - i likhet med vad som gäller ifråga om aktiebolag - ägaren inkomstbeskattas för vad han tillgodogör sig avtillgångarna i näringsverksamheten. Enligt min uppfattning är det naturligt att den kommittésom har att ta ställning till om ett handelsbolag bör vara ett särskiltskattesubjekt också behandlar frågan om det är önskvärt och möjligt att iskattehänseende på ett mer genomgripande sätt skilja mellan näringsverksamhetoch ägarens privata ekonomi. Som föreslagits i den nämnda promemorian börsåledes företagsskattekommitténs utredningsuppdrag utvidgas till att omfattadenna uppgift. Utrymmet för kvittning mellan olika förvärvskällor och därmed Skr.1982/83:103 sammanhängande frågor kan däremotses som en del av de generella Del II problemen med underskottsavdrag.Dessa frågor bör ses över av . Utformningen av en staketmetod Jag övergår nu tiU att något beröra efter vilka riktlinjerföretagsskatte-kommitténs arbete med en staketmetod för enskilt bedrivennäringsverksamhet bör utföras. Ett grundläggande spörsmål är om dennanäringsverksamhet skall inkomstbeskattas och vilken skatteskala som i så fallbör gälla. Så länge ägaren löpande tillgodogör sig verksamhetens överskottskall givetvis ingen dubbelbeskattning ske. Fråga är emellertid vad som skallgälla för ett överskott som sparas. Därvid gäller å ena sidan atl enbeskattning av själva näringsverksamheten kan leda till att överskottetbeskattas två gånger, vilket talar för att en sådan beskattning måste hållas påen mycket låg nivå. Å andra sidan kan en låg - eller en helt slopad -beskattning av näringsverksamheten framstå-som alltför förmånlig jämfört medandra företagsformer och även öppna möjligheter till missbruk. Om ägaren intebehöver göra några uttag från näringsverksamheten skulle nämligen ett överskottinte alls eller blott till en mindre del träffas av skatt. Investeringar avolika slag skulle därigenom kunna finansieras med obeskattade medel. Dettaskulle i sin tur kräva regler som effektivt förhindrar att ägaren - eller någonanhörig -skattefritt tillgodogör sig den i näringsverksamheten ackumuleradeförmögenheten. Kommittén bör i detta sammanhang belysa bl. a. de skattemässigakonsekvenserna av lån från och belåning av näringsverksamheten samt vad som börgälla om ägaren överlåter verksamheten eller om denna tillfaller ny ägare genomexempelvis arv. Ett sätt att undvika såväl dubbelbeskattning som deproblem som är förenade med en alltför låg beskattning av näringsverksamhetenkari vara att införa ett avräkningssystem. Ett sådant system innebär att ettöverskott i näringsverksamheten visserligen träffas av skatt men att dennaskatt tillgodoräknas ägaren när denne senare skall taxeras för de uttagnaöverskottsmedlen. Den sammanlagda beskattningen blir därigenom inte högre än omägaren har tillgodogjort sig det i näringsverksamheten uppkomnaöverskottet. Kommittén bör belysa skillnaden mellan elt sådant avräkningssystemoch en ordning av det slag jag förut skisserat och redovisa de förslag somföranleds av jämförelsen. Utformningen av de regler som skall gälla för självanäringsverksamhelen påverkas avsevärt av frågan i vad mån verksamheten skall anses utgöra ett självständigt skattesubjekt. Det är t. ex. givet att åtskilliga av de nuvarande bestämmelserna om stimulansavdrag och uppbyggnad av skattekrediter kan avvaras om skatteuttaget i näringsverksamheten är lågt eller obefintligt. Detsamma gäller vissa av de bestämmelser som tar sikte på periodiseringen av inkomster och utgifter. Kommittén måste också reglera de skattemässiga konsekvenserna av att egendom förs över staketet, dvs. från näringsverk samheten till ägaren eller omvänt. Därvid synes ledning i första hand böra hämtas från de regler som gäller mellan ett fåmansägt aktiebolag och bolagets företagsledare. Utgångspunkten bör sålunda vara att utbetalningar till ägaren minskar skatteunderlaget i näringsverksamheten som ägaren beskattas för dessa belopp. Motsvarande bör i princip gälla om 154 näringsverksamheten belastas medutgifter för naturaförmåner, exempelvis fribostad, kost