prop · G603145 · 1982-12-31 00:00:00 — Förbudet skulle dock inte omfattaspridning som innebär att enskilda trädstammar behandlas med bekämpningsmedel (fickning,stubbehandling och liknande metoder). och produktkontrollnämndenföreslogs vidare få möjlighet att under vissa närmare angivna fömtsättningarmedge undantag från spridningsförbudet. Dispensmöjligheten skulle omfatta allskogsmark. Riksdagenavslog regeringens förslag fill lag om spridning avbekämpningsmedel över skogsmark (JoU 1981/82:16, rskr 1981/82:84). Riksdagenbegärde bl.a. att regeringen skulle låta utarbeta ett nytt förslagtill lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark enligt vissa närmareangivna riktlinjer. Ijanuari1982 förelades i prop. 1981/82:91 ett förslag till lag om fortsatttillfälligt förbud mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark. Förbudetvar avsett att gälla i avvaktan på kommande, mera långsiktiga beslut ombekämpningsmedlens användning i skogsbmket. beslutade (JoU1981/82:22, rskr 1981/82:223) att anta den föreslagna tillfälliga förbudslagenatt gälla fr. o. m. till utgång. Majoriteten antogsamtidigt, med vissa mindre ändringar, det i prop. 1981/82:44 framlagdaförslaget till lag om bekämpningsmedel över skogsmark. Denna lag - lagen(1982:242) om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark - trädde i kraft den1 . Föregen del vill jag anföra följande. Gällande lag om spridning av bekämpningsmedelöver skogsmark står inte i överensstämmelse med regeringens syn på användningenav kemiska bekämpningsmedel inom skogsbmket. Lagstiftningen ger inte kommunernaett tillräckligt starkt inflytande över medlens användning i skogsbmket. 1982/83:145 20 gesmöjlighet att säga nej till skogsbesprutning inom sitt område, vilket innebäratt röjning med mekaniska metoder i stället måste användas. Dessutom ger lagen meddess vittgående dispensmöjligheter utrymme för godtyckliga bedömningar. I lagenanges inte tillräckligt klart hur dispensgivningen skall ske och lagen medgerdispens från spridningsförbudet i fråga om all skogsmark. Detta leder tillbetydande osäkerhet för såväl dem som slår vakt om miljö- ochrekreationsintressena som dem som hävdar skogsbmkets behov av att användabekämpningsmedel. Varje form av meningsfull planering omöjliggörs, vilket ärolyckligt både för skogsbruket och miljövården. Enligt min mening är det avstörsta vikt att skogsbruket för sin långsiktiga planering och förgenomförande av nödvändiga avverknings- och återväxtåtgärder får klara beskedom förutsättningarna för kemisk lövslybekämpning på . Jag anser därför att dennu gällande lagstiftningen har sådana brister att den behöver omarbetas. Denprincipiella utgångspunkten för en lagstiftning på området måste vara attkemiska medel skall användas i så begränsad utsträckning som möjligt i skogsbmket.Lagen bör därför utgå från ett generellt förbud mot spridning avlövbekämpningsmedel. I enlighet med vad jagnyss har anfört bör kommunerna ges rätt att bestämma inom vilka områden skogsbespmtningskall vara helt förbjuden. Kommunerna har den bästa möjligheten att medutgångspunkt i de lokala fömtsättningarna bedöma om skogsmarken i fråga harsådan betydelse för friluftslivet, naturvården, lokalbefolkningens trivsel ochandra lokala allmänna intressen att spridning av bekämpningsmedel inte bör fåske. Kommunema bör inom ramen för den översiktliga fysiska planeringen bestämmade områden där användningen av lövbekämpningsmedel skall vara totalförbjuden.Besluten om förbudsområdenas omfattning bör fattas av kommunfullmäktige. Ettsådant beslut kan enligt en allmän kommunalrättslig princip inte överklagas påannat sätt än genom s. k. kommunalbesvär. Genom den av mig föreslagnaordningen garanteras ett totalt lekmannainflytande över beslutet om för vilkaområden totalförbudet skall gälla. För övrig skogsmark inomen kommun, som inte kommer att omfattas av totalförbudet, bör ett generelltförbud mot spridning av lövbekämpningsmedel gälla. Av främst arbetarskyddsskälbör förbudet