prop · G60331 · 1982-12-31 00:00:00 — "Det bör ges tillfälle för var och en inom sjukvårdenatt träna sin empati genom gruppsamtal, genom enskilda"samtal och genomtillgång fill bl.a. skönlitterära framställningar." (s. 137). -Självkännedom är ocksä nödvändig vid vård av döende. Att lära sig bl.a. attbearbeta sina egna attityder är därför angeläget. Det är därvid viktigt attvilja analysera sina egna känslor och vid behov få hjälp till ökadsjälvkännedom. Gruppsamtal är ett sätt att i personalutbildning åstadkomma ökadsjälvkännedom, men även psykoterapeutisk hjälp vore ibland av värde förpersonalens egen del och för att förbättra deras förmåga att ta sig an dendöende, (s. 123 och s. 131). har framhållit vikten av förbättrad medborgarkunskapom livets slutskede genom att anföra bl.a. följande. "Skolan måste lära eleverna att förstå och accepterade krav på medmänsklig samverkan som livet ställer på oss alla. Inte minst närdet gäller att genom inlevelse och personligt deltagande hjälpa svårt sjuka ochsörjande." (s. 193). konstaterar också, att de flesta människorinte vet vad man bör göra vid en anhörigs bortgång eller hur en begravninganordnas. Det är enligt utredningen väsentligt att allmänheten får informationom begravningsverksamheten. Utredningen anför i detta sammanhang bl.a.följande. "Allmänheten bör på ett instruktivt sätt - eventueUtredan i skolan -informeras om de rent praktiska frågor som blir aktuella när enanhörig gått bort och all sjukvårdspersonal bör bibringas erforderUga kunskaperhärom under sin utbildning." (s. 166). Mot denna bakgrund och utifrån dessa utgångspunkter anserstatsrådet och jag att det är mycket väsentligt, att regeringenredovisar sin syn på de förslag till förbättrad medborgarkunskap om Uvetsslutskede och till förbättrad utbildning i främst psykologisk omvårdnad avdöende som har lagts fram av , belysts och kompletterats avremissinstanserna och förts fram i den allmänna debatten. Att förverkliga de krav och önskemål om utbildningangående livels slutskede som finns kan i de flesta fall ske genom åtgärder,som det ankommer på berörda myndigheter att besluta om. I en del fall erfordrasytterligare beredningsarbete. Både uppgiften att förbereda förändringsåtgärderoch uppgiften att genom omprioritering åstadkomma resurser till önskadeförändringar ligger inom verksamhetsområde numera ide flesta fall pä de lokala, regionala eller centrala myndigheterna ochorganen. På de områden som har aktualiserats genom erfordrar deföreslagna åtgärderna inte någon ändring i av regering och riksdag antagna måloch riktlinjer eller i utfärdade författningar 1982/83:31 24 De remissyttranden som har avgivits över SLS-utredningensförslag visar också att ett utvecklingsarbete mot de mål som utredningenförordat pågår inom skolan och inom högskolan. Syftetmed regeringens uttalande blir att ge stöd åt de strävanden fill förbättrad medborgarkunskapom livets slutskede och förbättrad utbildning i psykologisk omvårdnad av döendesom nu finns och som uttrycks med större fydlighet och större öppenhet än förnågra år sedan. Grundskolanär obligatorisk och skall ge en allmän medborgerlig utbildning, medangymnasieskolan är frivillig och skall ge grund för en yrkesverksamhet inom ettvisst arbetsfält eller förbereda för vidare studier. Det är därför naturligtatt den önskade medborgarkunskapen om livets slutskede delvis skall förmedlasredan i och att den efterfrågade utbildningen i psykologiskomvårdnad av döende främst skall ges i gymnasieskolans vårdutbildningar.Eftersom flera av de yrken inom vilka ökad kompetens i psykologisk vård avdöende behövs kräver grundläggande högskoleutbildning, måste denna kunskapockså förmedlas inom dessa UtbUdningar, dvs. främst inom den kommunalahögskolans vårdutbildningar och inom den statliga högskoleutbildningen förläkare. Det är också en uppgift för den statliga och kommunalavuxenutbildningen och för det frivilliga bildningsarbetet i folkhögskolor ochstudieförbund att förmedla medborgarkunskap om livets