prop · G60312 · 1982-12-31 00:00:00 — omutökning av yrkesinriktad utbildning i gymnasieskolan på s. k. ickegymnasieorter; Regeringenföreslår atl antaga det förslag som har upptagits i bifogade utdragav regeringsprotokoll. Riksdagenbeslutade med anledning av regeringens förslag om möjligheter förvissa större kommuner med gymnasieskola (s. k. gymnasieorter) att anordnayrkesinriktad filialutbildning i kommuner utan gymnasieskola (prop.1981/82:157, om flexibel skolplanering m. Påett sextiotal s.k. icke gymnasieorter (s.k. icke g-orter) fick vissa yrkesutbildningarfinnas kvar, när gymnasieskolan infördes, men någon utökning har inte fått ske. proposifion som läggs fram föreslås att även icke g-orter Skall kunna ijtökasin yrkesinriktade utbildning inom av för hela riket medgivnadimensioneringsramar, Avsikten är att på detta sätt ytterligare öka denyrkesinriktade utbildningen i gymnasieskolan. 1 1982/83. Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , , , Elmstedt,Tilländer, Ahriand och . Propositionom utökning av yrkesinriktad utbildning i gymnasieskolan på s. k. ickegymnasieorter a. till arbetsmarknadssituationen behövs åtgärder för alt ytterligarefrämja yrkesinriktad utbildning inom gymnasieskolan. En sådan åtgärd är attsprida utbildningen, så att den blir lättare tillgänglig för flera ungdomar.Regeringen föreslog därför i prop. 1981/82:157 om flexibel skolplanering m. m.att en kommun som är huvudman för en gymnasieskola med yrkesinriktadutbildning på en s. k. gymnasieort (g-ort) under vissa förutsättningar skall fåbedriva viss yrkesinriktad utbildning som filialutbildning i en näriiggandekommun som saknar gymnasieskola. Med g-ort menas en ort som har en allsidiggymnasieskolutbildning med ortens kommun som huvudman. Riksdagengodkände förslaget (UbU 1981/82: 36, rskr 1981/82:445). Riksdagensbeslut innebär vissa nya möjligheter men inte skyldigheter för kommunerna. Detär utformat på sådant sätt, att ökade kostnader inte skall uppkomma för statenoch heller inte åläggas kommunerna. Denya reglerna för yrkesinriktad filialutbildning skall gälla fr. o. m. den IjuU1983. Regeringenhade lagt fram ett förslag om ytterligare spridning av denyrkesinriktade utbildningen på de orter som - utan atl vara g-orter redan haryrkesinriktad gymnasieskolutbildning i form av någon eller några linjeroch/eller specialkurser. G-ortskommunen är i dessa fall själv huvudman förgymnasieutbildningen. På dessa orter, s. k. icke gymnasieorter (icke g-orter),skulle enligt regeringens förslag följande principer kunna tillämpas. Om denönskade studievägen finns inom en utbildningssektor som redan är representeradi kommunens gymnasieskola, borde 1982/83:12 3 länsskolnämndeninom den av () tilldelade ramen för antaletutbildningsplatser i länet få pröva om skoloriskommunen skall få utöka denyrkesinriktade utbildningen. Om den önskade studievägen avser en annanutbildningssektor, borde SÖ:s medgivande krävas för att kommunen skall fåanordna den. Konsekvenserna i ekonomiskt och andra avseenden behövde dockutredas ytterUgare, och regeringen var därför inte beredd att ta slutligställning till om dessa principer borde införas. Om utredningen skulle ge underiagför detta, behövde dock ett beslut kunna fattas omgående för alt kommunernaskulle få tillräcklig planeringstid. Regeringen begärde därtor riksdagensbemyndigande atl genomföra förslaget. Utbildningsutskottettillstyrkte inte förslaget om bemyndigande för regeringen men hade inget atterinra mot att möjligheterna till en spridning av den gymnasialayrkesutbildningen närmare undersöktes. Då det enligt utskottet är angeläget attgöra den yrkesinriktade utbildningen tillgänglig för så många ungdomar sommöjligt, borde utredningen genomföras möjligt. Regeringen borde, omden fann skäl därtill, återkomma till i ärendet. Riksdagenanslöt sig till vad utskottet anfört. 