prop · G60322 · 1982-12-31 00:00:00 — Skälet till detta är de tidigareredovisade krav som ställs på flygplatsernas räddningsorgan vad avser anspänningstid,den speciella utbildning som krävs samt den utbildningsverksamhet som bedrivs.En total sammanslagning är omöjlig eftersom det även erfordras enfullständig och självständig räddningsstyrka med behövlig specialutrustninginne på flygplatsens område. 1 stället för eventuella ekonomiska fördelar ärrisken vid en sammanslagning stor för att den speciella kompetens som i inom luftfartsverket utarmas och allvarligt försämras. egen kompetens försvinner omöjliggörs också den tillsyns- ochinspektionsskyldighet som åvilar luftfartsverket och luftfartinspektionen. Iviss omfattning förekommer etl samarbete mellan flygplatsernasräddningsorgan och de kominunala räddningstjänsterna. Delta sker t. ex. genomutlåning av personal - främst från den kommunala organisationen - vidtillfällig personalbrisl. Detta samarbete kan och bör ytterUgare utvecklas atlomfatta en gemensam personalpool samt i viss utsträckning gemensam utbildningoch gemensam räddningsutrustning. Med hänvisning till det som ovan redovisatsanser TCO att räddningstjänstkommitténs förslag om en sammanslagning av debåda organisationerna ej bör genomföras och föreslår i stället att den nupågående utredningen om ett samarbete fortsätter och inriktas på en utökadsamverkan på de orter där Skr.1982/83:22 159 detta anses -lämpligt. - TCO instämmer i räddningstjänstkommitlénsbedömning att sjöräddningstjänsten allmänt bedöms fungera tillfredsställande.Under senare år har dock, genom omstruktureringar och besparingar,resursförändringar gjorts på flera olika områden där sjöräddningstjänst utövasoch som negativt påverkal effektiviteten av densamma. Det övergripande ansvaretvid bedömning av resursbehovet och dess fördelning liksom också det totalasamordningsansvaret vid operaliv ledning av räddningsinsatser, t. ex. oljekalastrofermåste förbättras. har en lång rad utredningar gjorts (MIST-ulredningen,, Bemanningen av Kust och Skärgård m.fl.) som samtliga påtalat behovelav ett bättre samordningsansvar. Räddningstjänstkommitlén tar också upp fråganoch framhåller att det statliga samordningsansvaret behöver få fastare formerän det har. TCO har i sina remissvar över nämnda utredningarredovisat en likartad uppfattning. Detta har också framhållits i andrasammanhang, t. ex. vid förhandlingar i då TCO-S ocksåpåtalat den effektivitelsförsämring, inle enbart ur sjöräddningssynpunkt, somblivit en följd av den avbemanning som gjorts av fyrplatser och den alltjämtpågående indragningen och sammanslagningen av lotsplatser. () har i sitt yttrande över den tidigare nämnda rapporten från statskontoretom etl sammanförande av och i princip ställt sigbakom detta förslag men framhållit att ytterligare utredningsarbete erfordrasför att få en bällre uppfattning om de personalkonsekvenser m. m. en sådanåtgärd skulle få. Räddningstjänstkommitlén framhåller alt många frågorbeträffande sjöräddningstjänsten återstår att diskutera innan slufligställning kan tas. Delta gäller t. ex. frågan om den adminislrativa ochoperativa ledningen saml framför allt hur samordningen mellan olika räddningstjänslformerskall organiseras. TCO ansluter sig till denna uppfattning men vill påtalaviklen av all detta arbete påskyndas. I sitt yttrande över statskontoretsrapport (1981:4 och kustbevakning - besparingsmöjligheteroch andra effekter vid etl sammanförande) har TCO-S påtalat nödvändigheten av atlen sammanfattning göres av alla de utredningar som de senasie åren företagilsavseende del aktuella verksamhetsområdet och alt ett slutUgl ställningslagandegörs möjligl. TCO vill här yllerligare understryka vikten av atl deltasker mot bakgrund av den ovisshet inför framlidaförändringar som råder bland berördapersonalkategorier. - Oljebekämpning - och kemikaliebekämpning på land, i hamnoch andra vatten än havet, kustvatten, och bör fortsättningsvisäven ske i den allmänna räddningstjänstens regi medan