prop · G603117 · 1982-12-31 00:00:00 — Härföreskrivs atl konventionen inte påverkar bestämmelserna i andra internationeUaöverenskommelser inom samma ämnesområde. Detkan tänkas atl endera statens lag har bestämmelser som medger 1982/83:117 12 erkännandeoch verkställighet av domar och förlikningar från den andra staten i slörreutsträckning än som följer av konventionen. I art. 13:1 punkt b anges atlförevarande konvention inte påverkar sådana beslämmelser. Art.13:2 gäller konventionens giltighet i liden. Konventionen skall tillämpasendast på domar och förlikningar efter dagen för konventionens ikraftträdande. Art.14 anger atl konvenfionen skall ratificeras. Ralifikationshandlingarna skallutväxlas i . Konventionen träder i krafl i den tredjemånaden som följer efter den månad under vilken ulväxling ägl rum. Art.15 är konventionens sista artikel och innehåller bestämmelser om uppsägning avkonventionen. Uppsägning sker genom etl skriftligt meddelande till den andrastaten och träder i krafl efter dagen för meddelandet. Sverigehar intagit en restrikfiv hållning när det gäller att slutaöverenskommelser med andrsi stater om ömsesidigt erkännande och verkstäUighetav civildomar i allmänhet. Sådana överenskommelser finns f.n. bara med deövriga nordiska ländema och med , Däremot är part i en radöverenskommelser som reglerar erkännande och verkställighet i fråga om domar påsärskilda områden. De olika internationella överenskommelserna har lett fillen ganska omfattande lagstiftning. Lagregler om erkännande av domar finns ocksåutan all överenskommelser har träffats beträffande vissa familjerältsligadomar. Svenskrätt intar traditionellt den ståndpunkten att utländska domar inte kan erkännaseller verkställas utan lagstöd. Även om röster höjts för en uppmjukningav denna ståndpunkt, torde den alltjämt upprätthållas i rättspraxis. Detsagda innebär all det för all civildomar meddelade i en främmande stat skallkunna erkännas eller verkställas här i princip krävs atl avtal träffas med denberörda staten och att det på gmnd därav utfärdas lagstiftning. Idetta ärende är frågan om skall ratificera en med träffadkonvention om erkännande av civUdomar och införliva denna konvenfion medsvensk rätt. Det bör understrykas att det inte nu är fråga om att la slällningtill om bör lingä i elt större syslem för ömsesidigt erkännande avcivildomar, t.ex. EG:s domskonvenfion. Den frågan får prövas i ett annatsammanhang. Mina överväganden i det följande är alltså inte att uppfatta somnågot ställningslagande lill frågan om lämpligheten av atl ingå avtal med andraländer på området. Inle heller bör innehållet i konvenfionen med Österrikeanses som prejudicerande för svenskt vid- 1982/83:117 13 kommande'fördet faU det senare skulle bli aktueUl all förhandla om avtal med andra länder. står iett nära och vänskapligt förhållande liU Öslerrike som också har en medSverige jämförbar position i utrikespolitiskt hänseende. De båda länderria haromfattande ekonomiska förbindelser med varandra. Till belysning härav kannämnas att exporten lill enligt senaste tillgängliga uppgifterårligen uppgick till . medan importerade från Öslerriketill etl värde av . Vidare är den svenska turistslrömmen tiUÖsterrike omfattande. Rättslikheten mellan ländema är betydande. Även om manbeaktar möjlighelerna för parter i svensk-österrikiska affärsförhållanden atl isina avtal föra in klausuler om behörig domstol (prorogalion) eller skiljedomfinns del enligt min mening etl behov av en ordning som möjliggör atl domarfrån del ena landet erkänns och verkställs i det andra. De näringsUvsorganisalionersom hörts i samband med förhandlingama har inle motsatt sig alt en konventioningås med . Av organisationerna framförda önskemål i fråga omkonventionens innehåU har lUlgodosetls. Över huvud laget ler sig konventionengynnsam ur svensk synvinkel. Moldenna bakgrund förordar jag atl ratificerar konventionen med Österrikeoch att denna införlivas med svensk räll genom en särskild lag om erkännandeoch verkställighet av österrikiska