prop · G6031 · 1982-12-31 00:00:00 — De har betydelse främst fördem som inte har svenska som modersmål. Ettbetydande antal av de skolpliktiga elevema i har elt annat modersmål änsvenska. Det gäUer flera av de barn som tiUhör de inhemska språkligaminoritetsgmppema samt många av de barn som har invandrat till eller ärbam till invandrare. Därtill kommer ett antal barn tUl utlänningar som vistashär i landet för uppdrag som varar endast en kortare fid. Framtill slutet av hade det allmänna skolväsendet mycket begränsademöjligheter att erbjuda bam med annat modersmål än svenska undervisning i ochpå modersmålet. Främst tUl följd av detta har ett antal fristående skolorinrättats av språkliga minoriteter i . Till de nu existerande skolornaav detta slag hör de estniska skolorna i och samt i viss månden tyska skolan i . I sammanhanget kan också nämnas 1962 årsnomadskolereform som ger bam tiU samer rätt att fullgöra sin skolpUkt isameskolan i stäUet för i gmndskolan. Sameskolan är en statlig skolform. Detkan också nämnas atl några av de nu existerande fristående skolorna med s. k.konfessionell inriktning har fillkommit som en följd av invandringen tillSverige, t.ex. katolska skola och den judiska HiUelskolan. Fråganom dessa s. k. minoritetsskolors ställning i det svenska skolväsendet utreddesav utlands- och internatskoleutredning (SOU 1966:55). Regeringensställningstagande till utredningens förslag redovisades proposilionangående undervisning för utlandssvenska bam samt för bam till vissaminoriteter i (prop. 1968:67, SU 1968:129, rskr 1968:303). Där angavssom en aUmän princip att inflyttade språkliga minoriteters bara bör undervisastillsammans med övriga barn och inte i särskilda skolor (prop. s. 57). Avsärskilda skäl skulle dock Prop.1982/83:1 22 statsbidragutgå tiU de estniska skolorna och HiUelskolan. Denna grandläggande princip omatt språkliga minoriteters barn bör undervisas i samma skolor som övriga bamhar på nytt understrakits riktlinjer för invandrar- ochminoritetspolitiken (prop. 1975:26, InU 1975:6, rskr 1975:160). I dessa uttalasatt invandrarbarnen i görligaste män bör erbjudas möjlighet att genom åtgärderinom det allmänna skolväsendet bevara och utveckla sin språkliga och kulturellaidentitet (prop. s. 71 f.). Genomde riktlinjer för invandrar- och minoritetspolitiken som antogs och dens.k. hemspråksreformen (prop. 1975/76:118, UbU 1975/76:33, rskr 1975/76:391 ochprop. 1976/77:22, UbU 1976/77:10, rskr 1976/77:111) har målet förundervisningen för bam med annat modersmål än svenska angetts vara att främjaen utveckling tiU aktiv tvåspråkighet. För invandrarbarn och andra som harannat hemspråk än svenska finns därför inom det allmänna skolväsendet särskUdamöjligheter att erhålla undervisning i eUer få studiehandledning på hemspråketsamt undervisning i svenska som främmande språk. pågår ävenförsöksverksamhet med jämkade timplaner på grandskolans låg- och mellanstadiersåsom en förberedelse för övergång tUl svenskspråkig undervisning senast påhögstadiet. Försöksverksamheten innebär bl. a. möjligheter att anordna s. k.hemspråksklasser med undervisningen fiU en början helt bedriven på hemspråket. Undersenare tid har frågan om undervisningsspråkets roll för bam med annat språk änsvenska som modersmål fått fömyad aktualitet. Röster har höjts för ändringarinom i första hand det allmänna skolväsendet som går ut på att elevema underåtminstone hela skolpliktstiden skaU kunna fä i princip all undervisning påsitt modersmål. DärtUl har krav ställts på atl lärostoffet i störreutsträckning borde spegla förhållandena inom modersmålets kulturområde.Debatten har i första hand gällt finska bam men även från andra gmpper harönskemål framförts om åtgärder i denna riktning. Idirektiven för sägs att önskemålen från invandrarhåU om attinvandrarbarnen skall ha möjlighet tUl undervisning i egna skolor har tUlförtdebatten om enskilda skolor ytterligare en dimension som bör övervägas i ettvidare sammanhang. SEH-kommitténkonstaterar att det allmänna har ett ansvar