prop · G603103 · 1982-12-31 00:00:00 — I direktiven framhålls att kommittén genomgående bör ägnasärskild uppmärksamhet åt behovet av åtgärder för att göra väntetiderna iutlänningsärenden så korta som möjligt. Kommitténs arbete vad gäller översynenav riktlinjer för regleringen av invandringen ,bör enligt direktivenbedrivas skyndsamt. Enligt vad jag har inhämtat avser kommittén att avlämna ettdelbetänkande om dessa frågor . De frågor som jag nu har behandlat har alltså delvis närasamband med kommitténs uppdrag att ägna handläggningstiderna särskilduppmärksamhet. Jag anser det naturligt att även frågan om på vilket sättutlänningsärendena bör flyttas från behandlas i dettasammanhang. Jag förordar därför att kommittén ges tilläggsdirektiv med uppdragatt skyndsamt pröva frågan om instansordningen i utlänningsärenden med utgångspunktfrån vad jag nu här anfört. Det bör vara möjligt att behandla dessa frågorsärskilt utan att avvakta kommitténs slutliga ställningstaganden till nyariktlinjer för invandringspolitiken. Kommittén bör utgå från att en ny ordningvad gäller besvär över avlägsnandebeslut i utlänningsärenden bör träda i kraftsenast För att möjliggöra nödvändigt organisationsarbete m.m. bör kommitténs förslag i dessa delar redovisas . Utgångspunktenför utredningsarbetet skall vara att alla förslag som läggs fram skall kunna genomföras inom ramen för oförändrade resurser inom det område som förslagen avser. Det innebär att om kostnadskrävande förslag läggs fram måste visas hur förslagen kan finansieras genom besparingar i form av rationaliseringar och omprövning av pågående verksamhet inom utredningsområdet. Kostnadsberäkningarna skall vara väl 1 1982/83:103 genomarbetadeoch ta hänsyn till alla kostnader som kan uppstå oavsett om Del II de drabbar staten, kommuner eller enskilda. redovisahur eventuella resursöverföringar mellan myndigheter skall ske. En utgångpunktär därvid att förslagen inte får leda till ökade förvaltningskostnader.Eventuella kommunalekonomiska konsekvenser av förslagen skall alltså beaktasoch ett genomarbetat underlag som medger bedömningar i dessa avseenden skallredovisas. Utredningen bör så omsorgsfullt som möjligt belysa de indirektaeffekter i form av exempelvis ökad administration och ökat krångel somförslagen kan medföra för myndigheter och enskilda. Kommitténbör vid arbetets påbörjande och vidare under arbetet informera berördahuvudorganisationer och i förekommande fall annan berörd centralarbetstagarorganisation, med vilken staten har eller brukar ha avtal om löneroch andra anställningsvillkor, och bereda dem tillfälle att framförasynpunkter. Kommittén skall därutöver informera berörda arbetstagare om sittarbete. Jaghemställer att regeringen utvidgar invandrarpolitiska kommitténs uppdrag ienlighet med vad jag nu har anfört. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller Ändrat bemyndigande vad gäller utredningen om översyn avlagstiftning om förbud mot investeringar i och m. m. Departementschefen,statsrådet , anför. Regeringenbemyndigade chefen för att tillkallaen särskild utredare (1980:4) med uppdrag att företa en genomgång avtillämpningen av lagen (1979:487) om förbud mot investeringar i ochNamibia och en kartläggning av möjligheterna för att vidta åtgärderäven på andra områden såsom överföring av teknologi (Dir 1980:86). Med stöd avdetta bemyndigande har en utredare samt fyra sakkunniga och en sekreterareförordnats. Enhemställan från utredaren om entledigande har bifallits per den 1 november1981. Enligtmin mening bör en översyn av det här slaget göras av en kommitté med fleraledamöter. Jag hemställer därför att bemyndigandet ändrasså atten kommitté med högst sex ledamöter får tillkallas för uppdraget; atten av ledamöterna får utses att vara ordförande; att sakkunniga, experter,sekreterare och annat biträde får förordnas åt 42 kommittén. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver att kostnaderna skall Skr.1982/83:103 belasta elfte huvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Departementschefen, statsrådet ,anför. Artificiellinsemination (befruktning på konstlad väg) är en befruktningsmetod som undersenare år har tilldragit sig allt större uppmärksamhet såväl i somutomlands. Tillgängliga uppgifter tyder på att det i f. n. föds mer än200 barn vilka har komrriit till genom artificiell insemination. Artificiellinsemination fyller ett behov för många som av någori anledning inte kan fåbarn på annat sätt. Som jag skall återkomma till i det följande medför dockverksamheten flera problem av såväl etisk som medicinsk och juridisk natur. Sverigesaknar - liksom de flesta andra länder - särskilda lagregler om artificiellinsemination. Frågan om en lagreglering av verksamheten och dess effekterfrämst för barnet har tidigare diskuterats och utretts här (se SOU 1946:49 s.64 och SOU 1953:9) utan att arbetet har lett till någon lagstiftning. Sedannågra år tiUbaka pågår i ett arbete på att få till stånd enrekommendation för medlemsstaternas interna lagstiftning, men inte heller dettaarbete har ännu lett till något slutligt resultat. Våren1980 anordnade Svenska delegation för medicinsk etik ettsymposium för att få framför allt de etiska och juridiska aspekterna vidartificiell insemination belysta (se handlingar"Artificiell Insemination", band 89, häfte 3, årgång 1980). Delegationenhar därefter i en skrivelse till justitieministern begärt en allsidig utredningav-hela problemkomplexet och en rättslig reglering avinsemina-tionsverksaniheten. Behovet av lagstiftning här Också unclerstrukitsiandra skrivelser till , bl. a. från . Frågan har vidare aktualiserats genom motioner till (mot1980/81:909 och 1189), och den har diskuterats allt livligare iden allmänna debatten. Eftersamråd med statsrådet föreslår jag att frågan om artificiellainseminationer nu utreds och att uppdraget anförtros åt en särskild utredare. Skr.1982/83:103 Allmänt om uppdraget Artificiell insemination görs i första hand med spermafrån en anonym givare, s.k. givarinsemination. I mer begränsad omfattninganvänds artificiell insemin-ation med sperma från den mottagande kvinnansmake, s.k. makeinsemination. Utredaren bör i den utsträckning som det är möjligtkartlägga omfattningen av och formerna för artificiella inseminationer iSverige. Med denna kartläggning som underlag bör utredaren ta slällning till omdet behövs en reglering för själva verksamheten som sådan och hur en sådanreglering i så fall bör utformas. Av betydelse för detta ställningstagande ärbl.a. de synpunkter av etisk och medicinsk natur som kan anläggas på enverksamhet av detta slag. Utredaren bör vidare undersöka i vilken utsträckning defamiljerättsliga regler som gäller bör ändras, främst för att skydda debarn som har kommit till genom artificiell insemination. En allmän utgångspunktbör vara att artificiell insemination får ske endast om barnet kan antas kommaatt växa upp under goda förhållanden. Utredaren bör också överväga vilka reglersom kan behövas av hänsyn till givaren, kvinnan och i förekommande fall hennesmake eller samboende. Om en gift kvinna föder ett barn, anses hennes make somfar till barnet (1 kap. 1 § första meningen ). I fråga ommakeinsemination är den rättsliga situationen därför förhållandevisoproblematisk. Det är sålunda klart att kvinnans make blir att betrakta som faräven i rättslig mening till det barn som blivit följden av inserninationen.Problem med faderskapet uppstår dock, om mannens sperma har förvarats i en s.k.spermabank och används först efter hans död. Är kvinnan änka när barnet födsanses nämligen enligt lagen den avlidne maken som barnets far endast om barnetföds inom en sådan tid efter hans död att barnet kan vara avlat (1kap. 1 § andra meningen ). Utredaren bör överväga om inseminationmed sperma från en avliden make över huvud,taget bör få förekomma och hur i såfall de rättsliga problem som kan uppkomma bör lösas. Den faktiska situationen för män och kvinnor som utan att.vara