prop · G60311 · 1982-12-31 00:00:00 — 5.9 Regressrätt m. m. Promemorians förslag (13 §) om uppdragsgivarensregressrätt mot uppdragstagaren, om han har tvingats betala ett belopp fördennes räkning på grund av att han inte ort något avdrag, följer i sak helt UBL:sbestämmelser angående en arbetsgivares regressrätt mot arbetstagaren imotsvarande situafion. Från remissinstansernas sida har inte gjorts någonerinran mot förslaget och jag föreslår att bestämmelserna införs i 19 § av mittlagförslag med den komplettering som föranleds av att regressrätt också börföreligga när en uppgiftsskyldig betalat ett belopp på gmnd av att han ålagtsbetalningsskyldighet enligt 13 §; Som framgår av bestämmelsen får kronofogdemyndighetendriva in beloppet i samma ordning som gäller för indrivning av skatt enligt UBL.Med anledning av vad några remissinstanser har uttalat vill jag framhålla attmed denna formulering följer att införsel inte får beviljas och att detta ståri överensstämmelse med vad som gäller enligt UBL vid indrivning av enarbetsgivares fordran mot en arbetstagare. I förevarande paragraf bör slutligen enligt min mening tasin en hänvisning till 4 § preskripfionslagen (1981:130). Denna behövs för attklargöra att en uppdragsgivare, som har betalat in ett belopp föruppdragstagarens räkning innan den fordran preskriberats mot vilken detinbetalade beloppet har avräknats, allfid har på sig för att görasin fordran gällande. Promemorian (14 §) innehåller i överensstämmelse medförfarandet enligt UBL också föreskrifter om uppdragsgivarens rätt att fåtillbaka ett inbetalat belopp jämte ränta om högre instans befriar honom frånhans betalningsskyldighet. I anslutning härtill ges också vissa bestämmelser omavräkning. Dessa innebär att uppdragsgivaren eller den uppgiftsskyldige av detbelopp som skall betalas ut bara har rätt att återfå vad som överstiger deskatte- eller avgiftsskulder som han eventuellt har. Jag föreslår attbestämmelserna utformas i enlighet med promemorians förslag med undantag fören mindre redaktionell ändring. 1982/83:11 63 I promemorian har ingående analyserats hurpreskriptionsbestämmelserna i fråga om uppdragsgivarens betalningsskyldighetbör vara utformade. Övervägandena har gällt bäde s.k. talerättspreskriptionoch indrivningspreskription. Förslaget angående talerättspreskription innebäratt den lokala skattemyndigheten inte kan ålägga uppdragsgivaren betalningsskyldighetsenare än efter utgången av det kalenderår då ersättningen föruppdraget betalades ut. Bestämmelserna om indrivningspreskription har iförslaget utformats i överensstämmelse med UBL;s nuvarande föreskrifter omsådan preskription. Frågan ompreskriptionsbestämmelsernas utformning har emellertid numera kommit i ettnytt läge. har nämligen antagit en lag med enhetliga bestämmelser omindrivningspreskription för så gott som samtliga skatter och allmänna avgifter(prop. 1981/82:96, SkU 1981/82:38, rskr 1981/82: 178, SFS 1982:188).Bestämmelserna kommer också att gälla det allmännas fordran på belopp som enuppdragsgivare blir betalningsskyldig för. Preskription för indrivning kommerregelmässigt att inträda efter utgången av det kalenderår då fordringenförföll till betalning. Lagen innebär vidare att preskriptionstiden i vissafall kan förlängas. Några jämkningar har också gjorts i fråga om UBL;sbestämmelser om talerättspreskription av arbetsgivarnas betalningsskyldighetför arbetstagarnas skatt. Dessa överensstämmer med promemorians förslag tillbestämmelse om talerättspreskription i fråga om uppdragsgivarnasbetalningsskyldighet. Man bör under dessa förhållanden enligt min mening i nuförevarande lag bara införa bestämmelse om talerättspreskription. Det förslagsom i detta avseende har redovisats i promemorian överensstämmer som jag harsagt med de nya preskriptionsbestämmelserna i fråga om arbetsgivarnasbetalningsskyldighet. Jag föreslår att promemorians förslag (15 §) förs in i 21§ av mitt lagförslag med den jämkning som föranleds av att betalningsskyldighetockså kan åläggas om