eller bil. En återbetalning av ett av ägaren tidigaretillskjutet Skr. 1982/83:103 belopp synes dock rimligen inte böra utlösa någon beskattning. En konsekvens av det nu skisserade systemet är, somtidigare antytts, att näringsverksamhetens resultat inte i sig påverkar ägarenstaxering. Det kan dock finnas anledning att i särskilda situationer frångådenna princip. Jag syftar t. ex. på det fallet att ägaren tillskjuter medel föratt täcka en i näringsverksamheten uppkommen förlust. Kommittén bör överväga omägaren i sådana situationer skall kunna få avdrag för tillskjutet belopp. Enannan fråga som kommittén bör ta ställning till är i vad mån tillgångar ochskulder i näringsverksamheten bör påverka ägarens förmögenhetsbeskattning. Ett system som bygger på att enskild näringsverksamhet iskattehänseende behandlas som en från ägarens privatekonomi skild enhet gerupphov till åtskilliga problem av kontroll- och uppbördsteknisk natur. Systemetförutsätter exempelvis att samtliga transaktioner mellan ägaren och näringsverksamhetenbokförs på ett tillförlitligt sätt. Kommittén bör redovisa de ändringar itaxeringslagen (1956:623), bokföringslagen (1976:125) och jordbruksbokföringslagen(1979:141) som föranleds av kommitténs förslag. Ställning måste också tas tillpå vilket sätt preliminär skatt skall erläggas för den inkomst som skallbeskattas i näringsverksamheten eller hos ägaren. En härmed sammanhängandefråga är om ägaren skall redovisa uttagna vinstmedel som inkomst,av tjänsteller som inkomst av den aktuella näringsverksamheten. Frågan kan ha betydelsebl. a. vid beräkningen av socialavgifter och för den skattemässiga behandlingenav dessa. Av vad jag anfört i det föregående följer att detföreligger ett samband mellan företagsskattekommitténs utvidgadeutredningsuppdrag och det arbete som utförs av . Det kan därför finnasanledning för dessa kommittéer att samordna utredningsarbetet, t. ex. vadgäller insamling och bearbetning av taxeringsstatistik. Kommittéerna bör vidarehålla varandra underrättade om gjorda ställningstaganden som bedöms vara avintresse för den andra kommittén. Jag vill slutligen nämna att frågan om attgöra enskilt bedriven näringsverksamhet till en självständig enhet iskattehänseende utförligt behandlats i en bilaga tillrealbeskattningsutredningens betänkande (SOU 1982:2, bil. Som anges i dennabilaga har utredningsförslag med liknande inriktning lagts fram i andranordiska länder. Förelagsskattekom-mittén bör ta del av detta material samt deremissyttranden som avges med anledning av bilagan. Jag hemställer att regeringen utvidgar det uppdrag somtidigare har lämnats till förelagsskattekommittén i enlighet med vad jag nu haranfört. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Skr.1982/83:103 Tillträdcsskydd Beslut vid regeringssammanträde Chefen förförsvarsdepartementet, statsrådet , anför. Begreppet lillträdesskydd m. m. Grundläggande föreskrifter för säkerhetsskyddet inomstatsförvaltningen finns i förordningen (1981:421) om säkerhetsskyddet vidstatliga myndigheter. Föreskrifter för verkställigheten av förordningen samtallmänna råd och råd i särskilda fall om säkerhetsskydd meddelas avöverbefälhavaren och . I säkerhetsskyddet ingår vad sombrukar kallas tillträdesskydd. Tillträdesskyddet skall hindra att obehöriga får tillträdetill anläggningar, områden, fartyg, flygplan och andra ställen som är avbetydelse för totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt eller därverksamhet som har betydelse för totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigtbedrivs. Syftet bakom tillträdesskyddet är dels att förhindra sabotage ochannan skadegörelse, dels att utestänga obehöriga från hemlig information. När det gäller tillträdesskyddet lade den s. k.skyddsområdesutredningen fram förslag rörande skydd av totalförsvaretsanläggningar mot landsskadlig verksamhel. På grundval av utredningens förslagutfärdade Kungl. Maj:t kungörelsen (1967:10) om skyddsområden m. m. Ianslutning därtill meddelade Kungl. Maj:t föreskrifter om rätt för utlänningoch utländskt fartyg atl uppehålla sig inom skyddsområden och kontrollområden.Dessa bestämmelser ersattes av regeringens förordning (1976:935) oinskyddsområden och kontrollområden. Genom denna förordning inskränksutlänningars och utländska fartygs rätt alt uppehålla sig inom ett tiotalavsnitt av våra gräns- och kustområden där det finns viktigaförsvarsanläggningar. 