prop · G60338 · 1982-12-31 00:00:00 — Regeringenföreslår att anta de förslag som hai- tagits upp i bifogade utdrag avregeringsprotokoll ovannämnda dag. Ipropositionen föreslås att namnlagen (1982:670), som antogs av den 1juni 1982 och som träder i kraft , kompletteras med regler omnamn i internationella förhållanden. Propositioneninnebär ätt lagen inte lillämpas på svenska medborgare som har hemvist i någotav de andra nordiska länderna medan den skall gälla för medborgare i ettnordiskt land som har hemvist i . Också andra utländska medborgare medhemvist i skall kunna förvärva, ändra eller behålla namn medtillämpning av namnlagen, om de önskar det. 1 1982/83. Prop.1982/83:38 2 Lag om ändring i namnlagen (1982:670) Härigenom föreskrivs i fråga om namnlagen (1982:670) dels att i lagen skall införas tre nya paragrafer, 50-52 §§,samt närmast före 50 § en ny rubrik av nedan angivna lydelse, dels att punkt 1 i övergångsbestämmelserna till lagenskall ha nedan Denna lag tillämpas inte på svenska medborgare som harhemvist i , , eller Norge- Lagen tillämpas på danska, finska, isländska och norskamedborgare som har hemvist i . Andra utländska medborgare som har hemvist i fårmed tillämpning av denna lag förvärva, ändra eller behålla hamn genom anmälan tiUpastorsämbetet eller efter ansökan hos patent- och registreringsverket. I frågaom efternamn som har förvärvats på detta sätt tillämpas 16-23 §§. Utländskamedborgare som har hemvist i får också bära mellannamn enligl dennalag efter anmälan till pastorsämbetet. När utländska medborgare adopteras här i landet enligtsvensk lag tillämpas alltid 2-4 §§. Lagen tillämpas på statslösa personer som har hemvist iSverige eller, om de inte har hetnvist i något land, har sin vistelseort hår. Dennalag träder i kraft , då namnlagen (1963:521) skaU upphöra aUgälla. Förekommer i lag eller annan författning hänvisning till föreskriftersom har ersatts av bestämmelser i den nya lagen, tillämpas i stället de nyabestämmelserna. 1.Denna lag träder i kraft . Beträffande svenska medborgare som har hemvist i Fin land träder dock 50 § i kraft först den dag regeringen bestämmer. Genom lagen upphävs namnlagen (1963:521).Förekommer i lag eller annan författning hänvisning till föreskrifter som harersatts av bestämmelser i den nya lagen, tilllämpas i stället de nya bestämmel- 1982/83:38 4 Lag om ändring i folkbokföringsförordningen (1967:198) Härigenom föreskrivs att 57 § folkbokföringsförordningen(1967:198) skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Om föreläggande enligt 30 eller 33 § icke efterkommes, kanpastorsämbetet anlita biträde av . Denna kan bestämma lämpligtvite för fortsatt försummelse. Mot sådant beslut av föres talanhos kammarrätten genom besvär. Länsrätten utdömer försuttet vite på anmälan avlänsstyrelsen. Vid underlåtenhet atl enligt 23 § Vid underlåtenhet atl enligt 30 § namnlagen (nr namnlagen (1982:670)anmäla för- 527) anmäla förnamn för nyfött barn namn för barn från som ej blivit döpt inom svenska födelsen kan pastorsämbetet förelag- kyrkan äger 30 § tredje stycket och ga vårdnadshavaren alt första stycket av denna paragraf mot- fullgöra sin skyldighet. Efter koms svarande tillämpning. inte föreläggandet, tillämpas första Denna lag träder i kraft . 'Senaste lydelse 1979:180. 1982/83:38 5 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden I. , , , , , , ,, S. , , , Bodslröm, B. , ,, , R. , Föredragande: statsrådet ominternationella namnregler antog del förslag till nynamnlag som regeringen hade lagt fram i prop. 1981/82:156 med de ändringar somlagutskottet hade föreslagit (LU 1981/82:41, rskr 357). Lagen, som utfärdadesden (SFS 1982:670), innehåller regler om efternamn, mellannamn ochförnamn samt om förfarandet i mål och ärenden enligt lagen. Den träder i kraftden och ersätter då namnlag. Propositionen byggde på betänkandet (SOU 1979:25) Nyanamnregler, som hade avgetts av namnlagsutredningen (Ju 1972:06).' Betänkandetinnehöll även förslag till vissa bestämmelser för utlänningar. Några sådanaregler föreslogs dock inle i propositionen. På det nordiska planet förelågnämligen särskilda problem i förhållandet mellan och vilkaansågs böra lösas innan nya internationellträttsliga regler togs in i namnlagstiftningen.Och diskussioner med det finländska justitieministeriet om dessa problem hadeinte hunnit avslutas innan propositionen överlämnades till . 