civildomar. Till lagens närmare innehåll ålerkommerjag i specialmofiveringen. Konvenfioneninnehåller en ikraftträdandebeslämmelse i art. 14. Enligl den skaU konventionenträda i krafl i som följer efter den månadunder vilken rafifikalionshandlingarna utväxlats. Vidare skall (art. 13)konventionen tiUämpas endast på domar och förlikningar som har meddelats resp.träffats efter dagen för konventionens ikraftträdande. Medhänsyn tiU atl den nya lagen är kopplad lill konventionens ikraftträdande börden träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Enligt konventionen är dennatillämplig endasi på domar som har meddelats och förlikningar som har träffatsefter dagen för konventionens ikrafllrädande, LämpUgen bör dock lagen görastillämplig redan från och med dagen för ikraftträdandet. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom jusfitiedepartementet upprättatsförslag till 1982/83:117 14 lagom erkännande och verkställighet av österrikiska domar på privaträttensområde. Förslagel bör fogas fill protokollet i detta ärende som bilaga 2. 1dessa paragrafer anges lagens fillämpningsområde. Huvudregeln finns i 1 §första meningen. Här slås fast atl lagen endasi gäUer domar som meddelats iÖsterrike i ämnen av privalrätlslig beskaffenhet (se art. 1:1 i konventionen).Uttryckssättet är vedertaget i dessa sammanhang (jfr "fråga av privalrätlsligbeskaffenhet" i den nordiska lagen och "en matiére civile et commerciale"i art. 1:1 i EG:s domskonvenlion). Utanför lagen faller alltså alla anspråk av offenfiigrältsUgoch straffrätlslig natur, t.ex. krav på skatter, tullar, sociala a\'gifler och expropriationsersättningar,liksom böter och förverkande av gods. Lagen är tillämplig, även om domen harmeddelats i ett brottmål. Delta anges i / § andra meningen, som motsvarar art.1:2 andra meningen i konvenfionen. rörande enskill-anspråk i brottmålomfattas alltså, dvs. framför allt domar angående skadestånd på grund avbrott. Även andra förmögenhetsrätlsUga krav i brottmål omfattas. Undanlagfrän huvudregeln följer av 4 §. Enligt den paragrafen undantas bl.a. domarangående personrällsUga, familjerätlsliga och arvsrätlsliga frågor. Lagenfäster inte någol avseende vid om den österrikiska domen har meddelats i enrättegång eller i ell annat förfarande. Även avgöranden som meddelats inomramen för s.k. frivillig rättsvård faller alltså under lagen. har dockringa praktisk betydelse med hänsyn lill den materiella avgränsning som görs i1 § och tiU undantagen i 4 §. Etl exempel på österrikiska avgöranden av deltaslag som kan få belydelse hos oss är beslul om dödande av förkomna handlingareller bankböcker. I2 § anges i överensstämmelse med art. 1:2 första meningen i konventionen attmed dom förstås en domstols dom eller beslut som innebär etl slutligt avgörandeav saken. Begr;ppel domstol innefattar både allmänna domstolar ochspecialdomstolar. De österrikiska domstolar som berörs är de aUmännadomstolarna Landesgerichle, Kreisgerichte, Oberlandesger-ichle (i , , Linzoch Innsbmck) och der Oberste Gerichtshof samt dessutom för Wiens del das Bezirksgerichtfur Handelssachen och das Handdsgerichl. De avgöranden som kari meddelas avdessa domstolar är Urteile, Beschliisse, Zahlungsbefehle("betalningsförelägganden") i fråga om mindre penninganspråk och Zahlungsaufträge("belalningsanmaningar" gmndade på skriftliga fordringsdokument). Despecialdomslolar som berörs är arbetsdomstolarna (ArbeUsgerichte). Prop.1982/83:117 15 Attdel krävs ell slutligt avgörande av saken innebär all interimistiska beslulunder rättegång inte omfattas av lagen. Inle heUer omfattas beslul om kvarstadoch andra säkerhetsåtgärder. En annan sak är att lagen i 18 § - ger möjlighetför en part vars lalan är under prövning i en österrikisk domstol alt utverkasäkerhetsåtgärd vid en svensk domstol. Enligti J, som motsvararart. 