prop · G60361 · 1982-12-31 00:00:00 — En----- principfråga är om man, som föreslås, skall flytta över kostnadernapå den andra delen i det sammanhängande skyddet, nämligen rätlsskyddsförsäkringen.Om inte motsvarande ändring sker i försäkringen innebär ju detta endast atlkostnaderna flyttas från skattebetalarnas till försäkringstagarnas kollekliv. Setti etl samhällsekonomiskt perspektiv förefaller en sådan åtgärd mindremeningsfull, eftersom de båda kollekliven i stor utsträckning består av sammapersoner. Riksförbundetmenar att det hade varit riktigare och mera verkningsfullt att låta reformen styrasav mera genomtänkta och allsidigt verkande principer än det begränsade syftet atlså snart som möjligt spara pengar åt staten, hur angeläget delta än kan vara.Från den utgångspunkten motsätter sig riksförbundet förslaget i promemorian,såvitt del berör rättsskydds-försäkringen. upprepar alltså delkrav som förbundet framförde i sitt yttrande över departementetspreliminära remiss och som innebar att åtgärder av detta slag bör övervägas avden föreslående allmänna översynen av rättshjälpen. Omförslaget ändå genomförs vill riksförbundet också upprepa att försäkringsbolageninte på detta stadium kan avge några bindande uttalanden om rätlsskyddsförsäkringensomfattning i anledning av inskränkningarna i rättshjälpen. Det finns alltsåingen garanti för att de rätlssökande kommer att ha ett skydd försäkringsvägenom rättshjälpen inskränks när del gäller angelägenheter om fel i faslighet m.m.Även om försäkringsskyddet bibehålls vid nuvarande omfattning är del tveksamtom försäkringen svarar mol behoven t.ex. i en stor faslighelslvist, della medtanke på försäkringens maximalbelopp (i allmänhet högsl ). Härvidmåste också beaktas att beloppet också måste tas i anspråk för alt betalakostnaden som den försäkrade kan förpliktas utge till motparten. Enannan komplikation i förslagel i denna del gäller regleringen av rätten attäven i fortsättningen få rättshjälp i faslighelslvister ("rättshjälp fårbeviljas endast om den rätlssökande inte har och inte heller borde ha haft rällsskyddsförsäkring"- 8 § p 7). Rättshjälpenkan hamna i svårigheter när del skall prövas om någon borde ha hafträttsskyddsförsäkring. En villaägare t.ex. kan teckna separatfastighetsförsäkring utan rättsskydd och därtill en hemförsäkring för egendomsskyddet,också den utan rättsskydd. Regeln förutsätter alltså för sin praktiska funktionatl del får anses åligga en fastighetsägare alt hålla rättsskyddsförsäkring.Motiven kan behöva kompletteras i detta avseende. 1982/83:61 138 Närdet gäller förslaget all från rättshjälpen undanta vissa angelägenheter om feli fastighet och byggnad innebär uppenbarligen departementsförslagei en kraftigminskning av rättshjälpsutgifterna, men det är inle någon reell besparing ulanenbart en överflyttning av kostnader lill villaägarkol-leklivet. Visst kan manfinna skäl för alt ett begränsat kollekliv bör betala sina kostnader, menfrågan borde ha diskuterats i ell slörre sammanhang och inte bara när detgäller en begränsad grupp av tvister. Man berör här den viktiga frågan om vem,staten eller enskilda försäkringsbolag, som skall svara för ett grundlägganderättsskydd. Departementsförslaget innebär en principiell förändring jämförtmed vad som slogs fast i samband med rätlshjälpsreformen i början på 70-lalel.Den parlamentariska utredningen borde först få överväga en sådan fråga. Detär också en principiell fråga i vad mån man genom besparingar på elt hållflyttar över kostnader till andra så att man riskerar i detta fall höjdaförsäkringspremier, vilket kan vara ägnat atl begränsa rättsskyddsvillkorensomfattning. När del gäller rällsskyddsförsäkring är del inle självklart attförsäkringstagarna orkar med ökade utgifter. Visst kan det vara så alt deltakollekliv är berett alt betala mer, men del är svårt all nu förutse hur storakostnadsökningar departementsförslaget medför för rättsskyddsförsäkringensdel. Bara vad gäller angelägenheter om fel i fasligheter och byggnader