prop · G603103 · 1982-12-31 00:00:00 — Av denna framgick attlagens mera tvingande regler inte utnyttjas av nämnderna. () har därefter antagit ett ~. handlingsprogram för arbete åtarbetshandikappade med syfte att aktivera anpassningsgruppernaoch få en effektivare tillämpning av främjandelagen. 1982/83:103 Den ökadeaktivitet, som programmet ledde till, fick till följd att betydligt Dir.1981:66 fler arbetshandikappade fick anställning på den reguljäraarbetsmarknaden. Genomförandet av handlingsprogrammet har också setts som ettgenombrott för användningen av främjandelagen i förmedlingsarbetet. I sinredovisning av aktiviteterna för anger AMS att avanpassningsgrupperna inte sammanträtt . hade endast behandlatinterna frågor medan återstående även tagit upp inplaceringsfrågor. Högstaktivitet uppvisades inom den kommunala sektorn, där av anpassningsgruppernainte sammanträtt och behandlat inplaceringsfrågor. Inom statliga ochprivata sektorerna var aktiviteterna likartade, som inte saminanträttoch som även behandlat inplaceringsfrågor. Arbetsförmedlingarna har i huvudsak inriktat sig påföretag med rekryteringsbehov, där praktiska förutsättningar för inplacering aväldre och handikappade funnits. Detta är helt i linje med de riktlinjer somfinns för anpassningsgruppernas arbete. Grupperna skall i första hand arbetamed inplaceringsärenden medan det interna anpassningsarbetet främst är enangelägenhet för arbetsgivare/personalorganisationer. Lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet (MBL)trädde i kraft . Den är avsedd att främja arbetstagarnasmedbestämmande över arbetsvillkoren i vidaste mening. MBL är enramlagstiftning som förutsätter kollektivavtalsreglering. Lagen gerarbetstagarorganisationerna förhandlingsrätt i frågor som rör förhållandetarbetsgivare-arbetstagare. Den ger också arbetstagarnas fackliga företrädarerätt till information om företagets förhållanden, bl. a. sådana planeradeförändringar i verksamheten som har betydelse för de anställda. Frågor som gäller arbetsanpassning, omplacering eller nyrekryteringav t. ex. äldre och arbetshandikappade kan således också komma att behandlasinoiTi ramen för medbestämmandelagstiftningen. I det tidigare nämndadelbetänkandet Arbete åt handikappade framhöll sysselsättningsutredningen bl.a. följande: "Personalpolitiken, framför allt personalplaneringoch -rekrytering är av avgörande betydelse för att kunna lösa frågan omanställning av arbetshandikappade. Det är mycket svårt att ipersonalrekryteringen isolera frågor som rör de arbetshandikappades anställningfrån de övriga anslällningsruti-nerna. Det är inte heller önskvärt att ha enalltför långtgående särbehandling av de arbetshandikappade vidanställningen." De samverkansorgan som har utvecklats inom olika områden iarbetslivet har uppgifter som i viss utsträckning är överlappande. Exempel pådetta är insatser för att anpassa arbetsförhållandena för dem som harfunktionsnedsättningar eller för att förebygga arbetsskador och förslitningargenom arbetsmiljöåtgärder eller omplacering till arbetsuppgifter som är bättrelämpade för den enskilde arbetstagaren. Sådana frågor kan behandlas avskyddskommitté, anpassningsgrupp och inom ramen för medbestämmandearbetet.Detsamma gäller åtgärder för att underlätta rekrytering av äldre och arbetshandikappadearbetssökande. I propositionen 1976/77:149 om arbetsmiljölag m. m.framhöll föredra- Skr.1982/83:103 ganden betydelsen av att få tillstånd en god samordning mellan den lokala Del II skyddsorganisationen ochanpassningsgruppernas verksamhet. därför värdefullt om det bland ledamöterna ianpassriingsgrupperna också ingår peisoner som tillhör den lokalaskyddsorganisationen, eftersom man då kan få en mera enhetlig och allsidigbedöinning av frågor som gäller anpassning av arbetet och arbetsmiljön tillolika arbetstagares förutsättningar. Även planering av allmänna åtgärder föratt främja nyanställning av arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga kan, enligtföiedraganden. behöva bedömas