uppgiftsskyldigheten inte fullgörs på rätt sätt av småhus-eller lägenhetsägare. I UBL, ML, AVGL, lagen (1958:295) om sjömansskatt ochlagen (1959:92) om förfarandet vid viss konsumtionsbeskattning finns bestämmelserom betalningsskyldighet för juridisk persons ställföreträdare. Omställföreträdaren med uppsåt eller av grov oaktsamhet har underlåtit att betalain ett belopp som dragits av på arbetstagarens lön eller som skulle ha betalatsvid en viss tidpunkt är han sålunda tillsammans med den juridiska personenbetalningsskyldig för beloppet och den restavgift som belöper på Prop.1982/83:11 64 Betalningsskyldigheten får jämkas eller heltefterges om det föreligger särskilda skäl. Talan om att åläggaställföreträdaren betalningsskyldighet skall enligt bestämmelserna föras vidallmän domstol. 1 de nämnda lagarna finns också föreskrifter om talerätts- ochindrivningspreskription. Beträffande talerättspreskriptionen gäller i principatt talan kan väckas mot företrädaren så länge indrivningsåtgärder för fordringensuttagande kan vidtas hos den juridiska personen. Promemoriansförslag (17 §) om betalningsskyldighet för en juridisk persons ställföreträdareoch väckande av talan överensstämmer med vad som gäller enligt UBL när enställföreträdare uppsåtligen eller av grov oaktsamhet underlåter att betala inett innehållet belopp i rätt tid och ordning. Talerättspreskription inträdervidare enligt promemorian med att fordringen preskriberas förindrivning mot den juridiska personen. Också i detta avseende råder alltsåöverensstämmelse med UBL:s föreskrift. Jag biträder promemorians förslag och föreslår bara deredaktionella ändringar som betingas av att det i den föreslagna lagen intebehövs några bestämmelser om indrivningspreskription. Som jag har nämntomfattar de bestämmelser om indrivningspreskription som finns i den förutnämnda lagen (SFS 1982: 188) också fordringar enligt den nu föreslagna lagen.Det räcker därför med en hänvisning till dessa bestämmelser. Promemorians bestämmelser om ställföreträdarenöverensstämmer också i ett par andra avseenden med UBL:s ordning. En fordranmot ställföreträdaren skall sålunda kunna tas ut genom införsel. Harställföreträdaren tvingats betala ett belopp för den juridiska personen får hanvidare regressrätt mot denna och kan vända sig till kronofogdemyndigheten föratt få sin fordran indriven. Jag föreslår att också dessa bestämmelser tas in i22 §. I paragrafen bör vidare, i överensstämmelse med mitt förslag i fråga om19 §, en hänvisning göras till 4 § preskriptionslagen (1981: 130). 5.11 Straff, besvär m. m. 5.11.1.1 Straffansvar för uppdragstagaren Den straffbestämmelse som enligt promemorians förslag (19 §)avser uppdragstagaren grundas på att uppdragstagaren skall förete sitt registreringsbeviseller ett särskilt utfärdat intyg om sin registrering till mervärdeskatt.Bestämmelsen tar sikte på det fall att en uppdragstagare, som inte ärregistrerad, företer ett registreringsbevis och därigenom uppsåtligen förmåruppdragsgivaren att inte innehålla föreskrivet belopp. Han skall då dömas tillböter eller - om det är fråga om betydande belopp eller annan försvårandeomständighet föreligger - till fängelse i högst . Enligt mitt förslag bygger uppdragsgivarnas åligganden påatt uppdragstagarna utfärdar fakturor på sina uppdrag och på dessa anger vissaupp- Prop.1982/83:11 65 Uppdragsgivaren bör självfallet kunna utgå frånatt uppgifterna är riktiga. Han bör exempelvis kunna räkna med attuppdragstagaren inte utnyttjar en B-skattesedel sedan han fått en A-skattesedeleller en registrering fill mervärdeskatt som är aktuell. Enuppdragstagare kan vidare enligt mitt förslag få avdraget jämkat av den lokalaskattemyndigheten. Han skall i så fall visa upp myndighetens beslut föruppdragsgivaren. Myndigheterna måste också för sin del kunna förvänta sig attfå riktiga uppgifter från uppdragstagaren när en fråga om uppdragsgivarens ochuppdragstagarens tillämpning av lagen behöver utredas. Det är därför enligt minmening nödvändigt att införa en