övrig bekämpning sker istatlig regi. De eventuella nackdelar som kan uppslå på grund av ett delathuvudmannaskap kan förhoppningsvis överbryggas genom att nära samarbete mellanhuvudmännen. Kommittén kommer i sill fortsatta arbete att behandla degränsdragningsproblem som förekommer mellan räddningstjänstarbete och saneringsarbele.TCO anser i denna fråga att 1982/83:22 160 åtgärdervad gäller oljebekämpningen ska initieras av allmänna räddningstjänsten och atldenna också ska ansvara för ledningen av bekämpningen. Däremot ska allmännaräddningstjänstens personal ej utföra saneringsarbe-tel. TCO anser vidare attansvarsbefogenheter för räddningsbefälhavaren bör tillskapas så att denne, när räddningstjänslskedetär avslutat, kan överlämna ansvaret för saneringsarbetet lill del av kommunenför detta ändamål beslutade organet. - Vad gäller räddningstjänst vidatomolyckor anser TCO att organisation av räddningsinsatser är en statligangelägenhet. Ett samarbete med den allmänna räddningstjänsten vid t. ex. etthaveri vid ett kärnkraftverk är dock en nödvändighet. a. börbrandingenjörer, kvalificerade för speciella uppgifter från den allmännaräddningstjänstens organ knytas tUl länsstyrelsernas beredskapsorganisation. - Etlfortsalt huvudmannaskap för sjukvårdshuvudmännen vad gäller vägbundna sjuktransporterbör bibehållas. TCO menar dock att när det gäller s. k. akuttransporter bördessa utföras av den allmänna räddningstjänsten åt sjukvårdshuvudmännen. Dåambulans- och räddningstjänstpersonal ofta arbetar tillsammans på en olyckplatsunder svåra förhållanden är del viktigt att de känner varandra väl, vilket detdagliga umgänget på brandstationen underlättar. Utbyte av erfarenheter ger bådapersonalkategorierna kännedom om varandras utrustning och arbetsmetoder,vilket är viktigt i en akut situation. Frågan om vem som ska svara förtransport i terrängen är inte klarlagd. .TCO delar kommitténs mening om atldenna bör utföras av allmänna räddningstjänsten åtsjukvårdshuvudmännen. Kommitténs förslag innebär i vissa stycken utökadverksamhet och nya arbetsuppgifter för allmänna räddningstjänsten och desspersonal. TCO anser att en förutsättning för att detta ska kunna genomföras äratt både personella och ekonomiska resurser tillställs allmännaräddningstjänsten och att personalen får en adekvat utbildning för att klaradessa uppgifter. - Det av kommittén lämnade betänkandet innebär inte någonförändring i den polisiära verksamheten i förhållande till dagsläget.Huvudmannaskapet vad gäller fjällräddningen skall enligt betänkandets förslagsåledes även i fortsättningen åvila polismyndigheten. TCO har här ingainvändningar. Det är också att notera att de polisiära skyldigheter som finnsreglerade i polisinstmktionen innebär att polisen även i fortsättningen kommer atlvara involverad i de flesta former av räddningstjänst samt att polisiärainsatser i många fall måste göras innan räddningsarbetet kan påbörjas. Detsenare förhållandet berörs inte i betänkandet varför TCO föreslår att i enkommande lagstiftning ledningsstrukturen i ett sådant initialskede beaktas ochparallellskrivning sker mellan lagen om räddningstjänst och den nya polislagen.Den fördelning av arbetsuppgifterna mellan polisverksamheten och den allmännaräddningstjänsten som då kan ske på ett mer preciserat sätt än tidigarefrämjar både samarbete och effektivitet. CentralorganisationenSACOISR framhåller att om ansvaret för flygräddningen skall ombesörjas avhuvudmannen för den allmänna räddningstjän- 1982/83:22 161 stenförutsattes att staten svarar för erforderlig medelstilldelning avseende personaloch materiel etc. Nuvarande beredskapsstyrkor vid landets brandförsvar kan intetas i anspråk för en beredskap i enlighet med kraven i om enoförändrad insatsberedskap skall kunna bibehållas i kommunerna.Fördelar torde emellertid kunna vinnas av en samorganisation. - I kommitténsfortsatta arbete med förslag till samverkan med bör bl. a. ansvarsfrägomakring behovet av insatser mot brand i fartyg särskilt studeras. -delar