prop · G60319 · 1982-12-31 00:00:00 — Enligt 54 § första stycket LFS väljs kyrkvärdar avkyrkorådet bland de valda ledamöterna och suppleanterna i rådet. Utredningenhar i sitt förslag behållit denna valbarhetsregel utan någon motivering. Frågan omvalbarheten till kyrkvärdsuppdrag har emellertid länge stått under debatt. Dennuvarande regeln kom tUl i samband med LFS och innebar att kretsen av valbarapersoner, som var begränsad till kyrkorådets ordinarie ledamöter,utsträcktes till suppleanterna. har upprepade gångeri olika sammanhang yrkats på en ytterligare vidgning av denna krets, somalltjämt ansetts vara för snäv att tillåta en önskvärd ökning av antaletkyrkvärdar. Man har pekat på svårigheter att inom kyrkorådet finna personer somär villiga att äta sig kyrkvärdsuppdraget, olägenheten av att detta bindersina innehavare till tjänstgöring i kyrkan var eller varannan söndag, det storaantal kyrkvärdar som blir nödvändigt i församlingar med flera distrikts- ellersmåkyrkor samt skiftarbete och schemalagd arbetstid som hinder för att fullgörakyrkvärdsuppdrag osv. Bland annat av omtanke om kyrkorådets funktionsduglighethar man ansett mindre lämpUgt att utnyttja den möjlighet som finns att ökaantalet ledamöter och suppleanter för att därigenom breddarekryteringsunderlaget för kyrkvärdsuppdragen. Som jag nämnde inledningsvis begärde 1980/riksdagmed anledning av en motion i ämnet att frågan om vidgad valbarhet fillkyrkvärdsuppdrag skulle utredas. I mofionen hade föreslagits att kyrkvärdarskulle väljas av kyrkorådet bland församlingens medlemmar.Konstitutionsutskottet menade emellerfid att det nuvarande sambandet mellankyrkoråds- och kyrkvärdsuppdrag var värdefullt ur många synpunkter. Vid enutredning borde därför övervägas om valbarheten kunde vidgas med bibehållandeav viss anknytning fill kyrkorådet (KU 1980/81:5, rskr 1980/81:15). I promemorian (Ds Kn 1981:9) Valbarhet fillkyrkvärdsuppdrag, som upprättades med anledning av framställning,föreslås att den nuvarande ordningen för utseende av kyrkvärdar behåUsoförändrad. Av promemorian framgår att det mesta av kyrkvärdarnasursprungliga 1982/83:19 62 mångskiftandebefattning med den lokala kyrkliga förmögenhetsförvaltningen under fidernaslopp successivt har glidit över på kyrkorådet och andra organ ellerfunktionärer i församlingen. inskränker sig deras uppdrag - bortsett frånledmotskapet i kyrkorådet - huvudsakligen dels till en allmän tillsyn överförsamlingens kyrkobyggnader och kyrkUga lösegendom, dels till vissarepresentativa eller ceremoniella funktioner i samband med församlingensgudstjänstfirande, kyrkoherdeinstaUalioner, kyrkoinvigningar o. d. De senarefunkfionerna har huvudsakligen vuxit fram sedvane-mässigt. Promemorian skiljerdärför mellan kyrkvärdarnas "legala" och "liturgiska"funktioner. Enligtpromemorian är det den legala funktionen som konstituerar kyrkvärdskapet iegentlig rnening. Grunden fill kyrkvärdarnas nuvarande förtroendeställning iförsamlingen är det ansvar för lokalkyrkan och dess egendom som de delar medkyrkorådet. Den liturgiska funktionen är däremot inte uteslutande förbehållenkyrkvärdarna. I promemorian ifrågasätts om inte de upprepade kraven på ettbredare rekryteringsunderlag för kyrkvärdsuppdraget bottnar i en oklarhet omdettas egentliga innebörd. Den något missvisande titeln kyrkvärd har gettupphov lill föreställningen att uppdraget innebar ett slags allmänt"värdskap" i kyrkan. Till ett sådant värdskap står det emellertidförsamlingen fritt att utse vilka lämpliga personer som helst. Så har ocksåskett på många håll. Uppgiften för dessa personer - vanligen kallade gudstjänstvärdar- förutsätter inte någon anknytning fill församlingens legala organ sommotiverar att den måste utövas av förtroendevalda. Deras valbarhet bör därförenligt promemorian inte begränsas i lag. Deallra flesta remissinstanserna tillstyrker promemorieförslaget. Flertaletansluter sig också till de bakomliggande övervägandena. Bara några få instanserför fram andra förslag eller kritiska