prop · G60322 · 1982-12-31 00:00:00 — Verksamhetenär så specieU och kräver sådan utmstning och extremt korta insatstider att denbör omhänderhas av specialstyrkor. Ändrat ansvar medför en belastning påbrandförsvarets redan hårt trängda iesurser. En ökad personell och materiellsamverkan torde dock medföra positiva effekter. -Kommittén anser att ansvaretför räddningsinsatser i sådana sjöar och vattendrag där inte harsamordningsansvar för , bör åvila de organ som svarar för denallmänna räddningstjänsten. EnUgt brandnämndens mening uppfyller deallra flesta sådana ingripanden de kriterier för räddningstjänst som uppställsi 1 § första stycket brandlagen. Stor osäkerhet råder däremot när och ombrandförsvaren skall ingripa för att rädda egendom till havs i kustvattnen etc,sedan sjöräddningsorgan avvärjt fara för liv. En bidragande orsak tillosäkerheten är avsaknaden av gränssträckning mellan kommuner, i allmänhetvattenområde ut lill det fria havet. - önskar understrykaönskvärdheten av att skyldigheten att hålla beredskap utvidgas så att intebara företag som driver miljöfarlig verksamhet utan också företag med annanriskfylld verksamhet åläggs att svara för beredskapen i eller till följd avderas verksamhet. Nämnden delar även kommitténs mening om att utnyttja företagensverkskydd som lämplig förstärkning av brandförsvaret. På detta sätt skulle dekostnader företagen har att lägga ner på verkskyddsorganisa-tionen även ifredstid ge positiva effekter. - En ytterligare personell förstärkning skullekunna uppnås genom att i begränsad utsträckning utnyttja vapenfriatjänstepliktiga i brandförsvaren. Sålunda skulle skärgårdskommunerna kunnaförstärkas och fjällkommuner- 1982/83:22 112 - Den utveckling av ledningsansvaret för räddningstjänstenatt omfatta även förhållandena i krig som föreslås i den tidigare nämnda CK-gruppensrapport är eftersträvansvärd och kan leda till ett bättre utnyttjandeav bl. a. materiella resurser. Mot bakgrund av de. erfarenheter brandnämndengjort när det gäller samordning av de materiella resurserna i fred vill docknämnden ifrågasätta om vinsterna blir så stora som säväl synes förvänta sig. - Det är enligt brandnämndensmening eftersträvansvärt att utöka brandförsvarets ansvarsområde till att ävenomfatta förebyggande åtgärder mot andra nödlägen än brand. Ett sådant utökatansvar skulle dock medföra kostnadskrävande resursförstärkningar varförbrandnämnden biträder kommitténs överväganden att - som ett steg på vägen - geräddningstjänstorganen till uppgift att för ansvarigt organ påtala brister isäkerhetsåtgärder som upptäcks i samband med den ordinarie verksamheten t. ex.vid brandsyn. Länsstyrebeni framhåller att enligt § 15 brandlagen kan företag, där farafinns för utflöde av hälso- och miljöfarliga ämnen, åläggas att hålla beredskapmed personal och utmstning för att avvärja eller begränsa skador. Kommitténanser det rimligt alt varje företag som bedriver riskfylld verksamhet bör ha engrundberedskap mot olyckor. I den beredskapen bör företagets verkskydd utgöraen viktig resurs. Skyldighet bör också föreligga att vidta förebyggandeåtgärder. - Företagen bör vidare, enUgt kommittén, åläggas att anmäla varstörre mängder farligt gods lagras och hur detta transporteras. I vissa fallkan det bli nödvändigt att anbefalla eskort vid transport av sådant gods.Länsstyrelsen finner det angeläget att kommittén, i enUghet med vad som framgårav betänkandet, redovisar sina överväganden och förslag i dessa frågor i sittslutbetänkande. Länsstyrebeni län framhåller att enheter ur befintliga verkskydd borde kunnautnyttjas inom egen industri. En icke föraktlig resurs är också de olikafrivilliga försvarsorganisationerna. Dessa borde även utnyttjas i fredsräddningssammanhangpå ett helt annat sätt än . - vill slutligen framhålla attdet nu gällande förhållandet att kostnaderna för räddningstjänsten i vissutsträckning skall bestridas av staten när övertar ledningen avflera skäl inte är lämpligl. Utgångspunkten måste i stället vara