1propositionen förutskickades emellertid alt förslag till nya internationellträtlsligaregler skulle läggas fram inom sådan tid atl reglerna kunde träda i kraftsamtidigt med de nya namnreglerna i övrigt. Detta förutsattes också vidriksdagsbehandlingen (se LU 1981/82:41 s. 13). Sedan diskussionerna med det finländska justitieministerietnyligen avslutats är tiden nu inne att ta ställning till vilka särskilda reglersom bör införas i namnlagstiftningen om internationella förhållanden. Experter: kontraktsprostenGösta , avdelningsdirektören , patenträttsrådet och byrådirektören . 1982/83:38 6 I lagstiftningsärendet har samråd även skett medföreträdare för de danska, isländska och norska justitiedepartementen, liksommed företrädare för och patent- och registreringsverket. Beträffande gällande rätt och namnlagsutredningensöverväganden när del gäller de internationellträttsliga frågorna kan hänvisastill utredningens betänkande (s. 213-229). Remissyttrandena över förslaget idenna del har redovisats i prop. 1981/82:156 s. 230-237. 2.1 Internationella förhållanden i allmänhet namnlag innehåller inte några allmännabestämmelser av internationellträttsligt innehåU. När det gäller administrativaförvärv av efternamn, dvs. efter ansökan hos patent- och registreringsverket,finns dock elt par regler. De innebär att utlänningar i fråga om rätten attförvärva efternamn genom en sådan ansökan likställs med svenska medborgare, omde är gifta med en svensk medborgare (8 § andra stycket), samt att även andrautlänningar som stadigvarande vistas i kan förvärva efternamn efteransökan hos patent- och registreringsverket, om det finns skäl till det (8 §tredje stycket). Vid tillkomsten av namnlag överlämnades övriga internationellträttsliganamnfrågor till rättspraxis (prop. 1963:37 s. 38). Sålunda finns ingenuttrycklig reglering av utländska medborgares familjerätlsliga förvärv avefternamn eller av deras förvärv av förnamn. Traditionellt har nationalitetsprincipenvarit gällande i på det namnrätlsliga området, dvs. reglerna i den staldär en person är medborgare har tillämpats (se SOU 1960:4 s. 234-237 ochBogdan, Internationell privat- och processrätt, 1980, s. 132). Emellertid har domicilprincipenmer och mer vunnit insteg i praxis, dvs. hemvistlandets lag har tillämpats.Sålunda har svenska regler om familjerättsliga namnförvärv efter anmälan tillpastorsämbetet i vissa fall tillämpats även på utländska medborgare med hemvisti (se NJA 1975 s. 686 I och II och i SvJT 1982 s. 227; jfr NJA 1980 s. 232). har föreslagit en internationellträltsligreglering som ulgår från nationalitetsprincipen men ger utiändska medborgaremed hemvist i möjlighet att med tillämpning av svenska regler förvärvaeller ändra namn genom anmälan lill pastorsämbetet eller efter ansökan hospatent- och registreringsverket. Regleringen har karaklär av s. k. ensidigakollisionsnormer, dvs. den behandlar endast tillämpningen av svensk lag.Utanför regleringen har sålunda lämnats t. ex. sådana frågor som gällerutländska myndigheters kompetens och tillämplig lag beträffande namnförvärvför bl. a. svenska medborgare utomlands, liksom villkoren för erkännande här ilandet av utländska myndigheters avgöranden i namnfrågor. 