prop · G60385 · 1982-12-31 00:00:00 — Övervakares och kontaktpersoners riksförbund erinrar omall intensivövervakning har diskuterats mycket och gör för sindel gällande att den variant som ingår i frivårdskommitténs förslag är den mesttilltalande och den som också har de största förutsättningarna alt fungera ipraktiken. Möjligheten alt använda intensivövervakning kommer enligt riksförbundetförhoppningsvis bl.a. att leda tiU att domstolarna, som under senare tidintagit en vacklande hållning gentemot skyddstillsynen, åter kommer att få fulltilltro till denna form av påföljd. Den föreslagna intensivövervakningeninnebär bl. a. att det kommer atl finnas goda möjligheter alt etablera etlvettigt och bestående förhållande mellan övervakare och övervakad. Del äremellertid enligt riksförbundet av största vikt att man ställer tiUräckligaresurser till förfogande. Flera instanser är kritiska mot förslagel omintensivövervakning. Detta avstyrks av , övervakningsnämnderna iGöteborg och och Föreningen . Även övervakningsnämndeni , BRA, JO och /SR uttrycker skepsis. Kriminalvårdsstyrelsenmenar att intensivövervakning bör förekomma bara vid villkorligt fängelse medövervakning. Inlensivövervakning torde enligl tingsrättregelmässigt förutsätta en positiv medverkan från den dömdes sida. Del kanenligl tingsrätten i hög grad ifrågasättas om sådan medverkan särskilt ofta kanpåräknas, särskilt som det i dessa fall inte sällan torde komma atl röra sig omett förhållandevis belastat klientel. Tingsrätten säger sig ocksä ha svårt atlförstå varför just i detta sammanhang brottels svårhet skall påverka påföljdsinnehållet. i framhåller att, om dendömde är i behov av mer intensiv övervakning än vad som lillämpas inormalfallet, det åligger övervakaren alt se till atl frekvensenökar till erforderlig omfatlnng. I del fall tätare kontakt anses erforderlig,har skyddskonsulenlen enligl 28 kap. 8 § BrB i förslaget möjlighet atlföreskriva sådan. Enligl , ,övervakningsnämnden i och Föreningen börintensivövervakning, om sådan över huvud taget skall förekomma, beslutas påverkställighetssladiet. föreslår att inlensivövervakningskall kunna beslutas förutom av domstol - även på verksläl-lighetsplanel. avslyrker föreskrift omintensivövervakning, om den bara innebär en viss kontaklkvanlitet.Intensivövervakningen bör enligl styrelsen ges ell bestämt innehåll och knytaslill den individuella behandlingsplan som bör vara elt villkor för atl sådanföreskrift skall få meddelas. Av della följer enligt styrelsen atl den börmeddelas på verksläl-lighetsplanet då situationen gör dettaadekvat. Rätten bör dock enligt styrelsens mening i domen kunna rekommenderaatl föreskrift om intensivövervakning skall meddelas men även della förutsätteratt 14 1982/83. 1982/83:85 210 lämpligl innehåll kan förutskickas. Enligt styrelsensuppfattning bör rätten dä rekommendation om intensivövervakning övervägs alltidinfordra skyddskonsulenlens yttrande med förslag till behandlingsplan. - När intensivövervakningenligt styrelsens förslag knyts till elt bestämt innehåll bör den enligtstyrelsen kunna pågå den tid som ifrågavarande aktivitet kräver, dock högst tremånader. En intensivövervakning enligt kommitténs förslag bör däremot enligtstyrelsen begränsas till en månad. Denna styrelsens uppfattning bygger påerfarenheter från tillämpningen av kon-laktföreskrifter enligt 28 kap. 6 a §BrB. har anfört om att ett allmänt kravpå skötsamhel alUjämt bör ställas upp har remissinstansernainstämt i eller lämnat ulan erinran. (majoriteten) förordar dockalt det allmänna skötsamhetskravet och sanktionssyslemet i anslutning härtillavskaffas. tUlstyrker den precisering av dendömdes skyldigheter som föreslås beträffande skötsamhet, initiativ tillkontakt med övervakaren och uppgiftslämnande. En skyldighet för den dömde attpå kallelse infinna sig hos skyddskonsulenlen bör enhgt styrelsen skrivas in ibrottsbalken i likhet med vad som föreslås av fängelsestraffkommittén. Kommitténs uppfattning om användningen av