2 i konventionen, jämställs med dom vissa slag av beslul om ersättning förrättegångskostnader. En förulsällning härför är dock att målet rör enprivaträttslig fråga som ligger inom konventionens tUlämpningsområde. Delkrävs inle alt ell avgörande av saken föreligger. Det rör sig om två huvudslagav ersällningsbeslul. Del ena slaget är sådana beslut varigenom domstolenförpliktar en part att ersätta motpartens rättegångskostnader, HU hör ocksåbeslut varigenom en part förpliktats att lill staten betala kostnaderna för frirättegång (rättshjälp) som har åtnjutits av motparten. Del andra huvudslagel av beslulsom omfattas av bestämmelsen i 3 § är beslul om skyldighet alt utge ersättning fillvittne eller sakkunnig. Den prakfiska betydelsen av bestämmelsen i dessa falltorde dock vara ringa. Del kan förutsättas atl vittnen och sakkunniga i regelfår ut ersätlning i förskoll. Somnämnts skall "målet" avse en privalrätlslig fråga. Avsiklen härmed ärinle atl utesluta fall då t.ex. en skadeståndstalan förts i ell brottmål. Besluli elt sådant mål om skyldighet all t.ex. utge ersätlning liU motparten fördennes rättegångskostnader i skadeständsdelen omfattas alltså. Av4 §, som motsvarar art. 1:3, framgår atl vissa domar är undantagna trots atl deangår privairåtisliga frågor. Genomförsta punkten undantas österrikiska domar i personrällsUga, familjerätlsligaeller arvsrätlsliga frågor. Sådana domar gäUer emellertid ändå i viss omfattningi . vissa konstitutiva domar i familjerältsmål erkännashär enligl lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rätlsförhåUandenrörande äktenskap och förmynderskap saml enligt lagen (1971:796) ominternationella rättsförhållanden rörande adoption. Vidare skall vissa andrautländska domar pä familje- och successionsräl-lens områden gälla här enligllagen (1937:81) om inlernalionella rättsförhållanden rörande dödsbo och lagen(1965:723) om erkännande och verkställighet av vissa utländska domar ochbeslut ang. underhåll till barn. Däremot är varken lagen (1973:943) omerkännande av vissa utländska äkten-skapsskiUnader och hemskillnader ellerlagen (1976:108) om erkännande och verkställighet av utländskt avgörande angåendeunderhållsskyldighet f n. aktuell belräffande österrikiska domar. Lagenär enligt andra punkten av 4 § inle heller tillämplig på domar angåendebildande eller upplösning av en juridisk person, dess stadgar eller behörighetav dess organ. Vidareär domar i konkurs- eller ackordsförfaranden eller i förfaranden angäende betalningsinställelseundantagna (tredje punkten). Prop.1982/83:117 16 kannämnas beslul angående gäldenärs försättande i konkurs. Likaledes undantasdomar, meddelade i anslutning till sådana förfaranden, som rör giltigheten aven gäldenärs rättshandlingar, t.ex. domar varigenom en medkonlrahenl tiU konkursgäldenärenförpliktas att lill konkursboet åler-bära egendom eller betalning(återvinning). Tillslut undantas (fjärde punkten) domar angående ansvar för atomskador. Begreppetatomskador har samma innebörd som enligt I § atomansvarighetslagen (1968:45),En särskild reglering angående verkstäUighet av domar i mål om ersättning föratomskador återfinns i om skadeståndsansvar pä atomenerginsområde, till vUken dock Öslerrike inle har anslutit sig. För svensk del finnsregler i 38 § i alomansvarighetsla-gen. Delkan länkas all en österrikisk domstol för atl kunna avgöra ett mål måste laställning liU en fråga av del slag som undanlagils i 4 §. Domstolen måste t.ex.i ell mål om betalningsskyldighet på gmnd av förslräckning la ställning lill eninvändning om alt svaranden vid avtalstillfällel var omyndig. Här är det familjerätlsligaspörsmålet inte själva föremålet för tvisten men är av belydelse för avgörandetav tvistefrågan. Man bmkar säga atl frägan är prejudiciell i förhåUande lill Ivisleföremålel.All sådana prejudi-ciella frågor bedömts i målet och haft belydelse förutgången hindrar inle att domen om utgången gällt en fråga som omfattas avkonventionen -erkänns och verkställs i enligt denna lag. Avgörandet avden prejudiciella frågan har däremot ingen rättskraft i om den kommer uppi annat sammanhang. Dessaparagrafer anger under vilka fömtsättningar en österrikisk dom skall erkännas iSverige. Alt en dom skall