även omfatta fickning och andra s. k. selektivabekämpningsmetoder. Det bör dock finnas möjlighet att medge undantag från detgenerella spridningsförbudet. Frågor om undantag bör prövas avskogsvårdsstyrelsen. Vid prövningen av undantagbör göra en samlad bedömning av alla de omständigheter somär av betydelse från skogsbruks-och arbetarskyddssynpunkt. För att dispensskall kunna lämnas bör således gälla dels att lövslybekämpning är nödvändig föratt skogsvårdslagens krav i fråga om tryggandet av skogens aterväxt skalluppfyllas, dels att omständigheterna är sådana att mekanisk röjning interimligen kan komma i fråga. Vad som är rimligt fär bestämmas på grundval av ensamlad Prop.1982/83:145 21 bedömningav alla för det enskilda fallet betydelsefulla omständigheter. Det gäller bl.a. det geografiska läget, terrängförhållandena samt tillgången på arbetskraftsom kan utföra röjning med mekaniska/metoder. Det är också viktigt attarbetarskyddsaspekterna i fråga om möjligheterna att röja med mekaniska metoderbeaktas vid denna bedömning. Innan beslutar i ettdispensärende bör därför de fackliga organisationerna höras. Jag avser attsenare föreslå regeringen att uppdra åt att meddela allmännaråd tiU ledning för skogsvårdsstyrelsernas dispensprövning. Föreskrifternaom spridning av lövbekämpningsmedel bör tas in i en särskild lag som skallersätta den nu gällande lagen (1982:242) om spridning av bekämpningsmedel överskogsmark. I likhet med nuvarande förbudslag bör den nya lagen gälla vid sidanav bl. a. lagstiftningen om hälso-och miljöfarliga varor. Det innebär bl. a.att prövningen av ett bekämpningsmedels hälso- och miljöfarlighet och avmetoder m.m. får göras på vanligt sätt av produktkontrollnämnden ocharbetarskyddsstyrelsen. Ilagen bör även tas in bestämmelser om besvär över beslut.Ett sådant beslut bör sålunda kunna överklagas till skogsstyrelsen.Skogsstyrelsens beslut bör kunna överklagas till regeringen. Lagenbör också innehålla påföljdsbestämmelser. Några särskilda tillsynsbestämmelserutöver dem som gäller enligt lagen om hälso- och miljöfarliga varor torde intevara erforderliga. Somjagtidigare anfört förordarjag att den nu föreslagna förbudslagen skall omfatta selekfivabekämpningsmetoder. Förbudet enligt den nu gällande lagen (1982:242) omspridning av bekämpningsmedel över skogsmark omfattar inte dessa metoder. Detär angeläget att förbudet enligt den gällande lagen utvidgas till attomfatta även dessa metoder. Jag föreslår därför att 1 § i nuvarande förbudslagändras i enlighet härmed. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom jordbmksdepartemenlet upprättatsförslag till 1. lag om ändring iskogsvårdslagen (1979:429), 2. lag om spridning avbekämpningsmedel över skogsmark, 3. lag om ändring i lagen(1982:242) om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark. 1982/83:145 22 4.1 Förslaget tilländring i skogsvärdslagen Röjningav plantskog eller ungskog skall ske, när skogen är så tät eller av sådanbeskaffenhet i övrigt att produktionen av värdefullt virke väsentligt hämmas. Om skogen är nära gallringsbarålder, får i särskilda fall medge att röjningen ersätts medtidig gallring. Gallring av skog skallske, när skogen är så tät att produktionen av värdefullt virke väsentligthämmas. Somframgår av den allmänna mofiveringen avser gallringsskyldigheten den yngreskogen som inte har blivit röjd eller på rätt sätt. Kännetecknande fördenna skog är att den är så tät att produktionen av värdefullt virke väsentligthämmas. Även i medelålders skog som tidigare är gallrad kan värdeprodukfionenfrämjas genom förnyad gallring. Det kan dock inte sägas att värdeproduktionen idessa skogar är väsentligt hämmad. För verkställigheten av bestämmelsen iförsta stycket om röjningsskyldighet har meddelat föreskriftersom anger när sådan skyldighet föreligger och röjningensenast skall vara utförd. Den nya bestämmelsen om skyldighet att gallra kommerockså att kräva verkställighetsföreskrifter. Av 10 § lagen följer attdet är skogsmarkens ägare