synpunkter. TiUde krifiska hör ärkebiskopen. För honom är kyrkvärdarnas ansvar förgudstjänsten deras främsta uppgift. Han framhåller att utvecklingen har medförten förskjutning av kyrkvärdskapels egentliga innehåll från de legala fill derepresentativa och ceremoniella funkfionerna. Ärkebiskopen vill inte motsättasig en ändring av nuvarande reglering men förordar att en sådan ordningtillskapas att anknytningen mellan kyrkvärdsuppdrag och kyrkoråd fortfarandekan upprätthållas. Ävenkammarrätten i menar att man bör acceptera den fakfiska utvecklingen.Om det föreligger behov av att vidga kretsen av valbara personer kan enligtkammarrätten den önskvärda kopplingen till kyrkorådet eventuellt tillgodoses,om det föreskrivs att kyrkvärd som inte är ledamot eller suppleant i rådetlikväl har rätt atl närvara vid rådets sammanträden och, om rådet fattar besluthärom, även yttra sig där. Länsstyrelseni förordar ett system där minst en av Prop.1982/83:19 63 kyrkvärdarna utses bland kyrkorådets ledamöter ochsuppleanter och övriga bland därtill lämpade församlingsmedlemmar. De påtalade svårigheterna att finna personer som ärvilliga att åta sig kyrkvärdsuppdrag kan enligt flera remissinstanserbemästras, om man redan vid valet av kyrkoråd beaktar att kyrkvärdar skallutses inom detta. och sfiftsnämnden i går ett steg längreoch föreslår att valet av kyrkvärdar företas av kyrkofullmäkfige i samband medvalet av ledamöter och suppleanter i kyrkorådet. Flera remissinstanser understryker kraftigt angelägenhetenav ett bevarat samband mellan kyrkorådet och kyrkvärdsfunktionen främst medhänsyn fill rådets ansvar för församlingslivet. I några yttranden uttalas önskemål om attkyrkvärdsbegreppet definieras i församlingsstyrelselagen och att där ocksåanges möjligheten att anlita gudstjänstvärdar för vissa servicefunktioner i kyrkansom stundom ansetts ankomma på kyrkvärdar. i ifrågasätterom föreskriften kyrkolag om kyrkvärdens medverkan vidnattvardsgång, behöver ändras för att andra än kyrkorådsledamöter skall kunnafullgöra denna uppgift. Kyrkvärdskapet har betecknats som det förnämsta av kyrkanslekmannaämbeten. Detta torde inte bara bero på dess urgamla anor utan också påden förtroendeställning som kyrkvärdarna intar genom sin alltjämt beståendelagfästa anknytning till kyrkorådet. Att man allt oftare harinsisterat på en utvidgning av valbarheten till kyrkvärdsuppdrag hänger sammanmed uppdragets tvåfaldiga karaktär. Å ena sidan innefattar det ett särskiltansvar för vården av församlingens kyrka och dess inventarier. Denna så attsäga världsliga sida av uppdraget är en kvarleva från kyrkvärdarnas fidigarevidsträckta befattning med kyrklig ekonomi och förvaltning. Den andra sidan avkyrkvärdsuppdraget vetter mot församlingens andliga verksamhet. Kyrkvärdarnahar traditionella uppgifter vid gudstjänster, vid installations- ochinvigningsakter m. m., där de framträder som församlingens främstalekmannarepresentanter. I två remissyttranden görs gällande att tyngdpunkten ikyrkvärdsuppdraget med tiden har förskjutits från den världsliga fill denandliga sidan. Denna anmärkning är säkerligen riktig. Den står inte heller inågon skarp motsats fill utan snarare bestyrks av de positiva remissyttrandensom just utifrån kyrkvärdskapels andliga sida så starkt betonar värdet avkyrkvärdarnas nära förbindelse med kyrkorådet. Som övertygande visats ipromemorian är det emellertid på grund av kyrkvärdskapels världsliga funktionsom denna förbindelse har bevarats. Den logiska konsekvensen av den nyssnämndatyngdpunktsförskjutningen i kyrkvärdsuppdraget skulle därför vara att sambandetmellan kyrkoråd och kyrkvärdar nu borde klippas av. 1982/83:19 64 Med hänsyn till remissutfallet vill jag dock inte övervägaett sådant steg. Man får inte förbise att kyrkorådets främsta uppgift är att haomsorg om församlingslivet och verka för dess utveckling. Att kyrkvärdarnaingår som ledamöter eller suppleanter i kyrkorådet är uppenbarligen av storbetydelse för att rådet skall kunna fullgöra denna uppgift väl. Härtill