prop · G60387 · 1982-12-31 00:00:00 — Mot den bakgrunden skall första stycket i förevarande paragraf läsasså, atl det är först när del saknas etc. såväl redare som någon som harbefattning med fartyget i redarens ställe som avgiften skall påföras ägaren.Med ägaren avses den som var fartygets ägare när utsläppet ägde mm. Delnya andra stycket föranleds av elt förslag från atl ansvarighelsreglernaför delägare i partrederi i 40 § andra stycket sjölagen inle bör gälla i frågaom vatlenföroreningsavgifter. 1 stället bör enligt tingsrätten samtligapartdelägare vara ansvariga för hela den bestämda avgiften och dennaansvarighet bör vara solidarisk. 1982/83:87 38 Partrederi är en speciell form för all driva sjöfart, somhar kommil lill stor användning i . Det gäller inle bara enskildapersoners satsningar i elt gemensamt fartyg. används företagsformenpartrederi för de största och dyraste fartygen i den svenska handelsflottanlikaväl som för de minsta och äldsta. I många fall är stora rederiaktiebolagdelägare i partrederier. Reglerna för parirederi reviderades år 1973.1 prop.1973:42 behandlades partrederiel bl. a. på s. 254-263. Där diskuteras frågan omdelad respektive solidarisk ansvarighet för delägarna. I anslutning till dendiskussionen framhålls all rederiborgenärerna i praktiken ofta kräversolidarisk ansvarsförbindelse av partredare. Annars kan de inle la fartyget ianspråk för sina fordringar utan är hänvisade lill all söka varje pariredareför den del av fartyget denne svarar för. Svårigheterna när del gällerverkställighet illustreras väl av vad som anförs på s. 257 i prop. För atl inte göra valtenföroreningsavgiften illusorisk ide fall den påförs partrederidelägare bör betalningsskyldigheten varasolidarisk. Bestämmelsen i andra stycket föranleder en ändring i 40 §sjölagen. Även om partrederier ofta äger fartyg är del vanligtatlfartygen drivs av någon annan, i allmänhet ell aktiebolag. I sådana fall är delsenare redare och den som i första hand är ansvarig förvattenföroreningsavgiflen. Valtenföroreningsavgiften skall bestämmas med hänsyn lillutsläppets omfattning samt fartygels storiek (brullodräklighel). Utformningen av parametern för vallenföroreningsavgift hardiskuterats utförligt i avsnitt 2.4. Som har angetts där skall avgiften förolja, som är den enda som skall beslutas i della ärende, bestämmas avriksdagen. Del i promemorieförslaget intagna bemyndigandet för regeringen ellerden myndighet regeringen utser all meddela närmare föreskrifter om avgiftensstoriek har följaktligen utgått. Som anges i specialmoliveringen lill promemorieförslagetbör tillämpningen av valtenföroreningsavgiften vara obligatorisk. Om delföreligger förutsättningar för all la ut avgift, skall beslutaom sådan. Vid utsläpp av olja skall valtenföroreningsavgiftenberäknas enligl följande tabell. Utsläppt oljemängd i liter Avgift i kr. för fartyg i storlek (brt) mindre än 1 000 per 1 000 1 utöver 1 000 1 per 1 000 1 utöver 1 000 1 per 1 000 1 utöver 1 000 1 per 1 000 1 utöver 1 000 1 per 1 000 1 utöver 260001 per 1 000 1 utöver 26000 1 per 1 000 1 utöver 260001 per 1 000 1 utöver 26000 1 per 1 000 1 utöver 1010001 per 1 000 1 utöver 101 000 1 per 1 000 1 utöver 1010001 per 1 000 1 utöver 1010001 per 1 000 1 utöver 501 0001 per 1 000 1 utöver 501 OOOI per 1 0001 utöver 501 000 1 per 1 000 1 utöver 501 OOOI Med bruttodräktigheten (brt) avses detbruttodräktighetstal som anges i del mätbrev som gäller för fartyget. I den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2) har angetts attmåttet på fartygets storiek skall vara bruttodräktigheten. Med bruttodräklighetavses här del brultodräklighelslal som anges i det mätbrev som gäller förfartyget oavsett om del grundar sig skeppsmälningskonvenlion ellerpå äldre bestämmelser. Pä della sätt görs tabellen oberoende av atl två olikasyslem för skeppsmätning kommer all gälla vid sidan av varandra under enförhållandevis lång lid. Av praktiska skäl används förkortningen "brt" itabellen, trots all bmttodräktigheten enligt skeppsmätningskonventioninte