erkännas här har betydelse i två hänseenden. För detförsta tilläggs den österrikiska domen positiv rättskraft, vilket innebär altden skaU läggas fill grund för ett svenskt avgörande, om den genom domenavgjorda frågan är av belydelse i en svensk process. För det andra har den österrikiskadomen negaliv rättskraft, dvs, den utgör rällegångshinder här och hindrar allen ny prövning av samma sak äger rum inför en svensk domstol. I5 §, som motsvarar art. 3:1 i konventionen, anges huvudprincipen för erkännandeav en österrikisk dom. Del fastslås atl domen skall erkännas om tre vUlkor äruppfyllda. Hinder mol erkännande får inle följa av 6 §. Vidare skall domstolenha varit behörig på nägon av de i 7 och 8 §§ angivna grunderna. Domen skaUdessutom ha vunnit laga krafl enligl österrikisk lag, vilket innebär att domen inlelängre kan angripas genom ordinära rättsmedel. Någraandra vUlkor för erkännande uppställs inte. Det innebär atl någon materiellkontroll av den österrikiska domens riktighet inle får ske. Prop.1982/83:117 17 liggeratt såväl bevisprövningen som rällslillämpningen i domen måste godtas. Vidareföljer av det underförstådda förbudet mol materiell kontroll att inte hellerdet val av tillämplig lag som den österrikiska domstolen har gjort fårifrågasättas. Del sagda gäller även domstolens bedömningar av sådana prejudiciellafrågor som i och för sig faller utanför konventionen (se under 4 §). Konventionsregleringen(art. 3:1) innebär för del en skyldighet alt erkänna österrikiska domarunder vissa fömtsättningar. Frägan om man i i andra fall får erkännaösterrikiska domar ligger utanför konventionen. Det ligger emellertid i sakensnatur all österrikiska domar som omfattas av konventionen erkänns endast om dei konvenfionen angivna fömtsättningarna föreligger. All andra typer avösterrikiska domar kan erkännas kan följa av annan svensk lagstiftning somdelvis är baserad på internationella överenskommelser (se t.ex. vad som sagtsom vissa familjerältsliga domar under 4 §). 16 Janges under fem olika punkter de omständigheter som - utöver vad som rördomstolens behörighet - medför all en österrikisk dom inle erkänns i Sverige.Del första hindret {första punkten) är all ell erkännande är oförenligt méd gmndernaför den svenska rättsordningen. Andraoch tredje punkterna i 6 § behandlar konflikter mellan domar. Hinder förerkännande föreligger när en dom i samma sak och mellan samma parter redan harmeddelats i (res judicala). Likaledes föreligger hinder när dentidigare domen är meddelad i ell annat land och denna skall erkännas i Sverigepå gmnd av en inlernafionell överenskommelse. Även om konventionen inteuttryckligen behandlar saken, bör den avgörande fidpunklen vara den dag dåerkännande påkallades. Fjärdepunkten innehåller en regel om s.k. indirekt litispendens. Den mot art. 9 ikonventionen svarande avvisningsregeln i 11 § torde göra att bestämmelsen ifjärde punkten ytterst sällan blir tillämplig. Man har emellertid under konvenlionsarbetetinle ansett sig kunna bortse frän eventuaU-leten att avvisningsregeln i art. 9förbises. Femtepunkten handlar om domar som meddelats utan atl svaranden har gått i svaromål.Det är alltså väsentligen fråga om tredskodomar. I Öslerrike kan sådana domar- Urteile in Versäumnisfallen - meddelas såväl när en part har uteblivit frånförsta inställelsefillfallel som när svaranden inle har gett in svaromål inomutsatt lid. Bestämmelseninnebär att erkännande av tredskodomar kan uteslutas på endera av två gmnder.Antingen har svaranden inte fått del av stämningen från den österrikiskadomstolen enligt vad som gäUer om delgivning enligt österrikisk lag. Ellerockså har svaranden visserligen fått del av stämningen på föreskrivet sätt menhan har inte sedan han fått kännedom om talans väckande haft tillräckligt medtid för att kunna svara i saken. Svaranden måste alltså alllid faktiskt ha fåttkännedom om rättegängen. Kravet på faktisk kännedom torde I tegel medföra alldelgivning i form av kungörelse inte är fillräcklig. 2 Riksdagen1982/83. 