prop · G60311 · 1982-12-31 00:00:00 — För attuppdragsgivaren skall kunna underlåta avdrag bör i enlighet härmed krävas attpå fakturan anges uppdragstagarens namn och personnummer, ersättningensstorlek samt uppgift om att uppdragstagaren är skyldig att betala preliminär B-skatt.Att uppdragsgivaren utan risk för att bli betalningsskyldig kan godta enfaktura som fyller kraven i fråga om en faktura från en mervärdeskattepliktigjuridisk person, om fakturan kompletterats med uppgift om uppdragstagarensskyldighet att betala B-skatt, torde inte behöva anges särskilt i lagen. Någrasådana skäl som föranlett att registreringsbevisen för mervärdeskatt inteskall kunna beaktas vid uppdragsgivarnas kontroll föreligger inte i fråga om preliminärskattesedlarna.B-skattesedlarna är tidsbegränsade och en uppdragsgivare som får en sådan sedeluppvisad för sig kan med stor säkerhet lita på att uppdragstagaren skall betalaB-skatt. Om en uttrycklig bestämmelse infördes om att en B-skattesedel fårgodtas som bevis torde denna dock behöva kompletteras med föreskrift om att en skattsedelför ett visst år får godtas också av det följande året.Skattsedlarna på preliminär B-skatt skall nämligen enligt 36 § UBL översändastill de skattskyldiga under inkomståret. Manfår emellertid enligt min bedömning med tanke på myndigheternas möjligheter attkontrollera bestämmelsernas efterlevnad en bättre och säkrare ordning, omuppdragsgivarna också när det gäller fysiska personer kan helt utesluta riskför betalningsskyldighet bara genom att försäkra sig om att en faktura föruppdraget innehåller föreskrivna uppgifter. En sådan ordning bör f. ö. vara tillstor fördel också för uppdragsgivarna, eftersom de därmed alltid har grund föratt begära en faktura som kan bevaras som bevis. Jagföreslår att uppdragsgivarnas kontroll- och avdragsskyldighet i 5 § anknyts tillB-skattesystemet och mervärdeskatteregistreringen på det sätt som jag harredovisat här. 5.3.1.2Vissa undantag från avdragsskyldigheten Enligtpromemorians förslag (2 §) skall någon avdragsskyldighet inte föreligga i frågaom de uppdrag som anges i punkterna 1-3 om ett sådant uppdrag avseruppdragsgivarens bostad och denna har upplåtits till uppdragsgivaren genomhyresavtal eller tjänsteavtal. Den skall inte heller gälla Prop,1982/83:11 46 ifråga om uppdrag som ges till staten eller kommun. Med kommun bör här förståsborgerlig primärkommun, landstingskommun och kyrklig kommun. Dessa undantaggörs också i mitt lagförslag (5 § 2 och 3). Med den utformning som jag anseratt lagstiftningen i övrigt bör ha följer emellertid att ett par ytterligareundantag bör göras. Jag bortser härvid från undantagen i punkterna 4 och 5 i 5§ som sammanhänger med anknytningen till UBL;s och ML:s registreringssystem ochsom jag har redogjort för . Ipromemorian uttalades att det inte borde möta några betänkligheter att låtalagen gälla i fråga om sådana ägare eller brukare av fastigheter som är juridiskapersoner eller fysiska personer som bedriver rörelse eller jordbruk. Detbedömdes däremot som något tveksamt om lagen också borde omfatta ägare av en-och tvåfamiljsfastighet eller av bostadsrätts- eller andelsrättslägenhet. Fören tillämpning av lagen på dessa ägare ansågs bl.a. tala att de - och dåframför allt egnahems- och fritidshusägarna -tillhör de uppdragsgivare sommycket ofta kommer i kontakt med den grå arbetskraften. Mot en sådantillämpning framfördes å andra sidan att de uppdragsgivare som det här är frågaom i regel inte har någon erfarenhet som arbetsgivare av nuvarandeuppbördssystem och därmed inte heller har samma förutsättning som övrigauppdragsgivare för en tillämpning av den föreslagna lagen. Efter ingåendeöverväganden bedömdes det dock vara möjligt att också innefatta dessa ägare ilagstiftningen. Härvid pekades bl.a. på att det enligt förslaget finnsmöjlighet att helt befria en uppdragsgivare från betalningsskyldighet om hansunderlåtenhet att följa bestämmelserna kan antas bottna i hans ålder, sjukdom,bristande erfarenhet m.m. Dethelt