prop · G60319 · 1982-12-31 00:00:00 — Förslaget synes tvärtom varaväl lämpat att bli föremål för lagstiftning. Styrelsenfinner det tilltalande att församlingsstyrelselagen bringas i överensstämmelsemed kommunaUagen i större omfattning. Strävandena att nå likformighet mellan debåda lagarna bör dock inte drivas längre än vad utredningen föreslagit. 1982/83:19 280 Utformningenav bestämmelsen om församlingarnas kompetens godtas av de aUra flestaremissinstanserna. Ett par remissinstanser framställer dock önskemål om enutredning och precisering av de kyrkliga kommunernas kompetens. Någraremissinstanser ifrågasätter om bemyndigandet för regeringen att åläggaborgerlig kommun att anskaffa eller vårda begravningsplats stämmer överens medbestämmelserna i 8 kap. 5 och 7 §§ regeringsformen. Beträffandeförslaget att utöka möjligheterna till tvångsvisa samfällighetsbildningar ärremissopinionen splittrad. Några remissinstanser framhåller atl det är enfördel om större och mera rationella enheter kan bildas. Andra remissinstansermenar att de enskilda församlingarnas inflytande över sin egen situationminskas på ett oacceptabelt sätt, om utredningens förslag genomförs. En närmareprecisering av förutsättningarna för tvångsvisa samfällighetsbildningar anses ivart fall önskvärd. Tvåremissinstanser ifrågasätter om de särskilda reglerna för de kyrkligasamfälligheterna i och bör kvarstå i församlingsstyrelselagen. Förslagetom atl behålla kyrkostämman godtas av remissinstanserna. Den föreslagnaändringen av gränsen för obUgatoriskt kyrkofullmäktige accepteras av enmajoritet av remissinstanserna. Paragrafeninnehåller bestämmelser om lagens tillämpningsområde. Ordet"fömt" i 1 kap. 1 § är oegenfiigt. Innebörden kan inte rimUgen varaatt en återgång när som helst får ske till någon äldre ordning. I2 § finns bestämmelser om församlingarnas kompetens. Enligtförslaget skall borgerlig kommun anskaffa eller vårda begravningsplats omregeringen föreskriver det. Enligt 8 kap. 5 § regeringsformen skall emellertidföreskrifter om kommunernas befogenheter och åligganden meddelas i lag och denaktuella frågan omfattas inte av de undantag härifrån som är uppräknade i 8kap. 7 § regeringsformen. Hovrätten föreslår därför att den aktuella fråganregleras i särskild lag och att det föreslagna stycket ersätts med texten:"Sådana bestämmelser finns också om vissa kommuners befattning medbegravningsplats". Ett tänkbart alternafiv är att bara låta det omstriddastycket utgå och i specialmotiveringen förklara att den föreslagna paragrafenssista mening får tjäna som hänvisning även till särregleringen om ansvaret förbegravningsplatserna. Prop.1982/83:19 281 Av språkliga skäl bör 2 § andra stycket 1 omformuleras, t.ex. till "anskaffande av och vård om ... avsedd egendom". Enligt gällande bestämmelser "äger" församlingatt själv vårda sina angelägenheter. Enligt lagförslaget "får"församling vårda sina angelägenheter. Med hänsyn till den skillnad i fråga ombehörighet som föreligger mellan de båda orden, bör "äger" bibehållasdå utredningen inte ger stöd för någon ändring härav. Vid ett fortsattanvändande av ordet "äger" innebär detta att församlingarnaförbehålls rätten att vårda sina angelägenheter och det är betydelsefullt attdetta klart fastslås. Enligt paragrafens sista mening kan anskaffandet ochvården av begravningsplats åligga den borgerUga kommunen, om regeringenförordnar det. Härvid bör emellerfid - liksom fidigare - förordnande föreliggaför varje särskilt fall, och detta bör också klart framgå av den nyaordalydelsen. Det har inte ingått i utredningens direktiv att se överbestämmelserna om den kyrkokommunala kompetensen i 2 § lagen omförsamlingsstyrelse. vill dock ... uttala, att i varje fall enformell översyn vore önskvärd. Det har ibland påtalats, att befolkningen imedelåldern blivit bortglömd i bestämmelsen i 2 § 1 mom. andra stycket b.Motsvarande bestämmelse i den blivande lagen borde kunna ges en bättreformulering. Styrelsen finner ingen anledning att ändra