prop · G60385 · 1982-12-31 00:00:00 — Nämnderna består av ordförande, vice ordförandeoch ytterligare minst tre ledamöter. Ordförande och vice ordförande, som bådaskall vara lagfarna och ha erfarenhet som domare, utses av regeringen. Övrigaledamöter och ersättare utses genom val som förrättas av landsting ellerkommunfullmäktige. sammansättning lämnas oförändrad.Kriminalvårdsstyrelsen blir huvudman för nämnderna. FängelsestraffkommUténsförstag: Kommittén har med sin utgångspunkt att nämnderna bör avskaffas ejberört dessa frågor. Remissinstanserna: Ettfåtal remissinstanser har haft synpunkter på nämndernas organisation. Såväl de förslag som har förtfram som de synpunkter som har angetts från andra häll överensstämmer ihuvudsak med departementsförslagei. (Se bilaga 3 avsnitt 4.4.) Skäl fördepartementsförslaget: Av vad jag har anfört framgår allövervakningsnämndernas arbetsuppgifter kommer atl minska väsentligt dels genomatl de befrias från mera mtinbetonade uppgifter och dels genom att prövningenav frågor om villkorlig frigivning i de allra flesta fall kommer att ankomma påandra organ. och kriminalvårdsnämnden har ansett attantalet nämnder, f n. 49, torde kunna minskas med hälften. Även jag anser dettavara en rimlig bedömning. Del ankommer på regeringen atl meddela bestämmelserom nämndernas verksamhetsområden, och det är min avsikt all senare anmäladenna fråga, om godtar föreliggande förslag. Jag vill emellertidförutskicka att en omorganisation som jag ser del bör innebära alt antaletnämnder bestäms lill 24 och all deras verksamhetsområden i huvudsak följerlandstingsindelningen. I storstadslänen liksom i övrigt där det visar sigerforderligt bör nämnderna kunna arbeia på avdelningar. Även antaletavdelningar bör i princip kunna nedbringas med ungefäriigen hälften iförhållande till nuvarande organisation. Nämnderna bör som beståav fem ledamöter. I Ukhet med vad övervakningsnämndulredningen föreslog anserjag emellertid all den nuvarande ordningen med ordförande och särskildersättare för denne bör ersättas av elt system där ordförande och viceordförande ingår som ledamöter i nämnden. Detta innebär alt såväl ordförandensom vice ordföranden kan delta i arbetet . Redan f.n. har juordföranden och hans ersättare regelmässigt etl nära samarbete, men de ärenligt nuvarande ordning förhindrade att delta i samma beslut. Denna olägenhetundanröjs genom den föreslagna ordningen. Säväl ordföranden som viceordföranden bör vara jurister med erfarenhet av domartjänstgöring och utses avrege- Prop.1982/83:85 118 ringen.Liksom bör tillfällig ordförande kunna förordnas om både ordförandenoch vice ordföranden har förfall. Beträffande sådan ordförande bör gäUa sammakrav som för ordinarie ordförande. Av praktiska skäl bör tillfällig ordförandeförordnas av , som enligt vad jag skall återkomma tillbör vara huvudman för nämnderna, och inte som av hovrätten. Nuvarandeordning innebär att övriga ledamöter utses av . Enligl uttryckligföreskrift i lagen skall de ha erfarenhel av "ungdomsvård ellerarbetsförmedling eller eljest av allmänna värv". Det är utan tvekan sä -som flera övervakningsnämnder anfört i sina remissvar - all dessanämndledamöter ofta har varit mycket engagerade i verksamheten och genompersonliga insatser kunnat medverka lill lämpliga åtgärder för klienterna.Genom sina befattningar i arbetslivet har de också haft kännedomom klienterna. Vadjag har föreslagit beträffande övervakningsnämndernas uppgifter innebäremellertid att nämndernas verksamhet begränsas till mera domstolsliknandefunktioner. Redan övervakningsnämndulredningen, vars förslag beträffandenämndernas arbetsuppgifter i delta hänseende huvudsakligen överensstämmer medvad jag här har förordat, framhöll alt del med en sådan ordning var naturligtatt nämndernas sammansättning utformades efter förebild av vad som gäller förtingsrätterna och att lekmannaledamö-terna borde utses genom val. Liknandetankegångar har framförts i flera av de nu aktuella remissvaren: Sålunda ansersåväl och