som är ansvarig för att gallringen utförs. Underlåteren skogsägare att fullgöra gallringsskyldigheten kan skogsvårdsstyrelsenmeddela föreläggande med stöd av 24§. Med hänsyn till det storagallringsbehov som föreligger kan det krävas särskilda föreskrifter för tidennärmast efter ikraftträdandet av den nya bestämmelsen. Ett bemyndigande attmeddela sådana föreskrifter har tagits in i övergångsbestämmelsema. Skogsmarkensägare svarar för att slutavverkning bedrivs i lämplig omfattning så att en jämnåldersfördelning av skogen på hans bmkningsenhet främjas. Regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om hur stor andel aven bmkningsenhets skogsmarksareal som högst får slutavverkas och om hur stor andel av arealen som måste slutavverkas under perioden.Sistnämnda andel får inte överstiga hälften av den andel som det är tillåtetatt slutavverka. får isärskilda fall medge undantag från första stycket. Genomändringen i förevarande paragraf åläggs skogsägarna ett vidgat ansvar vad avserslutavverkningen. Till den tidigare skyldigheten att ransonera den slutavverkningsbaraskogen för att främja en jämn åldersfördelning av skogen fogas ett krav på enviss minsta avverkning. 1982/83:145 23 Fören närmare beskrivning av den föreslagna avverkningsskyldigheten är detnödvändigt att redovisa huvuddragen i de föreskrifter som harmeddelat om ransoneringsskyldigheten. De allra minsta bmkningsenheterna med enårlig ideal produktion av högst har helt undantagits frånransoneringskravet. För bmkningsenheter med en årlig produktion som översfiger lOOmsk men är högst gäller endast den restriktionen att slutavverkninginte får ske om enhetens skogsmarksareal redan till mer än hälften består avkalmark eller skog eller kan komma att göra detta efter dentilltänkta avverkningen. För övriga bmkningsenheter bestäms den högsta tillåtnaårliga slutavverkningsarealen, årsytan, genom att man först beräknar ennormalyta. Den ytan får man fram genom att dividera bmkningsenhetensskogsmarksareal med den lägsta genomsnittliga omloppstiden för skogen på brukningsenheten,dvs. lägsta tillåtna slutavverkningsålder med fillägg för normal kal-markstid.För att därefter erhålla årsytan korrigeras normalytan med hänsyn till hurstor andel slutavverkningsbar skog som finns på bmkningsenheten. Det ansesrimligt att slutavverkningama får bedrivas i en hårdare takt så länge det finnsmycket slutavverkningsbar skog på en brukningsenhet. Beräkningen sker medhjälp av korrekfionsfaktorer. Om t.ex. den lägsta genomsnittliga omloppstidenär på en brukningsenhet blir normalytan av enhetensskogsmarksareal. Finns det slutavverkningsbar skog på bmkningsenhetenfår normalytan korrigeras så att årsytan blir av skogsmarksarealen.Är andelen slutavverkningsbar skog blir årsytan efter korrigering2,. Vid slutavverkningsbar skog tillåts en årsyta av 2,6procent. Korrektionsfaktorerna är ett resultat av en skälighetsbedömning. För att göra det möjligtatt genomföra rafionella avverkningar på mindre brukningsenheter får på sådanaenheter ett antal årsytor sammanföras och avverkas på en gång. På brukningsenheter med en ideal årlig produktionsförmåga av mellan 200mskoch får årsytoma tas ut genom en eller fleraavverkningar när som helst . Perioderna räknas från den 1 januari1980. På bmkningsenheter med en ideal produkfionsförmåga om minst 3000 m-sk omåret fömtsätts slutavverkningen bedrivas så att ungefär lika stora uttag görsvarje år. Somjag har anfört i den allmänna motiveringen leder en inaktivitet i fråga omslutavverkning fill en allt skevare åldersfördelning genom att alltmer skogblir slutavverkningsbar på bmkningsenheten. En alltför omfattandeslutavverkning leder å andra sidan till en ojämnhet av rakt motsatt slag. Ettrimligt minimikrav på avverkning bör sålunda ligga någonstans mellan dessa bådaytterligheter. Jag har dessutom påpekat att avverkningskravet för att främjautvecklingen mot en jämn åldersfördelning bör anpassas fill andelenslutavverkningsbar skog på bmkningsenheten. I det