formuleringarnai förslagets 2 § trots flera påpekanden från församlingarna. Enligt 1 kap. 2 § andra stycket skall borgerlig kommunanskaffa eller vårda begravningsplats, om regeringen beslutar det. Utredningenhar här inte föreslagit någon sakUg ändring. Styrelsen är medveten om atthuvudmannaskapet för begravningsväsendet utretts i annat sammanhang och tardärför inte här upp denna fråga. Styrelsen vUl däremot ifrågasätta om bemyndigandetför regeringen att ålägga borgerlig kommun att anskaffa eller vårdabegravningsplats stämmer överens med bestämmelserna i 8 kap. 5 och 7 §§regeringsformen. Enligt styrelsens uppfattning kan regeringen genom lag numerainte ges ett bemyndigande av denna art. 1 2 § regleras församlingens kompetensområde. När nu enöversyn sker finner vi skäl framhålla att den kristna verksamheten inte ärbegränsad till Prop.1982/83:19 282 barn och ungdom, äldre, sjuka och andra som behöveromvårdnad. Den kristna verksamheten gäller för församlingens alla åldrar. Viföreslår därför att punkt 2 bör få följande lydelse: åtgärder för att främjagudstjänstliv och kyrklig förkunnelse i övrigt samt verksamhet. Enligt 1 kap. 2 § andra stycket skall borgerlig kommunanskaffa eller vårda begravningsplats om regeringen beslutar det. Föreningen ärtveksam till om regeringen kan tilläggas befogenhet att ålägga borgerlig kommunatt anskaffa eller vårda begravningsplats med hänsyn till bestämmelserna i 8kap. 5 och 7 §§ regeringsformen. Paragrafen handlar om bildande av kyrklig samfällighet. Kammarkollegiet: >' . Den sakliga ändring som här föreslås genom alt ordet"betydande" inte överförs till den nya lagen tillstyrks livligt.Samfällighetsbildning skall självfallet även i första hand skeefter samtycke från de berörda församlingarna. Men enligt kollegiets erfarenhetär det av stort värde att en kyrklig samfällighet kan bildas även utan attsådant samtycke föreligger från varje församling som skall ingå isamfälligheten i de fall då det föreligger ett aUmänt behov därav. Möjligheterna till samfällighetsbildning vidgas ... iförslaget. Det skall alltså räcka med att "ett allmänt behov"föreligger mot nuvarande " ett betydande allmänt behov" för attregeringen skall få meddela beslut om samfällighetsbildning. Länsstyrelsentillstyrker förslaget såsom ägnat att underlätta bildandet av större kyrkligaekonomiskt/administrativa enheter. Enligt utredningens mening bör möjligheterna att bildakyrkliga samfälligheter mot en församlings önskan vidgas något. Som skälanförs endast att det inträffat att en tänkt samfällighetsbildning stoppatsdärför att samtycke inte förelegat från samtliga berörda församUngar samtidigtsom ett betydande behov av samfällighetsbildning inte förelegat. Detta innebäratt den nu gällande ordningen kommit att tillämpas på sätt lagstiftaren avsett.Eftersom något rimligt skäl således ej angetts för den sakliga ändringen och dåav utredningen framgår att samfällighetbildning med rådande ordning ändå skelti stor omfattning anser att gäUande ordning börbestå. uppfattning i denna fråga har också stöd i den idirektiven angivna principen för den nu gällande kommunallagen. Prop.1982/83:19 283 nämligenstörsta möjliga frihet att anpassa arbetsformer m. m. till de lokalaförhållandena och undvikande av onödig detaljreglering av den kommunalaverksamheten. 3 § bör ordet "och" i "lag och författning" bytas utmot "eller" (jfr 1 kap. 6 §). Iförslaget har ordet "betydande" strukits. I den nuvarande lagtextenstår det "Sådant förordnande må meddelas endast under förutsättning attförsamlingarna samtyckt därtill eller beslutet finnes vara påkallat av ettbetydande allmänt behov." Enligt uppfattning bör ordetbetydande icke strykas. Domkapifiet anser att en samfällighets församlingar börha ett avgörande infiytande även i fortsättningen vid samfällighetsbildningoch att en sådan ändring av bestämmelserna icke leder till ökat lokaltinfiytande. SamfäUighetsbildningär den bästa framkomliga vägen att klara de problem som är förbundna medde små enheterna