straffbestämmelse med en något vidare innebördän som har föreslagits i promemorian. Den bör utformas så att den blirtillämplig om en uppdragstagare lämnar oriktig uppgift till myndighet,uppdragsgivare eller uppgiftsskyldig om förhållande, som har ' betydelse förhans skyldighet att vidkännas avdrag på ersättningen eller för denuppgiftsskyldiges redovisning. Den bör också omfatta underlåtenhet att lämnaföreskriven uppgift. En straffbestämmelse av det slag som behövs här synes börautformas i huvudsaklig överensstämmelse med straffbestämmelsen i 79 § UBL. Dennabestämmelse avser skattskyldig som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet fillmyndighet eller arbetsgivare lämnar oriktig uppgift eller underiåter att lämnaföreskriven uppgift som har betydelse för hans skyldighet att betala skatt.Straffet är i sådana fall böter om inte gärningen är belagd med straff iskattebrottslagen. I ringa fall skall dock inte dömas till ansvar. Jag föreslär att en straffbestämmelse med denna innebördges också i fråga om uppdragstagarna. Bestämmelsen, som har tagits in i 23 §,bör även när det gäller uppdragstagarna vara subsidiär och alltså uteslutabrottskonkurrens om gärningen är belagd med straff i skattebrottslagen. Omuppdragstagarens handlande exempelvis är att bedöma som vårdslös skatteuppgiftbör sålunda straffbara kunna ådömas enligt 5 § skattebrottslagen.Brottskonkurrens bör också vara utesluten om gärningen är straffbelagd i UBL.Så torde exempelvis kunna bli fallet om uppdragstagaren genom orikfigauppgifter förmår den lokala skattemyndigheten att utfärda en B-skattesedel. 5.11.2 24 och 25 §§ 5.11.2.1 Straffansvar för uppdragsgivaren De fömt redovisade bestämmelserna om uppdragsgivarensavdragsskyldighet, inbetalning av innehållna belopp och ekonomiskaansvarighet, om åliggandena inte fullgörs, är utformade i överensstämmelse med UBL:smotsvarande föreskrifter angående arbetsgivarna. Denna anknytning till UBL hari promemorian hållits också när det gäller de straffrättsliga påföljderna på gmndav underlåtenhet att betala in ett avdraget belopp. En uppdragsgivare som med uppsåt eller av grov oaktsamhet underiåteratt betala in ett innehållet belopp i rätt tid skall sålunda dömas till böter.5 1982/83. 1982/83:11 66 Om det är fråga om betydande belopp eller annanförsvårande omständighet föreligger skall han dömas till fängelse i högst ettår. I överensstämmelse med vad som gäller enligt UBL skall vidare inte dömastill ansvar i ringa fall. Dessa straffbestämmelser återfinns i 25 § av mittlagförslag. I UBL (80 §) finns en straffbestämmelse också för det fallatt arbetsgivaren uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har underlåtit att göraföreskrivet skatteavdrag. Om det inte är fråga om ett s. k. ringa fall skallhan dömas till böter. Ipromemorian har inte föreslagits någon motsvarande straffbestämmelse beträffandeuppdragsgivarna. Skälet härtill torde närmast ha varit att straffbestämmelsen iUBL mycket sällan tillämpas i prakfiken. Det är i regel bara den ekonomiskaansvarigheten som utkrävs. Jag anser emellertid inte detta vara tillräckligaskäl för att avvika från . Jag föreslår därför att enföreskrift av förut angivet slag tas in i 24 § med den jämkning som föranledsav att böter bara bör kunna ådömas om uppdragstagaren inte är påförd preliminärB-skatt resp. inte är registrerad enligt ML. I anslutning till detta förslagbör dock framhållas aU en arbetsgrupp inom brottsförebyggande rådet f.n. seröver sanktionssystemet på uppbördsområdet. De jämkningar av UBL:sstraffbestämmelser som denna översyn kan komma att leda till blir självfalletav betydelse också i fråga om bestämmelserna i den nu föreslagna lagen. 5.11.3.1 Straffansvar för småhus-och lägenhetsägare Småhus- och lägenhetsägarnas skyldighet enligt 8 § att isjälvdeklarationen lämna vissa uppgifter om uppdragsersättningar står mycketnära skyldigheten enligt 37 § TL att lämna kontrolluppgift om utgiven lön.Denna skyldighet gäller i viss mån också småhusägarna. Om en småhusägare låternågon, som inte är rörelseidkare, utföra arbete på sin fastighet, är hansålunda skyldig att lämna kontrolluppgift om ersättningen, om denna uppgår tillminst . Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet underlåteratt fullgöra sin skyldighet i fråga om kontrolluppgift kan enligt 120 § TLdömas till böter. I ringa fall skall dock inte dömas till ansvar. Ansvar enligt120 § TL inträder vidare inte om gärningen är belagd med straff iskattebrottslagen. Jag anser att en straffbestämmelse av detta slag börfinnas också i fråga om småhus- och lägenhetsägarnas skyldighet att lämnauppgifter enligt 8 § i självdeklarationen. Den bör dock enligt min meningbegränsas till fall då den uppgiftsskyldige lämnar oriktig uppgift eller osannförsäkran. Jag föreslår att bestämmelsen tas in i förevarande paragraf. 1982/83:11 67 5.11.4 27-31 §§ (Besvär m.m.) Enligt promemorians förslag (20 §) skall den lokalaskattemyndighetens beslut angående en uppdragsgivares betalningsskyldighet,krediteringen av inbetalda belopp m. m. få överklagas genom besvär hoslänsrätten. I övrigt skall förvaltningsprocesslagens bestämmelser gälla. Mot detta förslag har remissinstanserna inte haft någotatt erinra och jag biträder det ocksä för egen del. En komplettering behövsdock bl.a. med hänsyn till att mitt lagförslag innehåller vissa bestämmelsersom inte återfinns i promemorian. Om detta får jag anföra följande. Enligt 6 §i mitt lagförslag skall den lokala skattemyndigheten kunna besluta om jämkningav det avdrag som uppdragsgivaren är skyldig att göra på uppdragstagarensersättning. Ordningen för anförande av besvär över ett sådant beslut bör enligtmin mening följa samma regler som gäller enligt UBL. Jag föreslår i enlighethärmed att talan mot sådana beslut skall föras hos . I förevarandeparagraf bör också anges att talan inte får föras mot den lokalaskattemyndighetens beslut om revision eller vitesföreläggande. Sådana beslutfår inte överklagas enligt vad som är särskilt föreskrivet i bl. a. UBL och TL.Paragrafen har utformats i enlighet härmed. Bestämmelse om att talan motlänsstyrelsens beslut i fråga om jämkning inte får föras föreslår jag i 28 §. Promemorians förslag innehåller inte någon begränsning avmöjligheterna att anföra besvär över beslut. Man bor emellerfidenligt min mening också i detta avseende i huvudsak ansluta till UBL:s ordning.Detta innebär att talan inte bör få föras mot beslut i fråga omjämkning eller sättet för redovisning eller inbetalning av ett innehålletbelopp. Jag föreslår att bestämmelser med denna innebörd tas in i förevarandeparagraf. I paragrafen anges också - på motsvarande sätt som i 27 § att talaninte får föras mot beslut om revision eller vitesföreläggande. RSV skall enligt mitt förslag kunna besluta om revision.Det kan därvid också bli fråga om att förelägga vite. I överensstämmelse medvad jag har föreslagit förut anges i förevarande paragraf att besvär inte fåranföras över verkets beslut om revision eller vitesföreläggande. I promemorian (21 §) har föreslagits att det allmännastalan skall föras av ett allmänt ombud enligt i stort sett de regler somföreskrivs i UBL. Jag kan för egen del ansluta mig till förslaget. Det finnsdock enligt min mening skäl att heU följa UBL:s ordning. Det allmänna ombudetbör sålunda 1982/83:11 68 kunnaanföra besvär inte bara till uppdragsgivarens eller den uppgiftsskyldiges utanockså till uppdragstagarens förmån. I likhet med vad som gäller enligt UBL bördet allmänna ombudet vidare få anföra besvär över den lokala skattemyndighetensbeslut endast vad avser uppdragsgivarens eller den uppgiftsskyldigesbetalningsskyldighet. Bestämmelsernai denna paragraf om betalningsskyldighet i samband med besvär m. m.