slutskede. Detankommer på statsrådet att redovisa situationen i ochgymnasieskolan samt beträffande lärarnas personalutbildning. Det ankommer påmig att redovisa situationen vad gäller den grundläggande utbildningen inomhögskolan, forskningen, folkbildningen och den kommunala vuxenutbildningen.Eftersom statsrådet är förhindrad att närvara vid dagensregeringssammanträde, redogör jag i det kommande, efter samråd med statsrådetTilländer i de frågor som ankommer på henne, för situationen vad gällerutbildningsdepartementets samtliga verksamhetsområden. SLS-utredningenmenar att frågorna kring döende bör få en naturlig plats i vårt kulturellalivsmönster. Detta förutsätter en omfattande attitydförändring i samhälle ochsjukvård. Föratt åstadkomma den önskvärda attitydförändringen är den kanske viktigasteåtgärden att nå barnen redan från tidiga år. Skolanmåste lära eleverna att förstå och acceptera de krav på medmänskUg samverkansom livet ställer på oss alla och att genom inlevelse och personligt deltagandehjälpa svårt sjuka och sörjande. Sådanskolning bör ingå som obligatoriskt led i läroplanerna och ges av lärare somsärskilt har berett sig på uppgiften. Prop.1982/83:31 25 Alla bör - eventuellt redan i skolan - informeras om de rentpraktiska frågor som blir aktuella, när en anhörig gått bort, däribland ocksåom begravningsverksamheten. Remissinstansernainstämmer i att det är viktigt atl nå barnen redan vid tidiga år för attåstadkomma en attitydförändring, som gör det lättare för oss att bära vetskapenom döden, att mer öppet tala med varandra om död och sorg och att stödjavarandra inför döden och i sorgen. Vikten av att kunskap och insikt om dödens och döendetsfysiska, psykologiska och etiska aspekter ges redan i har särskihframhållits. Betydelsen av att redan i ungdomsåren få lära sig att utveckla enberedskap till vård och orrisorg om döende och deras närstående har starktbetonats. Jag delar uppfattningen att kunskap och insikt hos ossalla om livets slutskede är väsentUgt. Frågorna om döendet och döden måstebeaktas mer i vårt utbUdningsväsende och i vårt kulturliv än . Denredan pågående attitydförändringen till dessa frågor måste stimuleras. Därförmåste en förbättrad medborgarkunskap om livets slutskede åstadkommas. Inom har, enligt min bedömning, frågor som rörlivet och döden ibland kommit att eftersättas. De har inte alltid fått den behandUngoch den uppmärksamhet som de bör ha. Det är motdenna bakgrund viktigt att finna vägar att göra eleverna i medvetnaom problem och frågeställningar som aktualiseras vid livets slut och attförmedla kunskap och insikt om döendets fysiska och psykiska förlopp. Vikten avmedmänsklig vård och omsorg av döende och sörjande bör betonas för eleverna. Inomgrundskolan finns med den nya läroplanen Lgr 80, enligt min mening, godamöjligheter att ge undervisning i frågor om livets slutskede. Dessa frågor harmånga aspekter och kan behandlas i flera olika ämnen eller ämnesgrupper. De etiska frågeställningarna kan tas upp ireligionskunskap men också i andra ämnen. Det psykologiska förloppet kanbelysas i den samhällsorienterande undervisningen och det fysiologiska i den naturorienterandeundervisningen. Sorg- och krisbearbetning ryms i samhällsorienterande ämnen,liksom de sociala, juridiska och ekonomiska aspekterna. Eftersom frågor kring Uvoch död hör fill de centfala frågorna i människans tillvaro har de ocksåbehandlats inom konst, musik och litteratur. Följaktligen måste de få finnasmed även i sådana ämnen som bild, musik och svenska. Ett övergripande tema för skolans undervisning skallenligt läroplansbeslutet (prop. 1978/79:180, UbU 45, rskr 422) vara livsåskådningsfrågorsamt de stora samlevnads- och överlevnadsfrågorna och - inte minst - de etiskaoch religiösa aspekterna på människans tillvaro. Frågor om livets slutskedeutgör ett viktigt inslag i detta undervisningstema. Sådana frågor kan tas upp inom de s.k. orienteringsämnena.Kursplanerna i naturorienterande ämnen och i samhällsorienterande ämnen ärskrivna