kommerdet stora värdet av detta samband även med hänsyn fill kyrkvärdarnas väridsligafunktion, såväl för dem själva som för kyrkorådet. Enligt min mening är detdärför angeläget att kyrkvärdarna behåller den förtroendeställning iförsamlingen som följer av deras anknytning till kyrkorådet. Enligt promemorianrepresenterar var och en av kyrkvärdarna hela församUngen. Detta förhållandebör enligt min uppfattning gälla även om man accepterar att det har skett enviss förskjutning mot den andliga sidan i kyrkvärdsfunk-fionen. I annatsammanhang föreslår jag att valda ledamöter och suppleanter i kyrkorådet skallha rätt till den ledighet från anställning som behövs för uppdraget. Därmedundanröjs ett av de tidigare påtalade hindren för intresserade och lämpligapersoner att åta sig kyrkvärdsuppdrag. Vad angår bestämmelsen i 1686 årskyrkolag om kyrkvärdens medverkan vid nattvardsgång vill jag erinra om att dennumera på sedvanerättslig väg har vidgats till att avse också andra lekmän. Detmera servicebetonade "värdskapet vid kyrkdörren" är inte hellerförbehållet kyrkvärdar utan får handhas av "gudstjänstvärdar" vilkakan utses fritt till erforderligt antal. Någon uttrycklig erinran i lagtextenom denna möjlighet anser jag inte behövlig. Enligt min mening bör lagtexteninte heller belastas med någon definition av kyrkvärdsbegreppet. På grund av vad jag har anfört i det föregående anser jagatt valbarheten till kyrkvärdsuppdrag inte behöver vidgas utöver vad som hargällt hitfiUs. Tvåremissinstanser har föreslagit att kyrkvärdarna skall väljas avkyrkofullmäktige i samband med kyrkorådsvalet. Detta förslag kan jag intebiträda. En sådan ordning skulle i viss mån innebära en återgång fillförhållandena , då kyrkvärdarna valdes särskilt och därefter togplats i kyrkorådet som självskrivna ledamöter. Jag vill i stället i likhet medåtskilliga av remissinstanserna betona vikten av att man redan vidkandidatnomineringen inför kyrkorådsvalel har i åtanke att några av de valdaledamöterna eUer suppleanterna sedan skall utses till kyrkvärdar. 1 enlighet med vad jag nu har anfört har inomkommundepartementet upprättats förslag till 1. lag omförsamlingar och kyrkliga samfälligheter, 2. lag om ändringi lagen (1972:704) om kyrkofullmäkfigval, 3. lag om ändringi lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighetsutdebitering av skatt, m. m.. Prop.1982/83:19 65 4. lagom ändring i lagen (1982:221) med särskilda bestämmelser angående det kommunala skatteunderlaget, 5. lagom ändring i lagen (1979:411) om ändring i rikets indelning i kommuner, landstingskommuner och församlingar, 6. lagom ändring i lagen (1972:229) om kyrkliga indelningsdelegerade. Det under 2 angivna förslaget har upprättats i samråd med chefen för jusfitiedepartementetoch de under 3 och 4 angivna förslagen i samråd med chefen förbudgetdepartementet. 4.1Förslaget till lag om församlingar och kyrkliga samfälligheter Somframgår av vad jag har anfört i den allmänna motiveringen avses den nya lagenersätta LFS (avsnitt 2.2). Jag får också hänvisa fill vad jag har sagt där ifråga om lagens rubrik. Dettakapitel innehåller bestämmelser om bl. a. lagens fillämpningsområde,församlingarnas befogenheter, kyrkliga samfälUgheter samt beslutande,förvaltande och verkställande organ. Kapifiet motsvarar första kapitlet i LFS. 1 §Denna lag gäller för församlingar och kyrkliga samfälligheter. Dessa utgörkyrkliga kommuner. Dennaparagraf motsvarar delvis 1 § LFS. Enligt 1 § första stycket LFS är lagentillämplig på de territoriella församlingarna i riket. I andra stycket finnsbestämmelser om lagens tillämplighet på de icke-territoriella församlingarna.Utredningen föreslår att tillämpningsområdet för den nya lagen anges på sammasätt som i LFS. Dennya lagens tillämpningsområde bör enligt min mening vara delsamma som för LFS.Jag anser emellerfid att det bör beskrivas i lagen på ett annat sätt än somsker i LFS och i utredningens förslag. 