särskilda föreskrifterhar remissinslanserna i regel lämnat ulan kommentarer. anser atl föreskrifter är etl brainstrument i övervakningsarbetet. Den formulering som fängelsestraffkommilténanvänder i 15 § "föreskrift skall meddelas när del finns skäl att anlaatl det behövs" uttrycker dock enligt styrelsen klarare all föreskrifterinle har någol allmänt syfte ulan i varje särskill fall skall tillgodose etlvisst behov. Övervakningsnäinnden i förordar att möjlighetenall meddela föreskrifter om skadestånd avskaffas. Föreningen anser allföreskrifter av olika slag, t.ex. en tätare konlaktfrekvens enligt nuvarande 28kap. 6 a § BrB även bör kunna meddelas av skyddskonsulent, eftersom del ej rörsig om elt frihetsberövande. Möjligheten bör enligt föreningen även utvidgastill att omfatta villkorligt frigivna. Övervakares och kontaktpersoners riksförbund framhålleratt fömtsältningen för att ordningen med särskilda föreskrifter skall fungeraär att frivården, dvs. skyddskonsulenlexpedilionerna och lekamannaöverva-karna,ges sådana resurser atl det blir någon mening med dessa olika krav. Som del äridag är de särskilda föreskrifterna enligt förbundet någol somtyvärr endast stannar på papperet. Det år då enligt förbundet bättre att intege några särskilda föreskrifter alls än all ge Prop.1982/83:85 211 föreskrifter som åsidosätts p. g. a. samhällels bristanderesurser. Om man vill all de särskilda föreskrifterna skall fungera ipraktiken, måste man alltså ställa resurser till förfogande för derasförverkligande. Frågan om i vad mån föreskrifter om vård inom sjukvårdeneller social-Gänsten bör kunna meddelas tas upp i yttrande.Styrelsen anser atl - när inte fömtsättningar för vård oberoende av samtyckeinom sjukvården eller socialGänsten föreligger - erbjudande om sådan vårdalllid måste baseras på friviUighet. I likhet med vad som gäller i fråga omöppen psykiatrisk vård bör således skyddstillsyn meddelad under förutsättningav att insatser vidtas inom sjukvården eUer inte kunnaundanröjas endast av den anledningen atl vederbörande inte accepterar devårdformer som erbjuds. anser därför att man i anslutning tillaktuella lagrum bör inta en lämplig avgränsning av före-skriftsmöjlighelernaeller i varje fall låta denna avgränsning komma till tydligt uttryck iförarbetena. 3.2.9 Åtgärder vid misskötsamhel Flera remissinslanser instämmer i kommilténs uppfattningatl de nuvarande sanktionerna är för få och ligger för långt från varandra istränghet. Till dessa hör övervakningsnämnden i , som emellertid anser altkritik kan riktas mot att kommUtén inle presenterat några förslag tillnämnvärda förbättringar av skyddstillsynens sanktionssyslem trots atl denkraftfullt uttalat sig till förmån för behovel härav. Nämnden ifrågasättervidare om meddelande av föreskrift nägon gång är alt anse som en sanktion.Föreskriften skallju enligl nämnden alltid vara sakligt motiverad, ochföreskriften ingår som ett led i en normal övervakning. En sanktion är judäremot en åtgärd som tillgrips då en föreskrift inte följs. RA anser alt det är en viktig uppgift all se översanklionssystemel vad gäller frivårdspåföljderna. Det är enligt honomväsentligt, alt snabba och verkningsfulla sanktioner kan sällas in omlagöverträdaren på något säll missköter sin skyddstillsyn. De sanktioner somkommillén föreslår i delta hänseende ävensom den beslutsordning som föreslåssynes dock enligl RÅ inle i alla delar lämpliga. Som framgått tidigare förordar (majorUeten)all sanktionssyslemet helt avskaffas. Särskill kritisk är hovrätten mol förslagelatt skyddskonsulenlen ges vittgående befogenheter, inkl. rätten atl beslutainterimistiskt om omhändertagande. ifrågasätter om del är meningsfullt atlbehålla den formella varningen i sanktionssyslemet. Som kommittén själv påpekarkan den dömde ha svårt för att skilja mellan en sådan och de mer informellaförmaningar som ges i andra sammanhang. Detta torde enligt tingsrätten noggälla även om institutet förstärks medelst blankettöverlämnande. Om varningenbehålls är del enligl tingsrätten i vart fall ell oeftergivligt krav alt denföljs av en mer ingripande sanktion om den inte respekteras. 