1982/83:38 7 Remissinstanserna har i allmänhet godtagit de principerför en internalio-nellträtlslig reglering av namnfrågorna som utredningensförslag sålunda utgår från. För egen del anser jag det välbetänkt att begränsa den internalionellträlts-ligaregleringen av namnfrågorna till att gälla tillämpningen av den svenska namnlagsliftningenpå utländska medborgare. När det gäller svenska medborgare börnationalitetsprincipen även i fortsättningen vara vägledande. Principen böralltså vara alt frågor om namnförvärv för svenska medborgare kan las upp avsvensk myndighet enligl svensk lag, oavsett var de har sitt hemvist. Någonuttrycklig regel om detta torde inle behövas. Beträffande nordiska förhållandenföreligger dock särskilda förhållanden. Jag återkommer till detta i nästaavsnitt. När detgäller frågan om tillämpningen av de svenska namnreglerna på utländska medborgare vill jag till en början erinra om atl utvecklingen inom vår internationella familjerätt både i lagstiftningen och i rättspraxis hargått mol att ge domicilprincipen större utrymme, medan den tidigare härskande nationalitelspricipen har fått ge vika. Denna utveckling ligger också i linje med inriktningen av senare tids internationella arbete på familjerättens område. Med hänsyn till det nära samband som råder mellan familjerättsliga förvärv av efternamn och familjerätlsliga frågor i övrigt talar i och för sig starka skäl för atl denna utvecklingslinje fullföljs också inom namnrätten när det gäller tillämpningen av de svenska namnreglerna på utländska medbor gare. Mot atl låta hemvistet helt och hållet bli avgörande talar emellertid en del andra omständigheter. För del första bör beaktas atl nationalitetsprincipenfortfarande gäller i de flesta europeiska länder i fråga om namn. På dennaprincip bygger också en inom den internationella civilståndskommissionen - "CommissionInternationale de l'Etat Civil" (CIEC) - antagen konventionangående tillämplig lag i fråga om en persons namn, även om den gerett visst utrymme också för domicilprincipen. En ordning som undantagslöstutgår från hemvistet när det gäller tillämpningen av de svenska namnreglerna påutländska medborgare kan därför i en del fall medföra praktiska olägenheter.Den kan få till följd atl utländska medborgare här i landet förvärvar namn sominte godkänns i deras hemland och som därför är etl annat än del som står ideras pass eller andra legitimationshandlingar som har utfärdats i hemlandet. Härtill kommer att de nya namnregler som har antagits iSverige i vissa fall kan avvika ganska kraftigt från det namnskick som gäller iden utländska medborgarens hemland. Även om de nya namnreglerna medger storvalfrihet i fråga om en persons namn, är del inte säkert atl han eller hontänker på all utnyttja dessa valmöjligheter - kanske på grund av bristandekännedom om atl de svenska reglerna är tillämpliga. Med hänsyn lill vad jag nu har sagt börnationalitetsprincipen inte överges som utgångspunkt för den rättsliga regleringen av namnfrågorna för 1982/83:38 8 De svenska namnreglerna bör alltsåinte utan vidare bU tillämpliga så snart en utländsk medborgare har hemvist iSverige. De utländska medborgare som hellre vill alt dessa regler tillämpas böremellertid medges detta, under förutsättning alt de har hemvist i . Ensådan ordning gäller som nämnts redan f. n. i fråga om möjligheten att förvärvanamn efter ansökan hos patent- och registreringsverket. Jag kan inte se att detskulle möta några betänkligheter mot att denna möjlighet utvidgas till att avseäven sådana förvärv av namn som får ske efter anmälan till pastorsämbetet. Enligt namnlagsutredningen bör utländska medborgare medhemvist i kunna tillämpa de nya svenska namnreglerna endast om det stårklart att namnförvärvet blir giltigt i deras hemland eller om det i andra fallkan antas att förvärvet inte medför avsevärd olägenhet för dem. Prövningen avom det står klart att namnförvärvet blir giltigt i den utiändska medborgarenshemland skall enligt utredningens förslag utföras av pastorsämbetet när delgäller familjerättsliga namnförvärv. I övrigt skall prövningen av om dessa vUlkorär uppfyllda ankomma på patent- och registreringsverket. Under remissbehandlingen av detta förslag har från någothåll ifrågasatts det lämpliga i att uppgiften atl avgöra om ett familjerättsligtnamnförvärv kan bli giltigt i ett annat land läggs på pastorsämbetet. Vidarehar framhållits att det är förenat med stora svårigheter att avgöra om det