övervägande antalet av de remissinstanser som har yttrat sig i denna frågaanser att man inte bör åläggaägare av småhus och lägenheter en sådan kontroll-och avdragsskyldighet som har föreslagits i promemorian. Jag delar dennauppfattning. Den föreslagna ordningen ställer på uppdragsgivarna i stort settsamma krav som de bestämmelser som gäller för arbetsgivarna i fråga omskatteavdrag och redovisning enligt UBL och TL. Betydelsen av attbestämmelserna följs är mycket stor, inte minst med tanke på det redovisnings-och krediteringssystem som gäller numera. För att ett avdraget belopp skallkunna krediteras uppdragstagaren på rätt sätt krävs bl. a. att uppdragsgivarenanger beloppet på en kontrolluppgift, som skall lämnas senast den 31 januariåret efter det då avdraget gjordes. Jag är i varje fall inte nu beredd attföreslå en ordning som skulle innebära att detta system också skulle omfattaalla småhus- och lägenhetsägare. Dessa bör i stället åläggas vissuppgiftsskyldighet. Undantaget för småhusägarna bör dock bara gälla i fråga omsådan ägare/uppdragsgivare som är fysisk person eller dödsbo. Omägaren/uppdragsgivaren är aktiebolag eller annan juridisk person börbestämmelserna om kontroll- och avdragsskyldighet kunna gälla fullt ut. Jagföreslår i enlighet härmed att undantag görs -förutom för hyreslägenheter - fören- och tvåfamiljsfastigheter som innehas Prop.1982/83:11 47 avfysisk person eller dödsbo samt bostadslägenheter som uppdragsgivaren förfogaröver som medlem i bostadsförening eller som delägare i bostadsaktiebolag. De nubehandlade undantagen finns intagna i punkterna 1-3. Till undantaget i punkt 6återkommer jag strax. Promemoriansförslag innebär att uppdragsgivaren i förekommande fall skall innehålla avden ersättning som han betalar för uppdraget om denna uppgår till minst 1000kr. Får uppdragstagaren sin ersättning i form av delbetalning som inte uppgår till1 . skall någon del av denna inte innehållas om det med fog kan antas attden sammanlagda ersättningen för uppdraget inte kommer att uppgå till dettabelopp. Denprocentsats som uppdragsgivaren skall göra avdrag efter har allmäntaccepterats av remissinstanserna och jag anser också för egen del att ettavdrag efter framstår som lämpligt avvägt. Flera remissinstanser hardäremot vissa erinringar som gäller den föreslagna beloppsgränsen på . Länsstyrelseni framhåller att lagen inte hindrar att man delar upp ett uppdragsom består i skilda arbetsmoment i flera uppdrag för vilka ersättningen inteuppgår till . SHIO-Familjeföretagenuttalar att en gränsdragning efter . kan ge intryck av att den illegalayrkesverksamheten legitimeras då dét gäller uppdrag som underskrider gränsen.Med tanke på att uppdragsgivaren i många fall själv skaffar det material sombehövs för arbetet medför beloppsgränsen vidare att arbeten avstorleksordningen går fria. Effekten blir att flertaletreparationsuppdrag inom bl.a. rör-, el- och glasmästeribranschen kommer att gåfria från det föreslagna kontrollsystemet. Samma synpunkter framförs avMålaremästarnas riksförening. påpekar attgränsbeloppet enligt promemorian avvägts bl.a. för att inte sällan hastigtpåkomna arbeten skall kunna utföras utan att lagen behöver tillämpas. Med denutformning förslaget har enligt promemorian borde dock beloppet vara minst 2000kr. Om kontrollen i stället knyts till fakturan och skyldighet att på dennaange registreringsnumret kan ett gränsbelopp på . däremot godtas.Behovet av ett sådant belopp blir dä inte så uttalat, eftersom hastigt påkomnauppdrag av nödtvång torde få lämnas till etablerade företag. Föregen del får jag anföra följande. Praktiskaskäl talar för att en beloppsgräns sätts för avdragsskyldigheten. Denavvägning som har gjorts i promemorian skall emellertid också ses mot bakgrundav den lösning som i övrigt har föreslagits i promemorian. Jag tänker härvidpå att uppdragsgivaren enligt promemorians förslag skall kontrollerauppdragstagarens registrering genom att få ett registreringsbevis eller intygföretett för