prop · G603134 · 1982-12-31 00:00:00 — När man övervägerutformningen av föreskrifter om prioritering av sådana beskaltningsärenden somhar samband med brottsmisstanke är det flera frågor som måste besvaras. Förstoch främst måste man göra klart för sig hur kvalificerad en misstanke omskattebrott skall vara för all en därmed sammanhängande beskattningsfråga skallhandläggas med särskild skyndsamhet. Vidare måste övervägas vilka stadier av beskattningsfrä-ganshandläggning en skyndsamhetsregel skall omfatta. Man måste också ta slällningtill vilka slag av skatter och avgtfter m.m. som regleringen skall omfatta. Närdet gäller skyndsamhelskravets närmare utformning måste man dessutom ta uppfrågan huruvida särskilda frister för handläggningen skall föreskrivas, ellerom del räcker med en generell skyndsamhetsregel, eventuellt i kombination meden förtursbestämmelse. Nära sammanhängande med det sistnämnda är frågan omföreskrifter skall meddelas i lag, i förordning eller i arbetsordningar. 1982/83:134 21 skyndsamhets- och förtursregler som f.n. finns är det oftast en fömtsättningför reglemas giltighet atl en skattebroltsprocess pågår, dvs. att åtal förskattebrott väckts eller i varje fall alt en fräga om tvångsmedel i anledningav ett misstänkt skattebrott aktualiserats hos en allmän domstol. Vidremissbehandlingen av de tidigare nämnda BRÅ-promemoriorna har från flera hållsagts att skyndsamhels- resp. förtursreglerna generellt borde omfatla även densituationen att förundersökning pågår men åtal ännu inte väckts. Skälet för en särskiltsnabb handläggning av en skattefråga som har anknytning tiU ett misstänktskattebrott är - som ovan nämnts - att delta i många fall kan väsentligt bidratill att frågan om ansvar för skallebrottet kan avgöras relafivt snabbi. Deltaargument väger tungt även under den förundersökning som föregår ett åtal.Särskilt tydligt framstår della i de faU där åklagaren - på grund avskattefrågans komplicerade natur - inte anser sig kunna väcka åtal innan lagakraftvunnendom i skattemålel föreligger. En nackdel med en skyndsamhetsregeluppbyggd kring rekvisitet pågående fömndersökning är att särskilt snabbhandläggning kommer fill stånd även i vissa fall där man i efterhand kankonstatera att förundersökningen av någon anledning lades ned utan alt något ätalväcktes. Detta förhållande torde emellertid komma att uppstå bara i ett mycketbegränsat antal mål. HärtiU kommer att den misstänkte även i de avsedda fallenhar befogade krav på att åtalsfrågan avgörs så snart som möjligl. Den berördakomplikationen bör därför enligt min mening inte hindra en reform i den antyddariktningen. Vad jag nu har anförtleder till att en skyndsamhetsregel bör omfatta dels den situationen att fömndersökningpågår och dels det fallet atl fömnder-sökningen avslutats och åtal väckts. Detär samlidigt viktigt att betona att skälen för skyndsam behandling bortfallerså snart fömndersökningen läggs ner eller avslutas utan att resultera i att ätalväcks eller dä åtal visserligen väcks men sedermera läggs ner. För atl en skyndsamhetsregelav den nu angivna omfattningen skall kunna fungera praktiskt, krävs att kommunikafionernamellan olika inblandade organ löper väl. Jag återkommer tiU den frågan i detföljande (avsnitt 4.3). VUkastadier av beskattningsfrågans handläggning bör en skyndsamhetsregel omfatta? Nuvarandeskyndsamhels- och förtursregler inom beskattningsförfarändet gäller somtidigare nämnts i allmänhet endast det fallet att en skatteprocess pågår. Desom berörs är fömtom skattedomstolarna endast taxeringsinlendenten (se 46 §taxeringskungörelsen). Enligldet förslag till regler om förtursbehandling som BRÅ lade fram skulleförtur vid misstänkt skatlebroltslighel gälla inle bara hos taxe- Prop.1982/83:134 22 ringsintendenter och skattedomstolar, utan förturen skulleomfatta även de åtgärder som ankommer på skattechef. Härmed avsågs att hela denrevisionsverksamhet och processförberedande verksamhet som ankommer på länsstyrelsernasskatteavdelningar skulle