i den lokala kyrkliga förvaltningen. Ändringen från"betydande allmänt behov" till "allmänt behov" tillstyrksav . Det är domkapifiets förhoppning att regeländringen skallmedföra en ökning av antalet samfälligheter. En förändrad lagsfiftning ombegravningsverksamheten torde också komma att bidra till en utveckling i dennariktning. Enligt mening finns det också en gräns för hur storaförsamlingar och samfälligheter bör vara. 1 de allra största församlingarnablir avståndet mellan församlingens medlemmar och förtroendemännen för stort.Möjligheten till effektivt församlingsarbete minskar också. Det är inteönskvärt att det i församlingar och samfälligheter byggs upp en tung ochomfattande administration som skett i de borgerliga kommunerna. Enligt1 kap. 3 § andra stycket i det framlagda lagförslaget får beslut omsamfällighetsbildning meddelas, även om någon eller några av de berördaförsamUngarna satt sig emot förslaget, dock bara om beslutet är påkallat av"aUmänt behov". I den nuvarande lagen krävs det, att "betydandeallmänt behov" skall föreligga. Utan att vilja avstyrka ändringen finnerdock det vara önskvärt, om det genom uttalanden i motiven eller påannat sätt kunde närmare preciseras, vilka synpunkter som skall vara vägledandei sådana fall. Prop.1982/83:19 284 vill inte motsätta sig att möjligheterna tilltvångssamfälligheter vidgas något. Eftersom ett allmänt behov alltid tordekunna uppvisas när det gäller samfällighet är dock fråga om inte vidgningen gårlängre än nödvändigt. Principen om särskild återhållsamhet vid kommunala tvångsbildningarbör fortfarande på något sätt få uttryck i lagen. uttrycket"synnerUga skäl" i 1 § andra stycket indelningslagen (SFS 1979:411). I betänkandet sägs (s. 75) att det finns angelägna frågorsom inte kunnat tas upp inom ramen för utredningen och som exempel nämnsförsamlingarnas kompetens på begravningsväsendets område. Det torde finnas fogför att anta att lagstiftningsarbetet beträffande församlingsstyrelselagen inteär slutfört i och med det nu framlagda betänkandet. vill i dellasammanhang peka på en annan fråga, som sfiftsnämnden anser bör bli föremål förutredning, en fråga som har att göra med såväl pastoratssamfäl-ligheternaskompetens som med sfiftsnämndernas och boställnämndernas arbetsuppgifter. Detgäller förvaltningen av löneboställen och prästgårdar. Frågan faller i och försig inte under församlingsstyrelselagen men den torde inte kunna förbigås viden närmare utredning om församlingarnas och pastoratens kompetens. SamfäUighetsbildning torde vara den bäst framkomliga vägenatt klara de problem som är förbundna med de små enheterna i den lokalakyrkliga förvaltningen. Vanligtvis innebär samfällighetsbildning att församlingarinom samma pastorat går samman i ekonomiska angelägenheter. Som alternativ tillpastoratssammanslagning kan bildande av fierpastoratssamfäl-ligheter vara enväg att åstadkomma mer effektiva och bärkraftiga enheter. I stift harhittills bildats endast en sådan samfällighet. Ändringen av regeln om samfällighetsbildning tillstyrks.Även om tvångsbildning av samfälligheter inte varit och inte hellerframgent bör vara den normala vägen för att bilda samfälligheter, är detstiftsnämndens förhoppning att regeländringen skall medföra en ökning avantalet samfälligheter. En förändrad lagstiftning om begravningsverksamhetentorde också komma att bidra fill en utveckling i denna riktning. för evangelisation ochförsamUngsarbete: Enligt den nu gällande församlingsstyrelselagen fårbildande av kyrklig samfällighet ske endast om församlingarna har samtyckt tillsådan samfällighetsbildning eller åtgärden finnes vara påkallad av betydandeallmänt behov. Enligt 1 kap. 3 § i förslaget lill ny församlingsstyrelselag harmöjligheterna att bilda kyrklig samfällighet vidgats genom att uttrycket"betydande aUmänt behov" har ändrats till "aUmänt behov".Styrelsen finner inte att utredaren har förebringat fillräckliga skäl för ensådan 1982/83:19 285 utvidgning av möjligheten att bilda kyrklig samfäUighetoch föreslår därför att uttrycket "betydande allmänt behov" bibehållsi den nya församlingsstyrelselagen. Styrelsen noterar att 3 § andra stycket blivit ändratsålunda att möjligheten att bilda samfälligheter vidgas. Styrelsen vill dockunderstryka vikten av att samfällighetsbildning i första hand ävenfortsättningsvis sker med berörda församlingars samtycke. 