2.1 Behovetatt sprida den yrkesinriktade utbildningen Sedanregeringen framlade propositionen om. flexibel skolplanering m. m. med förslagom spridning av yrkesinriktad utbildning har en ny kull 16-åringar lämnatgrundskolan och en ny intagning har gjorts till årskurs I i gymnasieskolan. Avden statistik som finns från intagningen och av de framställningar omförändrad organisation som gjorts från en rad kommuner framgår enligt minmening klart alt skälen för en spridning av yrkesutbildning inte bara kvarstårutan även förstärkts och utökats. Jag har därför ansett det vara av stor viktatt återkomma i frågan möjligt för att - vid ett bifall till detförslag som kommer att läggas fram -ge kommunerna en rimlig planeringstid /84. För en allmän översikt av hittillsvarande planeringsprinciperoch deras bakgrund får jag hänvisa till propositionen om flexibel skolplaneringm. (avsnitt 4.1). Gymnasieskolanhar dimensionerats för att kunna ta emot alla 16-åringaroch även vissa äldre sökande. Många kommuner har dock haft svårt att ipraktiken anordna alla de yrkesinriktade elevplatser som de skulle ha kunnatfå. Eftersom det alltså saknats lokaler, utmstning och lärare för att ökakapaciteten på yrkesinriktade studievägar 1982/83:12 4 såsom statsmakterna önskat, har man tvingats lill en omfördelning av platsernafrån yrkesinriktade till teoretiska. Statenkan inte tvinga en kommun vare sig att anordna gymnasieskola över huvud tageteller att anordna en viss studieväg inom gymnasieskolan. Kommunernas önskemålom omfördelning till fler teoretiska platser har därför, särskilt tidigare,ofta tillgodosetts. Delta har fått till följd alt ökningen av kapaciteten igymnasieskolan i stor utsträckning skett påvissa teoretiska linjer, där det varit lättast och billigast att öka antaletplatser. Detvå har regeringen med stöd av styrt gymnasieskolansutbildningar till att omfatta fler yrkesinriktade platser och färre allmäntteoretiska. Bakgrunden härtill har varit och är en strävan att ge dagensungdomskullar större möjligheter att komma ut på arbetsmarknaden. Dennastyrning har fått effekt trots kommunernas svårigheter att i ett kärvtekonomiskt läge öka den ofta mycket kostnadskrävande yrkesutbildningen. Enligtvad jag erfarit har SÖ till /83 kunnat lägga ut ca 3000 fleryrkesinriktade platser än inom den s. k. stora, grund-skolanknutnaramen. Mångakommuner har sålunda inom sitt uppföljningsansvar för 16- och 17-åringarnagjort beaktansvärda ansträngningar för att öka den yrkesinriktadeutbildningen. Här bör de allmänt förbättrade möjligheterna lill företagsförlagdutbildning liksom i viss mån också stimulansbidraget till utbildningar inomindustri och hantverk ha spelat en roll. Samtidigtfortsätter arbetsmarknadssituationen att vara särskilt svår för ungdomar, och sökandetryckelpå gymnasieskolan är större . Antalet behöriga förstahandssökande tillgymnasieskolan är - med oförändrat antal 16-åringar - 6500 fler än 1981.Av dessa har 4400 fler än sökt till yrkesinriktad utbildning.Benägenheten att söka till gymnasieskolan direkt efter avslutad grundskola harökat under och tycks, enligt vad jag erfarit av den pågåendeintagningen till gymnasieskolan, öka ytterligare: Antalet äldre sökande ärenligt preliminära uppgifter också större . Jag räknar med att iden redovisade ökningen ingår sökande som inte kommil in på önskad utbildningföregående år och t.ex. genomgått yrkesintroduktion. Jag vill här slutligenuppmärksamma den grupp ungdomar som efter en allmänt teoretisk utbildning sökerpå nytt till gymnasieskolan för att få den yrkesinriktade utbildning de önskatfrån början. De negativa effekterna för den enskilde eleven av sådandubbelutbildning har påtalats i olika sammanhang. En verksam åtgärd motdubbelutbildning är givetvis att ytterligare öka den yrkesinriktadeutbildningen så att fler kan tas in på sina förstahandsval. Svårigheternaatt öka kapaciteten hos den yrkesinriktade sektorn har belysts av SÖ i enskrivelse till regeringen : Prop.1982/83:12 5 ...finns ett kraftigt överskott på sökande även till yrkesinriktade studievägar. SÖ:sambition är att i första hand försöka åstadkomma en ytteriigare utökning avden yrkesinriktade utbildningen. Några