av den lokala skyddsorganisationen. Liki-iandeuttalanden har sedan gjorts i propositionen 1978/79:73 om åtgärder förarbetshandikappade. Sedan arbetsmiljölagen nu varit i kraft finns detenligt min mening anledning att söka utvärdera hur samordningen mellan denlokala skyddsorganisationen och anpassningsgrupperna fungerat i praktiken.Redan nu förekoinmer samråd.och samverkan såväl mellan arbetsmarknadsstyrelsenoch arbetarskyddsstyrelsen som mellan länsarbetsnämnderna och yrkesinspektionen.Utredaien bör undersöka hur denna samverkan bör bedrivas så att man får enklarare ansvars- och arbetsfördelning mellan de organ som arbetar medanpassningsfrågorna. Anpassningsgrupperna fullgör f. n. en viktigarbelsmarknadspolitisk funktion för att underlätta anställning av människorrned nedsatt arbetsförmåga och som kontaktorgan mellan arbetsförmedling ochföretag. kan konstateras att de fortfarande i avsevärd utsträckningarbetar med omplaceringsfrågor och andra anpassningsåtgärder för redananställda hos företagen. Utredaren bör inrikta sitt arbete på att finna en sådanorganisatorisk modell för arbetsföidelningen mellan skyddsorganisation ochanpassningsgrupp att arbetsförmedlingens insatser i verksamheten i störstamöjliga utsträckning inriktas på frågor om inplacering av äldre och arbetshandikappadepå arbetsplatserna. Frågor som gäller anpassningsåtgärder för redan anställdabör i huvudsak vara en angelägenhet för arbetsgivare och fackliga företrädarebl. a. inom ramen för skyddsverksamheten. Jag har redan understrukit behovet avförebyggande åtgärder även för personer, vilkas särskilda förutsättningarmedför behov av inviduellt anpassade åtgärder. Utredaren bör undersöka om dettabör föranleda särskilda åtgärder. Oavsett vilken organisatorisk lösning soin utredaren kankomma att stanna för bör utredningsarbetet grundas på överväganden om hur anpassnings gruppernas anställningsfrämjande funktioner och funktionen som kontakt organ skall kunna fullgöras, effektiviseras och renodlas. En markering av de platsförmedlande uppgifterna ligger också väl i linje med de riktlinjer som lämnats för arbetet inom den parlamentariska utredningen om arbetsinark- nadsverkets ansvarsområde och organisation. En av utgångspunkterna för denna är att arbetsmarknadsverket skall ges ökade möjligheter att koncen trera sina resurser på platsförmedling och på de instrument i direkt anslutning till denna som är nödvändiga för att frän-ija anpassningen på arbetsmarknaden. Utredaren bör också bedöma vilken effektivitetsvinst som en sådan ändrad ansvarsfördelning mellan anpassningsgrupper och skydds organisation kan innebära. Utredaren bör också utreda de konsekvenser en annan arbetsfördelning mellan berörda organ kan få för behovet och inriktningen av den bidragsgivning till arbetsanpassning som sker via 26 arbetsmarknadsverket. Jag vill isammanhanget erinra om att den parlamen- tariska utredningen av arbetsmarknadsverkets ansvarsområdeoch organisa- Skr. 1982/83:103 tion enligt sina direktiv också skall gåigenom den arbetsmarknadspolitiska Dir. 1981:66 åtgärdsuppsättningen i syfteatt förenkla bestämmelser och begränsa antalet enskilda åtgärder. Utiedaren bör i enlighet med vad jag har anfört sainrådamed den parlamentariska utredningen om arbetsmarknadsverkets ansvarsområde ochorganisation. På samma sätt bör utredaren i erforderlig utsträckning samrådamed företagshälsovårdsutredningen (A 1976:01) och den särskilda utredaren meduppdrag att bl. a. utreda vissa frågor rörande åtgärder för att påverkaarbetsgivarnas rekryteringspolitik. Samarbetet med den sistnämnda utredningenskall bl. a. avse lämplig samordning mellan de anställningsfräinjandeinsatserna och de insatser som kan komma att ske med stöd av arbetsförmedlingskontrakt. Utredaren bör under arbetets gång inforrnera berördaarbetstagarorganisationer samt bereda dem tillfälle att framföra synpunkter. Utredaren bör redovisa sitt arbete senast den 31 december1982. Utgångspunkten för utredningsarbetet skall vara att