prop · G603103 · 1982-12-31 00:00:00 — Med utgångspunkt i sina överväganden i de frågor jag tidigarehar behandlat bör kommittén överväga för- och nackdelar med en ekonomiskflerårsram för regionalpolitiska insatser och om det är motiverat att till enram föra samman förutom nuvarande regionalpolitiskt stöd andra i huvudsakregionalpolitiskt motiverade slöd som t. ex. det regionalpolitiska transportstödet. Kommitténbör vid arbetets påbörjande samt vidare under arbetets gång informera berörda huvudorganisationer och i förekommande fall annan berörd central arbetstagarorganisation med vilken stålen har eller brukar ha avtal om löner och andra anställningsvillkor samt bereda dem tillfälle att framföra synpunkter. 1982/83:103 Kommitténbör beakta direktiven till samtliga kommittéer och särskilda Del II utredare angående kontroll och förenklingsfrågor vidreformer på skatteom- rådet (dir. 1982:27). Kommittén bör samråda med expertgruppen (I 1979:E) förforskning om regional utveckling samt den särskilde utredare som tillkaUats föratt utreda Sfiflelsen Industricentras framfida verksamhet och organisafion (I1982:04). Kommittén bör vidare samråda med den kommitté (I 1981:06)som tillkallats för att lägga fram ett program för utvecklingen på längre siktav malmfältskommunerna i Norrbollens län. Utredningsarbetet bör bedrivas skyndsamt. Kommilténsöverväganden och förslag bör redovisas före utgången av augusfi 1983. Med hänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag attregeringen bemyndigar chefen för industridepartementet alt tillkalla en kommitté med högst nio ledamöter med uppdragatt utreda de framtida regionalpolitiska stödinsatsernas inriktning ochomfattning, att utse en av ledamöterna att vara ordförande, alt besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt kommittén. Vidare hemställer jag att regeringen beslutar attkostnaderna skall belasta fjortonde huvudtitelns anslag Kommittéer m. m. Regeringen ansluter sig fill föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Översyn av riksåklagarens kansli Beslut vid regeringssammanträde . Chefen för , statsrådet , anför. omorganiserades riksåklagarämbetet, numerariksåklagarens kansli, som ett led i den reform som innebar att polis-,åklagar- och exekutionsväsendet förstatligades (prop.1964:100, SU 1964:114, rskr 1964:259). Organisationen av riksåklagarens kanslihar därefter inte varit föremål för någon mera ingående översyn. Riksåklagaren är under regeringen högste allmänne åklagareoch har i 364 denna egenskap ansvaret för ochledningen av åklagarväsendet i landet. Riksåklagaren är allmän åklagare vid högsta domstolen.Riksåklagarens Skr. 1982/83:103 uppgifter är således av både judiciell ochadministrativ natur. års Dir. 1982:84 reform var de judicieUafunktionerna helt dominerande. Riksåklagaren biträds närmast av en biträdanderiksåklagare och av byråchefer. Biträdande riksåklagaren är rikåklagarensställföreträdare. är organiserat på två byråer,tillsynsbyrån och kanslibyrån. De båda byråerna förestås av var sin byråchef.Vid sidan av de båda byråerna finns viss personal för riksåklagarens egenåklagarverksam-het. F. n. sysslar tre byråchefer med riksåklagarens egenåklagarverksamhet. Det sammanlagda antalet tjänster hos riksåklagaren är f. n.44. Som allmän åklagare vid högsta domstolen har riksåklagarenatt, i förekommande fall, besluta om väckande av ålal och om fullföljd av åtalsamt att utföra ålal i sådana fall. Beslut om väckande av åtal och om fullföljdav åtal fattas av riksåklagaren (biträdande riksåklagaren). Har talan tillhögsta domstolen fullföljts endast av enskild part, får åklagartalan, efterriksåklagarens förordnande, föras av lägre åklagare. Denna ordning tillämpasdock mycket sällan, endast en eller två gånger. I övrigt utförsriksåklagarens talan i högsta domstolen av biträdande åklagare. Sådan åklagareär biträdande riksåklagaren och byråcheferna hos riksåklagaren utom chefen förkanslibyrån. I praktiken utförs dock riksåklagarens talan