1 etl kontrollområde får med vissa begränsningarutlänningar och utländska fartyg vistas utan tillstånd perkalenderår. För medborgare i de övriga nordiska länderna gäller ingen sådantidsgräns. I ett skyddsområde får - med vissa begränsade undantag - utlänningaroch utländska fartyg inte uppehålla sig utan tillstånd. Dispens från bestämmelsernakan efter ansökan lämnas av försvarsområdesbefälhavaren. Medgivande till bosättningi ett skydds- eller kontrollområde lämnas av . Föreskrifter omtillsynen av skydds- och kontrollområdena har meddelats av . Vissa anläggningar har ett ännu mera omfattande skydd.Detta regleras främst i lagen (1940:358) med vissa bestämmelser till skydd förförsvaret m. m. (skyddslagen). Skyddslagen ger regeringen eller, efterregeringens bemyndigande, vederbörande militära befälhavare möjlighet attutfärda förbud för obehöriga bl. a. att beträda anläggningar, inrättningar,fartyg, luftfartyg eller områden som tillhör eller utnyttjas avförsvarsväsendet, att av eller inom sådana anläggningar m. m. ta fotografiereller göra avbildningar eller beskrivningar eller att där inneha sprängämnen (1§). anläggningar, inrättningar, fartyg, luftfartyg ellerområden, som eljest är av Skr. 1982/83:103 betydelse för försvarsväsendet, fårregeringen eller enligt regeringens Dir. 1982:29 bemyndigande vederbörandelänsstyrelse utfärda sådant förbud. Detsamma gäller beträffandekärnkraftanläggningar och andra anläggningar som avses i 2 § atomenergilagen(1956:306) (2 § första stycket). Vid krig eller krigsfara får förbudetutsträckas också lill anläggningar m. m. som är av betydelse förfolkförsörjningen (2 § andra stycket). Krigsmän, polismän och s. k. skyddsvakter som bevakarskyddsföremål enligt skyddslagen får under vissa förhållanden kroppsvisiteraeller omhänderta personer som överträder förbud som har meddelats med stöd avlagen. Krigsmännen och skyddsvakterna har dessutom enligt närmare föreskrifteri lagen samma befogenhet som polismän att gripa personer misstänkta förspioneri, sabotage m. m. (11 § skyddslagen). Ytterligare vissa särskildabestämmelser om befogenheter för bevakningspersonalen finns i den nämnda paragrafen. Den lagstiftning som har redovisats har kritiserats iolika sanimanhang. Det har t. ex. satts i fråga om inte systemet med skydds-och kontrollområden numera har fått mera begränsat värde som lämpligt skydd molfrämmande underrättelseverksamhet. Man har bl. a. hänvisat till att dentekniska utvecklingen har öppnat möjlighet till avancerad fjärrspaning. Lagstiftningen behandlades i riksdagsmotionen /79:866(m. fl.). Enligt riiotionärerna hade bestämmelserna omkontroll- och skyddsområden blivit särskilt uppmärksammade till följd avbåtsportens framväxt. En konflikt mellan de militära intressena och andraintressen låg enligt motionärerna nära till hands inom t. ex. ett så natursköntoch för fritidsfolket lockande område som . De förmodade attmotsvarande i betydande grad gäller även skyddsområdena utanför , iBlekinge, på norra och utefter . Motionärerna hävdadeatt det inte sällan sätts i fråga om dessa restriktioner för utlänningar längrehar sanima betydelse för skyddet av våra försvarsanläggningar som . Enavancerad teknik erbjuder, enligt motionärerna, ändå främmande makt möjligheteratt samla önskad information. Motionärerna framhöll att de inte ville sätta ifråga vår plikt och rätt att med lämpliga åtgärder skydda anläggningar som ärav vikt för totalförsvaret mot otillbörlig insyn. En avvägning borde emellertidske så att inte enskilda personers rörelsefrihet inskränktes mer än vad som varsakligt motiverat. Motionärerna ansåg del därför vara angeläget att undersökaom gällande bestämmelser kunde ges en mera