sig. Med ett sådant förfarande finns det skäl att sättabeloppsgränsen relativt högt. Som jag har nämnt har en 1982/83:11 48 remissinstans från denna synpunkt ansett sig böra förordaen beloppsgräns på . Förhållandet blir däremot ett annat om man.som jag har föreslagit, knyter uppdragsgivarens kontroll till uppgifterna påfakturan. Beloppsgränsen bör då kunna sänkas i förhållande till promemoriansförslag och i stället bestämmas till . Jag föreslår denna beloppsgräns. Det har vidare uttalats farhågor för att ett uppdrag sombestår i skilda arbetsmoment skall delas upp i flera uppdrag för vilkaersättningen faller under beloppsgränsen. Det kan naturligtvis inte uteslutasatt parterna ibland försöker utnyttja ett sådant förfarande. En möjlighet atthelt förhindra detta skulle exempelvis vara att utvidga bestämmelsen så attavdrag bara får underlåtas om det med fog kan antas att ersättningen föruppdraget och annat uppdrag som skall utföras inom en viss angiven tid intekommer att uppgå till beloppsgränsen. Om man sänker gränsbeloppet kan jag dockinte se att det finns något större behov av en sådan bestämmelse. Jag föreslårdärför att promemorians förslag godtas med endast den justeringen attgränsbeloppet bestäms till . Avdraget skall enligt promemorians förslag görasvid varje utbetalning på grund av uppdraget. Avdrag skall med andra ord göraspå vad uppdragsgivaren kontant skall betala ut till uppdragstagaren och dettaoberoende av om utbetalningen avser ersättning för själva arbetet eller täckerockså uppdragstagarens kostnader för exempelvis material. har i sitt remissyttrande uttalat attdet skulle kunna uppkomma tillämpningssvårigheter om lagen också omfattadeuppdragstagarens faktiska utlägg. Nämnden föreslår därför att undantag görsför dessa. Enligt min bedömning kommer de ersättningar som betalas utoch på vilka det blir aktuellt att tillämpa lagen att i helt övervägande antalfall bara avse ersättning för arbetad tid. Som några remissinstanser harframhållit är det vanligt att uppdragsgivaren själv införskaffar det materialsom kan behövas för arbetet. Det synes å andra sidan inte behöva följa någraolägenheter med att undanta kostnad för material och dylikt som behövs förarbetets utförande och som uppdragstagaren tillhandahållit. Med hänsyn härtillföreslår jag att 5 § kompletteras med bestämmelse om detta. 5.3.2.1 Jämkning av avdraget I promemorian har framhållits att en uppdragstagare, somfår vidkännas avdrag enligt den föreslagna lagen, enligt UBL har möjlighet attbegära jämkning av sin preliminära skatt och på så sätt kan kompensera sig omavdraget eller avdragen skulle medföra att den preliminära skatten blir förstor i förhållande till den slutliga skatten. Jag anser emellertid att det ifråga om de uppdragstagare som är fysiska personer finns anledning att gå ettsteg längre och öppna möjlighet för den lokala skattemyndigheten att nedsättaavdraget helt eller delvis om uppdragstagaren kan göra sannolikt Prop.1982/83:11 49 ellerdet annars framstår som troligt för den lokala skattemyndigheten att denpreliminära skatten ändå kommer att motsvara den slutliga skatten. Bestämmelsemed denna innebörd har därför tagits in i förevarande paragraf. Den har dockutformats så att den också kan tillämpas på en juridisk person som skalltaxeras för inkomst. 5.3.37 § (samt 37 § TL) 5.3.3.1Inbetalning och redovisning av innehållna belopp Dennaparagraf motsvarar 6 § i promemorians lagförslag. Enuppdragsgivare som har gjort avdrag enligt bestämmelserna i 5 § skall redovisaoch betala in beloppet i den ordning som gäller enligt UBL i fråga omarbetsgivares redovisning och inbetalning av källskatt. I paragrafen hänvisasi enlighet härmed till bestämmelserna i 24 § 2 mom., 52-55 och 83 §§ UBL samt58 § samma lag. Ocksåkrediteringen på uppdragstagaren av ett innehållet belopp skall grundas på ettunderlag som överensstämmer med vad som gäller i fråga om krediteringsförfarandetför källskatt. Enligt promemorians förslag förses 37 § 1 mom. taxeringslagen(1956:623), TL, i