i högsta domstoleninte av någon annan biträdande åklagare än någon av de tre åtalsbyråcheferna. Som högste åklagare kan riksåklagaren bistå åklagarna medråd och upplysningar samt meddela dem anvisningar för deras tjänsteutövning.Vidare utövar riksåklagaren tillsyn av åklagarverksamheten genom återkommandeinspektioner på såväl regional som lokal nivå. Enligt åklagarinstruk-tionen(1974:910) bör riksåklagaren ägna särskild uppmärksamhet åt tillämpningen avgällande bestämmelser om åtalsunderiåtelse och om strafföreläggande. Riksåklagaren kan överta uppgift som tillkommer lägreåklagare, och beslut som har meddelats av underordnad åklagare kan av hävd drasunder riksåklagarens prövning (överprövningsärenden). Någon reglerad besvärsordningfinns inte. Överprövningen av underställd åklagares beslut i brottmål ärnärmast ett utflöde av den tillsynsskyldighet som riksåklagaren har.Överprövningsförfarandet kan avse bl. a. beslut i åtalsfrågor. Antaletöverprövningsärenden hos riksåklagaren uppgick till 251,284, 265 resp. 227. Överprövningsärendena anhängiggörs hos riksåklagarenanfingen genom framställning från enskilda, myndigheter, organisationer m. fl.eller såsom initiativärenden. Riksåklagaren har ansvaret för och ledningen avåklagarväsendet i landet. Hans ställning som central förvaltningsmyndighet föråklagarväsendet innebär omfattande adminislrativa uppgifter. Dessa avser främstallmän planering, anslagsfrågor och ekonomi, personaladministration,rekrytering och utbildning av åklagaraspiranter m. m. Vissapersonaladministrativa Skr.1982/83:103/ uppgifter är dock delegerade tillcheferna för länsåklagarmyndigheterna och Del II överåklagarna.Åklagarorganisationen omfattar i runt tal 1 200 tjänster. För de judicieUa funktionerna har riksåklagarenhuvudsakligen följande resurser. För handläggningen av målen i högsta domstolenoch vissa andra ärenden finns de tre åialsbyråcheferna. Åtalsbyråcheferna utförregelmässigt såsom biträdande åklagare riksåklagarens talan -i högsta domstolensamt föredrar för riksåklagaren eller biträdande riksåklagaren frågor omfullföljd till högsta domstolen. I ett stort anlal mål avger de ocksåsjälvständigt genmäle till högsta domstolen. Vidare förberederåtalsbyråcheferna i stor utsträckning riksåklagarens remissyttranden överutredningsbelänkanden, riksdagsmotioner m. m. Ärenden som är hänförliga lill riksåklagarenstillsynsverksamhet handläggs inom tillsynsbyrån. Handläggare vid lillsynsbyrånär, förutom byråchefen, två avdelningsdirektörer. På byrån handläggsöverprövningar, anmälningar, anmärkningar, remisser, inspektioner, cirkuläroch initiativärenden, yttranden, prövning i åtalsfrågor enligt 20 kap. 7 §första stycket 3 (RB) m. m. Härutöver utövas genomtillsynsbyrån en omfattande informations- och rådgivningsverksamhet. Biträdanderiksåklagaren prövar regelmässigt överprövningsärendena och frågor enligt 20 kap.7 § första stycket 3 RB. Vidare avger biträdande riksåklagaren ett betydandeantal remissyttranden över betänkanden m. m. Övriga ärendegrupper handläggerbyråchefen. Avdelningsdirektörerna är föredragande i de ärenden som biträdanderiksåklagaren prövar. De biträder även vid handläggningen av vissa ärenden somprövas av riksåklagaren. De administrativa ärenden som ankommer på riksåklagarensom chef för åklagarväsendet handläggs på kanslihyrån. Riksåklagarensbeslutanderätt har i betydande omfattning delegerats till byråchefen.Kanslibyrån omfattar tre sektioner, en personalseklion, en ekonomiseklion ochen planerings- och utbildningssektion. Varje sektion förestås av enavdelningsdirektör som sektionschef. Personalseklionen svarar föråklagarväsendets personaladministration med undantag förutbildningsadministrationen. Ekonomisektionen har ansvaret förekonomiadministration, medelsförvaltning samt inten-dentur- ochserviceverksamhet. Planerings- och utbildningssektionen svarar för planerings-,utbildnings- och informafionsfrågor inom åklagarväsendet. a. allmän organisationsplanering, långsiktig