allaförslag som läggs fram skall kunna genomföras inom ramen för oförändraderesurser inom det område som förslagen avser. Det innebär att omkostnadskrävande förslag (i detta inbegrips även inkomstsänkande förslag) läggsfram, måste visas hur förslagen kan finansieras genom besparingar iform av rationaliseringar och omprövning av pågående verksamhet inomutredningsområdet. (Se direktiv 1980:20 till samtliga kommittéer enligtregeringsbeslut ). Utredningen bör så omsorgsfullt som möjligtbelysa de indirekta effekter i form av exempelvis ökad administration och ökatkrångel, som förslagen kan medföra för myndigheter och enskilda. Med hänvisningar till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen bemyndigar chefen förarbetsmarknadsdepartementet alt tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utredafrågor om samverkan i arbetsmiljö- och arbetsanpassningsfrågor, att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt komn-iittén. Vidare hemställer jag att regeringen föreskriver attkostnaderna för utiedningen skall belasta tolfte huvudtitelns kommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Skr.1982/83:103 Tilläggsdirektiv till statistikutredningen (E 1980:02) Departementschefen, statsrådet , anför. Enligt regeringsbeslut tillkallades enkommitté med uppdrag att se över den statliga statistiken. Kommittén, som harantagit namnet statistikutredningen, har till huvuduppgift att med utgångspunkti den befintliga statliga statistiken kartlägga behovet av statistik inom deskilda samhällsområdena. I direktiven (Dir 1979:133) framhålls att genomgångenav statistiken om möjligt bör göras med hjälp av behovsmodeller och kriterierför effektivitets- och nyttoanalyser. Arbetet bör därvid syfta till enprioritering av statsfinansierad statistik inom och mellan skilda områden samtinbegripa en prövning av tänkbara prioriteringsprinciper. Kommittén skallenligt direktiven också se över de beslutsprocesser varigenom statistikensinriktning och omfattning fastställs. Därvid bör utarbetas metoder för enfortgående anpassning av statistiken till användarnas faktiska behov. Kommitténskall vidare överväga i vad mån det är lämpligt att överföra statsfinansieradstatistik till att finansieras via uppdragsverksamhet. De allmänna strävandenaatt minska företagens och allmänhetens uppgiftsskyldighet skall beaktas.Sammanfattningsvis sägs i direktiven att utredningsarbetet bör styras avsyftet att präglad av knapphet på resurser tillgodose samhälletsangelägna behov av statistik genom en effektiv avvägning mellan nytta ochkostnader. 1980/81:20 om besparingar i statsverksamhetenframhölls i redovisningen vad gäller ekonpmidepartementets verksamhetsområdeatt resultatet av kommitténs arbete bör ge statsmakterna förbättrade möjligheteratt prioritera statsfinansierad statistik inom och mellan skilda områden och geen grund för reella besparingar på statistikområdet. Som ett led i strävandena efter besparingar i denoffentliga verksamheten pågår f.n. inom en allmän genomgångav de direktiv som lämnats för olika utredningsuppdrag. Syftet är att undersökai vad mån del kan finnas anledning att komplettera givna direktiv med uppdragalt belysa hur berörd verksamhet skall kunna bedrivas till väsentligt lägrekostnader för den offentUga förvaltningen. Somframgår av vad jag angett i det föregående följer visserligen av de lämnade direktiven för statistikutredningen, att utredningsarbetet kan förväntas ge en grund för reella besparingar inom den statliga statistikpro duktionen. Vid den nämnda genomgången av kommittédirektiven har jag emellertid funnit att det skulle underlätta de framtida övervägandena-om besparingar på statistikområdet, om statistikutredningen mera direkt belyste verkningarna av en väsentlig minskning av kostnaderna för den statliga statistikproduktionen. Jag föreslår därför att statistikutredningen ges i uppdrag att vid slutredovisningen av sitt arbete lämna sina synpunkter på vilka begränsningar av statistikproduktionen som enligt kommitténs mening i första hand borde ske för det fall att resurserna för den anslagsfinansierade statliga statistiken på kort sikt måste minskas med . Jag vill understryka att syftet härmed är att få belyst vilka konsekvenser ettväsentligt 28 resurssnålare alternativ för denstatliga statistikproduktionen skulle medfö- ra, men att jag inte har tagit ställning för att en sådanminskning av resurserna Skr. 1982/83:103 skall ske. Jag hemställer att regeringen utvidgarstatistikutredningens uppdrag i enlighet med vad jag nu har anfört. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Förmåner till värnpliktiga m. fl. Chefen för försvarsdepartementet, statsrådet ,anför. biföll i skrivelse 1977/78:240försvarsutskottets (FöU 1977/ 78:19) hemställan om en undersökning av ungavärnpliktigas ekonomiska förhållanden. Med anledning av beslut uppdrog regeringen den29 och åt överbefälhavaren att, med anlitande avstatistiska centralbyrån, genomföra en undersökning av de värnpliktigasekonomiska situation under grundutbildningen. Resultatet av undersökningenredovisades för regeringen . Överbefälhavaren pekar i sin analys av undersökningen bl.a. på att det nuvarande värnpliktsförmånssystemet rymmer ett antal akutaproblem och anser att man bör ta ställning till dessa. Jag delar denuppfattningen och avser därför att, , i propositionen ominriktningen av säkerhetspolitiken och totalförsvarets fortsatta utveckling,föreslå vissa förändringar inom bl. a. familjebidragslagens område. Jag kommerhär inte vidare att beröra dessa förslag. Enligt värnpliktslagen (1941:967, omtryckt 1969:378) ärvarje svensk man värnpliktig fr. o.m. det år då han fyller t. o. m. detår då han fyller . Värnplikten innebär en skyldighet att tjänstgöra inomdet militära försvaret såväl i fred som krig. I fred genomgår den värnpliktigeutbildning för krigsuppgiften. Utbildningen utgörs av grundutbildning ochrepetitionsutbildning. Grundutbildningens längd varierar till540 dagar. Repetitionsutbildning består av krigsförbandsövningar, särskildaövningar, fackövningar, särskilda fackövningar och mobiliseringsövningar. Envärnpliktig som inte finner det förenligt med sin övertygelse att bruka vapen mot andra människor kan enligt lagen(1966:413, ändrad 1982/83:103 1981:418) om vapenfri tjänst fåtillstånd att fullgöra vapenfri tjänst istället för Del II värnpliktstjänstgöring.Tjänstgöringstiden för en vapenfri ijänstepliktig är totalt och delas, precis somvärnpliktstjänstgöringen, upp på grundutbildning och repetitionsutbildning. När en värnpliktig genomgår grundutbildning ochrepetitionsutbildning får han ekonomisk ersättning enligt ett särskiltförmånssystem. Systemet omfattar också de vapenfria tjänstepliktiga och dekvinnor som fullgör frivillig militär grundutbildning. Kostnaderna förförmånssystemet, exklusive kost och logi, beräknas uppgå till ca 900 milj. kr.för /82. Förmånssystemet är utformat så att vissa ersättningarutgår till alla värnpliktiga medan andra typer av ersättningar är behovsprövadeoch endast ges till värnpliktiga som t. ex. på grund av sin familjesituationbehöver ett särskilt ekonomiskt stöd under värnpliktsutbildningen. Generella ersättningar regleras ivärnpliktsförmånsförordningen (1976:1008, ändrad senast 1981:586).Bestämmelserna för behovsprövade ersättningar återfinns i familjebidragslagen(1978:520, ändrad senast 1981:419). Enligt värnpUktsförmånsförordningen får en värnpliktig,när han genom går grundutbildning, dagersättning med f. n. per dag t. o. m. 230 dagars tjänstgöring. Därefter får han per dag i tillägg till dagersättningen t. o. m. 300 dagars tjänstgöring. För tjänstgöring utöver utgör tillägget . När han rycker ut från grundutbildningen erhåller han ett utryckningsbidrag om . För viss utbildning utbetalas ( också utbildningspremier. En värnpliktig har för varje kalendermånad med minstsexton tjänstgöringsdagar under grundutbildning rätt till två fria resor tilloch från den plats inom landet där han är kyrkobokförd eller vistasstadigvarande eller