ansersig departementet kunna spara ca 15 miljoner och redan della innebär mer än en femlioprocentighöjning av nuvarande rälls-skyddskoslnader när det gäller del rättsskydd somerbjuds villaägare. anser inte att kostnadsskäl får hindra nödvändigaförändringar, men man måste vara medveten om atl någon skall betala vad statensparar. har man ansett att samhället skall erbjuda en grundlägganderättshjälp som kompletteras av rättsskyddsförsäkringen. Det vore olyckligt omman genomför lagändringar som försvårar möjligheten för försäkringsbolagen allkomplettera och kanske ytterligare förbättra etl grundläggande skydd. Enbetydelsefull rällspolilisk fråga är om del är lämpligl all allmän rättshjälp inlefår beviljas i angelägenheter som avser fel i fastighet och byggnad och därrättsskyddsförsäkring borde ha funnits. På andra lag-sliflningsområden har mantvekat inför sådana lösningar. Under alla förhållanden måste motiven tilldetta förslag kompletteras. Om förslagel genomförs kan man annars förvänta lolkningsbekymmer.Inle bara ifråga om ifall rällsskyddsförsäkring borde ha funnits utan också isådana fall där rättsskyddsförsäkring visserligen tecknats men den aktuellaangelägenheten ändå inle omfattas av försäkringen på grund av någonundanlagsregel eller beloppsbegränsning. Folksamföreslår sammanfattningsvis alt departementsförslagei, i den mån rällsskyddsförsäkringberörs, inle genomförs ulan får vila i avvaktan på den parlamentariskautredningen. 1982/83:61 139 Enförsta fråga som inställer sig är hur försäkringsallernalivet förhåller sig lillreglerna om rättshjälp. Den som beviljas allmän rättshjälp är skyldig atl efterförmåga bidra lill kostnaderna för rättshjälpen med en rättshjälpsavgifl sommaximeras med hänsyn till den rättssökandes betalningsförmåga. I rätlsskyddsförsäkringenmotsvaras denna avgift av självrisken som - liksom rättshjälpsavgiften - kanvariera. Utöver självrisken skall försäkringstagaren dessutom svara för en vissprocentuell andel av kostnaderna. Någon sådan skyldighet finns f.n. icke enliglrältshjälpslagen. I promemorian föreslås dock alt den som åtnjuter allmänrättshjälp i fortsättningen skall betala av kostnader somöverstiger . Beträffande rällsskyddsförsäkringen gäller slutligen all ersätlningsgilllbelopp är maximerat till . eller mer; någon sådan begränsning finnsinte enligl rältshjälpslagen. Underförutsättning all det i rältshjälpslagen införs ett självrisksyslem synesförsäkringslösningen på det hela taget ge samma resultat (såvida interättegångskostnaderna överstiger ersättningsgilll belopp enligl försäkringen).Denna jämförelse bygger emellertid på antagandet att den i hemförsäkringeningående rättsskyddsförsäkringen har samma utformning även i fortsättningen.Ingenting säger atl så blir fallet. Det finns i detta sammanhang anledning atlunderstryka vad som framhållits från försäkringshåll. Bedömningen avförsäkringens innehåll måste ske med beaktande av bl.a. det skydd som tillhandahålleskonsumenterna på andra vägar än genom försäkringen och vad som är ekonomiskt rimligloch möjligl alt föra ul på marknaden. Varje bolag har frihet atl bestämma produktinnehålleli försäkringarna och konsumenternas möjligheter atl åstadkomma förändringareller förhindra försämringar är mycket begränsade. Trycket på premienivån ärredan nu myckel starkt. Även mindre omfallande begränsningar i rättshjälpenkan innebära ökade kostnader för försäkringen. En ökad belastning på vissadelar av rätlsskyddsförsäkringen kan tvinga fram försämringar i denna eller iandra delar av hemförsäkringen för att uppnå en balanserad premienivå. Enförsämring av rättsskyddsförsäkringen kan ta sig olika uttryck. Självriskenkan höjas; försäkringstagarna kan åläggas att svara för en större procentuellandel av överskjutande kostnader; den övre gränsen för rätt lill ersänning kansällas lägre. Görs det förändringar till det sämre i rätlsskyddsförsäkringeneller i övriga delar av hemförsäkringen, innebär delta att villaägare i vissafall blir sämre ställda än övriga rätlssökande. är enligl förbundetsmening helt oacceptabelt. Överhuvudtaget måste ifrågasättas om undanlag frånmöjligheterna atl erhålla rättshjälp skall knytas till en faktor - enförsäkrings innehåll - varöver statsmakter och enskilda inle kan råda. SVFavstyrker därför den valda lösningen. 