så. Prop.1982/83:31 26 att de kan utnyttjas parallellt och'ge möjlighet filltema-undervisning. Jag vill i detta sammanhang citera följande uttalande.avföredraganden i den nämnda propositionen om läroplan för :"Det är viktigt att elevernas frågor om liv och död, meniiig ochmeningslöshet verkligen tas upp av skolan och inte skjuts undan till det man.inte hinner med." (s. 77) Den nya läroplanen innehåller alltså förbättrademöjligheter att behandla livsfrågor och jag utgår för egen del från att dessamöjligheter kommer att utnyttjas. Jag har erfarit att SÖ överväger att utarbeta ettkommentarmaterial fill Lgr 80 om undervisningen i livsfrågor. För egen del ärjag övertygad om att detta skulle mottas mycket posifivl av många lärare ochatt det skulle medverka till att dessa frågor skulle erhålla en starkareställning i undervisningen; 3 VÅRDUTBILDNINGARNA I GYMNASIESKOLAN OCH I HÖGSKOLAN konstaterar att vårdpersonalen ofta saknaradekvat utbildning för psykologisk vård av döende. Framtidsmålet måste vara att läkare, sjukskötare/erskoroch all övrig sjukvårdspersonal äger den skolning och den inställning som är enförutsättning för att de på ett kunnigt och självklart sätt skall kunna gå in ide svåra uppgifter det här gäller. Målet för utbildningen bör vara atl ge vårdpersonalen godaförutsättningar att sinsemellan kunna tala om och uttrycka sina känslor infördöendet. Utredningen föreslår att utbildning rörande vård av döendeuttryckligen skall införas i alla läro- och utbildningsplaner för utbildningtill alla sjukvårdande yrken. Undervisningen bör enligt utredningen främst ske i form avgruppdiskussioner i nära anslutning till den praktiska verksamheten. Det finnsbehov av att utbilda handledare och lärare för denna undervisning. Remissinstanserna delar utredningens uppfattning att detbehövs en förbättrad utbildning av samtliga personalkategorier om vård av svårtsjuka och döende. Många remissinstanser instämmer i utredningens förslag attundervisningen framför allt bör ske i gruppdiskussioner i nära anslutning tillden praktiska verksamheten. Flera remissinstanser framhåller att det råder brist påhandledare och lärare inom detta område. Det saknas också adekvata läroböckeroch andra läromedel. Prop.1982/83:31 27 Gymnasieskolan har två vårdinriktade linjer, nämligen värdlinjen och socialservicelinje. Därutöver finns ett trettiotal specialkurser av varierande längd,till tre läsår, varav en är en högre specialkurs. Vårdlinjenselever går nästan undantagslöst till de avsedda yrkesområdena. Socialservicelinje är ny. Vart dess elever söker sig efter utbildningen vet mandärför inte . Mångayrkesområden rekryterar i stor utsträckning från andra linjer än från dem som hardet aktuella området som mål. Sålunda kommer, enligt uppgift igymnasieutredningens (U 1976:10) betänkande (SOU 1981:96) En reformeradgymnasieskola (s. 66), mindre än hälften av dem som arbetar inom vårdområdetfrån vårdlinjen. Den sociala linjen bidrar med en stor del av resten. En del avdessa elever har i sitt förstahandsval försökt komma till vårdlinjen menavvisats. De har till sin utbildning på social linje lagt specialkurser inomvårdområdet. Omman utgår från de uppgifter som gymnasieutredningen har presenteratangående vilken utbildning de som f.n. arbetar inom vårdområdet har, blir detväsentligt att undervisning om döendet, döden och sörjandet, om sjukvård ilivets slutskede och om psykologisk omvårdnad av döende finns på de nämndastudievägarna. Engenomgång av kursplanerna för de studievägar inom gymnasieskolan som ärinriktade på hälso- och sjukvård, barnavård, psykiatrisk vård och socialservice visar, att inom i stort sett samtliga de aktuella linjema och specialkursernafinns numera undervisningsmoment i psykologisk omvårdnad av döende. oVårdlinjen samt vissa närliggande specialkurser såsom t.ex. kurser för: - underskötare/erska - arbete bland barn och ungdomar med särskilda behov - skötare/erska i psykiatrisk vård - kompletteringskurs för behörighet till visshögskoleutbildning oSociala