överensstämmer i princip med promemorians förslag. Bestämmelserna, som i sakmotsvarar UBL:s föreskrifter i 87 §, har kommenterats närmare i promemorian. Denföreslagna lagen bör träda i kraft den och tillämpas i fräga omersättningar som betalas ut efter ikraftträdandet. Detta innebär att lagenkommer att gälla också i sådana fall då ett uppdrag har lämnats och påbörjatsunder men ersättning helt eller delvis betalas först efter detta årsutgång. Om en uppdragsgivare exempelvis betalat ut . som dellikvidför ett uppdrag och vid uppdragets slutförande följande år betalar ytteriigare4000 kr., är han sålunda - om avdragsskyldighet föreligger - skyldig attinnehålla . och betala in detta belopp till . Skyldighetatt lämna försäkran i självdeklaration eller kontrolluppgift kommer attföreligga först . Ienlighet med det anförda har inom budgetdepartementet upprättats förslag till 1. lagom avdrags- och uppgiftsskyldighet beträffande vissa uppdragser sättningar, 2. lag om ändring i kommunalskatlelagen (1928:370), 3. lag om ändring i uppbördslagen (1953:272), 4. lag om ändring i taxeringslagen (1956:623). Förslagenbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 4.' 'I bilagan har uteslutits förslagen under 2-4. Förslagen är likalydande med dem somär fogade till propositionen. 1982/83:11 69 Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1982/83:11 71 DEN GRÅ ARBETSKRAFTEN OCH SKATTEKONTROLLEN 1982/83:11 72 Undanhållandetav uppdragsersättningar från beskattning har växt till ett allvarligtsamhällsproblem. De skatter och avgifter som undandras på detta sätt uppgårsammantaget till betydande belopp. Svårigheter uppstår också för de seriösaföretagarna. De kan inte hävda sig i konkurrensen med sådana uppdragstagare sombaserar sin prissättning på skatte- och avgiftsfusk. Problemetmed den s. k. grå arbetskraften är särskilt framträdande i uppdragsförhållandensom innebär att uppdragstagaren åtar sig att utföra ett arbete påuppdragsgivarens fastighet eller arbetsplats. Sådana uppdrag ges tillyrkesutövare inom många olika områden. Det gäller bl.a. byggnads-, schaktnings-,måleri-, röriednings-, el- och glasmästeribranscherna. Det är i dessa branscherframför allt fråga om arbeten på uppdragsgivarens byggnader eller mark. Inteminst gäller det arbeten på egnahem och fritidshus. Allvarliga problem med gråarbetskraft föreligger också i fråga om sådana uppdrag inom industrin som avsert. ex. reparation, montering eller svetsning. Detlagförslag som läggs fram i promemorian har utarbetats med hänsyn till dessaförhållanden. Förslaget har sålunda utformats med sikte på att försvårautnyttjandet av grå arbetskraft inom sådana områden där problemen är särskiltbesvärande med avseende på skatteundandragande och illojal konkurrens för deseriösa företagarna. Enutgångspunkt vid förslagets utformning har ansetts böra vara att uppdragsgivarenskall åläggas viss skyldighet och ansvarighet när ett uppdrag ges till någonsom inte är registrerad på sådant sätt som krävs för att skattemyndigheternaskall kunna känna till hans verksamhet och utöva erforderlig kontroll. Eftersomuppdragen inom här förevarande områden utförs bäde av arbetstagare som bisysslaoch av företagare, som kan vara fysisk eller juridisk person, har det bedömtsnödvändigt att låta uppdragsgivarens åligganden avse båda dessa fall. För ensådan lösning har även ansetts tala, att det inte sällan kan vara svårt för enuppdragsgivare att avgöra i vilken av dessa egenskaper som uppdragstagarenutför arbetet. Det avgörande för uppdragsgivaren skall vara endast huruvidauppdragstagaren är registrerad på visst sätt eller inte. Är uppdragstagareninförd i registret får nödvändig kontroll utövas på grundval av registreringen.Enligt promemorian är det registreringen till mervärdeskatt som skall vara avgörande.Att denna registrering har valts beror framför allt på att de uppdrag, som dethär är fråga om, är skattepliktiga tjänster enligt lagen (1968:430) ommervärdeskatt och alltså medför registreringsskyldighet till mervärdeskatt föruppdragstagaren. Enuppdragsgivare skall sålunda innan han betalar ut ersättningen för uppdraget tareda på om uppdragstagaren - han må vara fysisk eller juridisk person - ärregistrerad till mervärdeskatt eller inte. Detta gör han enklast genom att beuppdragstagaren visa upp det