avseendet bör således sammaprincip användas som vid bestämmandet av Prop.1982/83:145 24 ransoneringskravet.Jag avser med detta att avverkningskravet skall ställas högre när brukningsenhetenhar en stor andel slutavverkningsbar skog jämfört med när andelen sådan skog ärliten. i anslutning fill ransoneringsbestämmelsen har utformats med storfrikostighet. Så t.ex. medger de nämnda korrektionsfaktorerna en avsevärdöveravverkning i vissa fall. Vidare får, då korrigeringen av normalytan skallgöras, som slutavverkningsbar skog räknas även den skog som kommer att blislutavverkningsbar framöver. När det gäller att avgöra omavverkningsskyldighet föreligger borde sådan skog inte ingå i bedömningsunderlaget.Det är å andra sidan en fördel om både ransoneringskravet och avverkningskravetbedöms med utgångspunkt i samma basunderlag. Jag anser att detta problem kanlösas genom att skog vars ålder inte överstiger den lägsta tillåtna slutåldernmed undantas från kravet på avverkning trots att den ingår iberäkningsunderlaget. Vidare bör avverkningskravet gälla först om den skog somfår slutavverkas uppgår fill en viss andel av bmkningsenhetens skogsmarksareal.Därigenom ges ytterligare utrymme för utnyttjande av möjligheterna tillvärdeproduktion under efter det att ett bestånds lägsta ttllåtna>slutålderhar uppnåtts. Jag finner det rimligt och med hänsyn till önskemålet om enutjämnad åldersfördelning lämpligt att nivån på avverkningskravet bestäms fillungefär hälften av årsytan så som den framkommer efter den nämndakorrigeringen av normalytan. Det innebär med motsvarande exempel som i detföregående en minimiårsyta enligt följande. Påen bmkningsenhet med lägsta genomsnitfiiga omloppsfid och därmed ennormalyta av skulle den årsyta som minst skall avverkas komma attuppgå till av bmkningsenhetens areal om andelen slutavverkningsbarskog är . I exemplet slutavverkningsbar skog blir årsytan1,av bmkningsenhetens areal. Har, som i det tredje exemplet, slutavverkningsbar skog blir årsytan . Somjag nämnt inledningsvis innebär skogsvårdslagens bestämmelser om anläggning avskog i vissa fall en skyldighet att avverka lågproducerande bestånd. Skog somomfattas av dessa bestämmelser bör inte räknas in i bedömningsunderlaget förden nu föreslagna avverkningsskyldigheten. Avverkning av sådana lågproducerandebestånd bör därmed inte heller få tillgodoräknas vid en bedömning av humvidakravet på minimiavverkning har uppfyllts. Förslutavverkning i svårföryngrad skog och skyddsskog krävs fiUstånd.Krav på tillstånd för slutavverkning gäller också enligt lagen (1974:434) ombevarande av bokskog och kan ha föreskrivits med stöd av naturvårdslagen. Detär givet att avverkningsskyldigheten bortfaller om sådana tillstånd inte ges.Sådan skog bör då inte heller räknas 1982/83:145 25 somslutavverkningsbar vid beräkning av det avverkningskrav som kan gälla för annanskogsmark som ingår i bmkningsenheten. Avverkningskravet skallinte behöva fullgöras genom årliga avverkningar. Det bör varatillräckligt att kravet blir tillgodosett inom en viss avgränsad fidsperiod. Enskogsägare bör således ges möjlighet att samla ihop till en virkeskvantitet somdet är ekonomiskt rimligt att avverka på en och samma gång. Vidare börskogsägarna ges möjlighet att förlägga avverkningarna så att de passar medkonjunkturen för skogsindustrin och därmed dess efterfrågan på virke. Jag anserockså att periodlängden av praktiska skäl så långt möjligt bör överensstämmamed den som gäller enligt ransoneringsbestämmelserna. Somjag har redovisat idet föregående tillämpas därvid för brukningsenheter med en idealproduktionsförmåga lägre än 3000m'sk . För de större bmkningsenheternaär periodens längd i princip . Antalet större brukningsenheter i enskild ägouppgår till endast ca 1 500. Att bestämma en särskild periodlängd för dessavore en onödig administrativ omgång. Jag anser mot bakgmnd härav attavverkningskravet bör tillgodoses när det gäller alla brukningsenheter.För att periodiseringen skall överensstämma