ske med förtur i nu avsedda fall (promemorian s. 11).Förslaget synes i denna del i allmänhet ha godtagils av remissinstanserna. När fömndersökning inletts angäende ett misstänktskattebrott eller ätal väckts för sådant brott, är det som sagtsangeläget att de beskattningsfrågor som sammanhänger med den aktuellabrottsmisstanken avgörs snabbt. Detta gäller oavsett om det arbete som återståratt göra, innan beskattningsfrågorna kan slutligt lösas, skall utföras vidlänsstyrelsernas revisionsenheter eller besvärsenheter eller vidskattedomstolarna. Skälen för snabb behandUng är i princip lika starka, oavsettpä vilket stadium handläggningen av beskattningsfrågan befinner sig. Det remissbehandlingen knappast påståtts att en utvidgning av skyndsamhetsreglernai den nu antydda riktningen skulle medföra nägra väsenfiiga olägenheter förhandläggningen av övriga ärenden. Mol den nu tecknade bakgmnden framstår det som tydligt atlen skyndsamhetsregel för beskattningsfrågor som har samband med misstanke omskattebrott bör omfatta hela verksamheten vid länsstyrelsernas skatteavdelningar(när det gäller den direkta skatten främst revisionsenheler och besvärsenheter)samt vid de domstolar som skall pröva frågorna (länsrätter, kammarrätter ochregeringsrätten). VUka typer av skatter, avgifter m.m. bör en skyndsamhetsregelomfatta? Det sagda har främst tagit sikte på den direktabeskattningen och konsumtionsbeskattningen. Det är emellertid befogat attställa frågan om inte en förtursregel bör omfatta även handläggningen av frågorrörande andra skatter och avgifter. Den nuvarande skyndsamhetsregeln i 46 §taxeringskungörelsen gäller endast direkt beskattning. De förtursregler somfinns i skattedomstolarnas arbetsordningar synes enligt sin ordalydelse oftakunna tolkas så att de avser även andra former av skatter och avgifter. Det ärdock osäkert om de alltid tillämpas på det sättet. BRÅ föreslog promemoria generella skyndsamhetsreglerdels i taxeringslagen för mål om direkta skatter, dels i mervärdeskattelagenför mål om mervärdeskatt och dels i den s.k. förfarandelagen för viss annanindirekt beskattning. BRÅ: s förslag promemoria om ett integreratförfarande omfattade endast inkomst-, förmögenhels- och mervärdeskatt. Manförklarade sig i promemorian visserligen inse vikten av att alla skatter ochavgifter behandlas lika, men menade alt en sådan likabehandling inte kangenomföras , eftersom det "saknas en enhetlig reglering av de olikaskatterna och avgifterna" (promemorian s. Prop.1982/83:134 23 Denallmänna uppfattningen bland remissinstanserna synes vara att alla skatter ochavgifter såvitt möjligt bör behandlas lika när det gäller särreglering pågrund av misstänkt skattebrottslighet. års promemoria kritiseradesför att inte vara heltäckande i denna del, och vid remissbehandlingen av 1982års promemoria har del från flera håll som ett argument mot ett integreratförfarande enligt den föreslagna modellen framförts att det inle skulle kommaatt omfatta alla skatter och avgifter. Frånsåväl effektivitets- som rättssäkerhetssynpunkt är det angeläget att allaformer av beskattning och offenfiigt avgiftsuttag sker efter gemensammaregler, så längt det nu är möjligt. Det är etl välkänt faktum att skattesystemetf.n. brister i detta hänseende, men arbete pågår på flera håU för att uppnåstörre likformighet. Det är under dessa förhållanden angeläget att intetillskapa regler som ytterligare förstärker nuvarande brister. Härtill kommer -och det är inte det minst vikfiga - att skälen för en särskiU skyndsambehandling av beskattningsärenden på gmnd av misstanke om skattebrottprincipiellt sett är lika starka, oavsett vilket slags skatt eller avgiftmisstanken rör. Det kan i sammanhanget erinras om atl socialavgifterna ger detaUmänna nästan lika stora inkomster som inkomst- och förmögenhetsskatterna. Motden nu angivna bakgmnden framstår det som angeläget att en skyndsamhetsregelför beskattningsärenden som har samband med misstänkt skattebrottslighet ommöjligt får omfatta samtliga sådana