1982/83:85 212 därför enligt tingsrätten inle få förekomma atl somutredningen tänker sig - en varning från skyddskonsulenten skall kunna följasav en ny vaming från domstolens sida. Den del av del föreslagna sanktionssyslemet som röromhändertagandeinstitutet kommenteras av många instanser. Av dessa är endastFöreningen odelat positiv. Enligt föreningeninnebär förslagel dels att man läcker ett behov av en sanktion mellan varningoch undanröjande, dels alt man på sätt och vis konfirmerar en nu rådande praxisenligt vilken omhändertagande förmodas ha använts somsanktionsmedel. Hovrättenför och , som också tillstyrker alt ettomhändertagande kan användas som en sanktion, anser att detta bör kunnatillgripas även mot en klient som är på fri fot och som fullständigt harundandragit sig övervakning. EnliglMalmö tingsrätt bör man erkänna alt det finns etl behov av en ren sanktion iform av ett kortare frihetsberövande för atl s. a. s. fylla gapet mellanvarning och förvandling. Den föreslagna ordningen, där den processuella ochden sanktionsbetonade funktionen blandas ihop, är dock enligt tingsrättenolämplig och inbjuder lill missbruk. Tingsrätten förordar som alternativ ensanktion bestående av fängelse mellan och . Även övervakningsnåmndeni anser att fängelse i vissa fall bör kunna användas som sanktion vid misskötsamhel. Även flera andra remissinstanser avslyrker den föreslagnaregleringen av institutet omhändertagande. Hit hör ,, kriminalvårdsnämnden, övervakningsnämnden i ,JO och Svenska Fångvårdssällskapel. i ochsocialstyrelsen anmäler att de ställer sig tveksamma. Rikspolisstyrelsenavstyrker förslagel, ifall omhändertagandel avses kunna ske i polisarrest.Styrelsen framhåller alt omhändertagande i polisarrest för att verkställa enbeslutad sanktion på grund av misskötsamhel är helt oförenligt medpolisverksamheten. Om en sådan ordning genomförs skulle enliglrikspolisstyrelsen polisarresten också bli att anse som korrek-tionsinrätlning.Rikspolisstyrelsen tillägger atl polisens redan utsatta ställning i samhälletskulle kunna ytterligare försvåras härigenom. anser all elt omhändertagande somövergår i förverkande eller undanröjande saknar uppgift som sanktion. Vidövriga omhändertaganden - förmodligen flertalet - skall frivården på nytt samarbetamed den dömde. All förlänga omhändertagandel av vårdmåssiga skäl eller för attförebygga brott, exempelvis för avgiftning eller i avvaktan på plats på behandlingsinstitulion,är enligt realistiskt och går atl förklara för dendömde även om denne samlidigt upplever sig vara utsatt för ett ganska hårdhäntingripande. All däremot låta honom sitta i häkte som ren repression tordeenligt styrelsen ge motsatt effekt, särskilt om han som skyddslillsynsdömd intehar någon strafftid all räkna av dagar på. 1982/83:85 213 Enligt JO:s mening bör man noga skilja mellan behovet avomhändertagande för att säkerställa kontakt och hindra en ogynnsam utveckUngsamt behovet av frihetsberövande som sanktion. Med den föreslagna konstmktionenfår man enligt JO ett frihetsberövande som är alltför lösligt reglerat. Ellflertal frågor uppkommer enligl JO. Om man inför denna möjlighet till sanktioni frivården borde det kanske övervägas om den tid som sanktionen omfattar böravräknas i fall verkställighet i anstalt blir aktueU. Del har inte föreslagilsnågon övre gräns för hur den dömde kan omhändertas under en ochsamma verkställighet. Något praktiskt behov av en sådan regel kanske inteföreligger. JO anser dock atl frågan bör övervägas, eftersom det kan bli lal omupprepade frihetsberövanden, vart och etl motsvarande straffminimum förfängelsestraff. För egen del vill JO avstyrka förslaget om omhändertagande somsanktion. Förslaget att skyddskonsulenten, åtminstone i förstainstans, skall föra talan om päföljdsomvandling kritiseras av flertalet av deinstanser som särskilt har uttalat sig i denna fråga. Hit