gifta med varandra sammanlever under äktenskapsliknande förhållanden är istort sett densamma som för gifta makar. Det finns därför skäl att överväga ominte artificiell insemination bör få förekomma också för en ogift kvinna medsperma från den man som hon bor tillsammans med. Den rättsliga situationen förett barn vars mor inte är gift skiljer sig dock från den som gäller för ettbarn till gifta föräldrar. a. måste faderskapet fastställas i en särskildordning (1 kap. 3 § ). Med dagens regler är det dock oklart omdet biologiska faderskap som är ett resultat av eri artificiell inseminationkan bekräftas juridiskt. En förutsättning för att artificiell inseminationskall få ske i fråga om samboende par.där mannen,själv är givare bör vara attdenne rättsligt anses som far till barnet. De problem som möter vid givarinsemination är delvis olikaberoende på om kvinnan är gift eller ogift. Är kvinnan gift bör en förutsättning för insemination varaatt den äkta mannen har samtyckt till att åtgärden vidtas och till att hanskall betraktas som far till barnet. Starka skäl talar för att den som harlämnat ett sådant samtycke inte skall kunna avsäga sig faderskapet till ettbarn som har kommit till genom inserninationen. Den möjlighet som en gift man har att föra talan om att han inte är far till ett barn som har fötts iäktenskapet bör därför inte finnas i fall då det är klart att barnet har avlatsgenom en insemination som den gifta mannen har samtyckt till. En talan om attdenne inte är far får föras också av barnet. Utredaren bör överväga ombarnet bör ha kvar denna rätt. Frågan hänger delvis samman med frågan i vilkenutsträckning uppgiften om att insemination har förekommit och de närmareomständigheterna kring den bör vara sekretessbelagda och i så fall iförhållande till vem. Jag återkommer till den frågan i ett följande avsnitt. Ett alternativ kan vara att söm krav för artificiellinsemination ställa upp att kvinnans make före inseminationen adopterar detblivande barnet. En sådan lösning kräver ändring i de nuvarandeadoptionsbestämmelserna, eftersom de inte tillåter adoption av ett ofött barn. År kvinnan ogift kan barnets ställning bli mera osäker.Frågan huruvida artificiell insemination bör få äga rum på en ogift kvinna bördärför bli föremål för särskilda överväganden. , Om kvinnan lever under äktenskapsliknande formertillsammans med en man kan det ligga nära till hands att tillåta artificiellinsemination under förutsättning att den samboende mannen med bindande verkantar på sig det juridiska ansvaret som far för barnet. En tänkbar möjlighet äveni dessa fall är att kräva att mannen före inseminationen adopterar det blivandebarnet, utan att modern för den skull förlorar sin rättsliga ställning somförälder till barnet. En viktig fråga är vem som bör göra den socialabedömningen av de blivande föräldrarnas lämplighet. Ett alternativ är att läggadenna uppgift på den som är ansvarig för inseminationen. Om utredaren väljeratt ställa upp krav på att det blivande barnet adopteras, ligger det docknärmare tiU hands att prövningen görs av domstolar och socialnämnder. Oavsettvilken lösning som väljs är det angeläget att de blivande föräldrarna genomsamhällets försorg förbereds på de sociala och psykologiska synpunkter som kanläggas på en artificiell insemination. Andra frågor av mer administrativt slag är vilka formkravsom bör ställas på samtycken och andra handlingar som rör en artificiellinsemination och var dessa lämpligen bör för-varas. Utredaren bör redovisa kostnaderna för en regleradinseminationsverk-samhet och ge förslag till hur verksamheten skallfinansieras. En utgångspunkt bor vara att kostnaderna skall betalas av demsom-anlitar tjänsterna. Utredarenbör kunna ta upp också andra frågor än dem jag nu har berört, t. ex. sådana som rör spermabanker, blandning av sperma från flera givare 45 Skr.1982/83:103 och ekonomisk gottgörelse tillgivaren. Del II En viss anknytning till deartificiella inseminationerna har