prop · G60319 · 1982-12-31 00:00:00 — för evangelisation ochförsamlingsarbete anför att bestämmelserna i 5 kap. 28 § jämfört med 18 § sammakapitel skulle göra det möjligt för samfällighetens kyrkoråd att efter beslut isamfällighetens kyrkofullmäktige överta personaladministrationen förförsamlingarna i samfälligheten. Detta skulle enligt centralrådet innebära ettväsentUgt intrång i församlingarnas hävdvunna självständighet. På grund häravföreslår centralrådet att bestämmelsen i 5 kap. 18 § skall gälla enbartförsamlingar och inte samfälligheter. kyrkokamerala förening anser att 28 § 2 om sättetför utseende av kyrkorådsledamöter i kyrkliga samfäUighet bör utgåoch ersättas med en föreskrift om att ledamöter i satnfällighets kyrkoråd skaUutses genom val. I konsekvens härmed bör enligt föreningen även punkt 3 utgå.Föreningen anför att ordningen med val av samtliga ledamöter har tillämpats iGöteborg och och bör kunna gälla även för andra samfälligheter. kommunaljuridiska förening framhåller attuppgiftsöverföring från samfällighetens kyrkoråd enligt förslaget fill 28 § 7förutsätter medgivande av regeringen. Enligt föreningens mening bör det varamöjligt med en sådan uppgiftsöverföring även utan medgivande av regeringen. anseratt samfällighetens kyrkoråd bör ha ett i lag fastslaget namn och att dettabör vara "samfällda kyrkorådet". anser attbeteckningen kyrkonämnd bör användas på kyrkoråd i kyrklig samfäUighet. Genom hänvisningen i första stycket till 18 § blirbestämmelsen om gemensam personaladministration tillämplig på samfällighetenskyrkoråd. Detta innebär att kyrkorådet efter beslut av samfällighetensfullmäktige kan överta personaladministrationen beträffande samfällighetenspersonal. Bestämmelsen tar således inte sikte på personalen hos de församlingarsom ingår i samfälligheten och får inte de konsekvenser som en remissinstanshar befarat. En remissinstans har föreslagit att bestämmelsen i punkt 2om val av ledamöter i kyrkliga samfäUighet görs tillämplig påsamtliga samfälligheter. En sådan ändring skulle innebära ett avsteg från vadsom f. n. gäller. Eftersom denna fråga inte omfattas av utredningen, är jaginte beredd att nu föreslå någon förändring på denna punkt. I likhet med kommunaljuridiska förening anser jagatt uppgiftsöverföringen från samfällighetens kyrkoråd till kyrkorådet ellerannan nämnd i församling enligt punkt 7 bör kunna ske utan regeringensmedgivande. Regeringen har regelmässigt vid samfällighetsbildningar läm- 1982/83:19 177 nat sådant medgivande. Något behov av statskontroll pådenna punkt torde inte föreligga. Sådan uppgiftsöverföring bör dock inte kunnaske om samfällighetens fullmäktige beslutar något annat. Bestämmelsen i punkt 7har utformats i enlighet med vad jag nu har sagt. Förslag har framförts av några remissinstanser om attsamfällighetens kyrkoråd bör ha ett särskilt namn som slås fast i lagen. Jaganser dock att samfälligheterna på denna punkt bör lämnas frihet på samma sättsom hilfills. Med undantag av vad jag nämnt i fråga om punkt 7 samten mindre ändring i punkt 4 har paragrafen utformats i enlighet medutredningens förslag. Detta innebär att de ändringar beträffande kyrkorådet iförsamling som jag har redovisat i det föregående görs tillämpliga påkyrkorådet och övriga nämnder i kyrkliga samfälligheter. I detta kapitel finns bestämmelser om förmögenhetsskydd,täckning av medelsbehov, budget, budgetfrister, medelsanvisning, fonder, lånoch borgen samt räkenskaper och bokslut i de kyrkliga kommunerna. Kapifietmotsvarar den del av sjätte kapitlet. Om drätsel, i LFS som handlar om annat änrevision. Bestämmelserna i 75 § LFS om hur pengar ochvärdehandlingar skall förvaras har i enlighet med utredningens förslag intefått någon motsvarighet i den nya lagen. Paragrafen innehåller förbud motsammanblandning av medel som församlingen förvaltar med andra medel.Motsvarande bestämmelser kommunallag fördes inte över fill KLeftersom de ansågs ge uttryck ål allmänna principer som inte behöver lagfästas. Utredningen framhåller att utvecklingen på det ekonomiskaförvaltningsområdet har gått mycket snabbt i kommunerna. Detta gäller äveii dekyrkliga kommunerna, i varje fall de större. De nuvarande reglerna i LFS om denekonomiska förvaltningen har inte anpassats efter denna utveckling. Genomkommunallagsreformen skedde för de borgerliga kommunernas del en sådananpassning mot bakgrund av ett omfattande utredningsmaterial. Utredningen hari sitt betänkande tämligen utförligt redovisat motsvarande bakgrundsmaterialpå det kyrkokommunala området (s. 151-161). Jag hänvisar till vad utredningenhar anfört. 