1 förevarande paragraf anges att den nyalagen är tillämplig inte bara på församlingar utan även på kyrkligasamfälligheter. Samfälligheternas betydelse som kyrkokommunala enheter - somjag har berört i del föregående - är sådan att de uttryckligen böromfattas av den allmänna bestämmelsen om lagens tillämpningsområde. Vidare sägsi paragrafen att församUngar och kyrkliga samfälligheter utgör kyrkligakommuner. Därigenom anges de båda kommuntyperna på den kyrkUga sidan, nämligenförsamUngen, som är den kyrkliga primärkommunen, och den kyrkliga samfälligheten,som är en sammanslutning av församlingar. Dessutom skapas en anknytning tillbestämmelserna i om de kyrkliga kommunema. Särbestämmelsernaom de icke-territoriella församlingarna har flyttats till 1982/83:19 66 De har getts ett innehåll som något avviker från utredningensförslag. 2§ Riket är indelat i församlingar (territoriella församlingar). Omändring i församlingsindelningen finns bestämmelser i lagen (1979:411) omändring i rikets indelning i kommuner, landsfingskommuner och församlingar. I riketfinns även icke-territoriella församlingar. Denna lag gäller i tillänipUga delar för sådana församlingar. Dennaparagraf innehåller den grundläggande bestämmelsen om indel-ningeri i församlingar.Den saknar motsvarighet i LFS. 1 utredningens förslag ingår inte heller någonmotsvarande paragraf. II kap.1 § KL finns en bestämmelse om att riket är indelat i kommuner och landstingskommuner samt en hänvisning till lagen om ändring i rikets indelning i kommuner och landstingskommuner. Jag anser att det på motsvarande sätt bör slås fast i den nya lagen om de kyrkliga kommunerna att riket är indelat i församlingar. Liksom kommunindelningen täcker försam lingsindelningen hela landet. En bestämmelse om indelningen i församlingar och en hänvisning till indelningslag har tagits in i första resp.andra slyckei. Genombestämmelsen i tredje stycket klargörs att det utöver de territoriellaförsamlingarna finns icke-territoriella församUngar. Dessa är f. n. fem tillantalet. EnUgt1 § andra stycket LFS gäller lagen i fillämpUga delar för icke-territoriellaförsamlingar. Om en sådan församling beslutar det, får dock den ordning somförut varit övlig tillämpas. I propositionen med förslag till lag om församlingsstyrelse(prop. 1961:70) anförde departementschefen att lagen i princip skulle varatillämplig också för de icke-territoriella församlingarna. I några fall avvekdock församlingens organisation från de territoriella församlingarnas.Departementschefen ansåg det därför lämpUgt att de icke-territoriellaförsamlingarna själva fick avgöra vilken ordning de ville tUlämpa. Utredningenföreslår att bestämmelserna i 1 § andra stycket LFS om lagens tillämplighet påde icke-territoriella församlingarna förs över till den nya lagen utan ändringi sak. En remissinstans anser att innebörden av bestämmelsen om fillämpning avden ordning som förut gällt inte rimligen kan vara att en återgång när somhelst får ske tiU en äldre ordning. IUkhel med utredningen anser jag att den nya lagen om församlingar och kyrkligasamfälligheter i princip skall vara tillämplig på icke-territoriellaförsamlingar. I tredje stycket anges därför att lagen i tillämpliga delargäller för sådana församlingar. Däremot anser jag det inte motiverat att ilagen ta in någon bestämmelse om tillämpning av den ordning som förut gällt.Enligt vad jag har erfarit fillämpar alla icke-territoriella församlingarLFS i den mån det är prakfiskt möjligt. Bestämmelsen om att lagen i fillämpligadelar Prop.1982/83:19 67 gällerför sådana församlingar torde ge dessa det utrymme för avvikelser från lagensom de med hänsyn till sin särskilda organisation kan behöva. Vad som avses medden ordning som förut gällt blir dessutom oklart när den nya lagen har trätt ikraft. Eftersom det inte kan uteslutas att de icke-territoriella församUngarnapå,jiägon punkt kommer i direkt konflikt med den nya lagens bestämmelser, bördet dock öppnas en möjlighet för dem att fortfarande tillämpa äldrebeslämmelser. En regel härom bör tas in i övergångsbestämmelserna tiU den nyalagen. 