metoden att befrukta ägg utanför livmodern och därefter plantera inägget i en annan kvinna. I den mån en sådan eller liknande verksamhet börjarförekomma i vårt land reser det ytterligare problem vid sidan av dem somtidigare har angetts, bl. a. av etisk art. Utredaren bör vara oförhindrad att idetta sammanhang behandla också frågor av detta slag. Utredaren bör samråda med utredningen (Ju 1977:08) ombarnens rätt, journalutredningen (S 1980:3) och kommittén (S 1981:03) ometiska, humanitära och sociala frågor m.m. kring hybrid - DNA - tekniken (Dir1981:3). I den mån det är ändamålsenligt bör utredaren vidare samråda medföreträdare för justitie- och socialdepartementen i de andra nordiska länderna.Utredaren bör i övrigt följa utvecklingen i andra länder och internationellaorgan. I utredningsarbetet bör delta medicinsk ochbarnpsykologisk expertis samt företrädare för huvudmännen inom den allmännasjukvården. Även i övrigt bör utredaren erhålla den experthjälp som behövs. Med hänvisning till vad jag har anfört nu hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för att tillkallaen särskild utredare med uppdrag att utreda frågan om Öm kvinnan däremot leverensam är det mera tveksamt om insemination Utredaren bör pröva denna fråga utifrån vad som kan antas vara förenligt med barnets bästa. förekommer insemination med en känd givare om denneär gift med kvinnan eller bor tillsammans med henne under äktenskapsUknandeförhållanden, I övriga fall torde givaren i allmänhet vara anonym. Enomdiskuterad fråga är om ett sekretesskydd bör finnas för uppgifter om honomoch orri det förhållandet att en insemination har ägt rum. Utredaren börnärmare analysera de skäl som kan anföras för och emot ett anonymitetsskydd ochföreslå de åtgärder som kan finnas påkallade. När det särskilt gäller frågan om sekretess i förhållandetill barnet talar mycket för aft barnet bör ha rätt att åtminstone få veta attdet har kommit till genom artificiell insemination. Huruvida barnet också börha kunskap om vem som är givare är mera svårbedömt. Det finns en risk för atten sådan kunskap skuUe störa relationerna mellan barnet och den rättsligefadern. Dessutom kan det kanske bli svårt att finna lämpliga givare, om deriskerar att deras identitet avslöjas. Om utredaren kommer fram till att givaren - i vissa falleller generellt - bör vara känd, får också övervägas hur faderskapet tillbarnet då bör regleras. Av lagstiftningen bör tydligt framgå att givaren interättsligt skall anses som barnets far, om någon annan har tagit på sigfaderskapet med bindande verkan. Medicinska aspekter m.m. på artificiell insemination Skr. Ett ingrepp av typen artificiell insemination innefattarvissa risker för infektion eller andra komplikationer för kvinnan vilkaäven kan få konsekvenser för det blivande barnet. Metoden bör därförsjälvfallet användas först efter sakkunnig prövning och under betryggandeformer. Det bör undersökas om särskilda kompetenskrav bör ställas upp för enrätt att utföra artificiella inseminationer. Vidare bör övervägas om åtgärdenskall få utföras endast på sjukhus eller därmed jämförUg anstalt. En annan fråga är vilken hänsyn som bör tas tillsläktskapsförhållandet mellan givaren och kvinnan. Klart är att inseminationinte bör få förekomma med sperma från en släkting i rätt upp- eller nedstigandeled eUer från syskon till kvinnan. Utredaren bör överväga om det därutöverfinns några medicinska, etiska eller andra liknande synpunkter som bör habetydelse i sammanhanget, t. ex. arvsegenskaperna hos givaren och de blivandeföräldrarna, artificiella inseminationer, att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt utredaren. Vidare hemställer jag att regeringen föreskriver attkostnaderna skall belasta andra huvudtitelns kommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Statens industriverks framtida verksamhet och organisationm.m. Beslut vid regeringssammanträde . Chefen förindustridepartementet, statsrådet anför. Bildandet av statens