behovet avsamordnade beslut och inte att staten då kommer att bära vissa kostnader.Reglerna bör alltså utformas så som kommittén föreslår. - Räddningstjänstkommitlénhar ännu inte tagit stäUning tiU hur en enheflig lagstiftning, gemensam församhällets hela räddningstjänst, skall utformas. vill därförendast konstatera att det är nödvändigt att kommittén i sitt slutbetänkandekommer fram till en så långt möjUgt enhetlig lagstiftning. Först då är det dagsatt fördjupa sig i hur räddningstjänsten organisatoriskt skall utformas föratt uppnå en bättre samverkan mellan olika organ i det framtidaräddningstjänstarbetet. Länsstyrebeni framhåller att kommittén anser att det ligger nära tillhands att ålägga räddningstjänstorganen att ingripa även vid 1982/83:22 113 snöoväderoch liknande naturhändelser och andra händelser t. ex. elavbrott som kan varaföljden av en naturhändelse. I detta sammanhang påtalar kommittén att mångakommuner skapat olika former av ledningsorgan för att med samlade resurserkunna ingripa vid allvarliga situationer. anser frågan mycketväsentlig och understryker behovet av atl sådana allsidigt sammansattaledningsorgan tillskapas i samtliga kommuner i avvaktan på ev. kommandeförändringar i räddningstjänstens organisation och uppgifter som kan föranledasav räddningstjänstkommitténs arbete. anser att frågan omskyldighet alt ingripa även i lägen som inte omfattas av brandlagensbestämmelser är mycket väsentlig. Inte minst måste lednings- ochsamordningsansvaret i dessa lägen vara helt klarlagda så atl ingripanden kanske tidigt med olika samhällsresurser samordnade. Kommittén diskuterar också idetta avsnitt frågan om allmänna räddningstjänstens organ skall vara skyldigaatt ingripa tidigare än när nödläge inträffat eller befaras omedelbartförestående. Kommittén anser att stora fördelar kunde uppnås om räddningsljänslorganhade skyldighet att ingripa tidigare. biträder kommitténs principiellauppfattning i frågan. Kommittén diskuterar frågan om skyldighet förräddningstjänstorganen att utföra sanerings- och ålerslällningsarbete.Principförslaget innebär att man inte i lag bör ha någon skyldighet för räddningstjänslorganenatt utföra återställnings- eller saneringsarbeten. Däremot diskuterasmöjligheten att föreskriva att räddningsbefälhavaren skall ha skyldighet attöverlämna ansvaret till nägon som har uppgift att se lill åtgärder förrestvärdesskyddet. biträder kommitténs uppfattning men anser attfrågan om hur långt räddningsorganen själva bör driva åtgärder förrestvärdesskyddet bör ytterligare övervägas. Vissa försök i pekarpreliminärt mot att en hel del fördelar kan vinnas med restvärdesskyddsålgärdersom genomförs av räddningstjänstorganen. Åtgärderna bör enligt länsstyrelsenövervägas inom ramen för en utvecklad räddningstjänst inom deräddningstjänstregioner som kommittén föreslår i ett senare avsnitt. -Kommittén har övervägt om räddningstjänstorganens ansvar för förebyggandeverksamhet bör utvidgas att gälla annat nödläge än brand. Utökat ansvar kanenligt kommittén leda till krav på mer personal och därmed ökade kostnader. Oavsettom ansvaret kommer att utökas eller ej vill konstatera atl redannuvarande förebyggande åtgärder inle medhinns på ett tillfredställande sätt.Det finns alltså inte utrymme för utökade uppgifter inom detta område om intepersonalökningar tillåts. - Ifråga om möjliga nya uppgifter för den allmännaräddningstjänsten anser kommittén att flera skäl talar för att kommunernaövertar räddningstjänsten vid 14 flygplatser. Man kanhärigenom nå effekter i form av minskad splittring i samhällets räddningstjänstoch eUminera dubbelarbete. De samlade kostnaderna kan minskas. Länsstyrelsenanser att flera skäl talar för atl kommunerna blir huvudmän förräddningstjänsten vid flygplatserna. Frågan bör utredas närmare för de olikakommunerna med hänsyn till de varierande förutsätt-8 1982/83. Skr.1982/83:22 114 ningarsom föreligger; avstånd från tätort till respektive flygplats m. m. -Kommitténdiskuterar om den nya