för att alla skolpliktiga bam gesmöjlighet tUl en fillfredsställande undervisning. Därför bör, enligtkommittén, del allmänna skolväsendet inrymma sådana anordningar attinvandrarbarnens särskilda behov i skälig mån kan bli tillgodosedda.SEH-kommittén redovisar således den principiella uppfattningen att lösningarpå skolpliktiga invandrarbarns utbildningsbehov skall kunna sökas inomgrandskolans ram. Kommittén finner därför inte skäl att för invandrarbarnenföreslå särskilda regler om skolpliktens fullgörande i fristående skola.Kommittén utgår från att fristående skolor för att godkännas för skolpliktensfullgörande skall ge en undervisning som väsenfiigen motsvarar gmndskolans ienlighet med den princip som gäller, vilket Prop.1982/83:1 23 enligtkommittén innebär att den övervägande delen av undervisningen sker på svenska. Efterdet att avslutat sitt arbete i denna del har regeringen ijuli1981 tiUkaUat en särskild utredare för att behandla invandrarfrågor inomskolväsendets och vuxenutbildningens område. Utredaren bedriver sitt arbeteunder namnet språk- och kulturarvsutredningen (SKU, U 1981:04). I direktivenanförs att det nu finns erfarenhet av de åtgärder som har vidtagitsunder beträffande hemspråksundervisningen som endiskussion förts om den fortsatta inriktningen av invandrar- ochminoritetspolitiken. Behov finns av att närmare analysera olika frågor somaktualiserats på skolområdet och inom vuxenutbildningen med hänsyn tUl målenför invandrar- och minoritetspolitiken. Idirektiven anförs vidare bl. a. att konsekvensema av den hitfillsvaran-deförsöksverksamheten med enspråkiga klasser och möjligheterna att genomföratvåspråkiga undervisningsformer bör klarläggas. I sammanhanget skaU ocksåklargöras närmare på vilket sätt de olika motiven för hemspråksundervisningenkan komma tiU uttryck vad gäller undervisningens organisation. Utredaren börvidare överväga vilken benämning som bör användas för de språk somundervisningen avser. Definitionen av vilka som har behov av och rätt tillolika former av invandramndervisning bör också enligt direktiven preciserasklarare Uksom även innebörden av aktiv tvåspråkighet i undervisningen. Frågorom undervisningen för finskspråkiga bara skaU därvid behandlas med förtur. Ställningstagandeni frågor av detta slag har inte bara utbildningspolitisk utan ävenkulturpolitisk betydelse. Jag vill i detta sammanhang erinra 1980tiUsatta invandrarpolitiska kommittén (A 1980:04), i vars uppdrag bl.a. ingåratt närmare analysera begreppen etnisk och språklig minoritet och att utredafrågan om samhällets möjligheter att på erbjuda språkligaminoriteter i ulbUdning, omsorg och service på deras eget språk.Kommittén skall även överväga om det är ändamålsenligt att införa sammastödåtgärder för alla etniska minoriteter utan hänsyn till deras storlek ochsärskilda förhåUanden och behov. I nurådande läge vill jag rent allmänt framhålla följande. De förslag som harframförts i den allmänna debatten med innebörd att annat språk än svenskagenomgående skall kunna vara undervisningsspråk i den obligatoriska skolankräver djupgående överväganden. Hithörande frågor kan inte få en varaktiglösning förrän , när bl. a. resultatet av pågående utredningarföreligger. Först då blir det möjligt att uttfrån elt vidare perspektiv ta stäUningtUl hur undervisningen för bam med annat språk än svenska som hemspråk böranordnas vare sig det sker inom det allmänna skolväsendet eUer i friståendeskolor. T. v. måste man beträffande svenska språkets roU i undervisningen utgåfrån nuvarande förhållanden. Jaganser, som jag har angett, att en grandläggande föratsättning förgodkännande av fristående skolor för skolpliktens fullgörande bör vara Prop.1982/83:1 24 attundervisningen i dessa skolor ger väsentligen samma kunskaper och färdighetersom grandskolan och även i övrigt väsentligen svarar mot grandskolans mål. Idetta ligger också ett krav pä att de skall ge väsentligen samma färdigheter isvenska språket som . gäller både elever med svenska sommodersmål och elever