industriverk beslöt statsmakterna att inrätta ett nytt verk -statens industriverk - som centralmyndighet för industri-, energi- och njineralpolitiska frågor (prop. 1973:41,NU 1973:54, rskr 1973:225). Verkets huvuduppgifter skdle vara: - vissa uppgifteri samband med det statliga finansiella företagsstödet som tidigare handlades avkommerskollegium, - statligainsatser för företagsservice, främst tiU de spiå och medelstora Skr.1982/83:103 - det säkerhetsinriktade arbete somtidigare utfördes av kommerskollegi- Del II um, - centralamyndighetsuppgifter på energipolitikens område, - centralarnyndighetsuppgifter i fråga om den statliga mineralpolitiken. fick en allsidig sammansättningav företrädare för arbetsmarknadens parter, näringsliv och riksdag. Beslutetinnebar att verket kom att bestå av fem enheter nämligen planerings- ochutredningsbyrån, industriavdelningen, energibyrån, mineralbyrån samtadministrativa byrån. Dessutom integrerades dåvarande verkets organisation fr.o.m! /75 som en separat enhet, enhetenför företagsutveckling. Vidare knöts vissa myndigheter administrativt- eller somunderställda myndigheter till industriverket, liksom även vissa rådgivande organav expertkaraktär. Under de år som har förflutit sedan industriverketbildades har förändringar beslutats eller föreslagits för flera delar avverksamheten. Verksamhet och personal vid industriverkets enhet förföretagsutveckling har övertagits av Stiftelsen Institutet förFöretagsutveckling (SIFU) (prop. 1979/80:88, NU 1979/80:41, rskr 1979/80:274)fr.o.m. . Från industriverkets industriavdelning har frågor rörandeexplosiva och brandfarliga varor överförts till sprängämnesinspektionen som isamband därmed blev en självständig myndighet . Vidare harhemslöjdsfrägor överförts till en självständig myndighet, nämnden förhemslöjdsfrågor . Enligt vad jag har erfarit avser chefen för kommunikationsdepartementetatt föreslå regeringen att framlägga förslag rörande vissa frågor om transportav farligt gods, som innebär att dessa ärenden skall överföras frånindustriverket till annan myndighet. Beslut har fattats om ny myndighetsorganisation inomenergiområdet (prop. 1980/81:90 bil. 1, NU 1980/81:60, rskr 1980/81:381).Beslutet innebär bl. a. att huvuddelen av verksamheten vid industriverketsenergibyrå skall föras över till en ny central myndighet förenergifrågor, statens energiverk. I fortsättningen kommer industriverket atthandlägga frågor rörande energianvändningen inom industrin. Här ingår bl. a.viss utredningsverksamhet, rådgivning och information. Vidare har beslut fattats om ny myndighetsorganisationinom mineralområdet (prop 1980/81:130, NU 1980/81:43 och 67, rskr1980/81:349). Beslutet innebär att mineralbyrån vid industriverket överförstill annan myndighet. Organisationsförändringen beräknas bli genomförd under år1982. Även utanför industriverket har förändringar skett sompåverkar verksamheten inom verket. Inom industridepartementet har inrättats ettstruktursekretariat med uppgift att i ett internationellt perspektiv arbeta med frågor av betydelse för industrins långsiktiga strukturella utveckling. Detta innebär att industride partementets roll som beställare av utredningar m.m. har förstärkts, som behovet har minskat av självständigt initierade utredningar av industriverket; Sedan verket bildades harföretagareföreningarna i länen ombildals till Fonderna har fått kraftigtökade resurser. 1982/83:103 Detta innebär att möjligheterna attdecentralisera verksamhet inom det Dir. 1981:73 industri- ochregionalpolitiska fältet har ökat väsentligt. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört anser jag det varabefogat att tillkalla en särskild utredare med uppgift att se överindustriverkets verksamhet och organisation.,Till ledning för utredaren villjag anföra följande. Det statsfinansiella läget innebär att krav på besparingaroch rationaliseringar i myndigheternas verksamhet fortlöpande kommer attställas. verksamhet bör med anledning därav prövasförutsättningslöst. Vidare skall arbetet med decentralisering målmedvetetfrämjas i strävan att uppnå en effektivare samhällsförvaltning. Det bör isammanhanget erinras om vad arbetsmarknadsutskott har uttalatbeträffande decentralisering inom statsförvaltningen (AU 1980/81:23). verksamhet bör, efter det attmöjligheterna till decentralisering och besparingar till fullo beaktats,inriktas mot dels verkställande uppgifter på central nivå, delsutredningsverksamhet med syfte att ge underlag för arbetet inomregeringskansliet. Beträffande de verkställande uppgifterna skall utredarenbeakta följande. När industriverket inrättades behandlades frågan om attsamordna de olika formerna av statligt, företagsinriktat finansiellt stöd inomramen för en organisation. I betänkandet (SOU 1971:69) Näringspolitiken - nyverksorganisation, som utgjorde det huvudsakliga beslutsunderlaget närindustriverket inrättades föreslogs i det syftet bl. a. att handläggningen avdet regionalpolitiska stödet till näringslivet skulle föras över frånarbetsmarknadsstyrelsen (AMS) till det nya näringspolitiska verk somföreslogs. Remissopinionen var emellertid delad i denna fråga, varför någonsådan överföring inte genomfördes. Flera av de remissinstanser som var negativatill förslaget ansåg dock, att frågan borde tas upp till förnyad prövning närdet pågående arbetet med riktlinjer för regionalpolitiken hade slutförts samtarbetsfördelningen mellan arbetsmarknads- och industridepartementen hadefastställts. har riktlinjerna för regionalpolitikensuccessivt preciserats, senast genom riksdagsbeslut (prop. 1978/79:112,AU 1978/79:23, rskr 1978/79:435). Vidare har arbetsfördelningen mellanarbetsmarknads- och industridepartementet förändrats så att deregionalpolitiska frågorna numera handläggs inom industridepartementet. Enligtmin mening är tiden därför mogen att på nytt överväga om det är lämpligt attföra över handläggningen på central nivå av det regionalpolitiska stödet tillnäringslivet från AMS till industriverket. Det bör ankomma på utredaren att isamråd med utredningen (A 1981:65) om arbetsmarknadsverkets ansvarsområde ochorganisation förutsättningslöst överväga denna fråga. Om utredaren kommer framtill att en överföring bör ske, bör också förslag lämnas på hurorganisationsförändringen skall genomföras. Utredaren bör vidare överväga i vad mån de ärenden omfinansiellt företagsstöd i olika former som f.n. prövas av regeringen kanöverföras till industriverket.Jag tänker därvid bl. a. på rekonstruktionsärenden i samband 49 4 1982/83. Skr.1982/83:103 med en akut ekonomisk kris iföretag som har fått statligt kreditstöd. Del II frågor om rekonstruktion avkrisdrabbade företag behandlades i prop. 1980/81:130, kap. 11, NU 1980/81:64, rskr 1980/81:425) omindustripoUti-kens inriktning m.m. Vad därvid beslutade bör liggatill grund för utredarens överväganden i denna fråga. Om utredaren i samråd medutredningen om arbetsmarknadsverkets ansvarsområde och organisation finner attärenden om regionalpolitiskt stöd till näringslivet bör föras över från AMStill industriverket torde möjligheterna öka att lämna över beslutanderätt irekonstruktionsärenden från regeringen till den centrala myndigheten, eftersomstatens fordringar i sådana ärenden ofta hänför sig till både industripolitisktoch regionalpolitiskt kreditstöd. När det gäller små och medelstora företag finns ofta debästa kunskaperna på regional nivå. De regionala utvecklingsfonderna har iregel god kännedom om företag, företagare, produktidéer etc. Beslut på centralnivå om finansieUt stöd till små och medelstora företag kan innebäratidsutdräkt och att tillgängliga resurser inte utnyttjas effektivt. Samtidigtkan de regionala organen i vissa avseenden sakna möjUgheter till enhetUgbedömning och överblick beträffande bransch- och marknadsutveckling. Utredarenbör därför överväga vilka beslut om finansiellt stöd som f.n. fattas av statensindustriverk som helt eller delvis kan överföras till den regionala nivån.