myndigheten som kan bli resultatet av en ev. sammanslagningav och skall bli huvudansvarig för allverksamhet som ingår i räddningstjänst till sjöss, även bekämpning av olja,kemikalier eller brand saml bärgning och sjuktransporter från fartyg. Vidarebör den allmänna räddningstjänsten svara för sjöräddningstjänsten i alla vattenutom havet, kustvaltnen och , och . alt ta slutligställning i frågan anser i likhet med kommittén att mycket talarför förslagen. Framför allt borde resultatet av ett samlat ansvar försjöräddningsinsatserna leda till ökad effektivitet vid insatser. Ifråga ombekämpning av olja och kemikalier till havs, i kustvaltnen samt ochMälaren föreslår kommittén etl bibehållande av nuvarande ansvarsfördelning.Beträffande åtgärder' i strandzonen efter en oljekatastrof, bl. a. samordningmellan allmän räddningstjänst och åtgärder, anserlänsstyrelsen i likhet med kommittén att de inte behöver formaliseras elleråläggas. Däremot bör, som kommittén också föreslår, samverkan förberedas påolika sätt. a. bör planläggning, utbildning och övningar utvecklas.Länsstyrelsen anser att det är väsentligt att i händelse av storabekämpningsoperationer ledningsorgan tillfälligt placerarsamverkansbefäl hos den särskilde räddningsbefälhavaren (om sådan utsetts) föratt effektivisera samverkan. På motsvarande sätt bör samverkansbefäl ur densärskilde räddningsbefälhavarens stab placeras hos kustbevakningen.Länsstyrelsen vill understryka behovet av kontinuerlig översyn av planer,ledningsövningar samt att erforderliga medel ställs till förfogande härför.Härigenom kan kunskaper och nödvändig beredskap utvecklas och bibehållas.Kommittén har beträffande sanering efter en oljebekämpning sagt att kommunernainte behöver åläggas ansvaret härför. De tar ändå sitt ansvar. Länstyrelsen harsamma uppfattning i frågan. Däremot anser att kommunernas räddningsplanerbehöver kompletteras med handlingsprogram beträffande saneringsarbetet somföljer efter en bekämpningsoperation. Planer behöver upprättas i vilkasaneringsarbetet klarläggs beträffande ledning, personal, materiel, fordon, kvittblivningetc. Nuvarande räddningsplaner torde inte vara tillfyllest. Planläggningenkrävs också mot den bakgmnden att andra organ än brandförsvaret behöver trädain i ett saneringsläge. Brandförsvarets personal kan sannolikt inte beordrasnågon i ett utdraget saneringsskede. - Kommittén föreslårbeträffande vägbundna sjuktransporter att sjukvårdshuvudmännen bör ha ettbibehållet ansvar härför. Vidare föreslås en ökad integrering mellansjuktransportverksamheten och den aUmänna räddningstjänsten. Särskildambulanspersonal och särskild räddningspersonal blir alltmer nödvändig anserkommittén. De pågående strävandena mot en integrering av sjukvård ochambulansverksamhet behöver inte, enligt uppfattning, motverkasav en ordning med-brandmän som ambulansförare stationerade på brandstationerna.Länssty- Skr.1982/83:22 115 relsenanser att erfarenheterna inom länet talar för att effekterna av en integreringav ambulansverksamhet och räddningstjänst är mycket positiva. Genom en lämpligavvägd utbildning och avtalsmässig reglering mellan landsting och kommuner börkraven på ökad integrering kunna tillgodoses. anser attlandstingen bör lämnas frihet att själva organisera sjuktransporterna enligtden modell som passar bäst i respektive landsting. Kommittén föreslår attlandstingen får det odelade ansvaret för sjuktransporterna, oavsetttransportsätt inkluderande ansvaret för sjuktransporter! Kommunernabör åtaga sig sjuktransporter i terrängen inom ramen för den allmännaräddningstjänsten. biträder kommitténs förslag beträffandeansvarsfördelningen för sjuktransporterna men anser att kommunernas skyldighet atlåta sig sjuktransporter i terrängen bör regleras förfaltningsmässigt. Dessutombör de särskilda resurser som behövs för transporter i väglös terräng beräknasoch kostnadsfördelningen härför övervägas. i Jönköpingslän delar kommitténs uppfattning om att en enhetlig lagstiftning omfattande