skatter och avgifter beträffande vilka fömndersökningoch åtal för skattebrott över huvud taget kan bli aktuella. Detta innebär attregeln i princip bör avse handläggningen av alla de skatter och avgifter somnämns i 1 § skaltebrottslagen. Prioriteringeniförhållande tiU andra typer av mål och ärenden Detär en gmndprincip både inom den statliga förvaUningen och vid domstolarna atthandläggningen av mäl och ärenden skall äga rum ulan onödiga dröjsmål och atlmålen och ärendena skall avgöras . Redan av dessa allmännaprinciper följer alltså ett krav på skyndsam handläggning. Vill man särskiltförsäkra sig om att vissa typer av mål och ärenden handläggs snabbt, räcker detdärför inte med en regel, enligt vilken dessa skaU handläggas"skyndsamt" e.d. Det fordras i stället att man uttryckligenprioriterar handläggningen av dessa mål framför andra grupper. Ensådan prioritering som angetts kan författningstekniskt uttryckas anfingenså att vissa mål skall handläggas "med särskild skyndsamhet" eller säatt målen skall tas upp till behandling "med förtur". Den sistnämndatekniken torde vara den i prakfiken vanliga och är dessutom den språkligtenklaste. Den används därför i det följande. Fråganär då i vad mån det är rimligt att beskattningsfrågor som har samband medmisstanke om skattebrottslighet behandlas med förtur i olika 1982/83:134 24 sammanhang.För att bötja med de allmänna förvaltningsdomstolarna, har dessa att vid sidanav skattemålen handlägga en mängd skilda typer av frågor inom skiftandeämnesområden. Somliga av dessa frågor är uppenbarligen av minst likabrådskande natur som de nu aktuella skattemålen. Skaltemålen bör inteprioriteras så högt att handläggningen av andra brådskande mål - t.ex. mål omverkställighet enligt 21 kap. -blir lidande. Ävenom de berörda skattemålen således inte bör ges generell förtur framför allaandra typer av mål som de aUmänna förvaltningsdomstolarna har att handlägga kandet ifrågasättas om målen bör ges en absolut prioritet framför andra skattemål.På den punkten vUl jag erinra om att skattemål kan vara brådskande av andraskäl än att de har samband med misstanke om skattebrott. Ett exempel är sådanamål som har samband med frågor om bevissäkring eller betalningssäkring. Det kaninte med fog hävdas att skattemål med brottsmisstanke alltid skall gå före allaandra skattemål, alltså även sådana mål där hänsynen tiU en enskild partsrättssäkerhet eller nägot annat skäl starkt talar för en särskilt snabbhandläggning. Detsagda leder till slutsatsen att en förtursregel vid de allmänna förvaltningsdomstolarnaför sådana skattemål som har samband med brottsmisstanke - Uksom enligtgällande ordning f.n. endast bör ge förtur i förhållande till mål som inte ärav sådan karaktär att de kräver särskill snabb handläggning. Vidremissbehandlingen av BRÅ-promemoria sades från ett par håll attskärpta förtursregler för den berörda målkategorin endast innebär atlhandläggningen av andra mål blir lidande. Med den uppläggning av förtursregelnsom jag nu har förordat förlorar detta argument mycket av sin styrka. Sompåpekats vid remissbehandlingen kommer fill detta att de skatlemål som harsamband med misstanke om skattebrott är så få till antalet - f.n. högst 500-600per år i hela landet - att en prioritering av dem inte har någon nämnvärdinverkan totalt sett pä handläggningsfiderna i övriga mål. Dethittills sagda har gällt handläggningen vid de allmänna förvaltningsdomstolarna.När det gäller direkta skatter och mervärdeskatt återstår att la ställning tUlförtursregelns utformning vid länsstyrelsernas skatteavdelningar - i huvudsakpä taxeringsenheter, revisionsenheter, mervärdeskatteenheter ochbesvärsenheter. Här är problematiken så till vida enklare som att andra frågorän sådana som har med skatter och avgifter att göra inte handläggs påskatteavdelningarna. Vad som ovan sagts i fräga om absolut prioritet iförhållande till andra skatteärenden vid domstolarna har emellertid giltighet ävenför handläggningen vid länsstyrelserna. Det kan självfallet förekomma även däratt ett ärende är brådskande av andra skäl än att del föreligger etl sambandmed en misstanke om skattebrott. Medhänsyn till det sagda bör man inte generellt prioritera handläggningen av deaktuella skatteärendena framför alla andra ärenden. 