kanantas medföra avsevärd olägenhet för sökanden atl namnförvärvet ej blir giltigti hans eller hennes hemland. EnUgt min mening fyller en sådan prövning som utredningenhar förordat inte något mera beaktansvärt ändamål. Det ligger i sakens naturatt det sällan kan bU aktuellt att vägra en begäran av en utländsk medborgaremed hemvisl i att få tillämpa de svenska namnreglerna, även omnamnförvärvet inte blir gällande i dennes hemland. I det övervägande antaletfall kan det antas att den utländska medborgaren själv är bäst skickad attavgöra vilka olägenheter det kan medföra för honom eller henne attnamnförvärvet inte bUr giltigt i hemlandet. Givetvis bör de svenskamyndigheterna göra den utländska medborgaren uppmärksam på att namnförvärvet eventueUtinte kommer att erkännas i dennes hemland. Det återkommer jag till ispecialmotiveringen. I övrigt bör myndigheterna emellertid inte lägga sig i denutländska medborgarens namnval. Någon prövning av om namnförvärvet kan bligiltigt i dennes hemland eller om förvärvet kan antas medföra olägenheter bör aUtsåinte krävas. Däremot bör en utländsk medborgare som vill att namnfråganprövas enligt lagen i hans eller hennes hemland inte kunna vända sig tillsvensk myndighet med denna begäran. Den utländska medborgaren bör alltså i etlsådant fall hänvisas till myndigheterna i hemlandet. Vissa grupper bör enligt namnlagsutredningen jämställasmed svenska medborgare vid tillämpningen av de svenska namnreglerna, nämligenutländska medborgare som har adopterats av svenska medborgare och vidare statslösapersoner och politiska flyktingar med hemvist i . 1982/83:38 9 För egen del har jag inte blivit övertygad om attflyktingar i fråga om namn bör behandlas på något annat sätt än andra utländskamedborgare. De bör sålunda underkastas de svenska namnreglerna endast om desjälva önskar det. Med en sådan lösning undgår man även en del praktiska problemsom utredningsförslaget i denna del, enligt vad statens invandrarverk harframhållit (se prop. 1981/82:156 s. 237), skulle kunna ge upphov till. När del gäller utländska medborgare som har adopterats avsvenska inedborgare samt statslösa personer kan jag i huvudsak ansluta mig tillutredningens förslag. Jag återkommer till detta i specialmotiveringen. 1 fråga om namn tillämpar , och domicilprincipen,medan och tillämpar nationaUtetsprincipen. Nationalitetsprincipenstillämpning i medför att namnändringar som görs i genom anmälanav en finländsk medborgare inte godtas i i fall då de ej är tillåtnaenligt finsk lag. Att de nordiska länderna sålunda tillämpar olika principermedför givetvis praktiska problem; Även bortsett härifrån innebär detolägenheter för den stora finländska invandrargruppen i att domicilprincipeninte gäller. De skälsom jag i det föregående har anfört till förmån för domicilprincipen när detgäller internationella namnförhållanden i allmänhet talar enligt min. meningmed än större styrka i förhållandet mellan de nordiska länderna inbördes. Dennaprincip har också brukat tillämpas mellan dessa länder påfamiljerättens område i övrigt. Och när del gäller förvärv av namn bör beaktasatt lagstiftningen numera är i stort sett densamma i , och Sverigesaml alt även den finländska sedan någon tid överväger ett förslagtill namnregler som i allt väsentligt har samma innebörd. Vid de tidigare nämnda överläggningarna mellanjustitiedepartementen i de nordiska länderna har man också numera enats om att domicilprincipenbör läggas till grund för namnlagsliftningen när det gäller förhållandet mellandessa länder. Någon särskild konvenlionsreglering har dock inte ansettsbehövlig. I , och tillämpas redan nu denna princip utanuttryckligt stöd av lag, och i och skulle principen kunnaskrivas in i namnlagsliftningen i förhållande till de övriga nordiska länderna. Med hänsyn till vad jag nu har sagt förordar jag alt densvenska namnlagstiftningen inte tillämpas på svenska medborgare med hemvist inågot annat nordiskt land men atl den däremot görs tillämplig på danska,finska, isländska eller