med annat modersmål. Ett syfte med grandskolansundervisning är att förbereda eleverna för en tiUvaro i det svenska samhälletoch ge dem möjligheter att här bedriva fortsatta studier eller inträda iarbetslivet. Bristfälliga kunskaper i svenska språket ger sämreutbildningsmöjligheter och sämre möjligheter på arbetsmarknaden. Motdenna bakgmnd och med hänsyn till innehållet i undervisning anserjag att tills vidare bör gälla att den övervägande delen av en friståendeskolas undervisning skall ske på svenska. Annars kan skolan enligt min meninginte anses uppfylla kraven på att ge väsentligen det som gmndskolan förmedlar.Jag är således inte beredd alt föreslå att skolor som bygger övervägande delenav sin undervisning på annat språk än svenska skaU få godkännas förskolpliktens fullgörande utan får i den frågan hänvisa till pågåendeutredningar. Som framgår av vad jag anfört bör emellertid vissa inslag iundervisningen kunna ske pä annat språk än svenska. Mina närmare övervägandenhärvidlag utvecklar jag i specialmotiveringen. Jaghar här talat om fristående skolor som är avsedda för skolpliktiga elever iallmänhet. Jag övergår nu till att behandla s. k. internationella skolor. SEH-kommitténhar föreslagit att en sådan frislående skola, som bedriver hela eUer denövervägande delen av sin undervisning på ett annat språk än svenska, avregeringen skaU kunna godkännas för fullgörande av skolplikten för barn somkan antas inle komma att kvarstanna i landet för eller som harandra särskilda skäl att få fuUgöra sin skolplikt i en sådan skola. Enfömtsättning för godkännande föreslås vara att skolans undervisning som helhetbetraktad är likvärdig med gmndskolans. Genomläroplanen för gmndskolan och den allmänna förutsättningen för godkännande avfristående skolor har skolplikten fått sitt innehåll med tanke på dem somväntas stanna kvar här i landet för överskådlig tid. Detfinns emellertid barn som är skolpUktiga enligt svensk lag men som har behov aven internationeUt inriktad undervisning i stället för en till svenskaförhållanden anpassad undervisning. Det gäller främst barn till utländskamedborgare som vistas här i landet för uppdrag men ävensådana svenska barn som under en slor del av sin uppväxttid är bosattautomlands och vistas i hemlandet endast . För dessabarn passar en undervisning utformad med hänsyn till svenska förhållandenmindre väl. Fördem som är bestämt inställda på att inom något eller nägra få år lämna ,för gott eller i varje fall för åtskilliga är i utlandet, finns det Prop.1982/83:1 25 eltsärskill behov av alt få undervisning efter en läroplan som i väsentliga delaravviker från den svenska gmndskolans. Det innebär bl. a. att undervisningsspråkethelt eller till övervägande delen kan vara ett annat än svenska. Alltför stordel av dessa elevers tid kan inte tas upp av inlärning av ett språk som de barabehöver kunna använda i begränsad utsträckning under ett par . Detbehov som jag nu beskrivit har tagit sig uttryck i ett antal fristående skolor,nämligen en engelskspråkig skola i , en engelskspråkig skola iDanderyds kommun samt en engelskspråkig, en franskspråkig och en tyskspråkigskola i . Undervisningen vid dessa vad jag kallarinternationella skolor bedrivs inte efter svensk läroplan utan efter förebilderfrån , , och . Bland eleverna finns dels iSverige och i utlandet födda barn som är skolphktiga enligt svensk lag i och medatt de är bosatta här i landet, dels bl. a. utländska diplomaters barn som inleomfattas av skolplikten (jämför prop. EnUgtmin mening står det helt klart att det för vissa kategorier finns ett behov attfå fullgöra skolplikten genom en skolgång av det slag som de nu befintliga femintemationella skolorna erbjuder. Jag tänker här främst på barn till utländskamedborgare som vistas i landet för uppdrag för . Men det finnsockså vissa andra bam som har särskild nytta av en sådan internationelltinriktad undervisning. Det gäller framför allt utlandssvenskars bam som underen stor del av uppväxttiflen är bosatta utomlands och vistas i