kriminalvårdsnämnden som LO atllekmannanämnderna bör vara politiskt valda. Själv finner jag det mycketväsentligt att man här tar tillvara möjligheten att åstadkomma elt politisktförankrat medborgeriigt inflytande i kriminalvårdens verksamhet. Enligl min mening bör detre ledamöter som förutom ordföranden och vice ordföranden skall ingå i nämndenutses genom val. En vid remissbehandlingen av övervakningsnämndutredningensbelänkande från några håll framförd invändning atl man då skulle förlora densakkunskap som f n. tillförs nämnderna genom de nuvarande ledamöterna synesinte bärande. Dels kan man utgå från att även rent politiskt valda lekmänföreträdesvis kommer att vara personer med kunskap och engagemang i socialafrågor, dels är det ju på skyddskonsulenlorganisationen som ansvaret vilar atthålla kontakt med olika myndigheter och organ vilkas verksamhet berörfrivårdsklientdet. Förvalbarhet bör gälla i huvudsak samma regler som för nämndemän. Valbar börsålunda den vara som är myndig svensk medborgare och kyrkobokförd inom nämndensverksamhetsområde och som inle har fyllt eller fyller 70år. Lagfaren domare, åklagare, polisman eller advokat eller den som annars hartill yrke att föra andras talan inför rätta bör inte fä väljas till ledamoteller suppleant. Vid val lill nämndeman gäller atl den som ärbefattningshavare vid domstol inte får utses. Prop.1982/83:85 119 Dettabör inle gälla vid val lill ledamöter av övervakningsnämnd; i stället börföreskrivas all kriminalvårdstjänstemän inle får väljas lill sådana ledamöter. Valav ledamöter och suppleanter bör förrättas av kommunfullmäktige, om nämndensverksamhetsområde omfattar endast en kommun, och annars av . Om detinom nämndens verksamhetsområde även finns en kommun som inle ingår ilandstingskommun, bör valet förrättas av och kommunfullmäktige medden fördelning dem emellan som fastställer efterbefolkningstalen. Man får därmed samma principer för valet som harställt sig bakom när det gäller val lill poUsstyrelser (se prop. 1980/81:13 s.63-66). Mandatperioden bör anpassas till vad som gäller för politiska val iaUmänhet och alltså utgöra . Jag ålerkommer till den närmare regleringeni specialmotiveringen. Kriminalvårdsnämndenssammansättning bör vara oförändrad, vilket innebär alt nämnden består avordförande och ytterligare fyra ledamöter jämte ersättare. Liksom börde utses av regeringen. Enligtnuvarande organisation är nämnderna direkt underställda regeringen.Adminislrativa bestämmelser om nämndverksamheten finns i de särskildainstruktionerna. I organisatoriskt hänseende har nämnderna dock en vissanknytning till kriminalvårds verkel. Sålunda tillhandahållerkriminalvårdsstyrelsen lokaler och kanslipersonal. Kriminalvårdsverketombesöijer ocksä utbetalning av arvoden lill nämndernas ledamöter. Övervakningsnämndulredningenfann alt avsaknaden av en central förvaltningsmyndighet i åtskilligahänseenden varit tUl nackdel för nämndernas verksamhet. Ett bärande skäl förall underställa nämnderna en central förvaltningsmyndighet skulle enliglutredningen vara atl myndigheten då kunde tillhandahålla information och vidtaandra åtgärder av administrativ karaktär för atl eliminera de olikheter itillämpningen som kunde finnas nämnderna emellan. Med hänsyn till denanknytning nämnderna redan har till kriminalvårdsverket föreslog utredningenalt skulle vara chefsmyndighet för nämnderna och i dennaegenskap ha del högsta inseendet över verksamheten. Fråganom huvudmannaskap för nämnderna har vid remissbehandlingen berörts av . Styrelsen har föreslagit att huvudman naskapet skall ligga på . Ilikhet med övervakningsnämndulredningen och finner jagdet angeläget att nämnderna får en central förvaltningsmyndighet som huvudman.Behovet av information och samordning är redan nu slort och kommer altöka, inte minst med tanke på atl den utveckling inom straffrättens ochkriminalpolitikens områden som pågår kan komma all leda lill åtskilligalagändringar och kriminalpoliliska reformer . Även vissadministrativ rationalisering