kommitténs uppfattning att den nuvarandeorganisationen för bekämpning av olja och kemikalier till havs i kustvatten,och fungerar tillfredsställande. års insatser motomfattande oljeutsläpp visar vilket effektivt samarbete som uppnåtts mellanbrandförsvaren och . Detta har uppnåtts genom gemensammautbildnings- och övningsinsatser. Utförda räddningsinsatser mot omfattandeoljeutsläpp i vatten har visat att stora värden kan räddas i saneringsarbetetom ledningsansvaret för räddningsuppdraget bibehålles under det påföljandesaneringsskedet. På så sätt åstadkommes inte bara en kontinuitet i detfortsatta arbetet utan samhället garanteras också att ianspråktagna resurserutnyttjas på ett effektivit sätt. Inte minst ur ekonomisk synpunkt.Erfarenheterna av överenskommelsen mellan ochförsäkringsgivaren om restvärdesskydd är positiva, vilket i första hand berorpå att restvärdesskyddet och kostnadsansvaret riktas mot ett försäkringsobjekt.En annorlunda situation uppstår då saneringsinsatser insattes för andra objekt exempelvisför att skydda samhällets miljövärden. En gmndläggande princip i allträddnings- och saneringsarbete bör vara att åtgärder vidtas för att förhindra atlvinstintressen skapas för enskilda och företag som erbjuds delta i ett arbetemed restvärdesskydd. - Kommitténs bedömning om att det kan vara tiU fördel omden allmänna räddningstjänsten utför ambulansverksamheten - i varje fallakuttransporterna - åt sjukvårdshuvudmannen delas helt avcentralorganisationen. Brandförsvaren har under de gångna decennierna utförtmiljontals sjuktransporter, och personalen har därvid visat en mycket hög Ijänstbarheti ambulansverksamheten. Den integrerade verksamheten räddningstjänst/ambulanstjänsthar givit stora fördelar för samhället och räddningsorganen såväl ur praktisksom ekonomisk synpunkt. I de omfattande utredningar som landstingen utförtunder senare tid har särskilt understmkits betydelsen av att åstadkommaadekvata sjukvårdsinsatser på olycksplatser för att därigenom göra den skadade"transportförberedd" till sjukhusen. Hur pass omfattande medicinskaåtgärder som bör insättas har också ingående diskuterats. En ökad medicinskutbildning för ambulansmännen innebär inget hinder för brandstationsbaseradambulansverksamhet i regi. Diskussionen om ambulansmännensutbildning bör fortsätta och ställas mot det faktum att nuvarande utbildning iregel visat sig vara tillräcklig. Den fortbildning motsvarande en tredubbUng avutbildningstiden, vilket föreslagits av en del landsting, bör ställas irelation till möjligheten att II 1982/83.1 saml. Skr.1982/83:22 162 placeradenna personal i specialambulanser - typ OLA-ambulanserna i . Eftersomräddningstjänstpersonalen oftast är "först" på olycksplatsen är detav stor vikt att denna personal har kompetens och en fortlöpande erfarenhet avakutsjukvårdsinsatser. Med hänsyn till kraven på hög insatsberedskap, hög Ijänstbarhet,krav på kontinuitet i tjänstgöringen (låg personalomsättning) talar allt föratt ambulanstjänsten fortsättningsvis skall vara integrerad med den allmännaräddningstjänsten. - Kommittén anför att vid "situationer som inte ärolyckshändelser men i vilka man kan förutse att händelseförloppet kan komma attmedföra skada på människa eller egendom" bör räddningsorganen haskyldighet att ingripa. Självklart är att om händelsen är känd avledningsorganet för räddningstjänsten så bör en skyldighet att ingripa på etteller annat sätt föreligga. Däremot ställer sig centralorganisationen tveksamtill alt ett tidigt ingripande inskrives i lagen som en generell"skyldighet" utan begränsningar. Avvägningar måste alltid ske medtanke på utryckningsstyrkornas beredskap. - Frågan om att i lag föreskriva enskyldighet för räddningsbefälhavaren att överlämna ansvaret till"någon" som har lill uppgift.att se tiU att åtgärder förrestvärdesskydd blir utförda bör studeras vidare av kommittén.Centralorganisationen anser att, med tanke på komplicerade ansvars- ocharbetarskyddsfrågor, det vore lämpligt att låta räddningsbefälhavaren