1 § Fast eller lös egendom som fillhör en församling börförvaltas så att förmögenheten inte minskas. Enligt 65 § LFS bör en församUngs fasta och lösa egendomförvaltas så att förmögenheten inte minskas. Vidare anges att de medel som enförsamling erhåller som vederlag för anläggningstillgång eller på grund avförsäkring för 12 1982/83. 1 sami Nr 19 Prop.1982/83:19 178 sådan tillgång endast får tas i anspråk för att återbetalalån, som har tagits upp för förvärv av tillgången, eller anskaffning av annansådan tillgång. Anläggningstillgång definieras som fast egendom och lösegendom, som är avsedd för stadigvarande bruk i rörelsen. Enligt 4 kap. 1 § KL bör fast eller lös egendom somtillhör kommun eller landstingskommun förvaltas så, att förmögenheten inteminskas. Utredningen konstaterar att samma princip om skydd för denkommunala förmögenheten gäller både för borgerliga och kyrkliga kommuner. Ikyrkokommunerna sätts fortfarande förmögenhetsskyddet främst, även ominflytandet av modernare redovisningsmetoder har medfört att skyddet för denkyrkokommunala förmögenheten i vissa kommuner inte betonas Uka starkt somtidigare. Utredningen påpekar att kyrkokommunernas investeringarskattefinansieras i avsevärt högre grad än de borgerliga kommunernas.Förmögenhetsskyddet blir därigenom effektivt. Principen att den kyrkokommunala förmögenheten bör skyddasmot minskning är således, framhåller utredningen, av central betydelse för denekonomiska förvaltningen i de kyrkliga kommunerna. Denna grundregel bör enligtutredningen finnas även i. den nya lagen om församlingsstyrelse. Regeln tordeinte utgöra någon begränsning av de kyrkliga kommunernas självstyrelse. Istället bör den medföra en viss stadga och fasthet i den ekonomiskaförvaltningen, särskilt i de kyrkokommuner sorn inte tillämpar något utvecklatbudget- och redovisningssystem. Utredningen erinrar om att det i kommunallagspropositioneni fråga om vederlag för anläggningstillgång och försäkringsersättning för sådan tillgång framhölls att det fanns anledning att räkna med att det nästan undantagslöst är mest förenligt med en god ekonomisk förvaltning att låta hela vederlaget, eller försäkringssumman gå till kapitalbildande ändamål. Föredraganden uttalade att det för moderna redovisningsprinciper är främmande att exempelvis en låneåterbetalning skall behöva avse just de lån som kan hänföras till den särskilda anläggningsfillgången. Förmögenhetsskyddet kan likaväl tillgodoses genom att lån som avser andra anläggningstillgångar minskas. Redan av den allmänna regeln om förmögenhetsskyddet följer enligt föredraganden att ifrågavarande medel i princip bör användas för kapitalbildande ändamål. Bestämmelserna kommunallag om hur en kommun får använda vederlag för en anläggningstillgång eller försäk ringsersättning för sådan tillgång fördes därför inte över till KL (prop. 1975/76:187 5.496). ' När det gäller de kyrkliga kommunerna hänvisar utredningentill vad som Prop.1982/83:19 179 nyss sagts om de borgerliga kommunerna. Eftersom begreppetanläggningstillgång inte används i den nya lagen, har utredningen inte förtöver definitionen i 65 § LFS dit. 1 paragrafen föreskrivs i enlighet med utredningensförslag och nuvarande regler i 65 § LFS samt i likhet med vad som stadgas i 4kap. 1 § KL att församlings fasta och lösa egendom bör förvaltas så attförmögenheten inte minskas. De nuvarande reglerna om användningen av vederlagför en anläggningstillgång eller försäkringsersättning för en sådan tillgånghar däremot inte fått någon motsvarighet i den nya lagen. 