har från olika håll efterlysts för nämndernasdel. Medhänsyn till det nära samarbete nämnderna har och alltjämt kommer Prop.1982/83:85 120 atlha med anstaltsledning och skyddskonsulent och tiU den gemensammaadministration med kriminalvårdsverket som redan nu förekommer i vissahänseenden finner jag det naturUgt att blir huvudmanför nämnderna. Som övervakningsnämndulredningen har påpekat innebär detta attden centrala ledningen och samordningen blir begränsad till handläggningen avadministrativa frågor. Nämnderna kommer givelvis - liksom domstolarna iförhållande till - att förbli helt självständiga i sinhandläggning av enskilda ärenden inom ramen för sin verksamhet Gfr H kap. 7§regeringsformen). Jagföreslår aUtså att såväl övervakningsnämnderna som kriminalvårdsnämnden fårkriminalvårdsstyrelsen som central förvaltningsmyndighet. Jag räknar med atlstyrelsen inte behöver nägra särskilda resurser för delta ändamål. 2.4.4Behövs ytterligare lekmannaorgan? Departementsförslagei:Några ytteriigare lekmannaorgan utöver övervaknings- ochkriminalvårdsnämnderna bör f n. inte inrättas. Fängetsestraffkommitténsförslag: Förlroendemannanämnder bestående av uteslutande lekmän inrättas förvarje kriminalvårdsregion med uppgift atl svara för samhällets insyn iverksamheten. Ledamöterna bör vara sex till antalet och utses genom val avlandsting eller, i vissa fall, kommun-fuUmäktige. Remissinstansernaställer sig genomgående negativa till utredningens förslag, huvudsakligen medhänvisning lill att de nya nämnderna inte skuUe få några meningsfullauppgifter. (Se bilaga 3 avsnitt 4.3.) Skälför departementsförslaget: Frågan om ökat medborgerligt inflytande inomkriminalvården har diskuterats ingående . F. n. förekommerlekmannamedverkan i kriminalvärdsstyrelsens styrelse. Vidare finns enbetydelsefull lekmannainsyn genom de ca 9000 lekmän som är förordnade somövervakare. Vad gäller övervakningsnämnderna, vars uppgifter jag harredogjort för, kan visserligen dessas icke lagfarna ledamöter knappast sägasrepresentera ett förtroendeinflytande i egentlig mening med hänsyn till deregler som f n. gäller om deras utseende och kvalifikationsvillkor. Vissaytterligare former för lekmannamedverkan finns emellertid inomanstaltsorganisationens samrådsorgan, nämligen ochfackliga frågor (NAFF), , bildnings- och besöksverksamhet(NIB) och (). Dessa nämnder har ingabeslutsfunktioner utan fungerar som rådgivande och förslagsslällande organ iförhållande till anstallsledningen. De har dock en viss insyn i anstaltsverksamheten. Fömtomav de fömt nämnda utredningarna har frågan om medborgerligt inflytandediskuterats bl. a. av frivårdens slorstadsutredning i betänkandet (Ds Ju1976:9) Frivård i storstad . Frågan har också lagils upp i betänkandet (SOU1977:76) Personalen vid kriminalvårdens anstalter, där den s. k. 1982/83:85 121 föreslog att styrelser med lekmannaledamöter skulle inrättas somledningsorgan vid anstalterna och kriminalvårdsregionerna. Denna fråga harytterligare övervägts av fängelseslrafn En så gott som enhälligremissopinion, omfattande även majoriteten av de remissinstanser som ärpositiva tUl tanken att avskaffa övervaknings-och kriminalvårdsnämnderna, haravstyrkt fängelsestraffkommiiténs förslag. Den huvudsakliga motiveringen ärall de föreslagna nya nämnderna inte skulle få några meningsfullaarbetsuppgifter. Jag delar givetvisfängelsestraffkommitténs uppfattning om vikten av en medborgerlig insyn ikriminalvårdens verksamhet. Behovet av en sådan insyn blir tUlgodosett, omövervakningsnämndernas sammansättning nu enligt mitt förslag ändras så attpolitiskt valda förtroendemän kommer att ingå i nämnderna. Som en särskildfördel ser jag att nämndernas beslutsfunktioner även ger ett underlag för enlöpande verksamhel. Härtill kommer den insyn som utövas avkriminalvårdsstyrelsens styrelse, lekmannaövervakare och de nämnder, NAFF, NIBoch NAV, som fungerar inom vissa speciella områden. Någol behov av en ny nämndmed den sammansättning och de funktioner som föreslagits