enlighet härmed med ett tillägg om att kontrolluppgift skalllämnas också när ett avdrag har gjorts enligt den föreslagna lagen. Detinnehållna belopp som anges i kontrolluppgiften kan sedan krediterasuppdragstagaren med innehållen preliminär A-skatt innan debiteringenav slutlig skatt sker. Motden föreslagna ordningen har inte gjorts någon erinran från remissinstansernassida och jag biträder också själv förslaget. Med anledning av någraremissyttranden vill jag endast föreslå en mindre ändring och ett tillägg. Ändringenär av rent redakfionell natur och gäller andra stycket i 7 § som innehåller enerinran om uppdragsgivarens skyldighet att lämna kontrolluppgift enligt TL. Enligt gäUande bestämmelser skall i kontrolluppgiftsärskilt för sig tas upp sådant skatteavdrag som gjorts för preliminär A-skatt.Denna bestämmelse i 37 § 2 mom. sjunde stycket TL bör också gälla avdrag enligtden nu föreslagna lagen. 5.4.18 § (samt 37 § TL) Somjag har framhållit tidigare skall skyldigheten att göra avdrag på uppdragsersättningarbl. a. inte gäUa när uppdraget avser en- eller tvåfamiljsfastigheter ellerbostadslägenhet som uppdragsgivaren innehar som medlem i bostadsförening eUersom andelsägare i bostadsaktiebolag. Uppdragsgivarna skall i dessa fall istället åläggas skyldighet att lämna viss uppgift eUer försäkran. 4 1982/83. 1982/83:11 50 Ettförslag om uppgiftsskyldighet har översikUigt redovisats i promemorian. Enligtdetta förslag skall de uppdragsgivare som det här är fråga om i sina självdeklarationerlämna uppgift om de uppdragsersättningar som betalats ut underbeskattningsåret. Uppgiften skall avse ersättningens storlek ochuppdragstagarens namn m. m. Om någon uppdragsersättning inte utbetalats skall istället avges en försäkran om detta i självdeklarationen. Förslagethar föranlett delade meningar bland remissinstansema. De som avstyrkerförslaget gör detta framför aUt med hänvisning till att det blir svårt attkontrollera bestämmelsens efterlevnad. Det invänds också att den skattskyldigeåläggs skyldighet att lämna uppgifter i självdeklarationen som inte harbetydelse för hans egen taxering. De övriga remissinstanser som uttalat sigangående förslaget anser däremot att en ordning med en uppgiftsskyldighet somär knuten till självdeklarationen bör kunna stärka kontrollen över den gråarbetskraften och bidra fill en begränsning av denna arbetskraft när det gällerreparations- och underhållsarbeten på småhus och lägenheter. Några avremissinstanserna anser att skyldigheten bör vidgas något. Kammarrätten iGöteborg och bokförings- och revisionsbyråers förbund uttalar sålundaatt uppgiftsskyldigheten bör gälla generellt och inte bara vissa ägare avfastighet eller lägenhet. Somhar framhållits i promemorian har utnyttjandet av grå arbetskraft tagit ensådan utveckling att man nu måste vara beredd att vidta relativt långtgåendeåtgärder så att myndigheterna får en bättre insyn på de områden där den gråarbetskraften har visat sig vara särskilt besvärande. Enligt vad jag har sagtförut är jag inte nu redo att låta de föreslagna bestämmelserna om kontrolloch avdragsskyldighet omfatta också småhus- och lägen-hetsägama. Jag anser miginte heUer nu kunna ta ställning tiU en lösning som skulle innebära att dessaägare i viss utsträckning fick göra avdrag för reparationskostnader m. m. Detåterstår då enligt min mening bara att i stället införa en uppgiftsskyldighetför småhus- och lägenhetsägama. Erfarenhetemaav hur skyldigheten att lämna kontrolluppgifter om ersättningar för kortvarigaoch tillfälliga arbeten fullgörs visar, att ett åläggande att lämna uppgifterom reparationsarbeten m. m. måste ges en särskild tyngd och bundenhet för attbli respekterat. För detta krävs enligt min bedömning att uppgiftsskyldighetendirekt samordnas med självdeklarationen. Somvissa remissinstanser har framhållit och som också påpekats i promemorian kandet naturligtvis mot en sådan anknytning invändas att den skattskyldige därmedfår lämna vissa uppgifter som inte har någon direkt