dehuvudsakliga riktlinjerna för samhällets hela räddningstjänst skulle kunnastimulera ett ökat samarbete mellan olika räddningsansvariga. Den nuvarandemängden av författningar som reglerar olika former av räddningstjänst motverkaren naturlig samverkan och leder rnånga gånger till ett icke avsett sektoriellthandlande. vill i sarnmanhanget peka på de svårigheter somuppstått vid försöken att skapa bästa möjliga fönitsättningar för att genombestämmelser och kontroll åstadkomma olycksförebyggande åtgärder vid transportav farligt gods - ett väsentligt område som inte behandlas avräddningstjänstkommittén. Enligt mening bör denna fråga inteutelämnas vid kommitténs slutliga förslag avseende förebyggande skydd utandärvid vara samordnad med de lösningar som kan bU följden av den sellgrenskautredningen angående transport av farligt gods (K 1979:01). Då det gäller denförebyggande, verksamheten i vidare bemärkelse vill i understryka vikten av samordning meUan olika intressen såsombrandsyn, miljöfrågor, etc. Särskilt betydelsefull anser en sådansamordning vara ifråga om riskinventeringar på såväl lokal som regional nivå. Länsstyrelseni län framhåller att som framgår av betänkandet finns bestämmelser omräddningstjänsten i ett 15-tal författningar och centrala föreskrifter, somberör åtta myndigheter, alla huvudmän för vissa delar av räddningstjänsten. Detär självklart att denna uppdelning på författningar och myndigheter i vissalägen medför betydande svårigheter för utövandet av en samordnad och effektivledning. Det måste vara en klar fördel från alla synpunkter om bestämmelsernainryms i en räddningstjänstlag, som även reglerar samverkans- ochansvarsförhållanden på skadeplats. -Genom frivilliga åtaganden här på mångaplatser betydande insatser gjorts på räddningstjänstens område genomorganiserande av frivilliga brandkårer. Det vore värdefullt om den resurs, somfrivilligheten utgör, kunde tillvaratas 1982/83:22 116 äveni den nya räddningstjänstorganisationen. vill därför förorda attlagstiftningen utformas på sådant sätt att utrymme lämnas för frivilligainsatser inom den lokala räddningstjänstorganisationen. - Räddningstjänstkommitténanser att det bör övervägas om bestämmelserna i atomskyddslagen i nuvarandeeller reviderad form skall ingå i den nya räddningstjänstlagen. Länsstyrelsenvill härtiU framhålla att om systemet med filterkammare vid kärnkraftverkenblir utbyggt, bör risken för territoriellt omfattande radioaktiv beläggningminska avsevärt. Om föreslagen indelning i räddningstjänstregioner kommer tillstånd skapas förutsättningar för att ansvaret för beredskapen och deomedelbara åtgärderna vid kärnkraftolyckor kan överföras från länsstyrelsentill dessa. - Vid olyckor bör överta ledningen av verksamhetenenligt samma regler som gäller för annan räddningstjänst. Kommunema måstegivetvis kompenseras för de ökade kostnaderna. Totalt sett vore detta enrationell åtgärd som skulle minska de sammanlagda statliga och kommunalakostnaderna för beredskapen mot kärnkraftolyckor. - vill i dettasammanhang framhålla betydelsen av att telefonnätet fungerar även vid storaolyckor eller vid andra störningar i samhällsfunktionerna. Under exempelvissnöovädret i län 1979 förvärrades situationen genom att allmänhetenunder inte kunde ringa telefonsamtal. Blockering av telefonnätet pågrund av överbelastning är inte någon sällsynt företeelse utan inträffar då ochdå på grund av olika anledningar. Under räddningstjänstkommitténs fortsatta arbetebör frågan om åtgärder för att säkerställa telefonförbindelserna under katastrofsituationerbeaktas. - Uppdelningen på allmän och särskild räddningstjänst bygger på attåtgärder enligt brandlagstiftningen är allmän räddningstjänst medan i andraförfattningar reglerad räddningsverksamhet är särskild räddningstjänst.Brandkårernas uppgifter och verksamhet regleras i brandlagen och brandstadganoch begränsar i princip de kommunala brandkårernas uppgifter och ansvar tillden i brandlagstiftningen reglerade verksamheten. Detta