ifängelsestraffkommitténs belänkande finns därför enligt min mening inte f. n.Jag viU emellertid i sammanhanget understryka att det som jag ser det ärviktigt atl en decentralisering inom kriminalvårdsverkel sker i all denutsträckning det är möjligt och lämpligt. Vissa åtgärder av delta slag harredan genomförts, bl.a. på gmndval av betänkandet (Ds Ju 1979:9)organisation, och ytterligare överväganden i dennariktning pågår. Frågan om styrelser på regional och lokal nivå inomkriminalvården kan därför komma att las upp på nytt. 1982/83:85 122 2.5Ikraftträdande m. m. Deändringar i som här har förordats bör träda i kraft den 1 juli1983. Beträffande frågan om övergångsbestämmelser får jag hänvisa tillspecialmotiveringen. Deföreslagna ändringarna i föranleder ändringar i en del andraförfattningar, främst med hänsyn lill de utvidgade lednings- ochbeslutsbefogenheter som avses tillkomma skyddskonsulenterna. I de bestämmelseri lag som här är aktuella rör del sig dock huvudsakligen om renakonsekvensändringar, som inte kräver någon närmare motivering och beträffandevilka det får anses uppenbart att lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Enremiss till lagrådet i ämnet synes därför böra begränsas lill de ändringar sombehöver göras i - förutom - lagen (1964:163) om införande avbronsbalken, lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m., lagen (1974:203)om kriminalvård i anstalt saml lagen (1963: 197) om allmänt kriminalregister.Del är min avsikt atl ta upp övriga lagändringar i samband med att jag efterlagrådets hörande anmäler frågan om proposilion till . Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag lill 1. lagom ändring i , 2. lag om ändring i lagen(1964:163) om införande av , 3. lag om ändring i lagen(1974:202) om beräkning av strafftid m. m., 4. lag om ändring i lagen(1974:203) om kriminalvård i anstalt, 5. lag om ändring i lagen(1963: 197) om allmänt kriminalregisler. Förslagen bör fogas tillregeringsprotokollet i delta ärende som bUaga 4. 4.1Förslaget till lag om ändring i Dennabestämmelse behandlas i den allmänna motiveringen under avsnin 2.2.4 och 2.2.6. Enligtstycket blir den nya huvudregeln för villkoriig frigivning atl sådan frigivningskall ske när halva tiden har avtjänats. Denna regel har dock två undantag, avvilka det ena behandlas i andra stycket och det andra, som avser den situationenatt påtaglig risk för återfall i särskilt fariig brottslig-hel föreUgger,behandlas i 7 §. 1982/83:85 123 Liksomf n. föreskrivs vidare alt frigivning inte får ske förrän verkställigheten harpågått minsl liksom alt villkorlig frigivning inle heller får skefrån fängelse som ådömts enligt 28 kap. 3 § eller från ett förvandlingsstraffför böter. Stycketger möjlighel att senarelägga villkoriig frigivning, om den dömde begär del.Elt skäl för en inlagen alt göra della kan vara alt han önskar att del straffsom han undergår skall sammanläggas med ell nytt fängelsestraff som kan väntasbli verkställbart kort efter det att villkorlig frigivning skulle ha ägt rum.Självfallet avses emellertid inle den dömde ha någon ovillkorlig rätt an fåfrigivningen uppskjuten. Regelmässigt bör t. ex. inte frigivningen fåuppskjutas, om skälet är att den dömde önskar fördröja verkställighet av ettutvisningsbeslul. Paragrafen,som behandlas under avsnitt 2.2.5 i den allmänna motiveringen, tar sikte påfall när någon har dömts lill fängelse i lägst för särskilt allvariigbrottslighet som har riktals emol eller medfört fara för liv eller hälsa.Exempel på sådana brott är mord, dråp, våldtäkt, vissa former av grovt rån,grov misshandel och mordbrand samt terroristdåd av olika slag. Även grovnarkotikabrottslighet hör givetvis hit. Regleringen/ första stycket överensstämmer i allt väsentligt med den ordning som f. n.lillämpas i praktiken och som närmare har beskrivits i prop. 1980/81:76 s.59-61. Avsikten äran del beträffande alla intagna som har dömts tiU fängelse ilägst skall göras en särskild prövning innan halva tiden har avtjänatsav humvida den