11 kap. 3 § nämns möjligheterna att bilda samfällighet.Enligt föreningens mening borde det klart framgå av lagtexten attförsamlingskompetensen minskas i motsvarande utsträckning som samfällighetenerhåller kompetens. Uttrycket "sina angelägenheter" i 1 kap. 2 § ärenhgt föreningens mening inte tiUräckUgt klarläggande. 4 och 5 §§ Dessa paragrafer innehåller särskilda bestämmelser förStockholms och kyrkliga samfälligheter. "I " och "I " är ingaentydiga begrepp. I stället föreslås preciseringen "I Stockholmskommun", "I ". Utredningen har valt att låta särreglerna för Stockholmoch kvarstå i lagförslaget. Förbundsstyrelsen anser emellertid attdessa särregler bör utgå. och bör dock ha möjUghet attbibehålla nuvarande ordning och former. Lagförslagets generella regler, sominte passar och , bör jämkas så att de passar in i derasspeciella förhållanden. Eventuellt kan övergångsbestämmelser ges i dessaavseenden. Dock får de inte hindra och att själva kunnabesluta att ingå till regeringen för att ändra sin organisation. För den händelse önskar bilda en total ekonomisksamfällighet fordras en lagändring. Det kan ifrågasättas om speciella bestämmelserför resp. är erforderliga i den nya lagsfiftningen. Vissabestämmelser borde överföras till övergångsbestämmelser. I denna paragraf finns bestämmelser omkompetensfördelningen mellan kyrkofullmäktige resp. kyrkostämman och nämnderna. Prop.1982/83:19 286 Lagtexteni 1 kap. 6 § innebär att ärenden av "principiell beskaffenhet" alltidockså är av "större vikt". Så är naturligtvis inte fallet. EnUgtförslaget skall fullmäkfige eller motsvarande i vissa fall kunna delegerabeslutanderätten till kyrkorådet eller annan nämnd. Vid sådan delegation finnerdomkapitlet det angelägel att lagen slår fast alt delegationens omfattning ochärendenas beskaffenhet skall anges i reglemente eller särskilt beslut.Domkapitlet ser f. ö. med tillfredsställelse att bestämmelser om delegation harintagits i förslaget till ny lag. Domkapitletfinner det inte realistiskt att avskaffa kyrkostämman när det finns församUngarsom har så litet antal invånare som 100 eller mindre. Några andra skäl förbibehållande av kyrkostämman än svårigheterna att i dessa små församlingar fåtill stånd ett fungerande representafivt organ är svåra att finna. Sombeslutsorgan är kyrkofuUmäkfigeinstitutionen vida överlägsen kyrkostämman. Medhänsyn fill icke sällan förekommande kompetenskonfiikter är det positivt, attdet beslutande organets delegationsrätt i viss mån preciseras. Härigenomhindras missbruk av delegationsrätten. Stiftsnämndenförutsätter ... att den föreslagna regleringen av fullmäkfiges ellermotsvarande möjligheter att delegera beslutsrätten inte kommer att innebära atthandläggningstiden för pastoratens ärepden förlängs. Stiftsriämndenvill ifrågasätta, om kyrkostämmoinsfitutionen över huvud taget bör bibehållas.I varje faU bör det vara obligatoriskt med kyrkofuUmäktige, om antaletröstberättigade invånare överstiger 300. Paragrafenanger förutsättningarna för att beslutanderätten i en församling skall kunnautövas av kyrkofullmäktige. Underlagetför beräkning av hur många kyrkofullmäktige som skall utses i en församlingskall enligt förslaget utgöras endast av antalet röstberättigade invånare.Förslaget kan i och för sig ses som en betydande principiell ändring på detkyrkliga området men innebär en naturUg anpassning till vad som i 1982/83:19 287 övrigt gäller om den representativa demokratin. KollegiettiUstyrker därför ändringen liksom förslaget att skyldigheten att hakyrkofuUmäktige skall inträda vid över 500 röstberättigade invånare. tillstyrker förslaget att det