annan plats inom landet, som kan nås med allmäntkommunikationsmedel. Vid viss tjänstledighet är den värnpliktige ocksåberättigad till fri resa. Förutom dessa fria ledighetsresor har denvärnpliktige möjlighet att för i obegränsad omfattning utnyttjaallmänna tåg-, buss- och båtförbindelser vart som helst i landet, de s. k. Vpl10-resorna. En värnpliktig som genomgår repetitionsutbildning erhållerdagpenning istället för dagersättning. Dagpenningen är lika stor som denvärnpliktiges sjukpenning enUgt den allmänna sjukförsäkringen, dock lägst 40kronor per dag. Dagpenningen betalas ut av försäkringskassorna. Utöverdagpenningen utgår befattningspenning till värnpliktiga som tjänstgör sombefäl. Alla värnpUktiga har under såväl grundutbildning somrepetitionsutbildning rätt till fri mat, fri inkvartering, fri utrustning ochfri hälso-och sjukvård. De är vidare ekonomiskt skyddade vid skador undertjänstgöringen genom en särskild lagstiftning som anknyter till lagen(1976:380) om arbetsskadeförsäkring. De är också grupplivförsäkrade enligt ihuvudsak samma grunder som statens arbetstagare. Om en värnpliktig avliderunder tjänstgöringen lämnas begravningshjälp till hans dödsbo. Värnpliktiga somfullgör dykeri-tjänst, fallskärmstjänst och liknande erhåller särskildaersättningar. Envärnpliktig kan efter behovsprövning få familjebidrag för att klara sin Familjebidrag, som också kan avse den värnpliktigesnärstående, finns i fem olika former, nämligen familjepenning, bostadsbidrag, flyttningsbidrag, näringsbidrag och begravningsbidrag. " Värnpliktiga som fullgörrepetitionsutbildning kan inte få någon annan form av familjebidrag än näringsbidrag. 1982/83:103. Värnpliktiga som har försörjningsplikt mot barn och hustrueller Dir. 1981:68 sammanboende kan erhålla familjepenning. Familjepenning förbarn är f. n. högst och för hustru f. n. högst 1 290kronor . Bostadsbidrag kan erhållas med högst bostadskostnaden.Bidragets storlek är beroende av bostadens storlek, av familjens storlek och avvad som är att betrakta som normal hyra på orten. Begravningsbidrag betalas utom den värnpliktiges maka eller barn avlider . Ärenden om familjebidrag handläggs av kommunensfamiljebidragsnämnd eller annan av kommunen bestämd nämnd. Kommunersom betalat ut familjebidrag har rätt till statsbidrag av utbetalatbelopp. Överbefälhavarens fyra modeller för ett nytt förmånssystem Överbefälhavarens undersökning av de värnpliktigasekonomiska situation är genomförd som en statistisk urvalsundersökning i tvåomgångar. Vid ett första undersökningstillfälle kontaktades ca 4 500värnpliktiga och vapenfria tjänstepliktiga via en postenkät, innan de påbörjadesin grundutbildning. genomfördes en enkät ute på tjänstgöringsstäUenaca de skulle rycka ut. Överbefälhavaren redovisar, förutomden statistiska analysen, också fyra principiellt olika modeller till ett nyttvärnpliktsförmånssystem. Modellerna innebär i korthet följande. Bortfalleninkomst ersätts (motsvarande sjukpenningsystemet) Försvaretansvarar för den värnpliktiges försörjning och hans del i kostnader för barnoch bostad, medan kommunen sörjer för familjen i övrigt Värnpliktslön(lika lön för alla) Ett system som ger alla värnpliktiga samma standard (dvs. lönenanpassas efter den värnpliktiges försörjningsbörda) Överbefälhavaren förordar modell 2. Remissinstanser förordar ytterligare utredning avmodellerna Undersökningsrapporten har remitterats till trettiomyndigheter och organisationer, varvid det framhölls att en särskilduppmärksamhet borde ägnas åt de olika förslagens ekonomiska konsekvenser. Entredjedel av remissinstanserna förordar modell 2 framför de andra modellerna.Fem remissinstanser anser att det nuvarande systemet är bättre än någon avmodellerna. Ett flertal remissinstanser påpekar att modellerna inte ärtillräckligt genomarbetade och att kostnaderna inte är så belysta attmodellerna kan tjäna som underlag för ett principbeslut om ett nytt förmånssystem.En del instanser vill inte ta ställning till någon modell förrän