innebär exempelvis atltransporter med skadade från en olycksplats till lasarett inte är aUmänräddningstjänst och följaktligen inte heller någon brandkårsuppgift även ombrandmän i nödlägen utför sådana transporter. Ambulanstransporter på väg åvilarsjukvårdshuvudmännen medan ansvarsläget inte är klarlagt då det gäller övrigasjuktransporter, såsom transporter av skadade i terrängen fram till en väg.Länsstyrelsen finner det naturligt att begreppet allmän räddningstjänst ges ettsådant innehåll att därmed avses all verksamhet på och i anslutning till en olycks-ellerskadeplats och som omfattar åtgärder för att ta hand om skadade och begränsaverkningarna av en olycka. - Genom bl. a. tillregeringen om det snöoväder som delar av länet drabbades av i början av år1979, har frågan om utvidgning av räddningstjänstorganens skyldighet att ingripavid händelser, som medför stömingar i viktiga samhällsfunktioner, aktualiserats.Länsstyrelsen vill för sin del förorda att lagstiftningen ändras så attåtgärder för att säkerställa sarnhällsorganens verksamhet, såvida de inte Skr.1982/83:22 117 ärav polisiär karaktär, hänförs till allmän räddningstjänst. I sådana lägen bör denprimärt ansvariga myndigheten vara kommunstyrelsen. - finner detnaturligt att nuvarande bestämmelser även bör gälla i fråga ombegränsning av skyldigheten för allmänna räddningstjänstorgan att ingripa, dådet gäller materiella skador. F. n. är skyldigheten begränsad till situationerdär det föreligger en rimUg relation till kostnaden för räddningsinsatsen ochdet intresse som hotas. Om den allmänna räddningstjänsten utökas på det sättlänsstyrelsen förordat skulle det knappast vara rimligt atträddningstjänstorganens ansvar utökades att omfatta förebyggande åtgärderutöver dem som är reglerade i brandlagstiftningen. Däremot synes det lämpligtatt, som kommittén förordar, räddningstjänstorganen får till uppgift att påtalabrister i säkerhetssystem som upptäcks i samband med ordinarie verksamhet ochsom bedöms kunna orsaka olyckor. - tillstyrker att frågan omkommunernas övertagande av ansvaret för räddningstjänsten vid luftfartsverketsflygplatser utreds. Utgångspunkt för utredningen måste dock vara atl kommunernaskall erhålla full kostnadstäckning. - Sjukvårdslagen åläggersjukvårdshuvudmännen att svara för ambulanstransporter på väg. Ett av skälenhärför är atl hos dessa finns det medicinska kunnande som erfordras för attambulansorganisationen skall hålla en från sjukvårdssynpunkt hög standard.Enligt uppfattning har dessa skäl samma tyngd även då detgäller andra transporter av skadade. I konsekvens härmed förordar länsstyrelsenatt sjukvårdshuvudmännen skall vara ansvariga för alla sjuktransporter oavsettom de utförs med ambulans, flygplan, helikopter eller förs fram i terrängentill fots eller med terrängfordon. Detta hindrar inte att för akuttransporteravsedda ambulanser stationeras vid brandstationerna, vilket anservara en fördel, då därigenom snabbare och samordnade insatser på olycks- och skadeplatsermöjUggörs. För detta talar också att räddningsledaren, som i de flesta falltorde vara brandbefäl, har den bästa överblicken över skadeläget och snabbastkan avgöra behovet av sjuktransporter. Länsstyrelseni delar kommitténs mening att en så långt möjUgt enhetliglagstiftning omfattande de huvudsakUga riktlinjerna för samhällets helaräddningstjänst bör tillkomma. - Vad gäller frågan om skyldigheten förindustriföretag som bedriver riskfylld verksamhet att hålla beredskap förräddningstjänst anser att det bör närmare utredas om dennaskyldighet bör utvidgas utöver den som stadgas i 15 § brandlagen. Skäl talarför att skyldigheten inte enbart skall omfatta anläggningar vid vilka särskildfara föreligger för utflöde av vara på vilken lagen om hälso- och miljöfarligavaror äger tUlämpning. Anläggningens farlighet som sådan bör ha avgörandebetydelse. Under kommitténs fortsatta arbete bör man också undersökamöjligheterna att i högre grad än nu samordna det fredstida utnyttjandet