1982/83:117 18 I7 §, som motsvarar art. 5 i konventionen, anges vilka fömtsättningar i fråga omden österrikiska domstolens behörighet som gäller för att domen skall erkännas.Detta sker i form av en katalog över de behörighetsgmnder som godtas. Detväsentliga är all sådana i paragrafen angivna omständigheter verkligenförelegal. Humvida dessa omsländigheter åberopats av domstolen eller intesaknar betydelse. En annan sak är atl del får ankomma på den som vill alldomen skall erkännas all visa alt behörighet förelåg, om delta inle framgår avdomen. Denprövning av behörigheten som skall ske enligt 7 § avser inte den interna österrikiskabehörigheten ulan frågan humvida behörighet tillkommit österrikisk domstolöver huvud tagel. Prövningen enligl 7 § av om t.ex. hemvist förelegal för-svaranden skall alltså endast avse humvida denne haft hemvisl i ,däremot inte humvida svaranden haft hemvisl inom den aktuella domstolens jurisdiktionsområde. Denförsta behörighetsregeln iförsta punkten) avser sådana svarande som är fysiskapersoner. Hemvist i Öslerrike gmndar behörighet enligl denna regel. I konvenfionstexten(art. 5 a) likställs med hemvisl i domsslalen atl svaranden"stadigvarande vistades" i denna (i den österrikiska texten "seinenWohnsitz öder seinen gewöhnlichen AufenlhaU hatte"). Begreppet "hemvisl"i 7 § motsvarar båda de i konvenfionen använda begreppen och får tolkasoberoende av den innebörd "hemvisl" har enligt våra interna fommbeslämmelser(10 kap. 1 § RB). En utgångspunkt för tolkningen bör vara den definifion avbegreppet som ges i 7 kap. 2 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internatioridlarättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. Enligt det lagmmmelanses den som är bosalt på viss ort ha sill hemvist där, om bosättningen medhänsyn lill vistelsens varaktighet och omständigheterna i övrigt måste anses sladigvarande.Ledning kan även hämtas från 5 § i den schweiziska lagen, där "verkligthemvist" anges som behörighetsgmnd och sådant hemvist definieras som denort där "svaranden är boende med avsikt atl stadigt kvarstanna". Naturiigtvishar del vid bedömningen belydelse om svaranden är skriven i på ett sällsom motsvarar svensk kyrkobokföring eller mantalsskrivning. Etl annat belydelsefullllolkningsdatum är i vad mån svaranden enligt österrikisk uppfattning haft "Wohnsitz"eller "gewöhnlichen Aufenthalt" i . Ensärskild behörighetsregel (andra punkten) finns för svarande som är juridiskapersoner. Med sådana jämställs i delta sammanhang österrikiska handelsbolag ("HandelsgeseUschaftenohne RechtspersönUchkeit") som enligt österrikisk rätt inte är juridiskapersoner. Avgörande är om svaranden hade sill säte i vid tiden förtalans väckande. Med säte bör i första hand förstås del säte som styrelsen har enliglsina statuter (bolagsordning o.d.). Om ett sådant säte saknas eller styrelseej finns, kan del bli av belydelse att den juridiska personen haft sinförvaltning i , m.a.o. haft faktiskt säte där (jfr 10 kap. 1 § RB). Omett bolag har sitt Prop.1982/83:117 19 statutenligasäte i etl annat land än Öslerrike men haft sin förvaUning där är delta inte tiUräckligtför alt enligt förevarande lag gmnda behörighet för den österrikiska domstolen. Den tredje i 7 § angivnabehörighetsregeln (tredje punkten) avser det fallet alt svaranden hade elt handels-ellerindustriföretag eller en filial i vid tiden för talans väckande. Föratt detta förhållande skall gmnda behörighet för en österrikisk domstol krävsatt företagel eller filialen inle utgjorde en agentur och atl tvisten hänfördesig fill företagets eller filialens verksamhet. Bestämmelsen som, frånsettundantaget för agenturer, nära ansluler fiU den schweiziska lagen (5 § förstastycket 5) har sin motsvarighet i 10 kap. 5 § RB, Bestämmelsen i RB gmndarbehörighet för svensk domstol i sådana faU då svaranden är en utländsk fysiskeller juridisk person som visserligen har hemvist (säte) i utlandet men som driverrörelse med fast driftställe här. Kravet på "fasl driftställe"innebär att det måste finnas