registreringsbevis eller 1982/83:11 73 intygsom han skall ha fått av , om han är registrerad. Kanuppdragstagaren inte förete en sådan handling och inte heller på annat sättstyrka att han är registrerad skall uppdragsgivaren innehålla av ersättningen.Det avdragna beloppet skall redovisas och betalas in till isamma ordning som en arbetsgivare skall redovisa och betala in innehållenpreliminär A-skatt. Någon avdragsskyldighet föreligger dock inte om det med fogkan antas att den sammanlagda ersättningen för uppdraget inte kommer atl uppgå till1 . Det avdragna beloppet skall krediteras uppdragstagaren som preliminärskatt på grundval av den kontrolluppgift som uppdragsgivaren skall lämna. Somredan har sagts inriktas förslaget på sådana uppdragsområden där det har visatsig att de största problemen med den grå arbetskraften föreligger. Skyldighetatt kontrollera uppdragstagarens registrering lill mervärdeskatt och alt iförekommande fall göra avdrag på ersättningen föreslås i enlighet härmed ifråga om praktiskt taget alla slags arbeten som en fastighetsägare kan uppdraåt någon att utföra på sin mark eller sina byggnader eller andra anläggningar.Samma skyldighet gäller för medlem i bostadsrättsförening o. d. som låter någonreparera eller göra installation i sin bostadslägenhet. En kontroll- ochavdragsskyldighet får också den uppdragsgivare som på sin egen arbetsplats ochsom ett led i sin rörelse låter en uppdragstagare utföra ett arbete åt sig. De arbetsuppdrag,som lagen omfattar, räknas upp och anges i lagen på det sätt som de beskrivs i lagenom mervärdeskatt som skattepliktiga tjänster. De beslämmelsersom i promemorian föreslås gälla i fråga om uppdragsgivarensbetalningsskyldighet, indrivning, preskription m.m. för det fall attföreskrivet avdrag inte görs eller ett avdraget belopp inte betalas in till ,har utformats i huvudsaklig överensstämmelse med uppbördslagens (1953:272)föreskrifter angående arbetsgivarnas ansvarighet för källskatt. Ipromemorian framhålls att det finns skäl alt överväga vissa kompletterandebestämmelser i fråga om ägare av småhus och bostadslägenheter. Det synesnämligen önskvärt att dessa uppdragsgivare får antingen ett åliggande eller enrätt, som medför atl uppdragstagarna får insikt om alt det finns ett starktintresse för uppdragsgivarna atl iaktia bestämmelserna i den föreslagna lagen.Myndigheterna skall därmed också kunna få ett vidgat underlag för sin kontroll. Tvåalternativ redovisas i promemorian, dock utan något slutligt ställningstagande.Enligt de ena åläggs ägare av smähus och bostadslägenheter en skyldighet att isjälvdeklarationen avge en försäkran huruvida någon uppdragsersättning har utgettseller inte. Är svaret positivt, skall uppgift lämnas om ersättningens storlekoch vem mottagaren är. Enligl det andra alternativet, som bara torde kunnagöras tillämpligt på småhusägare, får uppdragsgivaren i stället en rättighetatt i viss utsträckning göra avdrag vid inkomsttaxeringen för utgivnauppdragsersättningar. Ett villkor för avdraget skall vara att uppgift lämnas isjälvdeklarationen om vem mottagaren Prop.1982/83:11 74 Lagom skyldighet för uppdragsgivare att i vissa fall göra avdrag för skatt m. m. 1 §Denna lag är om inte annat sägs nedan tillämplig på uppdrag som utförs på uppdragsgivarens arbetsplats och som 1. avser mark och innefattar undersökning, planering,jordbearbetning, jordförbättring, schaktning, sprängning, borrning, dränering, utfyUningeller ytbeläggning; 2. avser växande skog, odling eller annan växfiighetoch innefattar röjning, sådd, plantering, uppskattning, märkning, gödsling, beskärning,gaUring, skörd, avverkning eller växtskydd; 3. avser byggnad eller annan anläggning som utgörfastighet enligt 7 § lagen (1968:430) om mervärdeskatt och innefattaruppförande, anläggande, rivning, reparation, ändring eller underhåll; 4. utgör ett led i uppdragsgivarens rörelse ochinnefattar tillverkning på beställning, montering, rengöring, reparation,ändring eller underhåll, i andra fall än som avses i punkt 3.