dömdes brottslighet kan anses hänförlig lill sådan farlig kriminalitetsom har angetts och om i så fall påtaglig risk kan anses föreligga för atlden dömde efter frigivningen fortsätter brottslighet av samma slag. Bedöms såvara fallet, får den dömde inle friges villkoriigt förrän två tredjedelar avstrafftiden har avtjänats, såvida ej återfallsrisken vid senare prövning intelängre anses påtaglig. Vid bedömningen av frågan om villkoriig frigivning sedantvå tredjedelar av tiden avtjänats skall förutom återfallsrisken beaktasverkningarna av fortsatt frihelsförlust för den dömde och förutsättningarnaför hans anpassning i samhället med hänsyn till de förhållanden i vilka hanskulle komma alt försättas efter frigivningen. Det har förutsatts allvillkoriig frigivning som regel äger rum på tvälredjedelsdagen eller, beroendepä omständigheterna, att den intagne då åtminstone erhållerfrigivningspermission. Den senare lösningen bör liksom nu väljas, om den dömdesfrigivningsförhållanden inte är tillfredsställande ordnade påtvåtredjedelsdagen. Vidtillämpningen bör hållas i minnet att det frän de intagnas sida upplevs närmastsom en rättighet all få lämna anstalten i vart fall på tvälredjedelsdagen.Någon sådan rättighet föreligger givelvis inle, men det Prop.1982/83:85 124 är uppenbart alt särskilt starka skäl måste föreligga förall hålla kvar en inlagen i anstalt även efter tvälredjedelslidens utgång. Bedömningen av om påtaglig risk för återfall i samma sortsfarliga brottslighet som tidigare skall anses föreligga får som påpekats itidigare förarbeten (prop. 1980/81:76 s. 60) ske på grundval av dels arten avden aktuella brottsligheten, dels sådana omständigheter som uttalad aggressivitetgentemot personal eller medintagen under anstaltsliden, brott underpermissioner samt eventuellt uttalande av läkare. Ett annat typfall som harsärskild betydelse vid väldsbrollslighel representeras av den kategori som kanhänföras till vad man brukar kalla farliga alkoholister. Både vidvålds-brottslighet och vid narkotikakriminalilel synes man också böra fästaavseende vid att del aktuella brottet eventuellt har utgjort återfall i farligbrottslighet. Vid narkotikabrottslighet bör naturligtvis vidare beaktas om delrör sig om en person som har intagit en ledande slällning i en särskildorganisation för brottsligheten eller annars har bedrivitsådan brottslighet som affärsverksamhet och uppenbart har inrättat sitt liv medtanke pä fortsatt narkotikahantering i vinningssyfte. Om den dömde står underåtal för eller annars är övertygad om narkotikalangning efter domen, bör ävendetta inverka på prövningen. Å andra sidan bör framhållas alt del här gäller beslut omfortsatt frihetsberövande av ingripande betydelse för den dömde och atl detdärför måste fordras alt de omständigheter som föreligger i del särskildafallet verkligen är sådana att man kan tala om en "påtaglig" risk föråterfall i brollslighet av aktuellt slag. Har den dömde kommil in i ordinariepermissionsgång eller överförts till öppen anstalt och saknas uppgifter ompermissionsmissbruk eller misskötsamhel under anstallsvistelsen. torde del somregel inle finnas skäl all anse all återfallsrisken är påtaglig. Motsvarandeaspekter kan anläggas på fall där den dömde har fått s.k. frigång ellersärskild placering enligl 34 § lagen om kriminalvård i anstalt. I andra stycket anges för tydlighetens skull lill enbörjan att första stycket gäller även om domen avser också annan brottslighetän som avses i stycket. Har någon dömts lill elt gemensamt fängelsestraff fört. ex. grovt narkotikabrott och stöld och bedöms påtaglig risk föreligga föråterfall i grov narkotikabrottslighet får han inle friges villkorligt förränhan har avtjänat två tredjedelar av den sammanlagda strafftid som har bestämisi domen. Sker däremot samtidig verkställighet för ell fängelsestraff som avsesi första stycket och ell annat fängelsestraff, skall 6 § lillämpas med avseendepå sistnämnda straff. Den som exempelvis genom två skilda domar har ådömtsfängelse för grovt narkotikabrott och fängelse för stöld kansålunda, när risk för återfall i grov narkotikabrottslighet bedöms föreligga,bli villkorligt frigiven tidigast efter (2/3 x -I- 1/2 x I är=) sexmånader, om domarna verkställs . Detta torde överensstämma medkriminalvårdsnämndens nuvarande praxis. 