1982/83:61 140 fekterbör i stället kunna uppnås genom den föreslagna regeln om självrisk vidrättshjälp. Omförslagel likväl genomförs, utgår förbundet från att försäkringsalter-nativel inleges vidare innebörd än som framgår av lagtext och motivutlalanden. En absolutförutsättning för försäkringsallernalivet måste också vara atl det för övriga rätlssökandesom åtnjuter allmän rättshjälp ulgår en självrisk. CentralorganisationenSACO/SR: Förslagetinnebär all denna typ av tvist i princip undantages från allmän rättshjälp. Sommotiv anföres främst alt kostnaderna är höga samt atl rättshjälp normall skullekunna täckas genom rältsskyddsförsäkringar. /SRsläller sig tveksamt till förslaget. Del förhållandet all en viss typ avprocesser ökar till följd av ändringar i civilrällslig lagstiftning bör ejmedföra att rättshjälpen skärs ned i just dessa mål. Fastighelslvisler rör oftamycket stora värden och är av myckel slor betydelse för den enskilde. Det äruppenbar risk all elt inskränkande av allmän rättshjälp skulle kunna leda tiUalt innehållet i och omfattningen av försäkringsbolagens rältsskyddsförsäkringarpåverkas negativt. Förbundet anser atl besparingar för rättshjälpen kan ske påannat sätt för fastighelslvisler, t.ex. genom ökad kontroll av sakkunnigkoslnader,utökat medägaransvar för rällegångskoslnader och begränsning av rättshjälpsbifrädesmöjlighet alt besluta om utomprocessuell utredning av mindre omfattning. Allmänrättshjälp ulgår vid många olika slags tvister, även då saken är sådan all den rällssökandesrällsskyddsförsäkring kan utnyttjas. Rältsför-säkringsvillkoren är som regelutformade så atl försäkringen är subsidiär till den allmänna rättshjälpen.Detta innebär i sak alt försäkringen används för atl läcka den rällssökandes rällshjälpsavgift,vilket i sin tur innebär alt försäkringen har betydelse främst för högreinkomsttagare. Vidare utnyttjas försäkringen för atl täcka eventuellt ansvarför motpartens rättegångskostnader. Mankan fråga sig om en sådan sakernas ordning är rimlig. Å ena sidan utformas försäkringsvillkor i allmänhet på sådant säll alt försäkringarna träder in först sedan försäkringstagaren tagit ut vad som är möjligt från statens sida. Å andra sidan är det då faktiskt så atl försäkringsbolagets risk måste vara större ju högre inkomster försäkringstagaren har. påver kar inle försäkringsbolagets premie eftersom rätlsskyddsförsäkringen in går som en del i hemförsäkringen och, när det gäller viss särskild slags egendom, som en del av försäkringen för den särskilda egendomen. Denföreslagna lösningen, alt rätlsskyddsförsäkringen skall träda i första Prop.1982/83:61 141 hand och atl rättshjälp skall ulgå endasi om vederbörandevarken haft, eller bort ha, försäkring är tilltalande. Frågan är dock om detfinns något rimligt skäl att begränsa denna regel lUl all gälla blott tvisterom fel i fastighet. Ur försäkringsbolagens synpunkt borde del vara ganska svårlatt motivera en premiehöjning för all fast egendom lill följd av en sådanändring, trots atl förslaget säkerligen medför ökade kostnader för bolagen.Vill staten spara pengar genom att undanta vissa slags tvister från området förallmän rättshjälp, bör alla slags tvister med anknytning lill egendom, som ärav sådan art att den kan ersättas genom den för egendomen särskilda försäkringeneller genom hemförsäkringen, undantas. När det gäller möjligheten att subsidiärterhålla allmän rättshjälp, borde möjligheten hårtill vara relativt god då denförsäkring som bort utnyttjas varit hemförsäkring. Rör tvisten sådan egendomför vilken särskild försäkring i regel finns bör endast undantagsvis allmänrättshjälp beviljas. 