endastunder någon . Det kan tänkas att även vissa andra bam kan ha särskildnytta av en sådan internationeUt inriktad undervisning, om de på andra sätt ängenom skolan kan få de kunskaper i svenska språket och om svenska förhållandensom de behöver och som en intemationeU skola inte kan ge även om den inrymmerviss undervisning i dessa avseenden. Jaganser därför att det i skollagens bestämmelser om skolplikten och godkännandeav fristående skolor för skolpliktens fullgörande skall finnas ett utrymme försådana s. k. intemafionella skolor i fall som jag nu har berört. Mina närmareöverväganden därvidlag redovisar jag i specialmofiveringen. Somjag strax återkommer till anser jag att det bör ankomma på regeringen attgodkänna internationella skolor för fullgörande av skolplikten. 5.4Särskilda frågor om godkännande av fristående skola Somjag har redovisat skaU enligt 34 § skollagen i dess nuvarande lydelseen fristående skola godkännas för skolpliktens fullgörande om två viUkor äruppfyllda. Enligt det första skaU skolans undervisning till art, omfattning ochaUmän inriktning väsenfiigen motsvara grandskolans. Jag har angett vad somenligt min mening bör gälla därvidlag i fortsätt- Prop.1982/83:1 26 ningen.Enligt det andra av de nuvarande vUlkoren skall skolan förestås av en personsom äger erforderlig skicklighet för undervisningen och som är väl lämpad attförestå en skola. SEH-kommitténhar föreslagit att detta andra villkor skall kvarstå oförändrat. Deremissinstanser som har yttrat sig i denna fråga har inte haft några erinringarmot detta. Somjag återkommer till i specialmotiveringen ligger det i det första villkoret medden nya lydelse som jag föreslär ett krav på att undervisningen bedrivs mederforderlig skicklighet. I villkoret ligger också ett krav på en i pedagogiskthänseende fillfredsställande skolledning. Gmndskolan har rektorer vilka i regeltidigare har tjänstgjort som lärare. Jag finner emellerfid inte skäl att somviUkor för godkännande av en fristående skola kräva att skolan skaU ha ensärskilt utsedd föreståndare som själv har kompetens att undervisa i skolan.Det man viU uppnå med sådana krav bör kunna uppnås på annat sätt. Enligt minmening behövs alltså ingen motsvarighet tiU det nuvarande andra villkoret i 34§ skoUagen. F.n.gäller att fråga om godkännande av skola enligt 34§ skollagen prövas avskolstyrelsen i den kommun där skolan är belägen (10§ skollagen). Avförarbetena (prop. 1962:136 s. 61) framgår atl skolstyrelsen ansågs vara denmyndighet som lättast och enklast kunde skaffa sig kunskap om underlaget förprövningen av frågan om godkännande. Behovet av enhetlighet vid bedömningenansågs i huvudsak bli tillgodosett genom alt skolstyrelsens beslut kundeöverklagas. SEH-kommitténhar övervägt möjligheten att låta frågan om godkännande prövas av en centralmyndighet. Som gmnd för dessa överväganden anförde kommittén att det ärangeläget att prövning av skola enligt 34 § skollagen sker på ett så enhetligtsätt som möjligt för hela landet. En sådan enhetlig prövning skulle enligtkommittén måhända lättast kunna uppnås, om beslutet fattades av centralmyndighet. För ett bibehållande av nuvarande ordning talar emeUertid enligtkommittén bl.a. det faktum att utvecklingen gått mot att kommunema i störreutsträckning än tidigare får fatta beslut beträffande skolverksamheten. Skolstyrelsenanses också ha de bästa fömtsättningama för att skaffa sig information ochkunskap om underlaget för ett beslut om godkännande av skola enligt 34 §skollagen. Kommittén har vid en sammanvägning av ohka synpunkter stannat föruppfattningen att det f. n. inte finns några avgörande skäl för en ändring avden nuvarande ordningen. RemissinstansernatiUstyrker i allmänhet att skolstyrelsema även fortsättningsvis skall beslutaom godkännande av fristående skola enligt skollagens 34 §. Ett antal länsskolnämnderanser emellertid att länsskolnämnden, med hänsyn tUl krav på lika behandlingoch enhetlig praxis, borde besluta om godkännande av fristående skola efterhörande av den lokala