1 likhet med utredningen anser jag alltså att man bör behålladen lagfästa regeln att en kyrklig kommuns förmögenhet börförvaltas så att den inte minskas. Regeln får anses på ett lämpligt sätt geuttryck för en av de principer som bör vara vägledande för en sundförmögenhetsförvaltning. Det är också angeläget att förmögenhetstillgångarnaanvänds på ett effektivt sätt. Detaljbestämmelser om hur förmögenheten böranvändas är emellertid enligt min mening onödiga. 2 § En församlings medelsbehov skall, i den måndet inte fylls på annat sätt, täckas med skatt. Paragrafen, som motsvarar 66 § LFS, har i enlighet medutredningens förslag anpassats efter bestämmelsen i 4 kap. 2 § KL om täckningav kommunernas medelsbehov. 3 § En församling skall upprätta budget förnästa kalenderår. Budgeten skall, med utgångspunkt i ställningen enligt de avslutade räkenskaperna för året före det år då budgeten upprättas,innehålla en plan för ekonomin under budgetåret. 1 planen skall redovisas deanslag som skall anvisas och täckningen av medelsbehovet med angivande avskattesatsen. I denna paragraf finns bestämmelser om budgetens innehåll.Den motsvarar 68 § LFS. Enligt 68 § LFS skall en församling upprätta enutgifts- och inkomsfstat för det följande kalenderåret. På statens utgiftssidaskall upptas föregående års underskott enligt de avslutade räkenskaperna.Vidare skall där upptas dels de anslag som fordras för att täcka tidigarebeslutade utgifter för , dels de belopp som anslås härutöver isamband med att staten fastställs. 1 dessa senare belopp skall ingå ett anslagför oförutsedda behov. Statens inkomstsida skall uppta dels det föregåendeårets överskott enligt de avslutade räkenskaperna, dels de inkomster som iövrigt kan påräknas under . Om ytterligare belopp fordrasskall det tas Prop.1982/83:19 180 Därvid skall anges hur medelsbehovet skall täckas. Omett särskilt anslag inte förbrukas under det år för vilket det har beviljats,får församlingen besluta att anslaget får användas för avsett ändamål under detföljande året. Det som återstår av anslaget vid detta års utgång fårförsamlingen reservera för samma ändamål . fatta ett sådant beslut i sänder. Enligt 4 kap. 3 § skall en kommun upprätta budgetför nästa kalenderår. Budgeten skall innehålla en plan för ekonomin underbudgetåret. I planen skall redovisas de anslag som skall utgå och täckningenav medelsbehovet med angivande av skattesatsen. Efter förebild i KL föreslår utredningen att uttrycket"utgifts- och inkomslslal" byts ut mol uttrycket "budget". Utredningen framhåller att församlingsbudgeten har fleraviktiga funktioner. Den bestämmer sålunda definitivt det skatteuttag som skallbalansera utgifter och inkomster under kommande kalenderår. Som finansplan äreller bör budgeten vara ett led i en långsiktig rullande ekonomisk planeringdär angelägenhetsgraden hos olika verksamheter och investeringsobjekt ständigtprövas om. Tillsammans med bokföring och bokslut utgör budgeten slutligen etlmedel för kyrkorådet, revisorerna och skattebetalarna att följa och kontrolleraförvaltningen och förmögenhetsskyddets effektivitet. Utredningen erinrar omden utredning om ett lämpligt budget- och redovisningssystem för kyrkokommunernasom presenterades av m. fl. och varsrekommendationer i huvudsak är tillämpliga för den ekonomiskaplaneringen i de kyrkliga kommunerna. Utredningen anger som ett särskiltproblem att utvecklade budgetsystem saknas i ungefär hälften av församlingarna.För dessa församlingar är de nuvarande föreskrifterna i 68 § LFS till vissnytta som hjälpmedel i budgetarbetet. Särskilt gäller detta i små församlingarmed liten omslutning. Behovet av ett utvecklat budgetsystem torde enligtutredningen dock öka med tiden i de flesta församlingar. Vidare är detbudgetsystem som har utarbetats för kyrkokommunerna avsett för både små ochstora enheter. Utredningen finner därför inte någon anledning att överväganågra