dessa utrettsvidare. Några remissinstanser förordar visserligen någon av modellerna, menanser att ytterligare utredning bör ske. Skr.1982/83:103 En parlamentarisk kommitté börtillsättas Jag delar uppfattningen att ett ställningstagande tillmodellerna kräver ytterligare utredning. En sådan utredning kan kräva vissaövergripande överväganden och ställningstaganden. Jag föreslår därför, eftersamråd med chefen för , att en parlamentariskkommitté tillsätts för denna uppgift. Jag vill här ange några utgångspunkterför kommitténs arbete. Utgångspunkter för ett nytt förmånssystem Fullgörande av värnpliktstjänstgöring innebär mednödvändighet uppoffringar för den enskilde värnpUktige och hans familj. Ettgrundläggande krav på ett förmånssystem är dock att den värnpliktige och hansanhöriga tillförsäkras rimliga ekonomiska förhållanden i samband med värnpliktstjänstgöringeller vapenfri tjänst. I fråga om värnpliktiga under repetitionsutbildning fårdetta krav anses vara uppfyllt genom dagpenningsystemet. Någon översyn av detsystemet behövs därför inte. Även om det stora flertalet av de värnpliktiga somgenomgår grundutbildning är ensamstående och fortfarande bor hos sinaföräldrar är ändå skillnaderna stora mellan olika .värnpliktigas sociala ochekonomiska förhållanden. Detta gör att ett generellt förmånssystem av typenvärnpliktslön eller dagpenning enligt sjukpenningsystemet ter sig mindrerealistiskt. Inte heller utesluter någon av de redovisade modellerna behovet avselektiva åtgärder till stöd åt den värnpliktige och hans familj. Kommittén bördärför överväga system där generella och selektiva förmåner kombineras. Tillsådana generella förmåner bör även i ett framtida förmånssystem höranaturaförmåner av olika slag såsom kost och logi under tjänstgöringen.Utredningen bör dock se över de ersättningar som en värnpliktig får när han pågrund av sjukdom eller tjänstledighet inte kan utnyttja kosthållet vidförbandet. Kostnaderna för de av överbefälhavaren redovisadeprincipmodellerna varierar i hög grad mellan modellerna. Kommittén bör inriktasitt arbete så, att dess huvudförslag till nytt förmånssystem i stort settligger inom nuvarande kostnadsram för värnpliktsförmåner. I översiktlig formbör även förslag inom andra kostnadsramar kunna redovisas. Möjligheterna att samordna förmånssystemet med andraförekommande bidragssystem och ersättningsformer bör beaktas. Kommittén bördärvid samråda med andra pågående utredningar bl. a. avseende den allmännaförsäkringen. I överbefälhavarens redovisning framkommer uppfattningenatt kommunerna genom socialtjänstlagen (1980:621) är skyldiga att bidra tillden värnpliktiges och hans familjs försörjning. Mot denna bakgrund görsgällande att statens försörjningsansvar gentemot den värnpliktige och hansfamilj i vissa avseenden skulle kunna reduceras. Vissa remissinstanser harifrågasatt denna uppfattning om kommunalt försörjningsansvar. Det är angeläget attkommittén klarlägger socialtjänstlagens innebörd i detta avseende. I detta sammanhang bör kommittén formulera en principiellsyn på hur 22 kostnaderna för värnpliktsförmånerskall fördelas på olika huvudmän. Reseförmåner utgör en stor andel av de sammanlagdakostnaderna för Skr. 1982/83:103 värnpliktsförmåner. Goda möjligheter att tasig hem och Dir. 1981:68 övningsuppehåll är av stor betydelse förde värnpliktiga. Av den värnpliktsekonomiska undersökningen framgår att mångavärnpliktiga, trots nuvarande generösa reseförmåner, har stora kostnader försina resor. Kommittén bör därför kartlägga behovet av en eventuell förändringav resesystemet. Kommittén bör därvid utgå från att de värnpliktigasreseförmåner enbart skall syfta till att ge de värnpliktiga goda möjligheteratt resa mellan tjänstgöringsstället och hemmet. Kommittén bör vid sitt arbete beakta vad anförtmed anledning av motionen 1979/80:1136 (FöU 1979/80:13, rskr 1979/80:316) omöversyn av familjebidragslagen. kommande slutbetänkande, särskiltavseende de värnpliktigas förmåner och utbildning, bör också beaktas.