representativasystemet utökas i föreslagen omfattning men anser i Ukhet med utredningen attkyrkostämman bör bibehållas i de minsta kyrkokommunala enheterna. Bestämmelsen i 1 kap. 7 § att i församUng med fler än 500röstberättigade invånare beslutanderätten skall utövas av kyrkofullmäktige (nu1000 invånare) skulle f. n. för läns vidkommande innebära attytterUgare sex församlingar måste ha fullmäkfige. Sammanräkningsförfarandet ärtidskrävande när det gäller de kyrkliga valen, totalt ca här ilänet. Bestämmelsen kan medföra större tidsåtgång, vilket inte är fillfredsställande.Länsstyrelsen vill därför i sammanhanget framhålla det angelägna i en övergångtill maskinell bearbetning av resultatet i kyrkof-ullmäktigvalen, jfr SOU1980:45 s. 170 ff. Utredningen har inte motiverat förslaget att sänka gränsenom 1 000 invånare för ätt kyrkofullmäktige skall utses fiU 500 röstberättigade.Om förslaget genomförs kommer att få företa sammanräkning avfiera kyrkofullmäkfigval än f. n. Dessa sammanräkningar görs manuellt utandatorstöd och plats- och mandatfördelningarna innebär ofta komplicerade ochtidsödande uträkningar. innebär sammanräkningen stor arbetsbördaför . ifrågasätter därför om gränsen bör sättas sålågt som 5(K} röstberättigade. Med den föreslagna gränsen skulle i Kronobergslän fullmäktige behöva inrättas i ytterligare nio församlingar. Om gränsensattes vid förslagsvis 600 röstberättigade skulle endast två församlingar behövainrätta fullmäktige. För detta läns del framstår därför den föreslagna gränsensom onödigt låg. hemställer att denna del av förslagetövervägs ytterligare. Enligt mening hade det varit önskvärt attförstärka det representativa systemet inom den kyrkliga kommunen genom att heltavskaffa kyrkostämman. En sådan reform är emellertid ogörlig, eftersom antaletförsamlingar med ett invånarantal under 500 är mycket stort. Ca 50 församlingarhar sålunda mindre än 100 invånare och fler än 800 församlingar har ettinvånarantal mellan 100 och 500. Ett totalt representativt system kan endastinföras om nuvarande församlingsindelning ändras. Prop.1982/83:19 288 Motbakgrund av kommunallagsrefofmens starka tyngdpunkt på demokratisering och detnyss åberopade direktivuttalandet (se under 1 kap. 3 §) är det förvånande attutredaren i 1 kap. 7 § föreslår en minskad möjlighet att tiUämpadirektdemokrati i de mindre församlingarna. Direktdemokratin torde vara denursprungliga formen för demokrati. Den representativa demokratin bör ej ses somen högre form av demokrati utan endast som ett sätt att i större församlingareffektivisera beslutsfattandet. Utredaren anger också ett flertal fördelar medkyrkostämman. Den fara för kupper som kyrkostämmoinstitutet kan föra med sigtorde minska med det nu föreslagna förbudet mot fullmaktsröstning. Visserligenutgör förslaget ett närmande till kommunallagen, där stämmoinstitutet heltavskaffats. Församlingsindelningens struktur skiljer sig emellertid avsevärtfrån den borgerligt kommunala indelningen. Direktdemokratin kan inte lämpligenutövas i de efter kommunsammanslagningarna stora kommunerna. Arbetsformen låtersig dock med fördel tillämpas i de avsevärt mindre och från partipoUtiken merfria församlingarna. Med bibehållande av nuvarande ordning, vilken förordas avlänsstyrelsen, har församlingarna aUtjäml möjlighet att på eget initiativuppdra beslutanderätten åt kyrkofullmäktige. De kan därmed själva anpassaarbetsformen till de lokala förhållandena, allt i enlighet medutredningsdirektiven. föreslår därför att den nuvarande gränsen 1000 invånare endast justeras till att avse 1 000 röstberättigade invånare. Ensådan utformning synes också helt motverka samtliga av utredningsförslagetföranledda beräknade kostnadsökningar. Lagförslagethar satt en övre gräns för att församlingens beslutanderätt skall utövas åkyrkostämma vid 500 röstberättigade invånare till skillnad mot 1 000 invånare i5 § 1 mom. i nuvarande lag om församlingsstyrelse. , som anser attkyrkostämman trots sina brister - när det gäller