längre mäts i registerton. Tabellen är annorlunda utformad än tabellen i promemorian.Efter påpekande från kammarrätten i om atl tillämpningen av densenare medför oproportionerligt stora avgifisskillnader om den utsläpptakvantiteten ligger över eller under en intervallgräns har skalan föravgiftshöjningarna jämnals till. Vattenföroreningsavgiflen får sällas lägre än vad somföljer av 4 8 eller efterges, om det föreligger särskilda omständigheter. Generaltullslyrelsen har tagit upp ell uttalande som hargjorts i specialmotiveringen lill lagförslagels 10 kap. 4§ i promemorian. Därnämns som en tänkbar grund för nedsättning av vallenföroreningsavgift attbefälhavaren visar att han trots alla rimliga försök inle har kunnat lämnaförore- 1982/83:87 40 ningarna lill mottagningsanordning i land. Styrelsen kaninte anse att detta är elt godtagbart skäl. 1 de fall däremot då ett svensktfartyg redan påförts en avgift av en utländsk myndighet för ett utsläpp börjämkningsmöjligheter föreligga i fråga om samma utsläpp. Även om denna paragraf är avsedd atl tillämpas restriktivtbör del inte vara uteslutet med jämkning i fall av brister i möjlighelerna attavlämna föroreningar lill mollagningsanordningarna. För att jämkning skallkunna ske måste del självfallet dokumenteras all bristerna varit av ett sådantslag att någol annat handlingsalternativ inte förelegat för redaren ellerbefälhavaren. Möjligheten lill jämkning i ett sådant fall följer av att detenligt gällande lagstiftning skall finnas mottagningsanordningar medtillräcklig kapacitet på de platser där oljeresler behöver avlämnas. Om dessaförutsättningar inle är uppfyllda, kan ansvaret inte utan vidare övervältraspå redaren. Andra fall där del kan bli aktuellt atl överväga jämkningeller eftergift kan vara överträdelser av 2 kap. 4§ i sådana fall. där avgiftvisserligen normall skall ulgå men där omständigheterna är i hög gradförmildrande. När det gäller del av generallullstyrelsen nämnda falletdå ett svenskt fartyg redan påförts en avgift av en utländsk myndighet kanhänvisas till den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2), där del framhålls altdet inte bör komma i fråga alt ta ut vattenföroreningsavgift i omtillräckligt stränga påföljder har dömts ut i den främmande staten. Frågor om vallenföroreningsavgift prövas av . beslut om vattenföroreningsavgift verkställs ienlighet med vad som föreskrivs i utsökningsbalken. Frågan om vem som skall handlägga ärenden omvattenföroreningsavgift har diskuterats i avsnitt 2.4 i den allmännamotiveringen. Flera remissinslanser menar att frågan om vilken myndighetsom skall handlägga ärenden om vallenföroreningsavgift är så viktig att den börregleras i lag. Även om del inte är nödvändigt av della skäl synes del, medhänsyn lill all allmän domstol i en följande paragraf kommer atl utpekas sombesvärsinstans, lämpligl atl direkt i lagen uttala all prövarhithörande frågor. Det ankommer på regeringen atl ange all prövningen inomtullverket skall göras av . Regeln i andra stycket om verkställighet av tullverketsbeslul om vallenföroreningsavgift innebär en förändring i förhållande tillpromemorian. Där föreslogs, efter förebild från vad som gällermiljöskyddsavgiften, att elt avgiflsbeslut av skulle verkställas somdomstols dom. Regleringen i miljöskyddslagen tillkom på inrådan av lagrådet(jfr prop. 1980/81: 92 s.466f). Den regel som har föreslagits i förevarandeparagrafs andra stycke, att beslul skall verkställas i enlighetmed vad som föreskrivs Prop.1982/83:87 41 i utsökningsbalken, har tillkommit för an passasystematiken i balken i etl fall när verkställigheten bör handläggas somallmänt mål. På samma säll som lagrådet uttalat beträffande miljöskyddsavgiftenbör nämligen verkställigheten av beslul om vallenföroreningsavgift handläggassom allmänt mål. Del görs lämpligen med slöd av 1 kap. 6§ utsökningsbalken påså sätt att uppräkningen av allmänna mål i 1 kap. 2 § utsökningsförordningen(1981:981) kompletteras med vattenföroreningsavgiflen. En följd av