skolstyrelsen. Prop.1982/83:1 27 Jaganser i likhet med att det finns både skäl som talar för att detär skolstyrelsen som bör fatta beslut om godkännande och skäl som talar för attden statliga skoladministrationen bör fatta sädana beslut. Detär väsenUigt att så långt möjligt säkerställa att lagbestämmelserna omfömtsättningama för godkännande tillämpas riktigt. En svårighet är attlagbestämmelserna med nödvändighet bhr allmänt hållna och därför ger ett visstutrymme för olika tolkningar. Enhefiig bedömning måste emellertid eftersträvas.Jag vUl i dessa sammanhang påpeka att överklagande blir aktueUt endast när enframstäUning om godkännande har avslagits. Det går alltså inte att den vägenrätta tUl fall där ett godkännande har lämnats på otUlräckliga gmnder. Dessaförhållanden talar i och för sig närmast för att den stafliga skoladministrationenbör fatta beslut om godkännande. Skolstyrelserna har emellertid hittillshandlagt dessa frågor och bör kunna göra det även i fortsättningen.Skolstyrelsen får anses vara den skolmyndighet som har de bästa fömtsättningamaatt informera sig om och bedöma de fakfiska förhållandena beträffande enfristående skola i kommunen. Utvecklingen har vidare gått mot alt kommunerna iallt större utsträckning fattar beslut rörande skolverksamheten, låt vara attdenna aspekt har mindre betydelse i detta sammanhang där det är fråga omrättstillämpning och inte om att ge utrymme för en lokal uppfattning. Mot dennabakgrund anser jag atl övervägande skäl talar för att behålla den nuvarandeordningen med skolstyrelsen som beslutsmyndighet. Debesvärsbestämmelser som kommer att gälla fr. o. m. den , omriksdagen antar regeringens förslag tiU lag om ändring i skollagen enligt prop.1981/82:167, innebär atl skolstyrelsens beslul i ärenden av det aktuellaslaget kan överklagas hos och att beslutkan överklagas hos regeringen. Jag återkommer fill frågan i specialmotiveringenmen vill redan nu säga att jag inte föreslår någon ändring i dennainstansordning. Vadjag hittiUs har anfört om godkännande av fristående skolor avser sådana skolori aUmänhet. När det gäUer vad jag kallar internationeUa skolor krävs enprövning av delvis annan och mer komplicerad natur. I likhet med SEH-kommitténanser jag därför att prövningen bör ankomma på regeringen. Somframgår av min tidigare redovisning gör skollagen i fråga om godkännandeåtskiUnad mellan statsunderstödda och icke statsunderstödda fristående skolor.Det är endast de icke statsunderstödda skolorna som måste godkännas enligt 34 §skollagen. För statsunderstödda fristående skolor gäller enligt 33 § skollagenatt skolplikten får fullgöras i sådana skolor enligt bestämmelser som utfärdasav regeringen eller den myndighet regeringen förordnar. Denna skillnad i frågaom fömtsättningarna för att skolplikten skall få fullgöras i en viss skola ärav formell art. Enligt min mening bör enhetlighet eftersträvas även i dennafråga. Jag återkommer fill delta i specialmofiveringen. 1982/83:1 28 som tar ställning till om godkännande skall lämnas bör också vara densom på förekommen anledning prövar om godkännandet skall återkallas. Jagbehandlar frågor om återkallande av godkännande i specialmotiveringen. 6 Allmänna förutsättningar för statsbidrag till fristående skolor 6.1Statsbidrag och andra finansieringsformer Defristående skolorna finansierar i allmänhet sin verksamhet delvis genomelevavgifter. Dessa är av varierande storlek beroende på kostna-dema och påvilka övriga finansieringskällor som slår till buds. Stöd frän bl.a. organisationeroch stiftelser som pä elt eller annat sätt har anknytning tUl huvudmannen ochföräldrainsatser av olika slag spelar i vissa fall en stor roll. Dessutom fåren del fristående skolor slöd i olika former frän det allmänna. Detkommunala stödet till fristående skolor varierar från kommun lill kommun ifråga om såväl omfattning som former. Åtskilliga kommuner lämnar bidrag tillläroböcker, skolmålfider och hälsovård, antingen i form av direkt bidrag -framför allt när det gäller läroböcker - eller på så sätt att eleverna får intasina måltider och besöka hälsovården i närmast belägna kommunala skola. Delförekommer också alt en kommun upplåter lokaler kostnadsfritt. När denfristående skolan ligger i en annan kommun än elevens hemkommun, lämnar vissakommuner bidrag lill skolan motsvarande en del av den interkommunalaersättning som utgår när barn frän kommunen går i en annan kommuns grundskola. Vadgäller statligt stöd vill jag erinra om de principer som uttalades i sambandmed tillkomsten av gmndskolan och som jag har redovisat i det föregående. Förexternatskolornas del skall det alltså finnas en stark pedagogisk motiveringeller andra liknande särskilda skäl för bidrag. För internatskolorna krävs förbidrag att skolan tar emot barn lill utlandssvenskar och andra barn som harbehov av skolgång i internatform. 1 fråga om såväl externat- som internatskolorskaU en prövning göras av från fall till fall. Somjag nämnt inledningsvis lämnas f.n. statsbidrag till en s.k. riksin-tematskolaoch sju andra fristående skolor med undervisning på grundskolnivå. Dessutomutgår statsbidrag av tillfällig karaktär till ytterligare ett antal skolor. Desju fristående skolorna får statsbidrag enligt olika gmnder och på olikavillkor i övrigt. Franska skolan i , högre samskola ochLundsbergs skola i , har förklarats berättigade till statsbidragenligt förordningen (1964:137) om statsbidrag tUl vissa privatskolor. 1982/83:1 29 Enligtdenna förordning utgår statsbidrag med i princip av ett bidrags-underlagsom omfattar kostnad för avlöning tUl skolledare och lärare. Regeringen kandock besluta om högre bidrag och f. n. erhåller de aktuella skoloma täckningför den största delen av sina kostnader för skolledare och lärare. I och medatt skolorna får statsbidrag enligt den nämnda förordningen omfattas de avprivatskolförordningen (1967:270). Del innebär en ganska ingående regleringefter mönster från vad som gäller eller har gällt för gmndskolan. Vadgäller skolomas särskilda karaktär kan nämnas att Lundsbergs skola är enintematskola, medan de båda andra har en specieU pedagogisk profil. Franskaskolan lägger tonvikt vid det franska språkel och den franska kulturen ochGöteborgs högre samskola tillämpar montessoripeda-gogik. Deövriga fyra fristående skolor för skolpliktiga bam som får statsbidrag är deestniska skolorna i och samt HiUelskolan i ochKristofferskolan i . Statsbidraget för de estniska skoloma och HiUelskolanhar motiverats av bl. a. humanitära skäl. När det gäller harmotiveringen varit att det är av värde i pedagogiskt hänseende för det svenskaskolväsendet atl det finns en skola som bygger på den s. k. waldorfpedagogiken.Till dessa fyra skolor utgår statsbidrag enhgt särskilda förordningar,nämligen förordningen (SÖ-FS 1978:186) om statsbidrag fill de estniskaskolorna, förordningen (SÖ-FS 1978:175) om statsbidrag fill HiUelskolan iStockholm och förordningen (SÖ-FS 1978:174) om statsbidrag tiliKristofferskolan i . Dessa skolor får statsbidrag som täcker nästanhela normalkostnden för lärare och, såvitt gäller HiUelskolan ochKristofferskolan, också skolledare. Somstatsbidrags villkor gäUer för de estniska skolorna bl. a. att de skall följaen läroplan som fastställer samt för att de skall följa av fastställda timplaneroch andra föreskrifter. F.n. lämnas statsbidrag avtillfällig karaktär fill ytteriigare ett antal fristående skolor. harför budgetåren 1981/82 och 1982/83 för andra än Kristofferskolananvisat medel som får användas för att täcka skolornas underskott (prop.1981/82: 25, UbU 1981/82:7, rskr 1981/82:124 och prop. 1981/82:100 bU. 12p.Dll, UbU 1981/82:17, rskr 1981/82:232). Detta bidrag utgår i avvaktan påställningstagande tiU förslag. 6.2Fristående skolors inverkan på statliga och kommunala kostnader för SEH-kommitténhar i sitt betänkande behandlat fristående skolors inverkan på statliga ochkommunala kostnader för gmndskolan. Jag vill i det följande redovisa hur jagser på dessa effekter och redogör först kortfattat för gmndskolansstatsbidragssystem.