även haansvaret för restvärdesarbetet utan att därför ianspråktagaberedskapsstyrkorna. - Erfarenheterna av verksamhet av länsalarmcentralemaär inte helt positiva. Den nya larmorganisationen har haft mycket stora"inkörningsproblem" av allvarlig karaktär. Erfarenheterna visar ocksåatt en länsalarmeringscentral i nuvarande organisationsform inte har fömtsättningaratt åstadkomma samordning vid större räddningsinsatser. Anledningen till dettaär att länsalarmcentralema är uppbyggda - och har kompetens - endast för attmottaga och förmedla larm. Före tillkomsten av fanns ettmotsvarande larmorgan hos , , 90 000, som i stort fyllde samma behovsom länsalarmcentralen gör . SOS-Alarmering AB:s uppdrag är att mottaga ochförmedla larm från de kommunala brandförsvarens sida. Om en effektiv ledningskall kunna åstadkommas regionvis vid omfattande räddningsinsatser erfordrasatt brandförsvaren har möjlighet att vid behov bemanna "egna"ledningscentraler med kompetent personal. Många av brandförsvaretsledningsfunktioner har också organiserats på detta sätt. Den av kommitténpåtalade effektivitetsökningen som kan ske genom tillskapandet avledningscentraler kommer inte att kräva resursökningar eftersom de flestabrandförsvar bibehållit sina tidigare larmcentraler. Genom en samordning avfreds- och krigsledningscentralema bör en ytterligare effektivitetsökningkunna åstadkommas. Landsorganbationeni (LO) ser det som nödvändigt att räddningstjänstens skyldigheter attingripa utvidgas och att man därför i det fortsatta arbetet klargör avgränsningaroch ansvarsområden. LO har i yttranden rörande Effektiv beredskap motkärnkraftolyckor, Beredskapsplaner för Skr.1982/83:22 163 olje- och kemikalieutsläpp saml den s. k. MIST-utredningenanfört betydelsen och behovet av samordning av samhällets resurser.Nödvändigheten av en stark inriktning på de förebyggande insatserna har därvidframhållits som särskilt viktig. Styrelsenför svensk brandforskning framhåller att i slutbetänkandena från tidigareutredningar rörande brandförsvaret och räddningstjänsten har forskningenbehandlats ytterligt summariskt. Det är naturligt att en utredning i sittprincipbetänkande måste behandla även centrala frågor på ett kortfattat sätt.Det är därför angeläget att räddningsljänslkommittén i sitt fortsatta arbeteockså utförligt penetrerar frågan om forskningen för den allmännaräddningstjänsten. framhåller att i principbetänkandet utvecklas förslagtill en utvidgad skyldighet att ingripa för den allmänna räddningstjänstenäven.mot olyckor av onormalt slag såsom sabotage, mordbrand, snöoväder,omfattande elavbrott o. s. v. Skyldigheten föreslås inte enbart begränsas insats i ett tidigt skede av olyckor utan också då någon kan befara att enolycka är nära förestående. Förbundet delar räddningstjänstkommitténsuppfattning alt skyldigheten enligt ovan kan vara tiU fördel för samhälletsräddningstjänst vid planläggning av en beredskap för en tänkt olycka/katastrofoch för att skapa möjligheter att snabbt få till stånd en samordnadkvalificerad ledningsfunktion. sig tveksam tillmöjligheterna att i lag generellt reglera en allmän skyldighet förräddningstjänstens ledningspersonal att ingripa i alla okända lägen för när enolycka kan vara nära förestående eller ej. Frågan om en utökad skyldighet förden allmänna räddningstjänstens ledningspersonal att tidigt ingripa bör studerasoch preciseras närmare av räddningstjänstkommittén innan något lagförslagdärom kommer till stånd. - Utförda räddningsinsatser mot omfattande oljeutsläppi vatten har visat att stora värden kan räddas i saneringsarbetet omledningsansvaret för räddningsuppdraget bibehålles under det påföljandesaneringsskedet. På så sätt åstadkommes inte bara en kontinuitet i detfortsatta arbetet utan samhället garanteras också att ianspråktagna resurserutnyttjas på ett effektivt sätt inte minst ur ekonomisk synpunkt.Erfarenheterna av överenskommelsen mellan ochförsäkringsgivaren om restvärdesskydd är positiva, vilket i första hand berorpå att restvärdesskyddet