servicelinjen med den näraliggande specialkursen för - socialtjänst,gruppledare och vårdare Iflera av de genomförda förändringarna av kursplaner förlinjer och för specialkurser inom hälso- och sjukvård har kunskap i omvårdnad,psykologisk vård, omsorg om anhöriga och närståen- 1982/83:31 28 desamt insikt om attityder och förmåga att bearbeta upplevelser tillsammans inomett vårdlag särskilt betonats. Somnäraliggande exempel kan anföras, att regeringen på förslag av SÖbeslutat om nya mål för ämnet Vårdkunskap på de två fr.o.m. /83permanenta studievägarna social servicelinje och gren för hälso- och sjukvårdpå vårdlinjen. Eleverna skall i dessa utbildningar genom undervisningen ivårdkunskap "skaffa sig kunskap om vård av svårt sjuka och döende som kanvårdas i hemmet samt kunskap om egna och andras reaktioner" resp."skaffa sig insikt om den speciella omvårdnad som krävs och deförväntningar patient och anhörig har på personalen vid sjukdom som leder tilldöd" och "skaffa sig fördjupade kunskaper om vård i Uvets slutskedeoch betydelsen av sjukvårdspersonalens omsorg om patient och anhöriga". Jaganser att det är mycket väsentligt att den utveckling av kursplanerna som pågårbeträffande psykologisk omvårdnad av döende i gymnasieskolans vårdutbildningarfortsätter. Utbildningi psykologisk omvårdnad av döende rör främst statlig eller kommunalgrundläggande högskoleutbildning inom följande allmänna linjer - läkarlinjen - statlig - psykoterapeutlinjen - statlig -sjukgymnastlinjen - statUgeller - hälso- och sjukvårdslinjen - (bl.a.sjuksköterskor och personal verksamma inom röntgendiagnostik och radioterapi) - rehabiUteringsUnjen' - - sociala omsorgslinjen - - öppen hälso- och sjukvård - (distriktssköterskor) - anestesi- och intensiwård - - obstetrisk och gynekologisk vård - (barnmorskor) - hälso- och sjukvård för barn och ungdom - - utbildning till psykolog - utbildning till socionom - UtbUdning till vårdlärare - utbildning till präst Prop.1982/83:31 29 Föreskrifter om utbildningens innehåll ges i de centralt,av UHÄ, fastställda utbildningsplanerna och i de lokalt, av linjenämnderna,fastställda kursplanerna. Olika arbeten pågår f.n. i syfte att reformera vårdutbildningarnainom högskolan. Enligtriksdagens beslut kommer en ny studieorganisation att successivtgenomföras för de kommunala vårdutbildningarna inomhögskolan. Genomriksdagsbeslutet har övergripande mål för vårdutbildningarna inom högskolan angetts.Det fortsatta arbetet med planeringen av utbildningens innehåll syftar tillatt uppnå dessa mål. Utbildningarna inom högskolans sektor för utbildning förvårdyrken skall enligt dessa mål anordnas så, att de studerande bl.a."utvecklar sin självkännedom och sin förmåga till inlevelse och därmed fårberedskap att möta människor också i svåra situationer." Nya utbildningsplaner för vissa vårdutbildningar inom har fastställts av UHÄ. Beteende- ochsamhällsvetenskapliga utbildningsmoment har härvid uppmärksammats särskilt. 1flera av dessa nya utbildningsplaner har uttryckliga krav på utbildning iomvårdnad med särskUd tonvikt på psykologiska delmoment arbetats in. Inom UHÄ pågår f n. en översyn av läkarnas grundutbildningför att bl.a. tillgodose vissa krav på förstärkta s.k. samhällsmedicinskamoment. har på grundval av förslag i prop.1981/82:89 (UbU 20, rskr. 248) fattat beslut om en rad åtgärder som bör främjaden kommunala högskolans forskningsanknytning. Av stor betydelse - bl.a. förutvecklingen av forskningsanknytningen - är den möjlighet att inrätta särskildalärartjänster med krav på doktorsexamen som landstingen därvid har fått. Jag anser i likhet med vad UHÄ har anfört i sittremissyttrande, att de ansvariga för vårdutbildningarna måste medverka tUl attgöra de studerande medvetna om sina attityder och värderingar i vårdarbetet.Ett viktigt led i denna proces är undervisning om psykologisk vård av döende.Jag utgår från att denna syn kommer att återspeglas i resultatet av UHÄ:söversyn av den grundläggande högskoleutbildningen på läkarlinjen. Jag vill