1982/83:85 125 Somhar anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2.4, 2.2.5 och 2.4) äravsikten att övervakningsnämnderna skall befrias från uppgiften att besluta omvillkorlig frigivning. För dem som har dömts lill fängelse eller pålängre tid skall emellertid enligt förslagel frågor om villkorlig frigivningprövas av kriminalvårdsnämnden. Del gäller alltså här fall där en tillämpningav 7 § kan aktuaUseras. Som fömt har sagts behålls för del klientel som häravses i huvudsak nuvarande ordning. Genom att gränsen sätts vid tvä årbegränsas dock kriminalvårdsnämndens verksamhetsområde i förhåUande till vadsom gäller f n. Enligt den med stöd av 16 § lagen (1964:163) om införande avbrottsbalken utfärdade kungörelsen (SFS 1965:625) är gränsen f n. . Denskillnaden gentemot nuvarande ordning föreligger vidare att den nuvaranderegeln lar sikte på del straff som den dömde undergår, medan förslagel tar sinutgångspunkt i den strafftid som har ådömts av domstolen. Föreligger samtidigtlill verkställighet tvä straff som var för sig understiger men tillsammansuppgår till , skall alltså kriminalvårdsnämnden inle prövafrågan om villkorlig frigivning. Detsamma gäller i fråga om den som efterförverkande av villkorligt medgiven frihet från ett straff ellerdäröver tas in i av en straffåterstod somunderstiger . Den här angivna ordningen har valts för att onödigbelastning på kriminalvårdsnämnden skall undvikas. Omett av två fängelsestraff som förekommer lill verkställighet är pålägst prövas dock frågan om villkorlig frigivning från den sammanlagdastrafftiden av kriminalvårdsnämnden oavsett längden på det andra straffet.Detta har för tydlighetens skull uttryckligen angetts i lagtexten. Iövriga fall bestäms enligt förslaget tidpunkten för villkorlig frigivning avkriminalvårdsstyrelsen eller tjänsteman som styrelsen bestämmer. Avsikten äratt tidpunkten skall anges i den s. k. strafflidsresolution som styrelsenutfärdar (se avsnitt 4.3). Slutligenföreskrivs i andra stycket alt beslut om villkorlig frigivning som inte hargått i verkställighet kan ändras, om den dömde begär alt frigivningen skalluppskjulas. Beträffande beslutsordningen gäller vad som föreskrivs i förstastycket. Ettbeslul om villkorlig frigivning kan också ändras om del påkallas av ändradeförhållanden. Fräga kan t. ex. vara om all en ny dom skall befordras tillverkställighet. F.n.gäller enligt paragrafen, som behandlas under avsnitt 2.3.5 i den allmännamotiveringen, att del i beslul om villkorlig frigivning skall fastställas enprövotid om minst ett och högst tre är eller, om den tid som vid frigivningenåterstår av straffet överstiger , högst . 1982/83:85 126 nyalydelsen blir prövotiden alltid elt år i de fall då tidpunkten för villkorligfrigivning fastställs genom beslut av . Når villkorligfrigivning sker genom beslut av kriminalvårdsnämnden kan däremot fastställasen , högst , beroende på den frigivnes personliga förhållanden,strafftiden och omständigheterna i övrigt. F.n. är huvudregeln enligl denna paragraf, som behandlas under avsnitt 2.3.5 iden allmänna motiveringen, att den frigivne skall stå under övervakning.Enligt förslagel skall förordnande om övervakning meddelas endast i de fall dådet finns anledning att anla atl etl behov av övervakning föreligger. Fråganom ett sådant behov föreligger skall bedömas utifrån såväl övervakningenshjälp- och stödfunktion som dess kontrollfunktion. Till grund för bedömningenav behovel av hjälp och stöd ligger de förhållanden som väntar den intagneefter frigivningen. Kan del antas att han kommer atl leva under oordnadeförhållanden på ett sätt som gör all risken för ny kriminalitet är stor, talarnaturligtvis detta för att övervakning sätts in.