församlingsinvånarnasdeltagande i stämman - är ett utmärkt exempel på direkt folklig demokrati inomkyrkan, förordar att gränsen för befolkningsunderlaget för att en församlingskall få bibehålla kyrkostämman ej skall sänkas utan siffran 500 bör höjas till700-800 röstberättigade invånare, vilket motsvarar 1 000 invånare i nuvarandebestämmelser. Domkapitlethade kunnat godta en ännu något lägre gräns för obligatoriskt representativtsystem än 500 röstberättigade invånare. Eftersom församlingar med lägre antalinvånare även i fortsättningen skall kunna uppdra beslutanderätten åtkyrkofullmäktige kan den föreslagna gränsen accepteras. 1 de församlingar medlägre antal invånare där intresset för kyrklig verksamhet är tillräckligt stortbör denna möjlighet utnyttjas. Det bör också framhållas att skillnaden mellanden föreslagna och den nu gällande gränsen Prop.1982/83:19 289 förinrättande av fullmäktige i realiteten inte motsvarar 500 personer eftersom detblir antalet röstberättigade invånare som skall ligga till gmnd förbedömningen. F.n. gäller, att endast församling med mer än 1 000 invånare är skyldig att väljafullmäktige (60 ä av totala antalet församlingar har mindre än 1 000invånare). Utredningen föreslår att gränsen för obligatoriska fullmäktigeskall sänkas till 500 (nu röstberättigade i stället för invånare enligt ettannat reformförslag). Detta förslag går i sin tur tillbaka till ett förslag,som lades fram av de kyrkliga företrädarna i samband med kyrka-statöverläggningarna1978 (SOU 1978:2), där gränsen för fullmäktige sattes just vid siffran 500medlemmar i församlingen. Enledande princip i fråga om det nu framlagda reformförslaget har varit attförstärka demokratin i den kommunala förvaltningen och särskilt att öka debeslutande organens inflytande visavi de verkställande organen. Det skulle judå kunna tyckas att den direkta demokrati, som en stämma utgör i de småförsamlingarna skulle vara att föredra. Praktiska erfarenheter torde emellertidutvisa att intresset för att delta i stämma i allmänhet inte är stort. Det ärsäkert inte ovanUgt, att deltagama i en stämma i huvudsak utgörs av kyrkorådetsmedlemmar och inte många dämtöver. Det kan bli så, att kyrkorådets medlemmarutgör en majoritet på stämman! Ansvaret och engagemanget kan beräknas öka, omen representativ församUng -fullmäktige - skall väljas vid ett allmänt kyrkligtval. Å andra sidan bör naturligtvis inte fullmäktige inrättas där deröstberättigade är så få, att det kan bli svårt att erhåUa tillräckligt antalverkligt intresserade och för uppgiften lämpliga fullmäktige. Var gränsen viden vägning av dessa olika synpunkter skall gå, är naturligtvis svårt att säga.Domkapitlet har inget annat förslag än det som utredningen för fram eller attfullmäkfige bör väljas, när de röstberättigades antal överstiger 500. Enutökning av antalet församlingar med kyrkofullmäktige innebär ökade kostnaderoch en viss byråkratisering. Inte dess mindre synes fördelama -bl. a. medhänsyn tiU risken för s. k. kuppförsök vid kyrkostämma-överväga nackdelarna.Förslaget kan också komma att innebära ett ökat kyrkUgt intresse i berördaförsamUngar, varför ändringen tUlstyrks. Domkapitletdelar i princip utredningens uppfattning att ett representativt system medkyrkofullmäktige är att föredra som arbetsform m.m. men anser det ogörligt attinföra ett representativt system i de mindre församlingarna. Gränsen förobligatoriskt representativt system bör därför kvarstå oförändrad. 19Riksdagen 1982/83. 1982/83:19 290 AvprincipieUa skäl sammanhängande med att församlingsvård ienlighet med folkkyrkotanken riktar sig till alla som bor inom en församlingoavsett kyrkotillhörighet bör minsta antalet kyrkofullmäktige som hittUlsställas i förhållande till antalet invånare i församlingen (jfr. betänkande SOU1981:6 s. 89 n). Stiftsnämndeni anser att kyrkofullmäktige bör vara obligatoriskt om antaletröstberättigade invånare överstiger 300. Denföreslagna ändringen av reglerna om utövande av församlings beslutanderätttillstyrks.