prop · G60385 · 1982-12-31 00:00:00 — Kommitténlämnar en rad förslag lill förändringar i skyddstillsynens utformning som allasyftar till en intensifiering av verkställigheten. Dessa förändringar skallframför allt leda till att domstolarna får möjlighet att tillämpa påföljden istörre utsträckning än f n. Påföljden bör till följd av kommitténs förslagkunna tillämpas för svårare brott och efter fler återfall än som anses kunnakomma i fråga. Liksom f n. skall skyddstillsyn dock bara användas när det ärindividualpreventivt motiverat all ställa lagöverträdaren under övervakning. Vadgäller påföljdens närmare utformning avvisar kommittén tanken på atf införa ettmoment av straffmätning inom skyddstillsynens ram. Påföljdstidens längd ellerantalet kontakter mellan den dömde och frivården bör inte bestämmas enbartefter brottets svärhel. Delyttersta ansvaret för övervakningen föreslås överflyttat från övervakningsnämndenlill skyddskonsulenten. Detta är etl av flera förslag som motiveras av behovetav en snabbare start på övervakningen. Elt annat är alt det redan i domen skallanges vem som skall vara övervakare för den dömde. Domstolen skall sålunda viddom på skyddstillsyn alltid förordna en övervakare. KommitténvUl också ge möjligheter tiU större variation i formerna för tillsynen av dendömde. I första hand bör målsättningen dock vara att en lekmannaövervakareförordnas i varje klientärende. Om så inle är möjligt, får liksom f. n.handläggande tjänsteman på skyddskonsulentexpedilionen vara övervakare. Vidsidan av övervakaren bör ytterligare någon lekman kunna förordnas all biträdamed ärendet, om det är påkallat av den dömdes personliga förhållanden.Härigenom ges möjlighet atl tillämpa olika alternativa tillsynsformer,exempelvis gruppövervakning eller kontaktman på arbetsplatsen. I detsammanhanget föreslår kommittén också att den försöksverksamhet som sedannågra år bedrivits i och med att engagera vårdare frånkriminalvårdsanstalter i frivärden skall utvidgas lill storstadsområdena. Denekonomiska ersättning som utgår till lekmannaövervakare torde vara alltförlåg för att nämnvärt påverka möjlighelerna till rekrytering. Del rådandestatsfinansiella läget torde inte medge några större förhöjningar aversättningen. Övervakarnas kostnader för att fullgöra sitt uppdrag haremellertid ökat och kommer att ytteriigare öka till följd av utredningsförslagen.Mot denna bakgrund föreslås att det nuvarande övervakararvodet avskaffas ochatl övervakarna i stället erhåller ökad ersätlning för förlorad inkomst ochandra kostnader som uppslår på grund av övervakningsupp-dragel. 1982/83:85 167 Denuvarande möjligheterna att kombinera en dom på skyddstillsyn med böter ellerfängelse bör kvarstå. För att vidga påföljdens användningsområde föreslås attmaximum för bötesstraffet höjs. Vad gäller påföljdstidenslängd föreslås betydande förenklingar. Den nuvarande konstruktionen med skildaprövo- och övervakningstider har sagts vara komplicerad och leda tillmissförstånd. Det är vidare känt atl risken för återfall i brolt är störstunder efter domen för att därefter snabbt avta. Kommitténvill därför prioritera intensiteten i övervakningen framför längden. Ävenmöjligheten att förlänga övervakningsliden bör avskaffas, dels för att denleder till skilda prövo- och övervakningstider, dels för att den dömdes behovav övervakning inte ensamt bör kunna leda tiU en längre påföljdstid. Om dennormala övervakningstiden görs kort, kan även möjligheten alt i det enskildafallet förkorta övervakningstiden avvaras. Dessaöverväganden leder fram till ett förslag om att övervakningsliden alltid