hör bl. RÅ, Göleborgsoch tingsrätter, , kriminalvårdsnämnden, övervakning snämndernai och , Föreningen samt FöreningenSveriges frivårdstjänstemän. Enligt kan det inte vara lämpligt, varesig från principiell eller praktisk synpunkt, att skyddskonsulenlen skalluppträda som klientens motpart inför domstol. Elt syslem där olika myndigheteruppträder som part i tingsrätt och överrätt är inte heller bra. Förslagel att skyddstillsynen, om inte domstolen förordnarom motsatsen, skall gå i verkställighet tillstyrks genomgående avremissinstanserna. i anför dock alt sådanverkställighet av skyddstiUsyn bör ske först efter domstols förordnande i del särskUdafallet. Även förslaget all fängelse enligt 28 kap. 3 § BrB skallkunna förordnas gå i verkställighet har mottagits positivt avremissinstanserna. i pekar på ett annat behov avförordnande om omedelbar verkställighet. Enligl nämndens mening bör i regel beslutomundanröjande av skyddstillsyn och ådömande av fängelsestraff förenas med beslutom häktning, alternativt förordnande om omedelbar verkställighet. Möjlighetdärtill bör enligt nämnden öppnas lagstiftningsvägen. 3.2.11 Reaktionen vid återfall Kommitténs förslag att s. k. konsumtionsdom i regel inteskall förekomma vid återfall under övervakningsliden och att två skyddslillsynsdomarinte skaU löpa paraUellt tillstyrks av flera instanser, bl. Prop.1982/83:85 214 relsen och övervakningsnämnden i . Dessaförändringar innebär enligt välkomna administrativaförenklingar och gör också påföljden tydligare för den dömde. Kritiska röster saknas dock inle. Enligt Stockholmstingsrätt torde skillnaden meUan en ny dom på skyddstillsyn och enkonsumtionsdom för den dömde inte vara så märkbar som kommittén antagU. Attundanröja en tidigare ådömd skyddstUlsyn och döma till en ny förefallertingsrätten närmast vara ett domskrivningstekniskt krångel. Inte hellerkriminalvårdsnämnden anser att de skäl som kommillén har anfört motiverar mbbar systematiken i 34 kap. 1 § BrB. Det resultat som kommittén åslundarkan enligt nämnden lika väl uppnås genom att domstolen vid förordnande enligtpunkt 1 i paragrafen förklarar att övervakningen bötjar på nytt. För atlresultatet skall bli till etl sammanhängande helt måste ändringarna avbestämmelserna i 34 kap. 1 § BrB enligt nämnden övervägas närmare. Även tingsrällsläller sig tveksam lill förslagel. Föreningen och FöreningenSveriges polischefer har inget att erinra mot att konsumlionsdomar kommer lillminskad användning. I de fall förutsättningar finns atl meddela en ny dom påskyddstillsyn bör enligt föreningarna detta ske om det medför en mera praktiskoch logisk administration. Föreningarna finner det däremot betänkligt att, somkommittén föreslår, öka möjlighelerna för domstolarna atl fortsätta medpåföljden kriminalvård i frihet trots återfall. Då ingen resursökning skerinom frivården lär denna enligl föreningarna inle kunna svara mol deförväntningar kommittén släller på den. Återfallen i brott kommer därförsannolikt att öka. Tilltron till påföljdens effektivitet kommer enligtföreningarna med all sannolikhet att minska hos domstolarna ochallmänpreventiva krav på fängelsestraff kommer att växa sig starka som enreaktion mol att "ingenting sker" för att motverka återfall i brolt. förslag lill ändringar i vad avserpåföljden villkoriig dom har fält ett positivt mottagande vidremissbehandlingen. Om man bortser från den formella frågan om påföljdensbenämning, har förslagen utan närmare kommentarer tillstyrkts elleruttryckligen lämnats utan erinran av ett betydande antal remissinslanser. Tilldessa hör överåklagaren i , kammarrätten i , ,kriminalvårdsnämnden, övervakningsnämnden i Slockholm, ,statskontoret, , , , , ochFöreningen . De kritiska synpunkter som framförts har, som närmareskall belysas i del följande, i allt väsentligt avsett särskilda delar av förslagel.Endast tre remissinstanser - . 