3§ En församling får själv vårda sina angelägenheter. Medförsamlingsaiigelägenheter avses frågor om 1. anskaffande och vård av kyrka, församlingshus, tjänslebostäder ochannan för kyrkligt ändamål avsedd egendom, 2. anskaffande och vård av begravningsplats, om inte regeringen försärskilt fall beslutar att uppgiften skall ankomma på en borgerlig kommun, 3. främjande av gudstjänstliv och kyrklig förkunnelse i övrigt samlkristen verksamhet bland barn och ungdom, äldre, sjuka och andra som behöverkyrkans tjänster, samt 4. avlöningsförmåneråt präster, kyrkomusiker och annan personal. Om vissa angelägenheter som ankommer på församlingarna finns särskilda Omen församUng utgör ett pastorat, skall den ha hand om de angelägenheter somenligt lag eller annan författning ankommer på pastoratet. Idenna paragraf finns bestämmelser om församlingamas kompetens. Paragrafenmotsvarar 2 § LFS. Enligl2 § 1 mom. LFS får en församUng själv vårda sina angelägenheter om intehandhavandet därav enligt lagen eller särskild författning tillkommer annan.Men en församlings angelägenheter avses frågor om a) anskaffande av och vård omkyrka, begravningsplats, församlingshus, tjänstebostäder och annan för kyrkligtändamål avsedd egendom, b) åtgärder till främjande av gudstjänstliv och kyrkligförkunnelse i övrigt samt av verksamhet bland barn och ungdom,ålderstigna, sjuka och andra, som behöver omvårdnad, saml c) avlöningsförmåneråt präst, kyrkomusiker och annan personal. Särskilda bestämmelser finns omvissa församlingsangelägenheter. Enligt 2 § 2 mom. LFS skall begravningsplatsanskaffas eller vårdas av en borgerlig kommun, om regeringen i elt särskilt faUbeslutar det. Församlingens kompetens angessåledes genom en allmänt hållen bestämmelse som kompletteras av en i principuttömmande uppräkning av de olika . gmpperna av församlingsangelägenheter.Detta sätt att ange gränserna för kompetensen användes även i 1862 och 1930 årslagstiftning om de kyrkliga kommunerna. 1982/83:19 68 Ipropositionen med förslag till lag om församlingsstyrelse anförde föredragandenatt det inte förelåg samma behov för församlingarna som för de borgerligakommunerna att ha en elastisk kompetensregel. Församlingarnas verksamhel ärbegränsad till elt förhållandevis snävt område. Församlingarna hade enligtföredraganden knappast något alt vinna på en ändrad metod att ange kompetensen.Den väsentliga uppgiften måste i stället bh, framhöll föredraganden, alt söka lagfästavad som enligt rådande rättsuppfattning faller inom ramen för församlingenskompetens och att åstadkomma en bättre gränsdragning särskill mot denborgerliga kommunens oUka verksamhetsområden (prop. 1961:70 s. 100). I1 kap. 4 § KL finns regler om kommunernas kompetens. Enligl paragrafen fårkommunerna själva vårda sina angelägenheter. En särskUd konipetensbestämmelsefinns för landstingskommun. Det anges vidare i paragrafen attsärskilda bestämmelser finns om vissa angelägenheter som ankommer påkommunerna. Begreppet"sina angelägenheter" anses fullständigt täcka området förkommunernas verksamhet liksom avgränsningen gentemot uppgifter som ankommer påannan. Utredningenframhåller alt det inte Ugger inom ramen för utredningens direktiv att föreslånågra sakUga ändringar i kompetensparagrafen. Utredningen har funnit sigförhindrad alt ta upp de många önskemål och synpunkter på kompetensfrågor somhar aktualiserats inom det kyrkokommunala området. Utredningen betonar attkompetensparagrafen är olika utformad på borgerligt och på kyrkligt håll.Församlingsstyrelselagens kompetensparagraf har till skillnad frånkommunallagens formen av en exklusiv uppräkning. Utredningenerinrar om att uttrycken "efter vad i denna lag närmare bestämmes"och "såvitt icke handhavandet därav enligt gällande författningarfillkommer annan" inte fördes över års kommunallag till KL,eftersom de ansågs överflödiga. Enligt utredningen bör uttrycket "sinaangelägenheter" vara liUräckUgt klarläggande även på den kyrkliga sidanoch någon särskild ytterligare avgränsning inte nödvändig. Utredningen