skallvara utan möjlighet lill vare sig förlängning eller förkortning.Intresset av sammanfallande prövo- och övervakningstider är vidare så starkt,all del uppväger nackdelen att den gamla skyddstillsynen inte kan undanröjas isamma utsträckning i återfallssituationer om prövoliden förkortas starkt. Ävenprövotiden bör därför vara . Eftersom prövo-och övervakningstiderna då alltidsammanfaller, kommer prövotidsbegrep-pet alt sakna självständig betydelse ochföreslås avskaffat. Skyldighetenför den dömde att hålla kontakt med de övervakande myndigheterna bör utgöra detgmndläggande innehållet i skyddslillsynen. Önskemålet i direktiven alt dennaskyldighet i görligaste mån ges ett fast innehåll redan i samband med domen börtillgodoses genom atl i förordning eller tillämpningsföreskrift las inallmänna föreskrifter om vad som skall anses utgöra en normal konlaktlid. Dennabör mätas i total kontaktlid under övervakningsårel och normall vara minsl 50timmar. Kontakten bör i allmänhet vara tätast i början av övervakningsliden föratt därefter successivt minska. I det enskilda fallet kan dock en annanfördelning av den totala konlaktliden visa sig lämpligast. Kontakten skall iförsta hand hållas med övervakaren och i andra hand med handläggaren påskyddskonsulentexpeditionen. Skyddskonsulenten skall i det enskilda fallet genärmare föreskrifter rörande kontaklskyldighelens fullgörande. Intressetav atl kunna tillgodose ett särskilt starkt behov av övervakning hoslagöverträdaren bör ändå tillgodoses genom att domstolen ges möjlighet att isamband med dom på skyddstillsyn förordna om intensivövervakning under visstid, minst en och högsl . Förutsättningar för ett sädanlförordnande skall emellertid vara att det är motiverat av det begångna brottetsstraffvärde och att det är individualpreventivt motiverat att ställalagöverträdaren under intensiv tillsyn. Förordnande torde därför bli särskiltaktuellt i samband med frekvenl återfallsbrottslighet. Vid inlensivövervakningbör kontakttiden mellan klienten och frivården under den Prop.1982/83:85 168 tidföreskriften om sådan tillsyn gäller vara den dubbla mot den ordinära övervakningens.Även i detta fall skall skyddskonsulenten ge närmare anvisningar omfullgörandet. Fömtomkravet på kontakt bör andra krav ställas på klienten. Dessa bör komma tilluttryck dels i allmänna skölsamhelskrav, som närmast bör ses som en allmän målsättningför klientens förehavanden, dels i en allmän skyldighet atl lämna upplysningarom egna förhållanden, dels ock i särskilda föreskrifter, avpassade efter deindividuella förhållandena. Kommittén föreslår inga väsentliga ändringar idessa avseenden i förhållande lill vad som gäller. Dock skall förutomdomstolen även skyddskonsulenten ha rätt att meddela föreskrifter. Enviktig uppgift för kommittén har som sagt varit alt se över sanktionssyslemet.Den uppstramning av frivården som kommitténs förslag syftar till kan interealiseras utan praktiska möjligheter att ingripa mol den som bryter motuppställda regler. Del nuvarande sanktionssyslemet, som endast innehåller tvååtgärder som uteslutande fungerar som sanktioner, har för liten verkningskraft.Kommillén föreslår därför alt del system av åtgärder som skall tillgripas vidmisskötsamhel från klientens sida skall ha följande utseende. Förstbör naturligtvis förmaningar och anvisningar från i tur och ordning övervakare,handläggande frivärdsassislenl och skyddskonsuleni tillgripas. För attskyddskonsulenlen skall få möjlighel lill delta föreslås alt han tilläggs denrätt som tillkommer övervakningsnämnden atl genom polisens försorg hämtaklienten till sig. Till följd av kommitténs förslag upphör den möjlighet som nufinns att vid behov förlänga övervakningstiden till högst tre år.