betydelse för hans egentaxering. Enligt den bedömning som har gjorts i promemorian kan dettaförhållande dock inte tillmätas sådan prin-cipieU betydelse att det bör hindraen från andra synpunkter lämplig lösning. Jag bedömer det också för egen del pådetta sätt. En skyldighet att i självdeklarationen eller i en bilaga till dennalämna uppgift om vilka kostnader man haft för arbeten på fastigheten ellerlägenheten och vem Prop.1982/83:11 51 somutfört arbetet har enligt min mening en sådan betydelse för taxeringskontrollenoch beskattningen att man inte utan mycket tungt vägande skäl bör avstå från ensådan anknytning. Det förhållandet att uppgifterna med nuvarandebeskattningsregler inte har någon direkt betydelse för uppgifts-lämnarens egentaxering finner jag inte vara något sådant skäl. Vadde remissinstanser, som har avstyrkt förslaget, särskilt invänt är att detskulle vara svårt att kontrollera bestämmelsens efterlevnad. För dennainvändning finns uppenbarligen visst fog om man därmed avser svårighe-tema attkontrollera sanningshalten i de lämnade uppgiftema. Den lösning som jagföreslår bör dock som framgår av det följande ses ur en vidare synvinkel. Ipromemorian har inte diskuterats vilka konsekvenserna bör vara för den somunderlåter att lämna föreskrivna uppgifter eller lämnar oriktig uppgift. Medkonsekvenser avser jag då inte bara straffrättsliga påföljder utan ocksåkonsekvenser av ekonomisk natur. Betydelsenav att lämnade uppgifter är sanningsenliga är enligt min mening så stor att densom lämnar oriktig uppgift bör vara ekonomiskt ansvarig för det belopp somdärigenom riskeras bli undanhållet från beskattning. Somframgår av mina kommentarer till vissa av de följande paragraferna föreslår jagatt en ekonomisk ansvarighet av detta slag införs. Syftet med denna är framförallt att uppgiftslämnaren skall stäUas inför konsekvenser, som är klara ochentydiga och som han vet att han måste ta om det upptäcks att uppgiften harvarit oriktig. Det är naturligtvis önskvärt att uppgiftslämnaren samtidigtmåste räkna med en icke obetydlig risk för upptäckt. Hur stor den risken kommeratt uppfattas väräi blir bl. a. beroende av uppdragets beskaffenhet och hur uppgiftslämnarensjälv bedömer situationen och sitt förhåUande till uppdragstagaren. Någonkontroll särskilt avpassad just för dessa lämnade uppgifter torde inte varabehövlig. Uppgiftsskyldigheten bör redan genom risken för en ekonomisk ansvarighetfå stor betydelse som ett medel att begränsa uppdragsgivarnas utnyttjande avgrå arbetskraft. Jagföreslår därför att en skyldighet att i självdeklarationen lämna uppgift omutbetalda uppdragsersättningar under beskattningsåret och till vem de betalatsut införs för småhusägare och lägenhetsägare. Jag föreslår vidare att detta lagteknisktuttrycks så att skyldigheten enligt lagen kommer att gälla den som i sinallmänna självdeklaration skall ta upp annan fastighet för vilken intäkten skaUberäknas enligt 24 § 2 mom. KL eUer andel i bostadsförening eller aktie ibostadsaktiebolag till vilken hör bostadslägenhet. Somtorde ha framgått ansluter jag mig också till promemorians förslag för det fallatt någon uppgiftspliktig ersättning inte betalats ut. När så är fallet skallden uppgiftsskyldige avge en försäkran om detta i deklarationen. Prop.1982/83:11 52 Ipromemorian har framhåUits att en skyldighet att lämna uppgifter i självdeklarationenkommer att medföra ett dubbeluppgiftslämnande för den som har gjortskatteavdrag på ersättningen eller annars är skyldig att lämna kontrolluppgiftenligt TL i fråga om ersättningen. Ett sådant dubbeluppgiftslämnande bör ienlighet med vad som har sagts i promemorian begränsas till de fall dåkontrolluppgiften behövs för kreditering av det innehållna skattebeloppet.Detta kan ske genom att ett fillägg görs till de uppräknade undantagen i 37 § 1mom. första punkten med innebörd att kontrolluppgift inte behöver lämnas i frågaom ersättning som skall redovisas i självdeklaration enUgt den nu föreslagnalagen och på vilken avdrag inte