5 Nedre gräns för återbetalningsskyldighet till staten I denna del har jag ingen erinran. Jag vill dock påpeka atlden föreslagna utformningen av bestämmelsen i 31 § andra stycketrättshjälpslagen inte är helt klar. Den kan leda tanken lill all återbetalningsskyldighelgenerellt ej skall gälla belopp upp lill en viss av regeringen fastställd gränseller med andra ord atl avdrag alllid skall göras för detta belopp. Dennuvarande redaktionella utformningen är klarare till sin innebörd. DV avslyrker atl den nedre gränsen för återbetalningsskyldighellill staten sänks. DV grundar sin ståndpunkt på följande förhållanden. Den genomsnittsliga indrivningskostnaden anges uppgå till250 kr. Detta belopp motsvarar den grundavgift som anges i 4 § förordningen(1981:1185) om exekutionsavgifter. Beloppet överfördes dock oförändrat från 3 §exekutionsavgiftskungörelsen (1971:1027), där beloppet infördes atl gälla frånden . Beloppets storlek grundades på en av RSV under hösten 1980förelagen undersökning av de genomsniltiiga kostnaderna i utsökningsmål.Skulle samma undersökning ligga till grund för uppgiften i promemorian så ärgränsen . alltför låg på grund av dels penningvärdels försämring, delsatt beloppet endast torde avse kostnaden efter det alt ett ärende har anhängiggjortshos kronofogdemyndighet. Till beloppet bör således läggas de kostnader somuppkommer i domstol och hos länsstyrelse. Sammanlagt tordepenningvärdeförsämringen och nämnda kostnader medföra all del belopp där ålerbelalningsskyldighettill Prop.1982/83:61 142 staten blir aktuell bör höjas ganska avsevärt, kanske upp lillden föreslagna grundavgiftens storlek. I dettasammanhang vill domslolsverkel även peka på effekten av förhållandena dels alträttshjälp i brottmål föreslås kunna beviljas en tilltalad om hans beräknadeårsinkomst ej överstiger , dvs. i maximibeloppför en icke försörjningsskyldig person, dels alt gränsen för återbetalningsskyldighelsätts vid etl lägre belopp. Delta kommer alt förorsaka domstolarna och indrivningsmyndighelernamerarbete genom all domstol först av allmänna medel utbetalar vissa kostnader, t.ex.för av den tilltalade åberopad bevisning, och sedan, om den tilltalade döms,förpliktar honom att återbetala etl belopp upp lill del för honom gällandemaximibeloppels storlek. Detta merarbete skulle försvinna, dels om gränsen förrättshjälp i brottmål sattes vid samma inkomstnivå som den där endastgrundavgift utgår vid allmän rättshjälp, dels om lägsta ålerbelal-ningsplikligabelopp saltes lika med grundavgiften. Hovrätten tillstyrker förslagel. Förslaget om nedre gräns för återbetalningsskyldighel lillstaten tillstyrks, men tingsrätten betvivlar alt genomsnittskostnaden för eltindrivningsärende ligger så lågt som . Del är tingsrältens uppfattningalt del allmännas kostnader för olika slag av åtgärder ofta är starkt underskattade,i vart fall om hänsyn tas även till kostnader som hänför sig lill denorganisation vilken utgör basen för en befattningshavares verksamhel. Förslaget kan tillstyrkas. Tingsrätten biträder övervägandena och förslagen underdelta avsnitt. Prop.1982/83:61 143 Rätten har ingen erinran mot eller särskild synpunkt påden föreslagna ändringen. har ingen erinran mot förslaget. Enligt nämndens uppfattning finns del ingen anledning atländra de nu gällande bestämmelserna. Även här anses anknytningen tillbasbeloppet vara lämplig. Nämnden vill ocksä ifrågasätta om de verkliga indrivningskoslnaderna- såsom betänkandet antagit - stannar vid . Södra allmänna advokatbyrån i : Eftersom kostnaden är genomsnittligt förindrivning av rättshjälpsfordran och då fordran hos de mindre bemedlade tordevara svårare och kostsammare atl indriva, bör gränsen för återbetalningsskyldighelligga vid den lägsta grundavgiften, dvs. Allmänna advokatbyrån i : Ingen erinran finns mol alt betalningsskyldighet motstaten bör åläggas om beloppet överstiger indrivningskostnaden med i allt fall100 kronor. har grundavgiften höjts i syfte att begränsastatens utgifter för rällshjälpskoslnaderna. Vid denna lagstiftning förbisågman att höjningen av grundavgiften medförde att den