med den som gäller förransoneringskravet bör avverkningskravet första gången vara uppfyllt senast den1 . I likhet med vad somgäller för ransoneringsreglerna bör det finnas vissa möjligheter att medgeundantag från kravet på minimiavverkning. Ett mofiv för undantag bör kunna varaatt slutavverkningskravet omfattar bestånd med mycket hög värdeproduktion. Ettannat godtagbart skäl för undantag bör vara att avverkningen är så liten attden av ekonomiska skäl bör ske i samverkan med någon granne som först inomnågot år planerar att avverka. Ett tredje skäl är de särskilda hänsyn tillnaturvårdens intressen sonri jag har berört i den allmänna motiveringen. Lagrådet förordar påanförda skäl att den angivna principen om avverkningsskyldighetensomfattning kommer fill uttryck i lagtexten. Jag har inte något att erinra motatt paragrafens andra stycke preciseras närmare på det sätt lagrådet förordar.Jag vill emellertid påpeka att gränsen med nödvändighet blir i viss månflytande, eftersom avverkningsskyldigheten bestäms till en viss andel av vadsom är tillåtet att avverka. Gränsen för den högsta tillåtna avverkningenbestäms i sin tur, enligt givna bemyndiganden, av och det är fömtsattatt styrelsen skall anpassa denna gräns bl. a. till förändringar iskogstillståndet. Jag ansluter mig alltså till lagrådets förslag till ändringav andra stycket i paragrafen. Förvatje bmkningsenhet skall finnas en skogsbmksplan med riktlinjer för skogensskötsel på enheten. Planen skall upprättas enligt föreskrifter som meddelas avregeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag frånförsta stycket. Prop.1982/83:145 26 föreskrifter, vartill hänvisas i paragrafens första stycke, skall som framgårav den allmänna motiveringen anges minimikraven beträffande skogsbmksplanensinnehåll och kvalitet. Dit hör vilket aktualitetskrav som skall ställas. Ävenom skogsbmksplanerna endast skall gälla som rekommendationer bör de inte fåvara alltför gamla. F. n. accepterar i regel inte planer äldreän när bidragsansökningar skall behandlas. Vidare bör det iföreskrifterna regleras inom vilken tidsrymd skyldigheten att ha en skogsbruksplanskall vara uppfylld. Med skogspolitiska beslut startades en s. k.översiktlig skogsinventering i hela landet. Inventeringen skall tjäna somunderlag för skogsbmksplaner men också för planering av skogsvårdsstyrelsernasverksamhet och för samhällsplanering av olika slag. Det är angeläget attinventeringarna kan göras i något snabbare takt än så att upprättandetav skogsbmksplaner underiät-tas. I fråga om de ekonomiska resurserna tillinventeringarna återkommer jag i det följande. Andra begränsningar iplaneringsresurserna m.m. gör dock att det kommer att ta innan skogsbmksplanerkan tas fram för hela landet. Utgångspunkten bör vara att alla bmkningsenheterskall ha en skogsbmksplan . Skogsägaren bör dock vara skyldig attskaffa en skogsbmksplan tidigare om den översiktliga skogsinventeringen för detaktuella området har genomförts. Jaghar i den allmänna motiveringen redovisat i vilka fall det finns anledning attmeddela föreskrifter om undantag från kravet på att det skall finnas en skogsbmksplan. Denskogsägare som inte skaffar sig en skogsbmksplan kan med stöd av 24 §skogsvårdslagen föreläggas att göra detta. 27§ Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. bryter mot föreskrift som harmeddelats med stöd av 8§ första stycket eller 20 § första stycket, 2. bryter mot 12 § eller 13 §första stycket, 3. bryter mot denavverkningsbegränsning som avses i 14 §, 4. bryter mot 19 § första stycketeller mot föreskrift om avverkning som har meddelats med stöd av 19 § andrastycket, 5. bryter mot avverkningsförbudsom avses i 25 §, 6. underlåter att fullgöraanmälningskyldighet som har föreskrivits med stöd av 17 §, 7. underlåter att iakttaföreläggande eller bryter mot förbud som har meddelats för att föreskriftenligt 21 § skall efterlevas. Iringa fall döms ej till ansvar. Harflera medverkat till gäming som avses i första stycket gäller 23 kap. 4 och 5 §§brottsbalken. Densom har överträtt vitesföreläggande eller vitesförbud döms inte fill ansvarenligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. 