Övervakningstiden skall som sagts vara utan möjlighel lill varesig förlängning eller förkortning. Föreskrifterna är däremot särskill lämpligaalt använda som åtgärder vid misskötsamhel. De skall kunna meddelas avskyddskonsulenlen. Utöver de nuvarande föreskrifterna skall domstol ocksåkunna ge föreskrift om inlensivövervakning , om förutsättningarfinns för detta. Varning bör behållas som en åtgärd vid misskötsamhel. Den börkunna meddelas av bäde skyddskonsulent och domstol. Närskyddskonsulenlen har uttömt sina möjligheter eller han anser dessaotillräckliga, skall han vända sig till tingsrätt för vidare åtgärder. Dettaberor på alt övervakningsnämnderna förutsälts bli avskaffade. Domstolen skalldå ha möjlighel att på lämpligt säll omhänderta klienten under högsl en veckaeller, om särskilda skäl finns, högst . Omhändertagandet skallliksom f n. fungera som ett processuelll medel. Det skall då få tillgripas intebara när fråga uppkommer om atl vidta någon åtgärd mot den dömde utan även närhan mer allmänt har undandragit sig övervakningen utan att någol är känt omhans förhållanden. Omhändertagandet skall emellertid dessutom få användas somen ren sanktion i den formen att domstolen skall kunna förordna om forisattomhändertagande under ell Prop.1982/83:85 169 Tiden för omhändertagandet skall sammanlagt dock inte få . Med denna utvidgning av omhändertagandeinstitutel ser kommitténinget behov av ytterligare frihetsberövande åtgärder som sanktion vidmisskötsamhel. Liksom nu skall denyttersta sanktionen vara påföljdens undanröjande och bestämmande av en nypåföljd för brottet. En påföljdsomvandling skall dock enbart få äga rum om dendömde har meddelats en varning eller en särskUd föreskrift eller ensådan åtgärd skulle vara meningslös, därför att han helt vägrar att medverkatill övervakningen. För alt göra påföljdsomvandlingen till en mer verkningsfullsanktion än f. n. föreslås en väsentiigl förenklad handläggningsordning. Dennainnebär atl skyddskonsulenten skall föra talan direkt i tingsrätten om en sådanåtgärd. Vidare föreslås en lidsfrist från del talan väcks tiUdess frågan skall prövas i tingsrätten. Kommitténhar också haft att utreda frågan om omedelbar verkställighet av dom påskyddstiUsyn. Kommittén föreslår att verkställigheten alltid skall starta fråndomsdagen, om rätten inte förordnar annat. Högre räll skall kunna meddelainhibition av verkställigheten. Även en dom på fängelse enligt 28 kap. 3 § BrBföreslås emellertid kunna förordnas gå i omedelbar verkställighet.Verkställigheten av ett sådant fängelsestraff kan nämligen annars försvära rehabiliteringsarbetetunder övervakningstiden. Skallmålet att minska användningen av frihetsstraff nås, är del av särskill intressevilken reaktionen skall bli vid återfall i brolt under verkställigheten av dompå skyddstiUsyn. Kommitténs förslag syftar därvid till att öka möjligheten fördomstolarna atl fortsätta med kriminalvård i frihet trots återfallet. S. k.konsumtionsdomar, som innebär att den tidigare skyddstillsynen får avse ävenden nya brottsligheten, föreslås komma till minskad användning. I stället bördomstolen även i dessa situationer i regel meddela en ny dom på skyddstiUsyn.För att undvika att två skyddstillsyner då skall löpa vid sidan av varandra,föreslås alt den tidigare skyddstillsynen skall kunna undanröjas, även närpåföljd av samma slag väljs för del nya brottet. Detta är f. n. inle möjligt. Kommitténföreslår som har nämnts även vissa förändringar av