också stryka under, att den personal som skallansvara för undervisning och handledning inom detta område skall ha möjlighetatt utbilda sig för sina nya uppgifter. Det finns anledning att utgå från att de som enligt dendecentraliserade ordning som gäller inom högskolan, ansvarar för utbildningengenomför den önskade utbildningen i psykologisk omvårdnad av döende. Jag finnerdet naturligt och angeläget, att den förbättrade utbUdning i psykologiskomvårdnad av döende som det från många håll uttalats starka önskemål omverkligen kommer till stånd överallt och får det stöd som utvecklingen av ettsvårt och komplext ämne behöver. 1982/83:31 30 SLS-utredningenanser att forskning kring döende och död är väsentlig och bör stödjas. Utredningenbeskriver hur utvecklingen har lett till att en ny, självständig disciplin - tanatologi- är på väg att ta form. Tanatologi innebär enligt utredningen utforskning,systematisering och tUlämpning av kunskaper från skilda fackområden på död ochdöende samt med döden sammanhängande frågor. Tanatologi sträcker sig över ettvidare område än omvårdnadsforskningens intressesfär. Utredningenföreslår att på skall en eller flera professurer i tanatologiinrättas. pågår f.n. utvecklingen av ett särskilt ämne - klinisk tanatologi -som har mycket gemensamt med omvårdnadsforskning. Klinisk tanatologi kan sägasbehandla bl.a. frågor om kunskap och insikt om döendet och döden, sörjandet ochsorgen samt frågor om vård och omsorg av döende och av sörjande. Utredningenföreslår att i första hand medicinska forskningsrådet (MFR) skall tilldelas ettsärskUt anslag för klinisk-tanatologisk forskning inom rådets ramanslag för attläcka det mest akuta behovet av forskning. Flertaletremissinstanser delar utredningens bedömning om behovet av att våra kunskaperom döende och död fortlöpande bör utökas genom forskning av tvärvetenskapliginriktning. Etttiotal remissinstanser- bland dem MFR, , sjukvårdens ochsocialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri), Svenska läkaresällskapetoch - anser inte att detta bör ske genom att en nydisciplin etableras eller genom att en eller flera professurer i tanatologiinrättas. Dessa remissinstanser anser att vård i livets slutskede är enangelägen fråga och att mycket behöver göras i fråga om forskning och utvecklingav vårdmetoder och vårdrutiner, men att det bör ske inom samma organisatoriskaramar som övriga vårdutbildnings- och forskningsfrågor. ISverige är vård av döende ett av de problemområden som särskilt uppmärksammas iomvårdnadsforskningen. Forskning kring döende är ofta just omvårdnadsforskning.F.n. pågår i omvårdnadsforskning som kan ha betydelse förkunskapsutveckling för såväl tanatologi (= kunskap om döendet och döden) som klinisktanatologi (= kunskap i vård av döende). Somexempel på pågående omvårdnadsforskning och dess olika former kan följandenämnas oVid i finns en professur i omvårdnadsforskning o Viduniversitetet i finns ett särskilt s.k. program för omvårdnadsforskningo Vid vårdcentralen i och vid de socialmedicinska fältstationema i Tierpoch bedrivs forskning inom primärvård och där finns 1982/83:31 31 forskningsprojekt med anknytning till omvårdnadsforskning. Vid vårdlärarutbildningen i har initiativ tagits föratt anknyta denna till omvårdnadsforskning. Vidare är elt av temana inom den temaorienteradeforskningen vid i inriktat mot vård. Den vårdinriktade forskningen är ofta tvärvetenskaplig ochhar anknytning till såväl medicinsk som social vetenskap. Omvårdnadsforskningen söker klarlägga bl.a. depsykologiska aspekterna på vårdarbete. Forskning om omvårdnad har i den nyligenframlagda propositionen om forskningspolitik (prop. 1981/82:106) förts tillgruppen högst prioriterade forskningsområden. Jag anser i likhet med remissinstanserna, att det ärangeläget att forskning rörande döendet och omvårdnaden av döende utvecklas mendelar också remissinstansernas åsikt, att denna forskning bör växa fram i etlnaturligt samspel med annan vårdforskning. Den gjorda prioriteringen av