atlverkställigheten skall ske som allmänt mål är bl.a. all bestämmelserna i 3 kap.utsökningsbalken om verkställighet av dom inle blir tillämpliga (3 kap. 23 §första stycket utsökningsbalken). En hänvisning om all verkställigheten skallske på samma säll som beträffande dom leder därför fel. 1 stället börkustbevakningens avgiftsbeslul göras verkställbart enligl 3 kap. 1 § p.6 ibalken på det sätt som föreslagits i andra stycket i förevarande paragraf. Finns det sannolika skäl för alt vattenföroreningsavgiftskall las ul, får eller annan myndighet som regeringen utser meddelade förbud eller förelägganden som är nödvändiga för alt säkra bevisning ellersäkerställa statens anspråk på vallenföroreningsavgift, såsom 1. förbud molfartygels avgång eller vidare resa, 2. förbud attpåbörja eller fortsätta lastning, lossning, läktring eller bunkring, 3. föreläggandeatt fartyget skall följa en viss färdväg, 4. föreläggandeatl fartyget skall anlöpa eller avgå från en viss hamn eller annanuppehållsplals. Beslutas förbud eller föreläggande, skall 7 kap. 7-10§§gälla i tillämpliga delar. Utöver det som sägs i specialmoliveringen lill 10 kap. 6§i promemorian kan framhållas atl det i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3)ansetts påkallat att införa elt krav på sannolika skäl för all avgift skallulgå som en fömtsättning för alt aktuella förbud och förelägganden skall fåanvändas. För alt säkerställa statens anspråk påvallenföroreningsavgift får domstol som avses i 8 kap. 8 § på framställning avallmän åklagare förordna om kvarstad. Därvid gäller i tillämpliga delar vad somföreskrivs i 26 kap. om kvarstad i brottmål. I förhållande till förslaget i 10 kap. 7 § i promemorianhar vidtagits den ändringen alt allmän åklagare skall ansöka om kvarstad ochall brottmåls-reglerna om kvarstad skall vara tillämpliga i stället förtvistemålsreglerna i 15 kap. RB. Framställning om kvarstad skall göras hosdomstol som avses i 8 kap. 8§. I sådana frågor används således den nuvarandefommregdn i VFL: s ansvarskapitel som medger slörre valfrihet än den föreslagnafor- Prop.1982/83:87 42 umregdn för besvärsmål i 10 kap. 6§. Det synes inteföreligga någol skäl för atl begränsa behörigheten all ta upp kvarstadsfrågorpå samma sätt som beträffande besvärsmålen. Har beslul enligt 7 kap. 4 § första stycket. 5 eller 6 §meddelats av annan myndighet än skall del genast underställasverkel. Har beslut enligt 9 kap. 7 § meddejats av annan myndighetän skall del genast underställas verket. Beslut som skall underställas får inte överklagas. Andra stycket är nytt och saknar motsvarighet ipromemorian. I avsnitt 2.4 har angetts atl beslut enligl 9 kap. 7 § börunderställas gränschefen vid för att ge en garanti för att deär välgrundade. En motsvarighet till första stycket har därför tagits in iförevarande paragraf. Regler om atl underställningen skall göras hos gränschefenskall las in i förordningen (1980:789) om åtgärder mol vallenförorening frånfartyg. Där skall ocksä las in beslämmelser om underställning i sådana fall dåbeslut har meddelats inom av någon annan än gränschefen. beslut om vallenföroreningsavgift och beslulom förbud eller föreläggande enligt 9 kap. 7 § får överklagas genom besvär hosden tingsrätt som är sjörältsdomstol i den ort där beslutet har meddelats. Besvärshandlingen skall ha kommit in till domstolen från den dag då klaganden fick del av beslulel. Fommregeln i första stycket är ny. Skälen för den framgårav den aUmänna motiveringen (avsnin 2.4). Vid prövning av besvär över beslul omvallenföroreningsavgift och beslut om förbud eller föreläggande enligl 9 kap.7§ gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i om åtal förbrott på vilket inte kan följa svårare straff än böter. Allmän åklagare företräder staten i sådana mål. Ändringarna i förhållande lill förslaget i promemorianföranleds av övervägandena i avsnitt 2.4. Beslut i andra frågor som avses i denna lag än tullverketsbeslut etter domstols dom i fråga om vattenföroreningsavgift gäller ,om inte annat föreskrivs i beslutet eller domen. I fråga om beslul som skallunderställas eller kan det berörda verket förordna anbeslutet inte skall gälla lUls vidare. 