särskilda regler för vissa av församlingarna. Utredningen erinrar om att det kyrkokommunalabudgetsystemet har utvecklats i nära samband med det borgerligt kommunala. Äveni de kyrkliga kommunerna förekommer en uppdelning i kapitalbudget ochdriftbudget. Utredningen framhåller att ett avsevärt antal kyrkokommuner dockinte tillämpar något utvecklat budgetsystem med uppdelning i kapitalbudget och 1982/83:19 181 driftbudget och att det skulle kunna vara lämpligt atttvinga fram en sådan tillämpning i dessa kyrkokommuner. Utredningen anför attbestämmelser om uppdelning i kapitalbudget och driftbudget inte ansågsnödvändiga i KL. Det huvudsakliga skälet var att man inte ville bindautvecklingen, om kommunerna skulle vilja närma sitt budgetsystemtill det system som utvecklats för de statliga myndigheterna. Utredningen anseratt samma skäl bör vara avgörande på det kyrkokommunala området och föreslårdärför inte bestämmelser om uppdelning av budgeten i kapitalbudget och driftbudget. Utredningenpåpekar att betydelsen av ekonomisk långtidsplanering ökat inomkyrkokommunerna, bl. a. på grund av att kostnaderna för större investeringarkommit att bli alltmer betungande. Enligt utredningen har ett ökat antalkyrkokommuner under senare fid satt igång arbete med långtidsplanering. I deflesta av kyrkokommunerna förekommer dock inte någon nämnvärdlångfidsplanering. Även om bestämmelser om långtidsplanering enligtutredningen inte kan anses obefogade har den avstått från att lägga fram någotförslag i denna fråga, eftersom den inte ansett det vara dess uppgift. Paragrafen har utformats i enlighet med utredningensförslag. I sak innebär den inte någon ändring i förhållande fill de nuvarandebestämmelserna. Paragrafen har anpassats till motsvarande paragraf i KL. I andrastycket kommer de viktigare kraven på en budget till uttryck. Jag kan intefinna anledning att reglera innehållet i den kyrkokommunala budgeten närmare äninnehållet i den borgerliga kommunens budget. påpekar har betydelsen av ekonomisk långfidsplanering i de kyrkligakommunerna ökat. Även om de flesta kyrkokommunerna f. n. inte har någonnämnvärd långtidsplanering har allt fler av dem dock insett vikten härav ochbörjat arbeta med sådan planering. Jag anser det därför opåkallat att nureglera eller omnämna flerårsbudgeteringen i paragrafen. Bestämmelserna i 68 § fjärde stycket LFS omreservationsanslag har inte fått någon motsvarighet i den nya lagen. 4 § Förslag till budget skall göras upp av kyrkorådet föreoktober månads utgång. Om särskilda förhållanden påkallar det, fårbudgetförslaget göras upp . I sådant fall skall kyrkorådet föreoktober månads utgång göra upp förslag till skattesats för den församlingsskattsom ingår i preliminär skatt för inkomst under . Kyrkorådetbestämmer när övriga nämnder senast skall lämna sina särskilda budgetförslagtill rådet. skall samråda med kommunstyrelsen innanbudgetförslaget görs upp. Budgetenfastställs av kyrkofullmäktige eller kyrkostämman före november månads utgång.Om budgeten till följd av särskilda förhållanden inte kan Prop.1982/83:19 182 fastställasföre november månads utgång, skall kyrkofullmäktige eller kyrkostämman ändåfastställa skattesatsen . Budgeten skall därefter fastställasföre december månads utgång. Därvid får fullmäkfige eller stämman, om det finnssärskilda skäl till det, fastställa annan skattesats än som har bestämtstidigare. Kyrkorådetsförslag till budget skall från och med kungörandet av det sammanträde medkyrkofullmäktige eller den kyrkostämma då budgeten skall fastställas varatillgängligt för allmänheten på plats som tillkännages i kungörelsen. Dennaparagraf innehåller bestämmelser om budgetprocessen. Den motsvarar 69 § LFS. I69 § LFS föreskrivs att kyrkorådet skall göra upp förslag till utgifts- ochinkomststat före . bestämmer när övriga nämnder skalllämna sina särskilda statförslag till rådet. Innan förslaget till utgifts- ochinkomststat görs upp, skall kyrkorådet samråda med kommunstyrelsen.Statförslaget skall vara tillgängligt för