möjligheter för huvudmännen att /83 utöka organisationen inom denna grupp av studievägar så attbefintliga ramar kan utnyttjas, finns dock inte. Sannolikt medför den nuvarandebegränsningen av ramen för vissa teoretiska linjer i stället att antaletungdomar som faktiskt kommer alt kunna tas in i gymnasieskolan blir /83 än 1981/82. En sådan utveckUng vore i rådandearbetsmarknadsläge synnerligen olycklig. Svårigheter finns också för kommunernaatt kompensera ett sådant platsbortfall med en ytterligare utbyggnad avyrkesintroduktionen. Motdenna bakgrund ansåg SÖ att det vore olyckligt att till /83genomföra den minskning av organisationen på vissa teoretiska linjer som hadebeslutats av . En utökning i förhållande till riksdagsbeslutet på dessastudievägar bedömdes möjlig från resurssynpunkt och klart motiverad när detgällde antalet sökande. En sådan utökning kunde vidare antas få positivaeffekter även för de yrkesinriktade studievägarna, där fler ungdomar skullekunna tas in på sina förstahandsval. Medhänsyn till att den yrkesinriktade utbildningen faktiskt har ökat medgavregeringen att SÖ till /83 fick omfördela intagningsplatserna såatt den allmänt teoretiska linjegmppen fick samma antal platser som året innan.Samtliga dessa platser har enligt vad jag erfarit tagits i anspråk. 2.3Framställningar från skolstyrelser och länsskolnämnder om dimensioneringen avgymnasieskolan Tväslag av framställningar i fråga om gymnasiedimensioneringen har inkommit frånenskilda kommuner. De har gällt en utökning av teoretiska respektiveyrkesinriktade intagningsplatser. Denförra gruppen av framställningar (från bl. a. , och ) har iallt bekräftat SÖ:s analys av situationen, som jag återgav. Kommunerna hargjort mycket stora ansträngningar att öka den yrkesinriktade utbildningen. Dettar också tid innan de nysatsningar som gjorts och ännu görs får full effekt.För kan här nämnas nya gymnasieskolor i , ,, och samt hantverksutbildning och ytterligaresatsningar på bygg- och anläggningsteknisk samt grafisk utbildning i Stockholm.Såväl av framställningarna som vid olika uppvaktningar som jag mottagit frånandra kommuner har klart framgått att kommunerna anser sig ha nått en gräns förvad som är möjligt i en utbyggnad av yrkesutbildningen. Ilikhet med bl. SÖ har jag uppmärksammat att svårigheterna att utöka denyrkesinriktade utbildningen bl. a. kan få denna konsekvens för elever-tl 1982/83. 1982/83:12 6 na:Om inte antalet yrkesinriktade intagningsplatser räcker, slås elever med lägrebetyg, som vitt ha yrkesinriktad utbildning, ut från denna av elever med högrebetyg, som i första hand vill ha en mer teoretisk utbildning men kommit in påen yrkesutbildning som andrahandsval. Medtanke på den stora betydelse ett förstahandsval har för många elever, framförallt för dem som är mindre motiverade för gymnasiestudier, ser jag det somviktigt att detta kan tillgodoses i görligaste mån, särskilt beträffande den avriksdag och regering prioriterade yrkesutbildningen. För elevernas trivsel ochstudieresultat finns här mycket att vinna. De totala vinsterna för samhället iform av färre studieavbrott och därmed färre vakanta platser liksom av ettminskat antal dubbelutbildningar bör också uppmärksammas. Jagövergår nu till att redogöra för det andra slaget av framställningar i fråga omgymnasieskolans dimensionering. Det gäller här inrättande av nya yrkesinriktadestudievägar på orter, som före gymnasieskolreformen 1971 endast hadeyrkesskola, dvs. s.k. icke gymnasieorter (icke g-orter), att skilja frångymnasieorter (g-orter), som hade både teoretisk och praktiskutbildning. Innan jag går vidare, måste jag dock ge en kort beskrivning avförhållandena beträffande icke g-orter. Jag skall också redovisa den s. k.ungdomsuppföljningens roll. 2.4Utbildningen på icke g-orter Vidplaneringen av gymnasieskolan klassificeras vissa av rikets kommuner som g-orter.Med g-orl avses kommun, som har alla eller nästan alla teoretiska linjer igymnasieskolan och dessutom en allsidig uppsättning yrkesinriktade