tilltalades återbetalningsskyldighelenligl RB 31:1 st. 3 kom all begränsas, så alt statsverkets inkomster skullekunna minska. Denna effekt var inte eftersträvad. I promemorian föreslås nu enändring för atl rätta till misstagel. Den nedre gränsen för återbetalningsskyldighelskall inle knytas an lill grundavgiften () utan fastställas avregeringen lill ell lägre belopp, . Denna beloppsgräns har valts,därför alt den genomsnittliga indrivningskoslnaden sägs vara 250 kronor.Häremot vill fakullelsnämnden invända alt del år betydligt svårare atl driva instatens försvararkostnader från en person Prop.1982/83:61 144 som fällts i brottmål än det år alt driva in rättshjälpskoslnaderfrån en person som ålagts ålerbelalningsskyldighet för rättshjälpskoslnader itvistemål. Den som fällts lill ansvar i brottmål har vanligen en sådan ekonomisksituation alt det oftast inle går all driva in några pengar från honom. Fakullelsnämndenhåller för sannolikt att det inte kan vara lönsamt för staten atl driva inmindre belopp från dömd person. Den nuvarande avgiftsgränsen bör snarare höjasän sänkas. Kanske bör man helt avskaffa återbelalningsskyldighelen för de somfälls till ansvar i brottmål. (Jfr vidare om indirekta samhällsekonomiskavinster BRÅ Rapport 1977:4 s. 222 ff.) Om den föreslagna ändringen av RB 31:1st. 3 genomförs , är del mycket möjligt att nya ändringar kommer atl görassnart i anledning av förslag från rällegångsutredningen eller denparlamentariskt sammansatta utredning som tillsalls för alt göra engenomgripande översyn av rältshjälpslagen. Sådana återkommande ändringar avrättshjälpslagen bör undvikas. (1982:01): Den föreslagna lydelsen av 31 § andra stycket RHL och 31kap. I § tredje stycket RB, atl ersättningsskyldighet inle skall åläggas"för belopp som" understiger en viss gräns, kan misstolkas så att enviss summa alltid skall dras av från del ålerbelalningspliktiga beloppet.Reglerna bör i stället utformas så all ersättningsskyldighet inle skall åläggas"om det belopp som kan komma i fråga" understiger en viss gräns. 6 Fördelning av ersättning som motpart eller annanförpliktats återbetala Prop.1982/83:61 145 Hovrätten anser att förslaget om att den som ålagtsersättningsskyldighet för rättshjälpskoslnader alltid skall betala ett beloppsom motsvarar rättshjälpsavgiften till den rättssökande och återstoden tillstaten innebär en välkommen förenkling av avräkningsförfarandet. Förslaget bör enligt tingsrätten kunna genomföras utan atlkommitténs arbete avvaktas. Del föreslagna förenklade förfarandet för återbetalning avrättshjälpskostnader tillstyrks helt då det tillämpade återbelalningssystemetinneburit en onödig och handläggningsmässigt tidskrävande omgång. Den nuvarande regeln i 33 § RHL utgör en ständig källa lillirritation och varje förslag som innebär en förenkling moltages positivt. Denenklaste lösningen torde vara atl hela beloppet inklusive rättshjälpsavgiftenbetalas till slaten. Kan detta av statsfinansiella eller andra skäl inleaccepteras framstår den föreslagna lösningen som det bästa alternativet. Få stadganden torde ha förbryllat tillämparen av rältshjälpslagenså som 33 §. Ingen förändring kommer heller alt hälsas med sädan entusiasm somden föreslagna. har ingen erinran mot förslaget. 10 1982/83. Prop.1982/83:61 146 Med tanke på de betydande lillämpningssvårigheler somsynes ha rått med gällande bestämmelser tillslyrker nämnden lagförslaget idenna del. Allmänna advokatbyrån i : Föreslagen ändring av 33 § rältshjälpslagen innebär enskilde belastas på etl sätt som tidigare ej skett. Med hänsyn till de adminislrativafördelar förslaget innebär vill byrån dock ej motsätta sig förslaget. (1982:01): Eftersom nuvarande andra stycket i 33 § RHL föreslås utgåbör i sista stycket orden "första - tredje styckena" ändras lill"första och andra styckena". Det syslem som gäller för återbetalning av rättshjälpskoslnadertill vinnande motpart, är tämligen komplicerat. Utredningen har föreslagit enförenkling, som går till pä så sätt alt den som har ålagts ersättningsskyldighetför rättshjälpskoslnader skall betala vad som motsvarar rättshjälpsavgiftentill den som haft rättshjälp och återstoden till staten. Detta får anses vara ellpraktiskt system. 