avverksskyddens materiel och personal med den allmänna räddningstjänsten. -anser liksom kommittén att det finns skäl att utöka den allmännaräddningstjänstens skyldigheter 1982/83:22 118 attingripa genom att räddningstjänstorganen åläggs ett visst ansvar för att avvärjaeller begränsa de störningar i viktiga samhällsfunktioner som kan förekomma isamband med nödlägen och liknande händelser - t. ex. svåra snöoväder,omfattande skyfall och långvariga elavbrott. Enligt erfarenheterfrån snöovädren i 1978-79 blir den allmänna räddningstjänstens mestframträdande uppgifter i sådant sammanhang att, vid sidan av sina vanligauppgifter, i möjligaste mån säkerställa att de samhällsorgan som normalt haratt ge viktig service av olika slag kan fullgöra sina uppgifter. har i framtagit och tUlkommunerna överlämnat en planmodell för ledningsverksamheten under svårasnöoväder. Flertalet kommuner i länet har upprättat planer enligt denna modell.- tillstyrker i.princip att den aUmänna räddningstjänsten övertaransvaret eller får uppgifter inom ramen för särskild räddningstjänst i deavseenden kommittén föreslår. känner dock någon tveksamhet infördelförslaget att den allmänna räddningstjänsten bör åta sig att åtsjukvårdshuvudmännen utföra marktransporter av sjuka och skadade i terrängen.Om detta innebär anskaffning av specialfordon eller särskild utrustning måstekostnadsansvaret klarläggas innan slutgiltig ställning tas. Att det bör ingåterränggående fordon i sjuktransportsystemet är däremot uppenbart enligtlänsstyrelsens mening. Länsstyreben i delar kommitténsuppfattning att uppgifterna bör utökas att omfatta visst ansvar för att avvärjaoch begränsa störningar i viktiga samhällsfunktioner orsakade av exempelvisöversvämningar och snöoväder. I fråga om förebyggande åtgärder är det dockviktigt att ansvarsområdet avgränsas och definieras. I några fall kan gränsernamellan ansvarsområdena "koUidera". Ett exempel kan vara 15 § ibrandlagen enUgt vilken efter samråd med produktkonlrollnämnden kanålägga ägare eller innehavare av anläggning med hälso- och miljöfarliga varor atthålla beredskap med personal och utmstning. Inom samma anläggning haryrkesinspektionen ansvar för skaderisker vid hantering av de farliga varorna.För miljön utanför anläggningen ligger tillsynsansvaret på hälsovårdsnämnd ochlänsstyrelse. - är positiv tiU ett utnyttjande av de vapenfria ifredsräddningstjänsten. De bör på detta sätt få en god utbildning för sinkrigsuppgift och en stimulerande arbetsuppgift. Utnyttjandet får dock ej ledatill att inbesparingar görs på den ordinarie personalen, varken hel- ellerdeltidsanställda. De tjänstepliktiga bör bU en personalreserv utöver deutryckningsstyrkor som föreskrives i brandordningen. - Vid stora olyckor avskiftande slag kan civilförsvarsstyrkor vara en värdefull tillgång som bör utnyttjas.Detta gäller främst i katastrofsituationer där räddningsinsatsen kan omfattaflera-dygn och den ordinarie personalen måste avlösas. För den enskildecivilförsvarsmannen eller -kvinnan blir det en bra övning och en stimulerandeuppgift. Civilförsvarslagen bör ändras så att medverkan i fredsräddningsljänstenblir möjlig. Stor återhållsamhet får dock iakttas och utnyttjande bör ske förstsedan regeringen (ev. länsstyrel- Skr.1982/83:22 119 sen) förklarat att en katastrofsituation föreligger. På materielsidanbör en utökad integrering vara möjlig mellan freds- och krigsräddningstjänst.Länsstyrelsen i framhåller att då nuvarande bestämmelser påräddningstjänstens område är i synnerligen hög grad splittrade på olika författningar,instruktioner o. d. tillstyrker alla åtgärder som är ägnade attgöra författningstexten mera överskådlig. - Föreslaget utnyttjande av militäraresurser och civilförsvarsresurser tillstyrks, i synnerhet i fråga omcivilförsvaret där bl. a. materielen kan göras lättare tUlgänghg och därmöjligheter skapas för en bättre omsättning av densamma. Försvarsmaktensmöjligheter att biträda räddningstjänsten har ej utnyttjats i möjligomfattning.