och kostnadsansvaret riktas mot ett försäkringsobjekt.En annorlunda situation uppstår då saneringsinsatser insattes för andra objektexempelvis för att skydda samhällets miljövärden. En gmndläggande princip iallt räddnings- och saneringsarbete bör vara att åtgärder vidtas för attförhindra att onormala vinstintressen skapas för enskilda och företag somerbjuds della i ett arbete med restvärdesskydd. Frågan om att i lag föreskrivaen skyldighet för räddningsbefälhavaren att överlämna ansvaret till"någon" som har till uppgift att se till att åtgärder förrestvärdesskydd blir utförda bör studeras vidare av kommittén. Förbundet ansermed tanke på komplicerade ansvars- 1982/83:22 164 och arbetsskyddsfrågor alt del enklaste vore låtaräddningsbefälhavaren även ha ansvaret för restvärdesarbetet utan att därfördirekt behöva ianspråktaga beredskapsstyrkorna. Ett kvalificeratrestvärdesskydd uppbyggt i en integrerad räddningstjänstorganisation kan påkort sikt ge stora samhällsekonomiska vinster med ett ringa investeringsbehovsom följd. -Förbundet har framfört atl inte oväsentliga ekonomiska fördelar kanuppnås i ett samutnyttjande av civilförsvarets resurser för räddningstjänst ikrig. För att ett maximalt utnyttjande skall komma till slånd av samhälletsmateriel och personal för räddningstjänsten erfordras att räddningstjänstkommitlénsamtidigt beaktar behovet av kompetent ledningspersonal för de omfattandeplanerings-, utbildnings- och organisationsuppgifter som kommer att åvila varjeräddningstjänstregion att utföra. - Det är en fundamental samhälleligangelägenhet att räddningstjänstens enheter kan alarmeras på ett snabbt ochriktigt sätt. I den avsikten har byggt upp ett riksomfattandealarmeringssystem som inkluderar ett antal så kallade länsalarmeringscentraler (LAC).Förbundet, som inledningsvis tillstyrkte inrättandet av LAC-funktionen, haruppmärksamt följt uppbyggnaden av alarmeringssystemet. Förbundet har efteråtkunnat konstatera att planerad teknisk nivå och organisation ej uppnåtts ochförverkligats. Man är på många håll både besviken och skeptisk till resultatet.Länsalarmeringscentralerna tiU vilka en allt större koncentration sker av samhällelsalarmeringsfunktioner har endast en måttlig förhöjd säkerhet. Parallellt med LAC-utbyggnadenmoderniseras och nybygges ett antal av kommunernas och civilförsvaretsledningscentraler. Dessa skall i händelse av beredskap och krig överta viktiga alarmeringsfuntioner.Det är förvånansvärt att dessa båda viktiga samhällsfunktioner utvecklats utanminsta tanke på samordning och än mindre på samgmppering. Det finns såledesenligt förbundets uppfattning all anledning för kommittén att i det forisattaarbetet ägna alarmeringsfrågorna större uppmärksamhet. - Behovet av en fortsattforskning inom räddningstjänstområdet finner förbundet vara angeläget förutvecklingen av räddningstjänstuppgifterna. Forskningen har många aspekter attta hänsyn till och då inte minst behovet av adekvata räddningsinsatser förmänniskor och miljön. Förbundet förordar därför alt erforderliga medel anvisasför en fortsatt forskning som exempelvis bedrivs från Försvaretsforskningsanstalts och Brandforsks sida. - En grundläggande princip i allträddningsarbete är att räddning av liv går före räddning av egendom. En vitaldel av räddningsresurserna utgörs av ambulanserna för akutsjukvården.Förbundet vill härmed understryka de allvarliga förhållanden som kan uppstå då"tvekan kan förekomma om räddningsbefälhavarens möjligheter alt påolycksplatsen styra användningen av ambulanser", varför förbundet anseratt ambulansverksamheten bör integreras med den allmänna räddningstjänstengenom att ambulanserna stationeras på brandstationerna gärna med bibehåUethuvudmannaskap. Diskussionen betr. ambulansmannens utbildning bör fortsättaoch ställas mot del faktum att nuvarande utbildning i regel visat sig vara 1982/83:22 165 tillräcklig.Den fortbildning - motsvarande en tredubbling av utbildningstiden - somföreslagits av en del landsting, bör ställas i relation lill