allmänheten fr. o. m. den dag dåsammanträdet för fastställande av staten kungörs. I kungörelsen skall anges varstatförslagel finns tillgängligt. Vidsammanträde, som enligt 16 § 2 mom. LFS skall äga rum , skallbudgeten granskas och fastställas. De anslag till utgifter som kyrkofullmäktigeeller kyrkostämman inte tidigare beslutat om skall behandlas på sammanträdet. IKL är samtliga bestämmelser om budgetprocessen samlade i en paragraf (4 kap. 4§). En viktig nyhet i denna var att de nyvalda fullmäktige skall fastställabudgeten det år då ordinarie val till fullmäktige har ägt rum. Regeln hängersamman med det snabbare valgenomslaget. Bestämmelseni 54 § kommunallag om särskild överläggning och särskilt beslut ifråga om anslag till utgifter som kommunfullmäktige inte fidigare har beslutatom fick inte någon motsvarighet i KL. Ingen ny verksamhet får beslutas utan attfullmäktige har tagit ställning fill den. Budgetförslaget bör utformas så attledamöterna i fullmäktige och kommunmedlemmarna kan få nödvändig informationom bl. a. anslagshöjningar och anslag för nya ändamål. Hur den informationenskall vara utformad går inte att ange generellt och den frågan regleradesdärför inte i KL. Budgetfristernaär f. n. kortare på den kyrkliga sidan än på den borgerliga. Utredningen harunder hand fått besked från att skattead- 1982/83:19 183 ministrativa skäl inte längre hindrar att de kyrkliga ochde borgerliga kommunerna tillämpar lika långa budgetfrister. Utredningenföreslår en anpassning av bestämmelserna om de kyrkliga kommunernasbudgetprocess till motsvarande bestämmelser i . Det innebär att kyrkorådetskall göra upp förslag till budget före oktober månads utgång. Om särskildaförhållanden påkallar det, får budgetförslaget göras upp . Isådant fall skall kyrkorådet före oktober månads utgång göra upp förslag tillskattesats. bestämmer när övriga nämnder senast skall lämna sinasärskilda budgetförslag till rådet. Budgetenskall fastställas av kyrkofullmäktige eller kyrkostämman före november månadsutgång. Om budgeten till följd av särskilda förhållanden inte kan fastställas föredenna tidpunkt, skall skattesatsen fastställas . I sådant fallskall budgeten fastställas . fårkyrkofullmäktige eller kyrkostämman fastställa annan skattesats än den som harbestämts tidigare, om det föreligger särskilda skäl fill det. Utredningensförslag innebär att budgeten även under valår skall fastställas av de"gamla" kyrkofullmäktige och inte av de nyvalda. 1 denna del föreslårutredningen således ingen anpassning till KL. Bestämmelseni 69 § tredje stycket LFS om särskild överläggning och särskilt beslut omanslag som fullmäkfige eller stämman inte har beslutat om får enligtutredningens förslag inte någon motsvarighet i den nya lagen. Utredningenhänvisar till att motsvarande regel kommunallag inte fördes övertill KL. Paragrafen har i enlighet med utredningens förslagutformats så att den omfattar alla bestämmelser om kyrkokommunernasbudgetprocess och i stort stämmer överens med motsvarande regler i 4 kap. 4 §KL. Med hänsyn till vad jag tidigare anfört om ett snabbare valgenomslag på denkyrkokommunala sidan har dock bestämmelsen i KL om att de nyvalda fullmäktigeunder valår skall fastställa budgeten inte fått någon motsvarighet iparagrafen. 5 § Beslut om anslag skall även innefatta anvisning avmedel för att täcka anslaget. Kyrkofullmäktige eller kyrkostämman kan beslutaatt ett särskilt anslag, som inte förbrukas under det år för vilket det harbeviljats, får användas för samma ändamål under . Sådantbeslut får därefter fattas i sänder. Paragrafen innehåller bestämmelser om medelsanvisning. Denmotsvarar delvis 67 och 68 §§ LFS. Enligt 67 § LFS skall ett beslut om anslag av medelinnehålla en anvisning av medel för att täcka anslaget. Om ett anslag skalltäckas genom utdebitering , skall beslutet prövas avlänsstyrelsen. Prop.1982/83:19 184 68 § fjärde stycket LFS finns en bestämmelse om attkyrkofullmäktige får bevilja reservationsanslag som kan användas även åretefter budgetåret. Vad