1982/83:134 25 stället- precis som när det gäller förvaltningsdomstolarna - nöja sig med attföreskriva att skatteärenden som har samband med misstanke om skattebrott skallhandläggas med förtur i förhåUande fill andra ärenden där någon speciellanledning till skyndsam behandling inte föreligger. I fråga om vissa skatteroch avgifter sker handläggningen inle bara eller inte alls vid länsstyrelsernasskatteavdelningar och länsrätterna, utan vid andra myndigheter. Sålunda fattar t.ex.riksskatteverket beslut i fråga om punktskatter och (iandra instans kammarrätten i ) är beslutsorgan när det gällerarbetsgivaravgifterna. Vad som sagts i fråga om prioriteringen iförhällande lill andra mäl och ärenden har dock motsvarande tillämpning såvittavser handläggningen vid dessa andra myndigheter. En särskild fråga är omdel bör införas speciella frister för handläggningen av de aktuellaskattemålen. Denna fråga är komplicerad, bl.a. med hänsyn till målens skiftandeomfattning och beskaffenhet. Frågan om frister kan med hänsyn härtill intelämpligen tas upp i detta sammanhang. Till detta kommer att kommissionen motekonomisk brottslighet kommer att överväga ett integrerat förfarande förskattemål och brottmål. Frågan om särskilda frister bör ses mol bakgrund avövervägandena i denna del. En skyndsamhetsregelför handläggningen vid domstolar och andra myndigheter av sådanabeskattningsärenden som har samband med misstanke om skattebrott bör somnämnts vara uiformad som en förtursregel, som prioriterar handläggningen avdessa ärenden i förhåUande till andra ärenden, under fömtsättning att detbeträffande de sistnämnda inte föreligger någon särskild anledning fillskyndsam behandling. Vidare har resonemanget utmynnat i attförtursbehandlingen skall omfatla ärenden om sådana skatter och avgifter somtas upp i I § skaltebrottslagen. Denuppläggning som förtursregleringen föreslås få kan enklast uppnås genom ensamlad reglering i lag. Till förmån för lagformen talar också -som påpekats vidremissbehandlingen av BRÅ-promemoria - alt statsmakternas önskemål omen snabb handläggning av dessa ärenden kommer fill ett mer auktoritativtuttryck (jfr 11 kap. 4 § regeringsformen). Förfarandetvid länsstyrelser och övriga förvaltningsmyndigheter regleras i princip avförvaltningslagen (1971:290), medan förvaltningsdomstolarnas verksamhet följerlagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar och förvaltningsprocesslagen(1971:291). En förtursregel av del aktuella slaget passar inte på ett naturligtsätt in i någon av dessa lagar. Att tillskapa en särskild lag i ämnet bör åandra sidan såvitt möjligt undvikas. Man bör därför i första hand undersöka omdet är möjligt att infoga förtursregeln i en redan befintlig lagstiftning avmateriell natur. Demateriella reglema rörande de aktuella skattema och avgifterna finns - vilketframgår redan av uppräkningen i 1 § skattebrottslagen - i ett stort Prop.1982/83:134 26 Att införa förtursregler i alla dessa författningar är olämpligtmed hänsyn till dels att en omfattande lagstiftning måste göras och dels attförtursreglerna i många fall skulle komma att hamna i mindre adekvatasammanhang. En lösning som liggernärmare till hands är att införa förtursreglerna i skaltebrottslagen. Man kandärvid på ett enkelt sätt anknyta till uppräkningen i lagens 1 §. Man kanvidare i en och samma lag fä en reglering som täcker bäde länsstyrelsernas,förvaltningsdomstolarnas och övriga myndigheters handläggning. Mot en sådanlösning kan visseriigen med visst fog sägas att skattebrottslagen normalt inletillämpas av dessa organ och att därför en bestämmelse som riktar sig till deminte hör hemma i den lagen. Med tanke pä de stora fördelar frän lagteknisksynpunkt som denna lösning har bör det