begränsad räckvidd. I yttrandet över motionen anförde försvarsutskottetföljande (FöU 1979/80:1); "De regler som begränsar utlänningarsrörelsefrihet inomskydds- och kontrollområden tillkom efter ett omfattande utredningsarbete . De har därefter inle ändrats i någol väsentligt avseende. De myndigheter som har yttrat sig i frågan har ansett att de inlresseavvägningar som reglerna vilar på i stort sett är rikliga även . Myndigheterna anmäler emellertid att de anser det befogat med vissa ändringar i föreskrifterna. Det gäller t. ex. i fråga om områdens omfattning samt tillåtna 157 1982/83:103 vattenfarlederoch ankar- och förlöjningsplatser. Del II melserna har också framhållits som angelägna. Motionärerna pekar, på båtsportens snabba utveckling somen faktor som gjort restriktionerna för utlänningars och utländska fartygstillträde till vissa skärgårdsavsnitt särskilt påtagliga. Rikspolisstyrelsenberör denna utveckling ur en annan aspekt som förtjänar uppmärksammas,nämligen behovet att kunna kontrollera utiändska fritidsbåtar i våra farvatten. Den ökade invandringen till vårt land är en annan frågasom måste beaktas i sammanhanget. Den har medfört att personer med utländsktmedborgarskap i stor utsträckning blivit permanent bosatta här. Det finns ensträvan att i så stor utsträckning som möjligt jämställa sådana utlänningar medsvenska medborgare. I vad mån dessa strävanden kan, utan att säkerhetskravetåsidosätts tillgodoses även i bestämmelserna om skydds- och kontrollområdenbör närmare övervägas. har aktualiserat frågan i en skrivelsetill överbefälhavaren. Enligt remissinstansernas uppfattning kan ändringar i härbehandlade bestämmelser ske fortlöpande när så behövs. Sådana ändringar hargjorts i viss utsträckning. Enligt vad utskottet inhämtat pågår f. n. inomförsvarsstaben en översyn av överbefälhavarens tillämpningsföreskrifter.Utskottet anser att denna översyn bör vidgas och även gälla möjligheterna atttillgodose de i motionen och av invandrarverket anförda önskemålen beträffandebestämmelserna om skydds- och kontrollområden. En strävan bör vara att med utgångspunkt isäkerhetsskyddet utforma bestämmelserna så att de i minsta möjliga utsträckninginskränker den enskildes rörelsefrihet. De bör också göras lätta alt tillämpa.Även lagen (1940:358) med bestämmelser till skydd för försvaret, som ärtillämplig även på svenska medborgare, bör beröras av översynen och samordnasmed bestämmelserna om skydds- och kontrollområden." Utskottet hemställde att skulle ge regeringentill känna vad utskottet hade anfört om översyn av bestämmelserna om skydds-och kontrollområden. biföll utskottets hemställan (rskr 1979/ 80:13). Också mot skyddslagen har det riktats invändningar.Totalförsvarets säkerhetsutredning (TSU), som lämnade sitt betänkande ,anförde således att bl. a. skyddslagen och bevakningskungörelsen (1940:383)borde moderniseras och arbetas om i syfte att skapa bättre möjligheter atlsamordna lillträdesskyddet inom totalförsvaret. Under remissbehandlingen avbelänkandet underströks behovet av en översyn av bestämmelserna i fråga. Den i det föregående redovisade föreskriften i skyddslagenom skydd för kärnkraftanläggningar m. m. infördes genom en lagändring (prop. 1977/78:138, NU 1977/78:62, rskr 1977/78:330). I propositionen togföredragande statsrådet upp frågan om skyddslagens tillämpning på anläggningaröver huvud taget där sabotagekänslig verksamhet förekommer. Med hänvisning tillatt en översyn av skyddslagen övervägdes av cheferna för justitie- ochförsvarsdepartementen förklarade föredraganden att han inte var beredd att taställning till vissa förslag till generella lösningar av frågan som hadeframförts under remissbehandlingen av den s. k. Aka-utredning-en. Frågorna omfysiskt skydd vid sahotagekänsliga anläggningar i allmänhet borde enligtföredraganden kunna tas, upp i det sammanhanget. Efter attha samrått med chefen för , chefen för och statsrådet anser jagatt uppgiften att se 15o över bestämmelserna om tillträdesskydd bör lämnas till ensärskild utreda- Skr. 1982/83:103 re.