som därefter återstår av anslaget får reserveras församma ändamål i sänder. I 4 kap. 5 § KL finns bestämmelser om anvisning av medelför alt täcka anslag och om beviljande av reservationsanslag. Paragrafen har enligt utredningens förslag utformats såatt den helt stämmer överens med 4 kap. 5 § KL. I likhet med utredningen anser jag att den nuvaranderegeln att beslut om anslag skall innehålla anvisning av medel för anslaget börbehållas i den nya lagen. Regeln ger uttryck för den viktiga principen attfullmäktige eller stämman inte bör besluta om en utgift utan att göra klart försig själva och för verkställighetsorganen hur utgiften skall finansieras.Föreskriften hindrar inte att fullmäktige eller stämman undantagsvis anvisar"tillgängliga medel", om det är helt klart att sådana medel verkligenfinris. Bestämmelserna i 67 § LFS om underställningsskyldighet ifråga om anslag som enligt anslagsbeslutet skall täckas genom utdebiteringunder har till syfte att åstadkomma en kontroll överanslagsbeslut som binder den kyrkUga kommunen för längre lid. De är ocksåuttryck för tanken atl varje generation bör bära sina egna ekonomiska bördor.Underställningsskyldigheten innebär inte någon effektiv tillsyn över att enkyrklig kommun inte på skjuter kostnader framför sig. Den skaparvisserligen en benägenhet hos de kyrkliga kommunerna att för varje anslag fattaett täckningsbeslut som innebär att anslaget skall täckas men detta behöver inte betyda att belastningen med anslagsförskott totaltsett minskar. Finansieringen av nya utgifter kan skjutas upp genom nyaanslagsförskott. Jag är sålunda ense med utredningen om att underställningskontrollenöver de s. k. flerårsanslagen bör slopas på det kyrkokommunala området på sammasätt som skedde för de borgerliga kommunernas del genom kommunallagsreformen. 6 § En församling får avsätta medel fill kapitalfonder ochdriftfonder. Fondmedel får tas i anspråk för annat ändamål än det som fondenavser endast genom beslut i samband med att budgeten fastställs. Om församlings skyldighet att avsätta medel till fond ivissa fall finns särskilda bestäifimelser. Paragrafen, som handlar om fondbildning, motsvarar 70-72§§ LFS. Enligt 70 § 1 mom. LFS får en församling utan särskiltmedgivande avsätta medel fill pensionsfond, kassaförlagsfond, allmäninvesteringsfond och särskild investeringsfond. I 70 § 2 mom. LFS föreskrivsatt en församling får avsätta medel till skatteregleringsfond eller ta ianspråk medel ur en sådan fond. Beslut att sätta av medel fillskatteregleringsfond får fattas endast i Prop.1982/83:19 185 samband med att budgeten fastställs. Detsamma gällerbeslut att ta i anspråk medel ur skatteregleringsfond. Ett sådant beslut fårinte avse mer än en tredjedel av det högsta belopp som fonden beräknas uppgåtill vid utgången av det år då beslutet fattas eller som fonden har uppgåtttill vid utgången av något av de två närmast föregående åren. Omregeringen medger det, får en församling enligt 71 § LFS sätta av medel tillfond för något annat särskilt behov än som anges i 70 § 1 mom. LFS. Enförsamling får vidare med regeringens medgivande ta i anspråk medel ur en fondför annat ändamål än det för vilket fonden är avsedd. Beträffandeskatteregleringsfond får medgivandet att ta medel i anspråk avse en större delav fonden än som anges i 70 § 2 mom. LFS. I 72 § LFSfinns regler om vissa obligatoriska fonderingar. Enligt första stycket skallvederlag för anläggningstillgång och belopp som har erhållits på grund avförsäkring av sådan tillgång avsättas till allmän investeringsfond, om medleninte används för att anskaffa annan anläggningsfill-gång eller föratt återbetala lån för förvärv av fillgången. Enligt andra stycket skallöverskott på lån som har tagits upp med regeringens medgivande också avsättastill allmän investeringsfond, om något annat inte har föreskrivits dåtillståndet beviljades. Slutligen finns i tredje stycket en erinran om att enförsamling kan vara skyldig att avsätta medel till fonder på grund av särskildabestämmelser.