personalplanering,krigsplanering, säkerhetsfrågor och personalutbild-- ning. Behovet av en översyn Sedan riksåklagarens nuvarande organisation tillskapadeshar väsentliga förändringar inträtt vad gäller brottslighetens omfattning,struktur och utveckling. Detsamma gäller de ekonomiska och administrativaförutsättningarna för verksamhetens bedrivande. Kraven på ett rationellt ocheffektivt resursutnyttjande har efter hand alltmer skjutils i förgrunden. En systematisk översyn och omprövning av pågåendeverksamheter är ett väsentligt och naturligt inslag i det långsiktiga arbetetmed att effektivisera 366 (jen statliga förvaltningen. I endel fall bör detta arbete göras genom särskilda Inom verksamhetsområde harunder senare Skr. 1982/83:103 år sådana översynsprojekt förekommit när detgäller , Dir. 1982:84 brottsförebyggande rådet ochdomstolsverket. Inom polisväsendet pågår f. n. översynsprojekt. Organisationen och arbetsuppgifterna för riksåklagarenskansli har som nämnts tidigare i allt väsentligt varit oförändrade sedanåklagarväsendet i dess helhet omorganiserades . Det ler sig mot denbakgrunden naturligt att nu se över riksåklagarens ansvarsområde ochorganisationen av hans kansli. Jag förordar därför att en särskild utredaretillkallas för atl göra översynen. Innan jag går närmare in på översynens inriktning vill jagerinra om att några mera omfattande förändringar i åklagarväsendets lokala ochregionala organisation inte heller har skelt sedan åklagarväsendetomorganiserades . 1981/82:100 bilaga 5 uttalade jag därför bl.a. följande: Starka skäl talar för att liden nu är mogen att se översåväl den lokala som den regionala organisationen. Etl omfallandeutredningsarbete på della område har redan ulförts av en särskild arbetsgruppsom har tillsatts av riksåklagaren. Utredningsarbetet syftar till att anpassaåklagarväsendets personalstyrka efter behoven i skilda distrikt och regionersamt att undersöka om ändringar av den regionala indelningen kan leda lillrationaliseringar och besparingar. Arbetsgruppens arbete pågår alltjämt och jagfinner det därför ine nu påkallat att låta utreda dessa frågor i annan ordning.Däremot har jag för avsikt att senare la upp frågan om en översyn av även denlokala distriktsindelningen. Riksåklagaren här med eget yttrande den 6 maj 1982till regeringen överlämnat den av arbetsgruppen framlagda utredningen om ändradregional indelning m. m. Framställningen är f. n. föremål för remissbehandling.Det är givet alt såväl det av riksåklagaren nu framlagda förslaget till ändradregional indelning m. m. liksom den avsedda översynen av den lokaladistriktsindelningen bör tas med i bilden vid översynen av riksåklagarenskansli. Jag övergår härefter lill att ange vissa frågor somutredaren särskill bör uppmärksamma och inriktningen av hans arbete. Riksåklagarens administrativa funktioner är enligt minmening av stor betydelse. En omsorgsfull planering och resursfördelning på dencentrala nivån är betydelsefull för effektiviteten inom åklagarväsendet. Denuvarande besparingssträvandena gör detta arbete än mer betydelsefulll. Dennya synen på personalpolitiken och den nya arbetsrättsliga lagstiftningenkräver också större administrativa insatser från den centralamyndighetens-sida. Möjligheterna till rafionaliseringar i olika hänseenden ochpå skilda områden såväl lokalt, regionalt som centralt, måste noga bevakas avriksåklagaren som central myndighet. Likaså måste kostnadsbevakning ochgenerell uppföljning av vidtagna åtgärder bedrivas kontinuerligt. Mot bakgrundav vad som har sagts nu bör utredaren analysera'möjligheterna till rationaliseringoch effektivisering av den centrala administrationen och lägga fram förslagtill åtgärder i det avseendet. Skr.1982/83:103 Det är dock väsentligt alt deadministrativa funktionerna inte ligger på en Del II högre nivå än som är nödvändigt.Utredaren bör därför överväga om vissa administrafiva uppgifter som handhas inomriksåklagarens kansli i stället kan föras över till regional