föreslåratt kompetensområdet för kyrkokommunerna blir oförändrat och attkompelensreglema i den nya lagen i princip utformas på samma sätt som i LFS.Utredningen hänvisar till det som föredraganden anförde i propositionen omLFS. Det innebär enligt utredningen att det även i fortsättningen kommer attföreligga en skillnad mellan den kyrkliga och den borgerliga kommunallagen. Prop.1982/83:19 69 Detstora flertalet remissinstanser tillstyrker den kompetensbestämmelse somutredningen föreslår eller lämnar den utan erinran. Elt par remissinstanserframställer emellertid önskemål om en utredning öch precisering av de kyrkligakommunernas kompetens. Några få remissinstanser ifrågasätter om bemyndigandetför regeringen att ålägga en borgerlig kommun att anskaffa eller vårdabegravningsplats står i överenskommelse med RF:s föreskrifter om lagform förviktigare normer rörande kommunerna. tar upp frågan om samfällighetsbild-ning och menar att del klart börframgå av lagtexten att församlingskompetensen minskas i motsvarandeutsträckning som samfälligheten erhåller kompelens. Enligt föreningen är uttrycket"sina angelägenheter" inte tillräckligt klarläggande. Hovrätten för VästraSverige kritiserar den föreslagna bestämmelsen alt en borgerlig kommun skallanskaffa eller vårda begravningsplats, om regeringen beslutar det. Hovrättenframhåller att föreskrifter om kommunemas befogenheter och åligganden meddelasi lag enligt 8 kap. 5 § regeringsformen och att den aktuella frågan inteomfattas av undantagen från detta krav i 8 kap. 7 § RF. Hovrätten föreslår attden aktuella frågan regleras i en särskild lag. ochSveriges kommunaljuridiska förening ifrågasätter också om bemyndigandet förregeringen all ålägga en borgerlig kommun att anskaffa eller vårdabegravningsplats stämmer överens med bestämmelserna i 8 kap. 5 och 7 §§ RF. När del gäller att åläggaen borgerlig kommun att anskaffa eller vårda begravningsplats anser domkapitleti alt beslut liksom tidigare bör föreligga för varje särskilt fall.Domkapitlet framhåller att detta bör klart framgå av den nya ordalydelsen. i Karlstaduttalar atl en formell översyn av kompetensparagrafen är önskvärd. Enligtdomkapifiet har det ibland påtalats att befolkningen i medelåldern har blivitbortglömd i bestämmelsen i 2 § 1 mom. andra stycket b) LFS. Domkapifiet anseratt motsvarande bestämmelse i den nya lagen bör kunna ges en bättreformulering. Liknande synpunkter framförs av stiftsrådet i . framhåller att det saknas anledning att ändraformuleringarna i kompetensparagrafen trots flera påpekanden frånförsamlingarna. Paragrafenhar i huvudsak utformats i enlighet med utredningens förslag. anser jag att den metod som används i LFS för atl ange denkyrkokommunala kompetensen bör komma till användning även i den nya lagen.Paragrafen innehåller alltså en allmän kompetensregel och en Prop.1982/83:19 70 uppräkning,med förhållandevis vida formuleringar, av församlingsangelägenheterna. Denavses inte innebära någon sakUg ändring i förhållande fill vad som gäller ifråga om församlingarnas kompetens. Ifråga om utformningen av den allmänna kompetensregeln i första stycket delarjag utredningens uppfattning att det inte är lämpligt alt behålla bestämmelsenom att församlingens kompetens inte omfattar angelägenheter som ankommer påannan. I uttrycket "sina angelägenheter" ligger enligt min mening entillräcklig avgränsning av församlingens kompetensområde gentemot såvälicke-kyrkokommunala organs som kyrkliga samfälligheters uppgiftsområden. Vadhärefter gäUer uppräkningen av församlingsangelägenheter överensstämmer punkt1, bortsett från att den inte omfattar begravningsplats, och punkt 4 helt med 2§ 1 mom. andra stycket a) resp. c). Församlingens befogenheteri fråga om att anskaffa och vårda begravningsplats behandlas i punkt 2.1regeringens skrivelse fill allmänna kyrkomöte (1982:5) ombegravningsverksamheten begärde regeringen kyrkomötets yttrande överbetänkandet (SOU 1981:36) Begravningsverksamheten och remissyttrandena överbelänkandet.