linjer. Deorter som vid införandet av den integrerade gymnasieskolan 1971 enbart hadeyrkesskola kom att betecknas som icke g-orter. Huvudprincipen beslutom gymnasieskolan (prop. 1968: 140, SU 1968: 195, rskr 1968:404) var att sådanaicke g-orter under vissa betingelser skulle kunna få bibehålla men inte utökasitt utbildningsutbud för att i stället g-orternas större skolenheter skullekunna växa till sig och erbjuda ett alltmer allsidigt urval studievägar. Måletför denna politik var den integrerade gymnasieskolan, för vilken jag redogjordei propositionen om flexibel skolplanering m. m. (avsnitt 4.1.2). Enligt1968 års riksdagsbeslut skuUe gymnasieskolan endast få anordnas iform av specialkurser på sådana icke g-orter som tidigare endast hade haftyrkesskola. För dessa specialkurser utanför g-ort skulle normalt de tim- ochkursplaner tillämpas som tidigare hade gällt för yrkesskolan. Dessa timplaneromfattade oftast enbart yrkesämnen. För att möjliggöra undervisning även iallmänna ämnen godkände Kungl. Maj:t av SÖ föreslagna principer förövergång från yrkesinriktad specialkurs till linje på icke g-ort. Detta skeddeockså möt bakgrund av att flera icke g-ortskommuner besvärat sig över SÖ:sbeslut i organisationsfrågor. 1982/83:12 7 Övergångfrån specialkurs till linje har som försöksverksamhet skett i sammanlagt 18icke g-ortskommuner som uppfyllt vissa fastlagda kriterier. Dessa innebär ikorthet att skolorten skall kunna anordna utbildning inom minst två av deutbildningsområden, som täcks in av linjerna Dk, Et, Fo och Ve. (En förteckningöver gymnasieskolans linjebeteckningar och förkortningar av dessa bör fogastill protokollet i detta ärende som bilaga 1.) Specialkurser som i stortmotsvarar den önskade linjen skall finnas. Vidare skall elevunderlaget i skolortensnaturliga upptagningsområde omfatta minst 150 16-åringar ochintagningskapaciteten inom de aktuella linjerna omfatta minst 23 intagningsplatser.Slutligen skall högstadium finnas på skolorten. Jagkan här också erinra om att utbildningsutskottet berörde frågan om utbyte avspecialkurs mot linje i sitt betänkande (UbU 1980/81:38) med anledning av prop.1980/81:107 om den statliga skoladministrationen m. m. I behandlingen avmotioner om spridning av gymnasieskolutbildning till icke g-ort hänvisadeutskottet bl.a. till det utredningsarbete om flexibel skolplanering som däpågick inom och som senare skulle ligga till grund förregeringens förslag om bl. a. filialutbildning i gymnasieskolan (prop.1981/82:157, UbU 1981/82:36, rskr 1981/82:445). 1 specialkurs-linjefrågananförde utskottet bl. a. följande. Om det i en kommun f. n. finns inrättadäldre specialkurs som har nära motsvarighet i en linje och om ett stadigtelevunderlag bedöms finnas under åtminstone framöver, borde det enligtutskottets bedömning vara möjligt att, om kommunen så önskar, låta motsvarandelinje ersätta den befintliga specialkursen. anslöt sig till vadutskottet anfört. Sedanbeslutet om den integrerade gymnasieskolan fattades har flerabetydande förändringar inträtt beträffande kravet på utbildning för ungdom iåldrarna är. Denallt svårare arbetsmarknadssituationen under de senasie åren har drabbatungdomarna särskilt hårt. i synnerhet dem som inte har någon yrkesutbildning.Sedan mitten av 1970-talet har fattat en rad beslut avseende ungdomunder , som innebär dels ett ökat ansvar för kommunerna gentemot dessaungdomar, dels att åtgärder även utanför den reguljära gymnasieutbildningenställts till kommunernas förfogande för att förverkliga detta ansvar. Degrundläggande bestämmelserna om kommunernas s. k. uppföljningsansvar finns fr.o.m.den 1 juli 1982 i skollagen (1962: 319) efter beslul av med anledningav kompletteringspropositionen 1982 (prop. 1981/82:150 bil. 4, AU 1981/82:28, rskr1981/82:392, SFS 1982:455). 