eller lokal nivåsom ett led i decentraliseringssträvandena och i strävandena att åstadkommastörsta möjliga effektivitet i verksamheten. Utredaren bör bl. a. undersöka ominte den ändrade ekonomiska reglering för åklagarväsendet som har skett genomen ny anslagskonstruktion ger utrymme för en decentralisering avbeslutsnivåerna i ekonomiska frågor. I fråga om de judicieUa och motsvarande funktionerna kanbetydande förändringar konstateras. har brottsligheten ökatväsentligt, vilket har ställt ökade krav på den högsta åklagarmyndigheten.Vidare har brottslighetens struktur förändrats så att en förskjutning har skettmol en mer omfattande och komplicerad brottslighet. Detta kräver givetvis ökadeinsatser från åklagarna i de enskilda fallen. Men även i andra hänseendenpåverkas åklagarverksamheten. Detta gäller sålunda frågor om förundersökningsledning,utredningsmetodik, samordning, prioritering, utbildning osv. Allt detta kräverenligt min uppfattning också ökade insatser från riksåklagarens sida. I dettasammanhang bör också uppmärksammas den utvidgning av området för den summariskaprocessen (strafföreläggande och ordningsbot) som skett med därvid förknippadekrav på ökade insatser från den centrala åklagarmyndigheten. Under de senasieåren har också behovel av samverkan med andra centrala myndigheter blivit alltstarkare, särskilt när det gäller ekonomisk brottslighet. De nu berördauppgifterna ankommer, i den mån de inte hänför sig till den administrativasidan, på tillsynsbyrån och där i första hand på byråchefen. Endast i ringautsträckning biträds byråchefen i denna verksamhel av handläggare, eftersomdessa i hiivudsak är sysselsatta med överprövningsärenden. Det är alltså istort sett bara en person som f. n. sysslar med den del av verksamheten sominte rör överprövningsärendena. Ett fortgående ökat behov av bl. a. informationoch rådgivning kan med säkerhet förutses. har ocksåkunnat konstateras en ökad belastning på tillsynsbyrån. En uppgift för utredaren bör vara att undersöka om inte enomprioritering borde göras inom riksåklagarens kansli till förmån för denverksamhet som avser information, rådgivning och samverkan med andramyndigheter. Motsvarande inskränkningar skulle då kunna göras i fråga omöverpröv-ningsverksamheten. Som redan har nämnts tar denna verksamhet påhandläggarplanet i anspråk i del närmaste två avdelningsdirektörstjänster. Detkan övervägas om inte åklagarprövningen i princip kunde begränsas lill tvåinstanser. För riksåklagarens del skulle en sådan begränsning avöverprövningarna innebära att betydande personella resurser skulle kunnafrigöras för andra uppgifter. Utredaren bör närmare redovisa de olika skäl, bl.a. från rättssäkerhetssynpunkt, som talar för och emot en begränsning avöverprövningsverksamheten hos riksåklagaren. Utredaren bör också granskariksåklagarens anvisningsverksamhet från prakfiska och principiella synpunkter. Utredaren bör vidare överväga om inte förutsättningarborde skapas för en bättreflexibilitet mellan de resurser som är knutna till å ena sidan tillsynsbyrån och å andra sidan åtalsverksamheten(åtalsbyråcheferna). Utredarenbör härvid bl. a. undersöka om de yttre förutsättningarna för en 368 sådan ordning skulle kunnaåstadkommas om samtliga riksåklagarens judicieUa funktioner fördes in under en och samma enhet. Förhållandet mellan riksåklagarens och biträdanderiksåklagarens funktio- Dir. 1982:84 ' ner är en fråga som bör uppmärksammassärskilt av utredaren. En given utgångspunkt är att riksåklagaren som verkschefhar det yttersta ansvaret för verksamheten och alltid har möjlighet atl självförbehålla sig beslutanderätten. Riksåklagaren bör besluta i de övergripandefrågorna. Utredaren bör undersöka om det är ändamålsenligt med en ordning sominnebär att den biträdande riksåklagaren får ledningen av den enhet som svararför de judicieUa funktionerna. Han skulle då också lill stor del svara för denlöpande tillsyns- och inspekfionsverksamheten. Utredaren skall vara oförhindrad att