1982/83:87 43 Paragrafens lydelse har justerats med hänsyn lill allbeslut enligl 9 kap. 7 § skall underställas gränschefen vid tullverkelskustbevakning. Jfr avsnitt 2.4. Som framgår av 9 kap. 6 § andra stycket skall tullverketsbeslut om vallenföroreningsavgift verkställas i enlighet med vad som föreskrivsi utsökningsbalken. En särskild ordning gäller således för verkställigheten avsådana beslul. I förevarande paragraf har ell undanlag gjorts för sådana beslutliksom för domstols dom på vallenföroreningsavgift. som inte bör kunnaverkställas innan den har vunnit laga kraft. Denna lag träder i kraft den Ijanuari 1984. Bestämmelserna i 9 kap. tillämpas endasi i fråga omöverträdelser som har skett efter ikraftträdandet. Tidpunkten för ikraftträdandet har kommenterats i avsnitt2.5. Helt naturligt får de nya bestämmelserna enbart tillämpas på överträdelsersom har ägl rum efter ikraftträdandet. 4.2 Förslaget till lag om ändring i sjölagen (1891:35 s.1) Partrederi föreligger, om flera överenskommit all underdelad ansvarig-hel gemensamt driva sjöfart med egel fartyg. Anmälan omparirederiavtal kan göras hos registermyndigheten, som har att ofördröjligenanteckna anmälningen i del register där fartyget är infört eller, om del ej ärregistrerat, kungöra densamma. Närmare föreskrifter om anmälnings- ochkun-görelseförfarandet meddelas av regeringen. För deförpliktelser som uppkommer för parirederiet sedan rederiavtalet anmälts tillregistermyndigheten svarar varje redare endast i förhållande till sin andel ifartyget i den mån han ej åtagit sig större ansvarighet. För dessförinnanuppkomna rederiförpliktelser svarar redarna solidariskt. / fråga om ansvar förvattenföroreningsavgift enligt 9 kap. tagen (1980:424) om åtgärder motvattenförorening från fartyg gäller 9 kap. 2 § andra stycket nämnda lag. I fråga om redarnas inbördes rättigheter och skyldighetertillämpas bestämmelserna i 41-57 §§ i den mån annat ej avtalats. Bakgrunden till ändringsförslaget framgår avspecialmoliveringen till 9 kap. 2§ VFL. Jag hemställer att lagrådels yttrande inhämtas överförslagen lill 1. lag om ändringi lagen (1980:424) om åtgärder mol vallenförorening från fartyg, 2. lagom ändringisjölagen (1891: 35 s. 1). Regeringen beslutar i enlighet med föredragandenshemställan. Prop.1982/83:87 44 Närvarande: f.d. regeringsrådet , regeringsrådetDelin, justitierådet . Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 19 augusti1982 har regeringen pä hemställan av statsrådet och chefen förkommunikationsdepartementet Elmstedt beslutat inhämta lagrådets yttrande överförslag till 1. förslag tilllag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mol vallenförorening frånfartyg, 2. lagom ändring isjölagen (1891; 35 s. Förslagel har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yllrande av lagrådet: Förslaget till lag om ändring i lagen (1980:424) omåtgärder mot vattenförorening från fartyg Den föreslagna lagstiftningen går ut på en reform, som fåranses i hög grad angelägen. Del är uppenbart alt de nuvarande sanktionerna mololjeutsläpp från fartyg är otillräckliga för all motverka föroreningar medderas ibland förödande konsekvenser för den miljön. Som utvecklas iremissprotökollet finns det all anledning atl söka ingripa på ett kraftfulltsäll mot dessa miljöstörningar. Lagrådet kan i allt väsentligt ansluta sig lillhuvudtankarna bakom det remitterade förslaget. I några hänseenden släller siglagrådet dock tveksamt lill det säll varpå dessa tankar genomförts.Lagsliflningsuppgiflen har inte varit lätt; det har gällt atl införa etlavgiftssystem på elt nytt och särpräglat område, där erfarenheter saknas av ensådan reglering och lämpliga förebilder är svåra att finna. Remissförslagetaktualiserar vanskliga frågor om avvägning mellan rällssäker-hets- ocheffektivitetssynpunkter. Från lagleknisk synpunkt framstår lagförslaget ivissa avseenden som mindre