sagda dock inte kunna anses som eltavgörande hinder. Det bör givetvis åligga berörda organ att se till attförturslagstiftningen genom arbetsordningsbestämmelser eller pä annat sätt bliruppföljd på ett effektivt sätt. Det måste också anses ingå i t.ex. endomstolschefs allmänna ansvar för arbetets bedrivande att övervaka attförtursreglerna får avsedd effekt vid handläggningen av mäl inom domstolen. Skyndsamhetsreglerför handläggningen vid åklagarmyndigheter och allmänna domstolar I1978 års BRÅ-promemoria föreslogs tidsfrister även för handläggningen av skattebroUsfrågorhos åklagarmyndigheter och allmänna domstolar. Remissinstansernas inställning lillförslaget i denna del var i allmänhet negativ. Man menade dels atl särskildatidsfrister inte behövdes och dels att sådana frister kunde skapa praktiskaproblem. Iremissyttrandena BRÅ-promemoria har det varit en nära nogsamstämmig uppfattning att handläggningstiderna vid åklagarmyndigheter ochallmänna domstolar inte utgör något större prakfiskt problem. Jag delar denuppfattningen. Sedan skattefrågan väl avgjorts av förvaltningsdomstolarna, kanåtalsfrågan resp. brottmålet i allmänhet avgöras relativt snabbt. Något behovav särskilda regler för att skapa garantier för snabba avgöranden avansvarsfrågan torde således inte föreligga. Härtill kommer att lagstiftaren vidtillskapandet av sådana regler skulle ställas inför mycket känsliga frågorrörande prioriteringen mellan olika typer av brottslighet. Moldenna bakgrund bör några särskilda skyndsamhetsregler för handläggningen avskattebrottmål vid åklagarmyndigheter och allmänna domstolar inte införas. 4.3Bättre kommunikation mellan myndigheterna 4.3.1Inledning Frågor som har samband med skattebrott handläggs - som framgår av Prop.1982/83:134 27 dettidigare sagda - vid elt slort antal olika organ. Ofta pågår aktiviteter rörandesamma fråga på fleia håll . Det förekommer redan nu ett ickeobetydligt samarbete mellan myndigheterna på olika nivåer. Remissbehandlingenav BRÅ-promemoria visar dock atl kommunikationerna på några punkterbehöver förbättras. Detta gäller oavsett om man inför ett integreratdomstolsförfarande enligl BRÅ: s modell eller ej. Vaddet i denna del är fråga om är att se till dels att de brottsutredande organen(åklagare och polismyndigheter) får kännedom om misstänktskattebrottslighel och dels atl de domstolar och andra myndigheter, som har atttillämpa den tidigare (avsnitt 4.2) förordade förtursregeln, får upplysningarom när förutsättningar för förtursbehandling föreligger. Frågorna behandlas idet följande i nu nämnd ordning. Inledningsvisbör även nämrias att BRÅ, inom ramen för översynen av lagstiftningen mot denorganiserade och den ekonomiska brottsligheten, har övervägt möjligheterna tilletl ökal informationsutbyte myndigheterna emellan i brottsbekämpande syfte. Enarbetsgrupp inom BRÅ kommer att lägga fram en promemoria i ämnet.Ingenting hindrar emellerfid alt man - såvitt gäller skattebroltsområdet -redan nu överväger ett effektivare undertättelsesystem. De förslag som jagbehandlar i det följande kan omprövas om den kommande BRÅ-promemorian ochremissbehandlingen av den ger anledning till det. 4.3.2Underrättelse om misstänkt skattebrottslighel Förekommeranledning till misstanke om brott enligt bl.a. skaltebrottslagen, skall enligt43 § taxeringskungörelsen (1957:513) och 26 § mervärdeskatlekungörelsen(1968:431) skattechefen eller en av särskilt förordnadtjänsteman göra anmälan därom tUl åklagaren. I praktiken kan det inte sällandröja relafivt länge innan denna anmälan görs, vilket medför attförundersökningen rörande skattebrottet fördröjs i motsvarande mån. Dettaförhållande har av BRÅ påtalats som en olägenhet, och ett stort antal remissinslanserhar betonat vikten av att anmälan görs på ett så tidigt stadium som möjligt. Denenda sakliga invändning som framförts mot att misstanke om skattebrott anmälsså fidigt som möjligt är atl den skattskyldige kan antas bli mindre benägen attsamarbeta med den skaltemyndighet som