överväga även andraorganisationsfrågor än sådana som har berörts . En särskild fråga är om någon form av medborgarinflytandebör komma till ullryck på central nivå inom åklagarväsendet. I verksstyrelsernaför de centrala förvaltningsmyndigheterna inom rättsväsendet,, och , ingår ledamötermed parlamentarisk förankring. Inom rättsväsendet i övrigt har på senare tidfortgående eftersträvats ett ökat lekmannainflytande. Beträffande riksåklagarenhar frågan aktualiserats i skilda sammanhang (se.bl. a. SOU 1953:17 s. 119,1 LU1968:37 s. 56, SOU 1976:47 s. 345, prop. 1975/76:148 s. 97 och motion . ,1981/82:664). Som har framgått av det föregående har riksåklagarenviktiga funktioner när del gäller administrationen av åklagarväsendet ochanvisningsverksamheten. Utredaren bör överväga de principiella och praktiskaförutsättningarna för etl medborgarinflytande på dessa orriråden. Utredaren bör utföra sitt uppdrag i nära samarbete medriksåklagaren. Utredaren bör när arbetet påbörjas samt vidare underarbetets gång informera berörda huvudorganisationer och i förekommande fallannan berörd central arbetstagarorganisation med vilka staten har eller brukarha avtal om löner och andra anställningsvillkor samt bereda dem tillfälle attframföra synpunkter. Utredaren skall därutöver informera berörda arbetstagareom utredarens arbete. Jag vill i övrigt erinra om regeringens direktiv (Dir.1980:20) till samtliga kommittéer och särskilda utredare angående finansieringav reformer. Utredaren bör redovisa resultatet av sitt arbete tillregeringen . Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppgift att se överriksåklagarens kansli, att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt utredaren. Vidare hemställer jag att regeringen beslutar attkostnaderna skall belasta andra huvudtitelns kommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. 24 1982/83. Skr.1982/83:103 Utredning om annonsbladen och dagspressen Chefen för , statsrådet ,anför. har frågan om framväxten av lokalaannonsblad och deras betydelse för dagspressens struktur och ekonomi varitföremål för diskussion. Redan i början av 1970-lalet kunde man notera ett ökatintresse för annonsbladsutgivning och en snabb spridning av annonsblad, dvs.tidningar som nästan enbart innehåller annonser och som delas ul till hushållgratis eller till ett obetydligt pris. Dagspressen finansierar traditionellt en betydande del avsin redaktionella verksamhet med annonsintäkter, och tidningars livskraft harsedan lång tid tillbaka byggt på hur de lyckas hävda sig på annonsmarknaden.Uppkomsten av annonsblad på olika orter i landet ledde till att man ipresskrelsar började vända sig mot vad man uppfattade som illojal konkurrens påannonsmarknaden. Annonsbladen betraktades nu som ett hot mot dagstidningarnasmöjligheter att finansiera information, nyhetsförmedling och opinionsbildningoch därmed som ett hot mot tidningarnas viktiga roll i etl demokratisktsamhälle. Mot denna bakgrund var det naturligt att 1972 årspressulredning ägnade betydande uppmärksamhet åt annonsbladsfrågan. Under sittarbete inhämtade kommittén att såväl ()som () iakttog en uttalat negaliv attityd till annonsbladsutvecklingenoch uttryckte oro för verksamhetens framtida konsekvenser för dagspressen. BådeTU, och SJF klargjorde att man avsåg att rekommendera sina respektive medlemmaren stor återhållsamhet beträffande samröre med annonsblad eller engagemang iannonsbladsutgivning. Med stöd av TU:s och SJF:s deklarerade ståndpunkt ochavsikt bedömde pressulredning att särskilda åtgärder frånstatsmakternas sida inle var befogade. Utredningeri ansåg att dagstidningarnabl. a. genom samverkan borde kunna motverka en ökad utbredning av annonsblad. Utredningen betonade dock att en fortsatt snabb utvecklingav annonsbladen skulle kunna förändra konkurrensmönstret mellan dessa ochdagspressen. Statsmakterna förutsattes därför vara beredda att överväga åtgärderom dagspressen fortsättningsvis skulle tappa väsentliga annonsmarknadsandelartill