tillfredsställande. Lagrådet ålerkommer härtill idel följande. Avgifispåföljder av liknande slag har de senasie åreninförts i flera skilda sammanhang och även diskuterats från principiell synpunkt.Nyligen har chefen för uttalat sig om vissa riktlinjerför användningen av sanktionsavgifter (prop. 1981/82: 142); uttalandena harlämnals ulan erinran av (jfr JuU 1981/82:53). Avgifternas karaklär äremellertid inte densamma i olika lagar ulan varierar bl.a. med hänsyn lillsyftet i del särskilda fallet och förhållandena då sanktionen aktualiseras. Vadgäller vallenföroreningsavgifterna är lill en början alt märka all dessa 1982/83:87 45 iblandkan bli myckel kännbara, något som i och för sig ter sig väl motiverat. Allmäntsett är ett summariskt avgiftsförfarande mindre lämpligt vid allvarligaöverträdelser, för vilka en verkligt kännbar påföljd bör utmätas (se lagrådetsuttalanden härom i prop. 1975/76:164 s.233). De särskilda förhållandena vidvattenförorening från fartyg kan visserligen motivera avsteg från dennaprincip, men försiktighet är i alla händelser påkallad när det gäller attöverföra regler från annan avgiftslagstiftning till del nya området. De föreslagnaavgifterna framstår närmast som ett tillägg till de straffsanktioner som redangäller enligl lagen om åtgärder mol vattenförorening från fartyg. Syflel medavgifterna är synbarligen enbart preventivt; det blir sålunda inle fråga om allavgifterna skulle användas för att kompensera oljeskador, återställa förstördmiljö eller bekosta åtgärder som förebygger skadeverkningar genom olja. Inleheller fömtsätter tilllämpningen av bestämmelserna att utsläppet i detenskilda fallet skulle ha medfört någon ekonomisk fördel som skall dras intill det allmänna, låt vara atl sådana synpunkter har varit elt av motiven förall avgiften skall införas. Fömtsättningen för att avgift skall tas ul ärvisserligen inle atl ell utsläpp gjorts uppsåtligen eller vårdslöst - sombetonas i remissprotokollet är del fråga om ell strikt ansvar - men sanktionenanknyts .till samma gärningar som straffbeläggs enligl 9 kap. 1 § i lagensnuvarande lydelse, och i praktiken torde i flertalet fall, när avgift påförs,vållande ligga någon på fartyget till last. Avdet sagda framgår alt likheten med straffsanktionen är påtaglig, dock med denviktiga skillnaden att avgifterna i normala fall skall utges av någon annan änden person som begått överträdelsen och därför kan länkas bli straffansvarigför denna. På denna punkt liknar sanktionen ett skadestånd. Underdessa förhållanden kan det synas närliggande all anse reglerna omvallenföroreningsavgift i olika hänseenden böra följa straffrättsligagrundsatser. Delta gäller både förfarandet, där delvis samma rättssäkerhetssynpunktergör sig gällande som i straffprocessen, och utformningen av de materiellareglerna på området. Å andra sidan är all märka, att sanktionen inle medsäkerhet kommer alt drabba lika hårt som elt bötesstraff av samma storlek.Likheten med etl strikt skadeståndsansvar aktualiserar nämligen frågan, ominte den ansvarige redaren - eller annan som kan bli avgifisskyldig - kommeratl ha möjlighel atl skydda sig genom försäkring mol risken alt utgevatlenföroreningsavgifter på samma säll som mol risken atl bliskadeståndsskyldig. Del framgår inte av remissprotökollet vilken utvecklingman väntar i della hänseende, men möjligheten till en sådan riskfördelningmåste beaktas i sammanhanget. I den mån försäkring blir möjlig kommeravgiflspåföljdens konsekvenser atl påtagligt mildras och därmed också desspreventiva effekt atl försvagas. En sådan utveckling är knappast önskvärd frånlagstiftarens synpunkt, låt vara att vissa preventiva synpunkter kan tänkas blitillvaratagna genom ulform- 1982/83:87 46 ningenav försäkrings villkoren. I alla händelser går inställningen inom deninternationella sjöförsäkringsbranschen svårligen atl påverka genom svensklagstiftning på området. Här föreligger en osäkerhetsfaktor beträffandelagstiftningens verkningar, som lagrådet vill betona i sammanhanget. Vad nusagts talar i