1982/83:145 27 Denföreslagna ändringen av 14§ föranleder en ändring av straffbestämmelserna i förevarandeparagraf. Skyldigheten att ransonera den slutavverkningsbara skogen skallliksom vara straffsanktionerad. Underlåter en skogsägare att uppfyllaminimikravet pä slutavverkning får däremot gripa in ochmeddela föreläggande med stöd av 24 § skogsvårdslagen. Motsvarande ingripandefår ske om skogsägaren underlåter att gallra. Denna lag träder i kraft den 1juli 1983. Regeringen eller dén myndighetsom regeringen bestämmer får föreskriva de avvikelser från lagen som kanbehövas med hänsyn till övergångssvårigheter som kan föranledas av den genomlagen införda skyldigheten att gallra skog. 4.2Förslaget till lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark Spridningöver skogsmark av bekämpningsmedel, avsedda för bekämpning av lövsly, ärförbjuden. Detsamma gäller användningen av metoder där enskilda trädstammarbehandlas med bekämpningsmedel. Iöverensstämmelse med vad jag har föreslagit i det föregående innehållerbestämmelsen förbud mol kemisk lövslybekämpning. Spridning av bekämpningsmedelöver skogsmark är således förbjuden, oavsett om den sker från luften eller frånmarken. Förbudetomfattar även sådan spridning av bekämpningsmedel som innebär att enskilda trädstammarbehandlas med medlen i fråga (fickning, stubbehandling och liknande metoder). Begreppetbekämpningsmedel används i lagen i samma betydelse som i kungörelsen (1973:334)om hälso- och miljöfarliga varor. Med begreppet skogsmark avses skogsmark i skogsvårdslagens(1979:429) mening. Skogsvårdsstyrelsenfår, om inte annat följer av 3§, medge undantag från 1 § om kravet enligt 7 §skogsvårdslagen (1979:429) i fråga om aterväxt av skog inte rimligen kantillgodoses genom röjning med mekaniska metoder. Vid bedömningen skall hänsyntas till skogsmarkens läge och beskaffenhet, skogsbeståndets sammansättning,arbetarskyddet och tillgången på arbetskraft. Ettmedgivande om undantag skall förenas med de villkor som behövs till skydd förnaturmiljön. Iparagrafens första stycke anges under vilka fömtsättningar dispens kan medgesfrån spridningsförbudet. Frågan har behandlats i den allmänna motiveringen. Undantagfår inte medges i fråga om områden inom vilka totalförbud 1982/83:145 28 motspridning av lövbekämpningsmedel gäller på gmnd av kommunens beslut enligt 3§.För att undantag från spridningsförbudet skall kunna medges inom övriga områdeninom kommunen krävs att det är nödvändigt att ta bort lövvegetafionen för att ienlighet med kravet i 7 § skogsvårdslagen (1979:429) trygga återväxten av skogav tillfredsställande täthet och beskaffenhet i övrigt. Det krävs vidare attlövröjning inte rimligen kan ske med mekaniska metoder med hänsyn tillbeståndssammansättningen, terrängförhållandena och det geografiska läget. Ävenfillgången pä arbetskraft, som kan utföra röjning med mekaniska metoder, ocharbetarskyddsaspekter måste somjag fidigare har anfört beaktas. Av paragrafens andrastycke framgår att dispens från spridningsförbudet får förenas med de villkorsom behövs för att tillvarata naturvårdens intressen. Villkoren kan avsebegränsningar i spridningen av bekämpningsmedel i förhållande till exempelvisvattendrag, skogsbryn eller mindre lokaler med sällsynta växter. Självfallet bör, ienlighet med vad som i övrigt gäller på produktkontrollens område, någonersättning inte utgå i de fall tillstånd fill spridning vägras. Enligt lagrådet är det inågon mån oklart om paragrafen medger att hänsyn tas också till friluftslivetsintressen. Lagrådet påpekar att när det gäller skydd för naturmiljön med stödav naturvårdslagen kan man också ta hänsyn fill naturmiljöns betydelse förfriluftslivet (prop. Jag vill bekräfta att avsikten är att, päsamma sätt som enligt naturvårdslagen, hänsyn kan tas även till naturmiljönsbetydelse för friluftslivet.