7 Tolkkostnader vid rådgivning Hovrälten har inte någon erinran mol förslagel. Förslaget bör enligl tingsrätten kunna genomföras ulan allkommitténs arbete avvaktas. 1982/83:61 147 Förslagetbiträds av tingsrätten då del underlättar för en inte svensklalande person allutnyttja rådgivningsmöjlighelerna. Föreslagenändring berör inle direkt tingsrättens verksamhet men fyller ell behov frånrättssäkerhetssynpunkt. Tingsrätten ifrågasätter dock om inte, till undvikandeav missförstånd och tolkningsproblem, ändringen i 47 § RHL kan inskränkas till atluttryckligen avse endasi tolk- och översältningskoslnader. Rälienansluter sig till förslaget all tolkkoslnaden vid rådgivning skall bäras avstatsverket oavsett om rådgivningen lämnas av advokat på allmän eller enskildbyrå. Rättshjälpsnämndentillstyrker att kostnaden för anlitandet av tolk vid rådgivning blir ersältningsgill.Dock anser nämnden all del föreslagna nya andra stycket i 47 § rättshjälpslagenbör utformas så all därav klart framgår alt endast tolkkoslnaden kan ersättas.Därest i begreppet tolkkoslnad skall inrymmas även kostnad för översättning börså uttryckligen anges. Lydelsen enligl förslagel kan dock tolkas så atlexempelvis även reskoslnader och uppehälle för den som lämnar rådgivning kanersättas, vilket inle torde vara avsikten. Nämndentillstyrker förslaget all ersättning vid rådgivning skall kunna ulgå även förkostnader för tolk och översättning. Nämnden vill emellertid påpeka all denföreslagna lydelsen av 47 § andra stycket rältshjälpslagen skulle kunna medge rälllill ersättning även för andra utlägg vid rådgivning- Prop.1982/83:61 148 Om avsiklen - såsom den framstår i övervägandena - äratt begränsa möjligheten till ersättning för utlägg till att avse endast tolk-och översältningskoslnader, bör delta tydligt framgå av lagtexten. Det kandock finnas situationer, där man kan länka sig all andra ullägg kan varamotiverade, t.ex. om en advokat kallas lill ell sjukhus för all upprätta elttestamente åt någon allvariigt sjuk patient. Södra allmänna advokatbyrån i : Enligt advokatbyråns uppfattning gäller all säväl tolk-som översättningskostnader ersätts av allmänna medel vid rådgivning å allmänadvokatbyrå. Del är angelägel alt påpeka att även översättningskoslnad skallersättas, då det förekommer att rådgivning får lämnas utlänning som tillskriveradvokaten på sill egel språk. Allmänna advokatbyrån i : Privatpraktiserande advokat bör ha samma möjligheter somadvokat vid allmän advokatbyrå alt vid rådgivning erhålla ersättning för lolkkostnader. I promemorian har anförts atl del ligger i sakens nalurall endast dessa kostnader är aktuella som utlägg i rådgivningsärenden. Del kandärvid erinras om att ibland behov föreligger all besöka klienten, när dennesaknar möjlighet att uppsöka advokaten på dennes kontor. Reskoslnader kansålunda bli aktuella i rådgivningsärendena. Här finns endast anledning atl anmärka alt utredningenföreslår ett tillrättaläggande av en allvarlig brist i del nuvarande systemet,nämligen den atl lolkkostnader i samband med rådgivning icke kunnat ersättasvia rättshjälpen för det fall rådgivning lämnals av annan advokatbyrå än allmän. 8 Retroaktiv ersättning även till skiftesmän tillstyrker förslagel alt jämställaskiftesman med biträde och medlare vad gäller rätlen lill retroaktiversättning. Prop.1982/83:61 149 tillstyrker förslagel alt skiftesman ilikhet med ell biträde kan erhålla ersättning för arbete ulfört viss kortarelid före ansökningens ingivande och före beslulel om rättshjälp. Nämnden anser det särskill angelägel all förslagel omlikställd- hel mellan skiftesman och biträde i ersällningshänseende genomförs. En ligt nu gällande regler kan skiftesman inle få ersättning för arbete som ulförts innan beslut om allmän rättshjälp meddelats, vilket medfört stora problem.