1982/83:85 215 chefer och Föreningen intar engenerellt avvisande hållning till de föreslagna ändringarna (se vidare nedanavsnitt 3.3.6). Flertalet av de remissinslanser som behandlar frågantillstyrker förslaget all utvidga tillämpningsområdet för villkorlig dom genomen nedtoning av det krav på en god prognos hos lagöverträdaren som f. n. är enförutsättning för att påföljden skall få ådömas. Kommittéförslaget tillstyrksi denna del av bl. a. , hovrälten för , tingsrält,, lånsåklagaren i , övervakningsnämnderna i Malmöoch saml domareförbundet. påpekar all en utvidgning av tillämpningenav vUlkorlig dom/straffvarning troligen redan har ägt rum genom alt kravet på personundersökningavskaffats samt alt det kan tänkas atl ett antal dömda med mindre god prognosdärigenom ändå erhållit villkorlig dom. Tingsrätten framhåller vidare att detär en fördel om lagstiftning och praxis överensstämmer och tillstyrker mot denbakgrunden förslaget i denna del. Liknande synpunkter framförs avövervakningsnämnden i , som finner den föreslagna ändringen särskilttillfredsställande, och vidare påpekar att del inte torde var möjligl att heltavskaffa prognosbedömandet. anser att det från flerasynpunkter skulle vara tilltalande att kunna använda villkorlig dom somgenomgående påföljd för förslagångsbroltslingar men att det, som kommittén framhåUit,måste finnas vissa begränsningar med hänsyn till - förutom brottets svårhetsgrad-gärningsmannens personliga förhållanden.. Länsåklagaren i framhåller all del nuvarandekravet på god prognos medför att personer med ringa eller tillfälligtövervakningsbehov döms till skyddstillsyn och sålunda kommer all belastafrivården i onödan. Åven hovrätten för menar all en sådan ordninginte kan anses rationell. , som tillstyrker den föreslagna ändringen,betonar att någon slörre förändring i förhållande till gällandepraxis inte är önskvärd. har en liknande uppfattning ochnoterar för sin del att villkorlig dom är den enda brottspåföljd som ipraktiken fungerat på ett tiltfredsslällande säll. Ålerfallsfrekvensen är lågtotalt sett och beträffande debutanter inte högre än . Utfallet visarenligt styrelsen att domstolarna på etl utmärkt sätt behärskar att användapåföljden på det klientel tillfällighetsbrottslingar som har en god prognos ochatt påföljden så gott som alltid är en tillräcklig reaktion för atl avhälla dendömde från vidare brottslighet. Styrelsen anser att del nuvarande kravet på engod prognos hos den dömde bör kunna efterges eftersom det saknas anledning befaraatt domstolarna kommer alt göra en väsenlligl annorlunda bedömning avklientelet än och atl förslagel i denna del bör medföra en viss utökningav tillämpningsområdet i fråga om förstagångs- 1982/83:85 216 Även biträderuppfattningen att den föreslagna påföljden bör kunna bli vanligare för förslagångsbroltslingarän den nuvarande villkorliga domen. Föreningen understryker dock alt den ickebör tillämpas på den som varit föremål för övervakning eller andra meraingripande åtgärder från de sociala myndigheternas sida på grund av tidigarebrottslighet samt att även tidigare åtalsunderlåtdser därvid måste tas ibeaktande. En liknande uppfattning framförs av , som anser dettveksamt om den föreslagna förändringen leder tUl alt den villkorliga domenfår ett ökat användningsområde. Om den tilltalade har ett övervakningsbehovtorde det nämligen oftast, i syfte atl minska risken för återfall i brolt, varalämpligast att välja påföljden skyddstillsyn. Lånsåklagarna i och län ställer sig i någonmån tveksamma lill förslagel med hänvisning lill alt det kommer atl leda tillalt klientelet genomsnittligt setl blir svårare och att antalet återfall eftervillkorlig dom därför kan beräknas bli större. Föreningen Föreningen anför bl. a. likartade skäl som grund försin avvisande hållning till kommUténs förslag i dess helhet. Yttranden i avstyrkande riktning har dessutom lämnats avkriminalvårdsstyrelsen, länsåktagaren i tån och JO. anser alt det är slor risk för allpåföljden genom den föreslagna ändringen blir alltför uttunnad för all las påallvar. Påföljden bör förbehållas tillfällighetsbrollslingar och förstagångsdömdamed