möjligheten attplacera denna personal i specialambulanser - typ OLA-ambulanserna i Göteborg.Eftersom räddningstjänstpersonalen oftast är "först" på olycksplatsenär det av stor vikt att denna personal har kompetens och en fortlöpandeerfarenhet av akulsjukvårdsinsatser. Med hänsyn tUl kraven på höginsatsberedskap, hög ijänstbarhet, krav på kontinuitet i tjänstgöringen (lågpersonalomsättning), talar allt för att ambulanstjänsten fortsättningsvis skaUvara integrerad med den allmänna räddningstjänsten. Kommitténs bedömning om attdet kan vara till fördel om den aUmänna räddningstjänsten utförambulansverksamheten - i varje fall akuttransporterna - åt sjukvårdshuvudmannendelas således helt av förbundet. Brandförsvaret har under de gänga decenniernautfört miljontals sjuktransporter, och personalen har därvid visat hög Ijänstbarhet.Den integrerade verksamheten räddningstjänst/ambulanstjänst har givit storafördelar för samhället och dess räddningsorgan såväl ur praktisk som ekonomisksynpunkt. I de omfattande utredningar som landstingen utfört under senare tidhar särskilt understrukits betydelsen av att åstadkomma adekvatasjukvårdsinsatser på olycksplatser för att därigenom göra den skadade"transportförberedd" till sjukhusen. Hur pass omfattande medicinskaåtgärder som bör insättas har också ingående diskuterats. En ökad medicinskutbildning för ambulansmännen innebär inget hinder för branstationsbaseradambulansverksamhet i lands-lingets regi. - Avslutningsvis finner förbundet attproblemen i den allmänna räddningstjänsten i första hand kan hänföras till densplittrade bild som finns på det centrala stafliga räddningstjänstområdet iform av ett antal huvudmän för olika delar av räddningstjänsten. För atlåstadkomma en tillräckligt stark plattform för den framtida räddningstjänstenmåste först alla organisationsproblem i form av olika huvudmän på central nivåbringas till en lösning. Målet för räddningstjänstkommitténs fortsatta arbetebör vara atl arbeta fram förslag till en enheflig (enda) lagstiftning församhällets räddningstjänst, vilket betyder att räddningsljänstkommittén iförsta hand bör bearbeta de övergripande frågorna kring räddningstjänstens alarmering,beredskap, samordning och utbildning. förordar bibehållande av nuvarande "personalkategorier"hel- och deltidsanställd personal. Dock att nuvarande och engageraddeltidsanställd personal gives möjlighet till fastställd UtbUdning före ianspråkstagandei aktiv tjänst och att därefter fortlöpande fastställd utbildning i högre gradän f. n. Vidare förordas bibehållande av landstingen som huvudman för - all -sjukvårdsverksamhet, inkluderande sjuktransporter såväl akut som övrig iransportverksamhet,samt bibehållande av fjäUräddningstjänst i enlighet med nuvarande system(polisen som. () ser det renl principiellt som positivt att denallmänna räddningstjänsten får etl utökat ansvar att, utan alt 1982/83:22 166 nödlägeföreligger i brandlagens mening, ingripa för att avvärja eller begränsastörningar i viktiga samhällsfunktioner med de begränsningar som anges ibetänkandet. Kommittén bör också i sitt fortsatta arbete närmare behandla deekonomiska konsekvenserna av en sådan förändring. Av särskilt intresse finnerföreningen förslaget om en utökad skyldighet för räddningstjänsten att ingripapå ett tidigare stadium för att förhindra skada som kan komma atl uppstå. Dennuvarande brandlagstiftningen har här i vissa fall vållat tveksamhet humvidabrandförsvaret skaU ingripa. Då det ofta är fråga om att förhindraskadeverkningar av omfattande betydelse, finner vi det angeläget att dennaskyldighet klarläggs i det fortsatta utredningsarbetet. Även i denna frågaanser föreningen att kostnadskonsekvenserna av en sådan utökad skyldighet förräddningstjänsten måste ägnas uppmärksamhet av kommittén. Beträffande utökadskyldighet för restvärdesarbete diskuterar kommittén möjligheten att åläggaräddningsbefälhavaren skyldighet att överlämna ansvaret för åtgärder förrestvärdesskydd till ägare eller eventuellt försäkringsbolag.