en särskild anläggning eller sladigvarandeanordning i , I.ex. kontor eller fabrik. Även en fast agentur i Sverigetorde kunna anses innefatta fast driftställe. Behörighetsbestämmelseni tredje punkten skiljer sig från bestämmelsen i 10 kap. 5 § RB bl.a. därigenomatt något uttryckligt krav på fast driftställe inle uppställs. Atl något sådantkrav inte har lagils upp i konventionen torde dock inte ha någon störrepraktisk betydelse. Det kan nämligen fömtsättas att etl sådant driftställe i prakfikenfinns i de fall då någon driver rörelse i form av handels- ellerindustriförelag. I ell avseende innebär förevarande lag, liksom konventionen,all inte ens ett fasl driftställe är lillräckligt för atl gmnda behörighet.Att svaranden har agentur i Öslerrike är således inte kompetensgmndande. Detuttryckliga undantaget för agenturer har tiUkommit på svensk begäran. Det haransetts olyckUgl om mindre svenska företag redan på gmnd av en agentur i ÖslerrikeskuUe vara underkastade österrikisk domstols behörighet. Begreppet"agentur" är enligl svensk rätt inte helt entydigt. I förevarandesammanhang bör dock under agentursbegreppet falla endast han-delsagenturer, av vUkelbegrepp 65 § kommissionslagen (1914:45) innehåller en definition.Karaktäristiskt för handelsagenter är enligt della lagmm atl de verkar för enhuvudmans räkning för avsättning av varor genom atl la upp köpeanbud eller ihuvudmannens namn sluta försäljningsavtal. En handelsagent är en självständigyrkesutövare, inte anställd i huvudmannens tjänst, och har sin verksamhetlokaliserad tiU en viss ort, därhän skall ha en egen lokal för rörelsen.Handelsagenter i denna mening erhåller normall sin ersättning genom provision. Närdet gäller att avgöra om endast en agentur förelegat bör man göra en helhetsbedömningav förhållandena. Att "agenten" hållit ett konsigna-tionslager försin huvudmans räkning bör inte ensamt medföra att egenskapen av agent gårförlorad. I sammanhanget bör framhållas all den omständigheten att ett svensktföretag har en återförsäljare i över huvud Prop.1982/83:117 20 tagetinte är kompetensgmndande, såvida inte återförsäljaren utgör elt av det svenskaföretaget bedrivet handels- eller industriföretag. Somnämnts torde en svensk domstol åtminstone i vissa faU vara behörig till följdav 10 kap. 5 § RB enbant på den gmnd atl svaranden har agentur här. Av konvenfionenföljer emeUertid atl den svenska domen inte i elt sådant fall behöver erkännasi . Enligtförevarande punkt skall tvisten hänföra sig lill företagets eller filialensverksamhet. Häri ligger ett krav på att de som är verksamma t.ex. för ellsvenskt företags räkning i åtnjuter en viss grad av självständigheti förhållande lill företaget. Av det valda uttryckssättet följer vidare allendast tvister som rör rättsförhållanden lill tredje man berörs. Uteslutna är aUlsåtvister som rör interna förhållanden, t.ex. en tvist meUan ett svenskt företagoch dess filial. Medanuttrycket "handels- eller industriföretagfilial" etl rättsligt begrepp. Vägledandeför tolkningen härav bör vara innebörden av filialsbegreppet i svensk rätt. Enligt16 § lagen (1968:555) om rätt för ufiänning och ufiändskl förelag att idkanäring här i riket förstås med filial ett avdelningskontor med självständigförvaltning. Enligtden fiärde punkten i 1 § anses en österrikisk domstol behörig, om lalan avsågfast egendom i eller en sakrätt till sådan egendom. Vad som skallförstås med "fast egendom" skall i princip bedömas efter österrikiskrätt såsom lex rei silae. Behörigheten omfattar sådana tvister som avses i 10kap. 10 § första meningen RB, alltså främst tvister om äganderätt eller riyttjanderätt,t.ex. hyresrätt, fill fast egendom. Däremot omfattas inte sådana tvister av detslag som anges i 10 kap. 11 § RB. IaUmänhet torde svensk domsrätt i faslighelslvister föreligga i större utsträckningän som följer av förevarande konvention, t.ex. i tvister röran- .de ersättning för skada på fast egendom. Endast i de fall som omfattas av konventionenföreligger skyldighet för atl erkänna en svensk