omvårdnadsforskningenoch den förut nämnda möjligheten för landstingen att inrätta tjänster med kravpå doktorsexamen tillsammans med övriga anordningar till stöd för de kommunalavårdutbildningarnas forskningsanknytning utgör i sig stöd för utveckling av tanatologi,klinisk tanatologi och forskning om psykologisk omvårdnad av döende. Jag har erfarit att delegationen för social forskningöverväger att stödja någon form av deltagande/observerande forskning vad gällerutveckling av eventuell försöksverksamhet av s.k. hospicekaraktär i Sverige.Del rör sig därvid, som statsrådet anfört tidigare denna dag, om attstödja utvärderingen av försöksverksamhet vid Diakonigärd i ochErsta sjukhus i med lasarettanknuten hemsjukvård för patienter ilivets slutskede. Jag anser också att möjligheterna till internationelltforskningssamarbete för att stimulera kunskapsutvecklingen inom tanatologi iSverige bör tas till vara. Av särskilt intresse kan här vara samverkan mellande nordiska länderna. 5 LÄRARES PERSONALUTBILDNING M.M. Som komplettering till vad som anförts om förbättrad medborgarkunskapom livets slutskede i och om förbättrad utbildning i psykologiskomvårdnad av döende i gymnasieskolan bör följande framhållas om lärarespersonalutbildning och om läromedel. Skolstyrelsernahar nu fått ett betydligt vidgat ansvar för skolpersonalens fortbildning ochvidareutbildning. Man skall sätta in personalutbildningen i det lokalautvecklingsarbetet och därvid följa de riktlinjer staten ger men anpassa demtill lokala behov och förutsättningar. Prop.1982/83:31 32 utbildningsinsatser skall med andra ord planeras in i detlokala programmet. De förteckningar över utbildningar med vissa löneförmånersom SÖ ger ut utgör ett beslutsunderlag för skolstyrelserna. I förteckningen över utbildningar /83 (SÖ:FS1982:42) beskrivs de prioriterade utbildningsbehoven i allmänna termer och deär uppdelade i Utbildning av resurspersoner, Individinriktad fortbildning ochPåbyggnads/ Vidareutbildning. Bland de utbildningar som av SÖ resp. regeringen ansettsangelägna resp. synnerligen betydelsefulla för olika lärarkategorier märks -för lärare i : dels s.k. övergripande kunskapsområden, innehållande bl.a.frågor om livsåskådning, dels s.k. ämnesfördjupning i naturorienterande ämnen,samhällsorienterande ämnen, religionskunskap - för lärare i gymnasieskolan dels s.k. övergripande kunskapsområden, innehållande bl.a.frågor om livsåskådning, dels s.k. fördjupning i undervisningsämnen som ingår itjänsten. De prioriteringar som gjorts och de föreskrifter somregeringen och SÖ utfärdat uppfyller enligt min mening de anspråk som rimligenkan stäUas på personalutbildning på det här aktuella området. Jag utgår ocksåfrån att man lokalt anser att dessa utbildningsbehov är vikfiga. Det nyapersonalutbildningssystemet startar först , varför några säkraslutsatser inte nu kan dras. Det kan givetvis inte ske, förrän några årserfarenheter av reformen föreligger. Uppgifter från ()sammanställda med vad som har framkommit vid diskussioner med företrädare förSÖ visar bl.a. följande. Ämnesområdet döden och döendet synes i läromedlen förgrundskolan behandlas nästan uteslutande ur religiös aspekt. Det saknas vadgäller läromedel som kan ge kunskap t.ex. om samhällets stöd iolika livskriser och om begravningsverksamheten. SÖ kommer att på eget initiativ kunna göra s.k. tema-eller ämnesområdesgranskningar när det gäller läromedel. SÖ skall vidareansvara för att förbättra läromedelsförsörjningen inom bristområden. Som framgår av SÖ:s remissyttrande över SLS-utredningenanser SÖ, att det föreUgger brist på adekvata läroböcker och andra läromedelrörande frågor om livets slutskede. SÖ betonar att en utveckling av läromedel bl.a.om grundläggande kunskap om döendets processer och om hur vårdpersonal ochandra medmänniskor kan delta i och lindra dessa skeenden är önskvärd. Jaginstämmer i dessa synpunkter. Med hänsyn till att Lgr 80 för är ny, är detnaturligt att vissa moment i den inte motsvaras av läromedel. Prop.1982/83:31 33