annonsblad. märktes ingen avmattning iannonsbladsverk-samhelen. Frågan omnämndes därför särskilt idagspresskommitténs (B 1978:01) direkfiv. Medan kommittén arbetade meddelade presstödsnämnden i juni1979 regeringen att man beviljat produktionsbidrag till en fådagarstidning sometablerats av ett annonsbladsföretag. Den dåvarande förordningen om statligtstöd till dagstidningar reste inga hinder för presstöd till sådant företag.Nämnden framhöll erriellertid att man ansåg det stötande att presstöd kundeutgå för tidning som utgavs av företag med omfattande annonsbladsutgivning. Nämndenföreslog därför ett regeltillägg i förordningeri som skulle 370 förhindra att stöd utgick"till tidningsföretag som i en i förhållande till tidningsutgivningenbetydande omfattning utger annonsblad eller som står i Skr. 1982/83:103 nära förhållande tiU företag som utger annonsblad i sådan omfattning." I skrivelse till regeringen instämde TU i nämndensbedömning och hemställde att regeringen "måtte vidta omedelbara åtgärderså att den föreslagna kompletteringen av bestämmelsen i stödförordningen kommertill stånd." Med hänsyn till branschföreträdarnas och presstödsnämndensentydiga mening i frågan ansåg jag alt förhållandena påkallade omedelbaraåtgärder. Även enligt min mening utgjorde utgivning av annonsblad ett hot motdagspressens ekonomiska grundvalar. Det syntes inte rimligt atl ett företag påsamma gång skulle kunna motverka presstödets syften och dra ekonomiskafördelar genom att självt få del av stödet. I avvaktan på dagspresskommitténs förslag förordaderegeringen därför i budgetpropositionen 1980 (prop. 1979/80:100 bil. 99f) som en temporär åtgärd att reglerna om statligt stöd till dagstidningarskulle kompletteras med en bestämmelse med innebörden atl slöd inte skulh kunnaulgå till tidningsföretag som utger annonsblad i en i förhållande tilltidningsutgivningen betydande omfattning eller som står i nära förhållandetill företag som utger annonsblad i sådan omfattning. Med uttrycket "tidningsföretag som utger annonsblad ien i förhållande till tidningsutgivningen betydande omfattning" avsågregeringen ett företag som kan bedömas ha större verkliga intäkter avutgivningen av annonsblad än av utgivningen av dagstidningar. För att förhindraatt regeln kringgicks genom överlåtelse m: m. var det enligt regeringens meningockså nödvändigt att tillfoga en bestämmelse om att stöd till dagstidning inleheller skulle få utgå till företag som står i nära förhållande till företag somi betydande omfattning utger annonsblad. Denna regel stämde enligl regeringens uppfattning heltöverens med det synsätt på förhållandet mellan presstödet och tryckfrihetslagstiftningensom hade anslutit sig till och som angetts i bl. a. prop. 1975/76:131(s. 131 f) om statligt stöd till dagspressen. godkände denna förändring i grunderna förstatligt stöd till dagspressen (KU 1979/80:41, rskr 229). avgav en särskildforskningsrapport (Ds U 1979:10) Annonsbladen och dagspressen och återkom medöverväganden och förslag i sitt slutbetänkande (SOU 1980:32) Stödet tilldagspressen. Kommittén framhöll att TU och SJF tidigt rekommenderatsina medlemmar att inte ha med annonsblad eller annonsbladsutgivning att göraoch hänvisade till ett uttalande där TU klargjort att medlem somengagerade sig i sådan verksamhet äventyrade sitt medlemskap i föreningen. Kommittén påpekade också att TU och SJF gemensamt uppmanatSvenska kommunförbundet och landets samtliga kommuner och landsting att inteannonsera i annonsblad. Vidare noterade kommittén att () till följd av motion från SJF uttalat attmyndigheter, offentliga institutioner, folkrörelser och företag som annonserari annonsblad äventyrar dagstidningarnas existens. Mot dennabakgrund drog kommittén slutsatsen att dagspressbranschen själv, i sitt starka medvetande om de risker för tidningsutgivningen som tidningsutgivna annonsblad kunde medföra, kunde förväntas lösa sitt 371 Skr!1982/83:103 annonsbladsproblem ulan ingripandenfrån statsmakterna.