god prognos. Härigenom kommer påföljden villkoriigt fängelse utan övervakningatl få en klarare profil. Vissa i den grupp skyddstillsynsdömda som kommitténvill överföra till slraffvarning har dömts lill skyddstillsyn i avsaknad av enpåföljd mellan villkorlig dom och fängelse. De bör nu kunna få villkorligtfängelse ulan övervakning. De med tveksam prognos som eventuellt stannar inom skyddslillsynenkan enligt styrelsen vara en grupp där den föreslagna ettårigaövervakningstiden visar sig adekvat. JO anser att det inte finns anledning all användapåföljden i större utsträckning än som sker ulan endasi i fall, där delfinns alla skäl alt tro att brotlet varit en engångsföreteelse. JO påpekarvidare att god prognos i det här sammanhanget givetvis inle är delsamma somallmänt välordnade sociala och ekonomiska förhållanden. En liknande uppfattning framförs av länsåklagaren iNorrbottens län som anser att det finns en risk för att påföljden kan komma attanvändas i alltför hög grad för förslagångsbrotlslingar. De flesta remissinstanserna godtar de av kommittén anfördaskälen för att avskaffa de allmänna skötsamhetskraven, möjligheten att meddela föreskriftom skadeståndsbetalning, sanktionssyslemet och prövotiden vid villkorlig dom.Till dessa hör RA, , länsåklagaren i län, hovrätten för ÖvreNorrland, , . Prop.1982/83:85 217 , övervakningsnämnden i , . Länsåklagareni Värmtands tån släller sig tveksam lill förslagel av två skäl. Det ena är attdet kan vara av pedagogisk betydelse atl krav på skötsamhet m. m. finns kvar.Del andra är att värdet därav kan bli större än medhänsyn till alt tillämpningsområdet för påföljden kommer alt vidgas.Länsåklagaren hänvisar därvid till att etl annat klientel med mindre godprognos kommer atl dömas till viUkorlig dom och det därför finns anledning anlaatl det i vissa fall kan vara av värde att kunna förena den villkorliga domenmed föreskrifter av olika slag. En liknande uppfattning framförs avdomareförbundet. Den Iveksamhet som i övrigt yppats beträffande kommittéförslageti denna del avser huvudsakligen frågan om prövotidens avskaffande. i EskUstuna alt det avgörande felet med kommitténsförslag är just borttagandet av prövotiden, vilken ger villkorlig dom dess egentligainnehåll. Den föreslagna slraffvarningen kan enligl nämndens mening godtas sompåföljd endast om den förenas med prövotid och omfattas av reglerna i 34 kap. BrB.Ett mildrat krav på god prognos utgör enligt nämnden ytterligare elt skäl för dennaståndpunkt. Likartade synpunkter framförs av domareförbundet och länsåktagareni tån, som framhåller att den föreslagna påföljden i annat fall irealiteten kommer att bli en form av villkorslös påföljdseftergift. När detsärskilt gäller den situation, som uppkommer vid återfall i brott efter det attvillkorlig dom/straffvarning har meddelats, framhåller tingsrättalt del är viktigt atl slraffvarningens karaktär av varning renodlas och görstydligare än vad som är fallet med den nuvarande villkorliga domen. Detta bör enligltingsrätten inle hindra straffvarning även vid återfall i brott. En motsatt uppfattning framförs av tingsrält somanser att återfall bör diskvalUicera från villkorlig dom. En varning skall inteutdelas mer än en gång. Om så sker förlorar påföljden enligt tingsrättensmening sin trovärdighet. Tingsrätten framhåUer vidare att någon formell regelom detta inte behövs. Länsåklagaren i framför en liknandeuppfattning. 3.3.4 Bölesmaximum vid s. k. kombinationsdom Kommitténs förslag att höja den övre gränsen för det antaldagsböter som kan ådömas i förening med villkorlig dom från 120 till 180 haräven det fått elt positivt mottagande vid remissbehandlingen. Flertaletinstanser som yttrat sig i frågan tillstyrker eller förklarar sig lämnakommittéförslaget ulan erinran. Hovrätten för , tingsrält,länsåktagaren i och framhåller att sådanautökade möjligheter att ådöma höga böter kan bidra till att ge påföljden ettstörre tillämpningsområde. uttalande i samma riktning görs av övervak- 1982/83:85 218