norska medborgare med hemvist i . Lika litet somi fråga om andra avgöranden av utländska namnmyndigheter är det nödvändigt altsärskilt reglera villkoren för erkännande här i landet av avgöranden inamnfrågor som meddelas av myndigheter i något av de 1982/83:38 10 Även utan en sådan reglering torde detstå klart att ett sådant avgörande bör erkännas här. 2.3 Ikraftträdande m. m. De internationellträttsliga namnregler som föreslås idetta lagstiftningsärende bör tas in i den nya namnlagen och träda i kraftsamtidigt med denna, dvs. En komplikation i sammanhanget är att de motsvarande internationellträttsligaregler som övervägs i kan beräknas träda i kraft först vid en senaretidpunkt. Vissa problem kan då uppstå beträffande de svenska medborgare som harhemvist i . De internationellträttsliga regler som jag har förordatinnebär ju alt den svenska namnlagen inte är tillämplig på dem, medan man iFinland alltjämt tillämpar nationalitetsprincipen. För att svenska medborgare iFinland inte skall hamna helt utanför regelsystemen bör de nya bestämmelsernainte göras tillämpliga på dem förrän den finländska internationellträttsligaregleringen har trätt i kraft. Regeringen bör därför bemyndigas att, medbeaktande av vad som har sagts, bestämma den dag då de nya svenska reglernaskall träda i kraft beträffande svenska medborgare med hemvist i . När detgäller finska medborgare som har hemvist i är någon särskildövergångsbestämmelse knappast nödvändig. I förhållande till blirsituationen för dem inle annorlunda än den som gäller . Det är dockangeläget att de svenska myndigheterna gör dem uppmärksamma på att de finskamyndigheterna i avvaktan på ny lagstiftning inte torde komma att erkänna namnsom de förvärvar i med tillämpning av den svenska namnlagen. Liksom harsagts beträffande den nya namnlagen är det angeläget att information även i övrigtlämnas om de internationellträttsUga namnregler som enligt vad jag har förordatskall tas in i denna lag. Denna information bör så långt möjligt ingå i detallmänna informationsmaterialet om namnlagen. Några särskilda kostnader fördessa informationsinsatser torde inte behöva uppkomma. I enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats ett förslag till lag om ändring i namnlagen(1982:670). Förslaget bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga. 1982/83:38 11 De internationellträttsliga bestämmelserna har infogats iden nya namnlagen genom en avslutande femte avdelning med rubrikenInternationella förhållanden. I 50 § regleras frågan om lagens tillämpning påsvenska medborgare med hemvisl i , , eller , medan 51§ reglerar i vad mån lagen skall tillämpas på utländska medborgare med hemvisti . Enligt 52 § skall lagen tillämpas på statslösa personer som har hemvisli eller, om de inte har hemvist i något land, som vistas här. Denna lag tillämpas inte på svenska medborgare som har hetnvisti , , eller . Lika litet som namnlag innehåller de nyanamnreglerna någon bestämmelse om lagens allmänna tillämplighet på svenskamedborgare. Nationalitetsprincipen har upprätthållits i praxis när detgäller svenska medborgare (se avsnitt 2.1 i den allmänna motiveringen). Någonprincipiell ändring i detta förhållande är inte avsedd. En annan sak är atl, omen svensk medborgare utomlands har förvärvat etl namn som han eller hon villförvärva även i efter ansökan hos patent- och registreringsverket,hänsyn bör kunna tas till det utländska förvärvet när verket prövar dennaansökan. Beträffande svenska medborgare som har hemvist i etl annatnordiskt land har dock uppställts ett uttryckligt undantag frånnationalitetsprincipen. I dessa fall förutsälts atl i stället hemvistlandetslag lillämpas och alt anmälningar eller ansökningar i namnfrågor görs hosvederbörande myndighet i hemvistlandet (se dock övergångsbestämmelserna p. Hemvistbegreppet har diskuterats ingående i samband med1973 års ändringar av lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationellarättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (se prop. 1973:158 s.. 