1 skollagen föreskrivs att varje kommun skallbedriva uppföljande studie-och yrkesorientering och vidta andra åtgärder tillstöd för ungdomar som 1982/83:12 8 inte har fyllt och som efter avslutad grundskolainte genomgår utbildning eller har fast anställning. Åtgärder inom delta områdeskall normalt ankomma på skolstyrelsen i kommunen. Skolstyrelsen skall ocksåfullgöra de uppgifter som följer av särskilda föreskrifter om statligt bidragtill åtgärder för utbildning och arbete åt ungdomar . Målet är att ungdomarna skall ges möjlighet till arbete,praktik eller utbildning. Som framgår av en uttrycklig föreskrift iskolförordningen (1971: 235) skall skolstyrelsen fortlöpande hålla sigunderrättad om ungdomarnas sitviation (jfr prop. 1978/79:180. UbU 1978/79:45. rskr1978/79:422). Särskilda statsbidrag lämnas för vissa verksamheter somanordnas för ungdomar i den aktuella åldern som annars skulle stå utan sysselsättning.Sedan ett par år finns introduktionsprogram för utbildning om högst 4 veckoroch yrkesintroduktion . Här kan också nämnas gymnasiallärlingsutbildning, låt vara alt denna inte är till bara för de ungdomar somjag nämnde. kan nästan alla kommuner -alltså även de som inte hargymnasieskola - få anordna dessa verksamheter, i vissa fall efter medgivandeav SÖ (jfr prop. 1981/82: 125 bil. 5, UbU 1981/82:36, rskr 1981/82:445). Sedanbörjan av lämnar staten bidrag till arbetsgivare som anställer ungdomarpå särskill inrättade ungdomsplatser. Kommunernas skolstyrelser har sedan denI administrativa uppgifter i fråga om bidragsgivningen. Många av de kortare specialkurserna inom den reguljäragymnasieutbildningens ram är också väl lämpade för de ungdomar som del härgäller. har skolstyrelserna också möjlighet atl ansöka omalt få inrätta lokalt arbetsmarknadsanknutna specialkurser efter lokalt fastställdakursplaner. Uppföljningsansvaret för ungdom som ej fyllt åvilaralla kommuner i samma mån, oavsett om de har gymnasieskola eller inte. Enkommun har lättare att fullgöra sitt uppföljningsansvar, om det finnsyrkesinriktad utbildning inom kommunen antingen i egen gymnasieskola ellergenom filialutbildning med närliggande kommun som huvudman. Många tidigare yrkesskolor har numera stabiliserat sinställning och uppfattas allmänt som konsoliderade enheter av gymnasieskolan. Detorde inom sina sektorer ha samma kapacitet och samma kvalitet på undervisningensom skolenheterna på de större g-orterna. Med hänsyn till den omfattandeverksamhet, som även icke g-ortskommuner bedriver med anledning avuppföljningsansvaret, synes det befogat att i den nuvarande situationen medsärskilda problem vidga icke g-orlernas möjligheter att erbjuda yrkesinriktadutbildning. Så länge som dagens eller rättare 1968 årsplaneringsprinciper för gymnasieskolan på g-orter och icke g-orter kvarståroförändrade, kan dock ingen utökning av antalet yrkesinriktade utbildningar skepå icke g-orter. Jag finner det för min del otillfredsställande alt enkommuns möjligheter Prop.1982/83:12 9 attuppfylla sitt uppföljningsansvar inför sina 16- och I7-åringar skall varaberoende av hur kommunens skolväsende såg ut i slutet av 1960-lalet, dvs. av omkommunen hade både teoretiska och praktiska linjer och var g-ort eller om denendast hade prakfiska linjer och var icke g-ort. 2.6Exempel på aktuella framställningar om utökning av yrkesinriktad utbildning påicke g-orter Iplaneringen av den integrerade gymnasieskolan har framförts olika kriterier påintegration. Man talar om sektors-, nivå-, praktik/teori- och könsintegration.Dessa av SÖ föreslagna kriterier har visserligen endast delvis föranlettregleri skolförordningen (1971:235) men får ändå sägas ha varit vägledande for SÖ:splanering av gymnasieskolan. Tyvärr kan dock principerna om den integreradegymnasieskolan motverka ett uppfyllande av t.ex. en könsintegration på fleramindre orter med traditionellt "enkö-nade" utbildningar. Som exempelkan jag nämna en rad framställningar om inrättande av den klart flickdomineradetvååriga på icke g-orter som , , och ,vilka har en rad kraftigt pojkdominerade utbildningar. Jaghar funnit det vara av värde att i den vidare utredning, som enligt riksdagensbeslut (UbU 1981/82: 36 s. 14, rskr 1981/82:445) borde göras om