gjorts enligt denna lag eller enligt UBL. Attdet krav på uppgifter som lämnas i självdeklarationen inte alltid kommer atthelt överensstämma med kravet på de uppgifter som skulle ha lämnats ikontrolluppgiften torde i förevarande sammanhang sakna praktisk betydelse. Jagföreslår att ett fillägg med angivna innebörd görs. Enligtvad jag har föreslagit tidigare i fråga om avdragsskyldigheten för andrauppdragsgivare skall något avdrag inte göras på en ersättning som inte uppgårtill . Jag anser att samma beloppsgräns bör gälla i fråga omuppgiftsskyldigheten såvitt gäller en och samme uppdragstagare. Detta innebäratt uppgift om namn m. m. för en uppdragstagare och storleken av dennesersättning bara behöver uppges om denna under beskattningsåret totalt uppgåtttill . Om fastighets- eller lägenhetsägaren inte haft någonuppdragstagare som fått . eller mer skall försäkran avges om detta. Iöverensstämmelse med mitt förslag angående beräkningen enligt 5 § bör iersättningen inte räknas in vad som utgör betalning för uppdragstagarens utläggför material o. d. Enbeloppsgräns öppnar givetvis i vissa fall möjlighet att dela upp betalningar avmindre ersättningar mellan två beskattningsår så att beloppet för det enaeller båda åren inte blir uppgiftsplikfigt. Ett sådant förfarande torde dockinte i prakfiken kunna få någon beaktansvärd omfattning. Dearbeten som det främst är fråga om när det gäller småhusfastigheter ochlägenheter är ny-, fill- och ombyggnadsarbeten och reparafions- och underhållsarbetenpå fastighetens byggnader eller på lägenheten. I mindre utsträckning förekommerockså vissa arbeten på själva tomten. Det är då oftast fråga om arbeten somkräver maskiner eller särskild yrkeskunskap, t. ex. schaktning, dränering,sprängning och borrning. Detskulle i och för sig kunna övervägas att begränsa uppgiftsskyldigheten till dearbeten som på detta sätt har en direkt fysisk anknytning till byggnaden,lägenheten eller själva marken och är vanligast förekommande. Med en sådangränsdragning skulle man säkerligen fånga in de upp- Prop.1982/83:11 53 dragsarbetensom det främst är av intresse att få in under uppgiftskyldigheten. Den skuUedock knappast innebära någon förenkling för uppgiftslämnaren. Somjag har sagt i kommentaren till 4 § kommer en uppdragsgivare i praktiken baraatt behöva bedöma om arbetet är av det slag som anges i denna paragraf ellerinte. Frågan om arbetet också är en skattepliktig tjänst kan endast rentundantagsvis komma på sin spets. Förhållandet blir detsamma för denuppgiftsskyldige småhus- eller lägenhetsägaren om de i 4 § 1 -3 angivnaarbetena får omfatta också honom fullt ut. Ett avskUjande av vissa arbeten fråndessa tre grupper skulle tvärtom sannolikt skapa gränsdragningsproblem ochosäkerhet. Det måste vidare ses som en stor fördel om man i en och samma lagkan ha ett gemensamt uppdragsområde för de båda skyldigheterna. Det underlättarlagens tillämpning och utvecklingen av en klar och fast praxis. Närman bedömer denna fråga bör också hållas i minnet att småhus- och lägenhetsägamasuppgiftsskyldighet är knuten tiU självdeklarationen. Det är därmed möjligt attge de skattskyldiga en vägledning i deklarationsupp-lysningama. Men som sagt, iprakfiken bör några problem inte uppkomma. Gäller arbetet marken, byggnaden ellerlägenheten och har ersättningen till uppdragstagaren uppgått till . skalluppgift lämnas om ersättningen och uppdragstagaren. Undantag gäller i praktikenbara för snöskottning, fönsterputsning och städning. Jagföreslår därför att de bestämmelser om uppdragsarbeten i 4 § 1-3 som skaU gällai fråga om de andra uppdragsgivarnas kontroll- och avdragsskyldighet skallvara tiUämpliga också när det gäller småhus- och lägenhetsägamasuppgiftsskyldighet. I dessa paragraferföreslås bl. a. bestämmelser som ger taxeringsnämnden, och denlokala skattemyndigheten rätt att anmana den skattskyldige att fullgöra sinuppgiftsskyldighet om han underlåtit att lämna en försäkran och inte hellerredovisat några uppgifter om utbetald ersättning.