gjort en sådan anmälan (BRÅ-promemorias. Det förefaller dock svårt att tro att just den omständigheten alt enformell anmälan görs skulle väsentligt förändra den skattskyldiges vilja attlämna uppgifter för skatteutredningen. Det avgörande i denna del torde istället vara den faktiska inställning till frägan om brottslighet som den skatlskyldigeav olika skäl tror att skattemyndigheterna har. Ävenom det i några fall skulle förekomma att den skattskyldige blir mindre benägenatt lämna uppgifter på gmnd av en formell anmälan, kan detta - i enlighet medvad som sägs i BRÅ-promemorian - inte tillmätas Prop.1982/83:134 28 såslor vikt att det finns skäl all på grund därav vänta med anmälan. Det bördärför enligt min mening vara en allmän regel att anmälan skall ske så snarianledning förekommer till misstanke om skattebrott. Attde brottsutredande organen så tidigt som möjligl får kännedom om misstänktskattebrottslighet är i princip av lika stor vikt oavsett vilken typ av skatteller avgift misstanken rör. Nuvarande regler på området täcker bara inkomst-,förmögenhets- och mervärdeskatt, även om de i praktiken får genomslagskraftockså på vissa andra områden (t.ex. för del i fråga ompunktskatter, på grund av interna anvisningar). Riksskatteverketskontrollavdelning har utfärdat anvisningar med arbetsrutiner föranmälningsförfarandet såvitt avser anmälningar från avdelningens sida. I dessaanvisningar preciseras bl.a. anmälan skall göras, ochvidare vem som skall göra anmälan och fill vilken åklagare anmälan skall ske.Jag anser det angeläget att anvisningar av detta slag vid behov kommer tillstånd även för andra myndigheter som handlägger frågor om sådana skatter ochavgifter som avses i skattebrottslagen. Föratt säkerställa att anmälningsmfinerna pä olika håll fungerar tillfredsställandeär det av värde med en generell lagföreskrift om anmälningsskyldighet. Ensådan föreskrift bör omfatta samtliga skatter och avgifter enligtskattebrottslagen och kan lämpligen införas i denna lag som en ny 17 §.Undantag från anmälningsskyldigheten bör dock göras för de fall där det avnågon anledning står klart att någon anmälan inte behövs, t.ex. därför att detundandragna beloppet är så ringa att någon fömndersökning inte är aktuell. 4.3.3Underrättelse om pågående fömndersökning och åtal Föratt förtursregler av den art som jag har förordat i det föregående (avsnitt4.2) skall få någon genomslagskraft i praktiken krävs att de domstolar ochandra myndigheter som skall tillämpa förtursregeln blir underrättade, så snartrekvisiten för förtursbehandling är uppfyllda. Det har vid remissbehandlingenav BRÅ-promemoria från flera håll påtalats att det föreligger bristeri detta hänseende. Även om rutinerna på många håll torde ha förbättrats en delsedan år 1978, är situationen ändå inle tillfredsställande. Enundersökning som genomfördes vid en länsrätt visade t.ex. att mer änhälften av vid länsrätten anhängiga mål, som hade samband med misstanke om skattebrottsligheloch som därför skulle handläggas med förtur, saknade anteckning i diariet omatt förtursbehandUng skulle ske. Deninformation som i detta sammanhang behövs är - om en förtursregel utformas ienlighet med vad jag fidigare har förordat - upplysning om pågåendeförundersökning resp. väckt åtal för brolt enligl skattebrottslagen. Eftersomförtursbehandling behövs endast i de fall brottmålet uppehålls av en pågåendehandläggning av en skattefråga, är underrättelse onödig om något sådantuppehållande inte sker. Detta innebär att underräl- Prop.1982/83:134 29 telsei praktiken oftast är obehövlig när del gäller mer okomplicerade brolt eUerförseelser enligt skattebrottslagen. Deninformation som angetts skall lämnas lill olika instanser, beroende dels pävUkel slags skalt eller avgift del är fråga om och dels på vilket stadiumskattefrågans handläggning befinner sig. Om brottsmisstanken gäller t.ex.direkt beskattning och beskailningsfrågan inte hunnit längre än tiUrevisionstadiet, är det revisionsenheten vid som skallunderrättas.