yrkesinriktadutbildning på icke g-ort, redovisa de lokala förhållandena i en rad aktuellafall. Jag har valt att här göra min redovisning relativt detaljerad för att geen rättvisande bild av olika kommuners strävanden att ta sitt ansvar förungdomsuppföljningen. En förteckning över icke g-ortskommuner och derasframställningar om utökad organisation bör fogas till protokollet i dettaärende som bUaga 2. Exempelvishar framställningar från och kommuner om inrättande av Ss-linje fillstyrktsav länsskolnämnden i . De principiella skäl som jag tidigareredovisat har dock inte medgetl att SÖ låter dessa kommuner anordnautbildningen, och regeringen har av samma anledning inte kunnat bifallakommunernas besvär över SÖ:s beslut. Länsskolnämndeni har i fråga om och bl.a. anfört att avsteg börkunna göras från gällande planeringsprinciper med hänsyn till just det smalareutbildningsutbudet för flickor och för att tillgodose deras val inom dennasnäva sektor. Arbetsmarknadeni de båda kommunerna har, som nämnden anfört, en inriktning på traditionelltmanliga yrken (verkstadsindustri och jordbmk). Det är svårt för flickor med enallmänt teoretisk gymnasialskolutbildning att få en anställning. Specielltsvårt kan det vara om de genomgått tvåårig So-linje. En mer yrkesinriktadutbildning vore här att föredra. Meden utläggning av Ss-linjen på dessa orter skulle enligt min uppfattning flerafördelar ha kunnat uppnås. Fler elever hade kunnat få en för arbetsmarknadenrelevant utbildning på eller närmare hemorten, g-orterna Prop.1982/83:12 10 Falköpingoch hade avlastats till förmån för sökande på och kring dessa orter,och gymnasieskolenheterna i och hade blivit något bättre köns-och sektorsintegrerade. Motbakgmnd av syn på integration vill jag anföra följande. Som jag redanpåpekat har vi en situation då g-orterna, enligl vad de själva omvittnar,endast i undantagsfall anser sig kunna ytteriigare öka sin yrkesutbildning. Idetta nya läge finner jag inte att kravet på integration och allsidighet iutbildningsutbudet på g-orterna riskerar att åsidosättas av att vissa mindreorter, om så befinns rimligt, får öka sin yrkesinriktade utbildning. Tvärtomkan, som jag visat, köns- och sektorsintegrationen öka på dessa orter,medan den inte minskas på g-orterna. Vad det handlar om är ju en totalkapacitetsökning av den prioriterade yrkesinriktade utbildningen inom avriksdagen medgivna ramar. Tidaholmoch har i sina framställningar också aktualiserat frågan om övergång frånspecialkurs till linje. Jagvill här fästa uppmärksamheten på följande. Kriterierna för övergång frånspecialkurs till linje bestämdes, som jag redovisat, . De avsåg därmedde utbildningar som man då ville prioritera. Ss-linjen, som , ochandra kommuner velat inrätta, tillkom som försöksverksamhet först läsåret1979/80 och har gjorts reguljär fr. o. m. /83. SÖ stötte i sinbedömning 1981 av och Varas framställningar på två komplikationer.Dels fanns inte Ss-linjen bland de linjer, som enligt direktiv kundevara aktuella för inrättande, om motsvarande specialkurs redan fanns, dels hadelinjen endast karaktär av begränsad försöksverksamhet. Densenare komplikationen upplöstes i och med att linjen blev reguljär fr.o.m.innevarande läsår. SÖ har senare, efter vad jag erfarit, medgett inrättande av Ss-linjei , som fått den tvååriga linjen i utbyte mot sin tidigaretjugoveckors specialkurs för vårdbiträden. Ifråga om den Qärde av de orter jag nämnde, , har frågan om huvudman förutbildningen utgjort en komplikation. kommun ville ursprungligen ha Ss-linjenmed landstingskommunen som huvudman. SÖ hade 1973 i sina förslag till principerför övergång från specialkurs till linje inte räknat med attlandstingskommunala utbildningar skulle komma i fråga. Dk-, Et-, Fo- och Ve-linjerna,som då var aktuella, har alla primärkommunal huvudman. SÖ fann sig därför ejkunna fatta beslut i Säffle-ärendet och överlämnade det med tillstyrkan tillregeringen. De specialkurser som i var aktuella för övergång till linjevar två hemtekniska kurser om vardera .