78ff). I 7 kap. 2 § i den lagen sägs att den som är bosatt i ett visst land skallvid tillämpning av lagen anses ha hemvist där, om bosättningen med hänsyn tillvistelsens varaktighet och omständigheterna i övrigt måste anses stadigvarande.Detta bör också vara utgångspunkten vid tillämpningen av namnlagen (se vidarespecialmotiveringen till 51 § andra stycket). Lagen lillämpas på danska, finska, isländska och norskamedborgare som har hemvist i . Andra utländska medborgare som har hemvisl i fårmed tillämpning av denna lag förvärva, ändra etter behålla namn genom anmälantill pastorsämbetet eller efter ansökan hos patent- och registreringsverket. Prop.1982/83:38 12 om efternamn som har förvärvats på detta sätt tillämpas16-23 §§. Utländska medborgare som har hemvist i får också bära mellannamnenligt denna lag efter anmälan till pastorsämbetet. När utländska medborgare adopteras här i landet enligtsvensk lag tillämpas alltid 2-4 §§. Som framgår av den allmänna motiveringen(avsnitt 2.2) skall namnlagen i sin helhet tillämpas på danska, finska,isländska och norska medborgare som har hemvist i . Det innebär att ävenlagens regler om automatiska namnförvärv blir tillämpliga i dessa fall. När det gäller hemvist för nyfödda barn blir föräldrarnashemvist i de flesta fall avgörande. I fråga om hemvistbegreppets innebörd iövrigt kan hänvisas till specialmotiveringen till andra stycket. Andra utländska medborgare med hemvist iSverige än medborgare i , , eller kan i ettnamnärende få svensk lag tillämplig genom att göra anmälan eller ansökan i defall då ett namnförvärv på detta sätt är möjligt enligt namnlagen. Som framgårav den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1) blir däremot inte namnlagens reglerom automatiska namnförvärv tillämpliga på dem. Om den utländska medborgaren emellertid inte vill attsvenska namnregler skall tillämpas ulan föredrar att rätten alt förvärva ellerändra namn prövas enligt reglerna i hemlandet, får han eller hon vända sig tillmyndigheterna i det landet med sin begäran. Det åligger pastorsämbetena iSverige i egenskap av folkbokföringsmyndigheter atl anteckna i kyrkoböckernadet namn som den utländska medborgaren har rätt till antingen direkt enligtlagen i hemlandet eller efter prövning som har gjorts i det landet. Om ensvensk medborgare gifter sig med en utländsk medborgare, får frågan om vilketnamn makarna skall ha avgöras för var och en av dem för sig (se iTidskrift för 1977 s. 44). Har den utländskamedborgaren hemvist i , kan han eller hon välja mellan att tillsammansmed den andra maken förvärva namn enligl 9 § och att, om det är förenligt medlagen i hemlandet, i stället låta den lagen avgöra vilket namn han eller honskall ha. Och saknar den iilländska medborgaren hemvist i , blir enbartden senare lagen tillämplig i fråga om hans eller hennes namn. När detgäller hemvistbegreppet bör utgångspunkten, liksom vid tillämpningen av 50 §samt första stycket i förevarande paragraf, vara vad som sägs i 7 kap. 2 § 1904års lag om internationella rättsförhållandena rörande äktenskap och förmynderskapsamt i förarbetena till ändringar i denna lag (prop. 1973:158 s. 80 f.).Om en person är bosatt i bör han eller hon alltså anses ha hemvist här,om bosättningen med hänsyn tUl vistelsens varaktighet och omständigheterna iövrigt måste anses stadigvarande. 1 denna bestämning av hemvistbegreppet fåräven anses ligga att personen i fråga har för avsikt att stanna kvar i landet.Denna avsikt torde man som regel kunna sluta sig till med ledning av defaktiska förhållandena. Prop.1982/83:38 13 Det behöver dock inte vara fråga om avsikt all stanna kvarför all framtid. Normalt synes det vara tillräckligt atl vederbörande ämriarstanna tills vidare och alltså inte har några definitiva planer på atl lämnalandet. Men också den som i och för sig är på det klara med atl han eller honvid en viss framtida tidpunkt skall lämna vårt land kan tänkas ha hemvist här.Det gäller exempelvis om den planerade vistelsen här är tänkt för en avsevärdtid.