vart fall emol att man i alla hänseenden fäster avgörande viktvid avgiftens straffliknande karaktär. Enväsentlig fråga, som berör avgiftens allmänna karaktär, är om man iavgiftsärenden skall tillämpa bevisregler liknande dem i brottmål eller om manskall ställa mindre långtgående krav på utredning om atl förutsättningar föravgifissanklion föreligger. Problemet torde ha slörre betydelse vid vallenföroreningsavgiftän när det gäller andra avgifter, eftersom del för vattenföroreningarnas deltorde bli särskilt vanligt med invändningar om alt en överträdelse beror påolyckshändelse eller liknande förhållanden som medför att ingen avgift skallutgå. I remissprotökollet berörs dessa spörsmål i korthet (i avsnittet 2.2).Inställningen är emellertid inle alldeles klar. Självfallet befriar denomständigheten all ansvaret för vattenföroreningsavgift är strikt inte i ochför sig från skyldighet all visa atl de objektiva rekvisilen förpåföljden föreligger. De bestämmelser i lagens 2kap. vartill avgiftsreglerna anknyter innebär att avgift kan komma i fråga itvå situationer. Om oljeutsläpp förekommer inom ramen för den normalaverksamheten på fartyget (2 kap. 1 §), skall avgift under alla förhållanden tasut; sker del lill följd av en olyckshändelse, föreligger avgiftsskyldighelbara om inle utsläppet begränsats så långt det är möjligt (2 kap. 4§). Enliglde konventioner lagen grundar sig på är dock ulsläppsförbudet inte tillämpliglom utsläppet är nödvändigt för fartygets säkerhet eller för atl räddamänniskoliv till sjöss (jfr promemorian S.87 och 2 kap. 10 § sjöfartsverkelskungörelse 1980:48 om åtgärder mot vallenförorening från fartyg). Olyckshändelseskall enligl samma konventioner anses föreligga om utsläppet är en följd avskada på fartyget eller dess utmstning, förutsatt att ägaren eller befälhavareninte avsiktligt förorsakat skadan eller handlat vårdslöst med kännedom om atlen skada troligen skulle bli följden. - Vad bevisfrågan angår tordeinställningen bakom förslaget vara den all om väl ell utsläpp från ell visstfartyg kan konstateras, myndigheterna är berättigade atl ulgå från allutsläppet är sådant som anges i 2 kap. 1 § om del inle från motpartens sidaåtminstone görs sannolikt att utsläppet varit nödvändigt för fartygets säkerheteller för all rädda människoliv eller all utsläppet förorsakals avolyckshändelse i angiven mening. För alt avgift skall ulgå trots allolyckshändelse föreligger fordras alt del objektivt sett varit möjligt förbefälhavaren och hans folk all handla på annat sätt och därmed begränsautsläppet. I det sistnämnda hänseendet måste bevisbördan rimligen i principvila på myndigheterna. Debevisregler som sålunda kan antas vara förutsatta i förslagel får ansesgodtagbara, när del gäller en sanktionsavgift av förevarande slag. 1982/83:87 47 märkaär här all ett utsläpp, som inle förklaras av en skada eller en nödsituation,normall utan vidare kan antas härröra från ell sådant handlande som medföravgiftsskyldighel. De anförda allmännasynpunkterna får betydelse för elt annat väsenlligl problem, nämligen vilkenmyndighet som bör pröva frågor om avgifisskyldighelen. Det slår klart att ipraktiken en myndighet kan ställas inför svåra bedömningar, när bevisprinciperav det angivna slaget skall tillämpas. Normalt brukar prövning av denna typankomma på domstol. Inle minst kan en sådan ordning synas önskvärd då detgäller sä stora ekonomiska värden som här kan stå på spel. Att tullverkelsbeslul kan överklagas lill allmän domstol utgör naturligtvis en vissrätlssäkerhetsgaranti, men kan föriuster uppkomma för denenskilde till följd av åtgöranden. Å andra sidan har, på sättutvecklas i remissprotökollet, förslaget betydande fördelar från praktisksynpunkt. Nackdelen av att avgiftsbeslulen inte fattas av domstol kan i vissmån kompenseras av all den särskilda sakkunskap som tjänstemän hari fräga om de besväriiga tekniska bedömningarna av oljeutsläpp bör bli avslort värde i sammanhanget - inte minst då det gäller alt snabbi dra slutsatserav konstaterade förhållanden.