påföljdenvillkorlig dom. Det väsentligaste förslaget är att det krav på god prognos hoslagöverträdaren som gäller för meddelande av viUkorlig dom skaU mildras.Detta förslag motiveras av olika skäl. Den intensifiering av skyddstillsynensom kommittén föreslår gör påföljden mindre lämpad för förslagångsbrotlslingarmed mindre varaktiga behov av hjälp och tillsyn. Dessa bör därför i stäUetmeddelas villkorlig dom. Frivårdens resurser kan då prioriteras till förmån förde lagöverträdare som är i störst behov av dem. Ett mildrat krav på god prognosger också möjligheter att något Prop.1982/83:85 170 mildraden för många lagöverträdare svårförståeliga effekten alt sociala behov lederlill mer ingripande påföljder. Påföljdensanvändningsområde föreslås också vidgat genom att maximum höjs för detbötesstraff som kan dömas ut jämte villkorlig dom. Den villkorliga domenföreslås också väsentligt förenklad. De allmänna skötsamhetskraven, möjlighetenatt meddela föreskrift om skadeståndsbelalning och sanktionssyslemet föresläsavskaffade, eftersom de i praktiken inte har kommil till användning. Därmedsaknas också skäl att förena påföljden med en prövolid. Även den bör därföravskaffas. Genom atl påföljden då kommer att sakna verkställighetstid ochverkställighetsinnehåll kan även de särskilda bestämmelserna om reaktionen vidåterfall undvaras. Av aUmänna oskrivna regler om återfalls inverkan följer ändåall den tidigare brottsligheten har viss betydelse vid påföljdsbestämning. Föratt villkorlig dom bättre skall stämma överens med sin nya utformning och föratt den inte skall förväxlas med andra påföljder föreslås slutligen också attpåföljden i stället skall benämnas straffvarning. Intensivövervakningsom en självständig påföljd utgjorde väsentliga inslag i de förslag till nyastraffsystem som lämnades av ungdomsfängelseutredningen (SOU 1977:83) ochbrottsförebyggande rådets kriminalpolitiska arbetsgrupp (BRÅ Rapport 1977:7).Vid remissbehandlingen kritiserades emellertid dessa förslag för alt de skullegöra påföljdssystemel svåröverskådligt och för alt del skulle bli svårt atthålla isär de olika påföljderna pä verkställighetsstadiet. bör därför arbetet att finna en ny frivårdspåföljdlill en del bedrivas med andra utgångspunkter. Kommittén avvisar också tankenpå intensivövervakning som en särskild påföljd. I stället bör, som harsagts, inom ramen för skyddstillsyn finnas möjlighet atl under vissaförulsättningar utöva en särskilt intensiv tillsyn av den dömde. Enminskad användning av frihetsstraff blir följden om man i påföljdssystemetmellan skyddstillsyn och fängelse för in en ny påföljd som innebärkriminalvård i frihet. Kommittén vill uppnå detta mål genom att som en nypåföljd åter föra in den form av villkorlig dom som fanns före brottsbalkenoch som innebar att domstolen vid ådömande av fängelsestraff medgav anstånd medstraffverkställigheten under en viss prövotid. Påföljden bör kallas villkorUgtfängelse. Den innebär aUtsä att domstolen mäter ut etl fängelsestraff mensamtidigt medger anstånd med verkställigheten. Om ett kortvarigtfrihetsberövande ändå är oundvikligt av främst aUmänpreventiva skäl, bördomstolen kunna medge anstånd med en del av verkställigheten. Den del somskall verkställas får då inte överstiga . Prop.1982/83:85 171 Villkorligt fängelse skall förekomma i tvä former, med ochutan övervakning. Villkorligt fängelse utan övervakning skall helt saknaverkställighetsinnehåll, medan villkorligt fängelse med övervakning skaU haett verkställighetsinnehåll som överensstämmer med skyddstiUsynens med vissaundantag i fråga om påföljdslidens längd, åtgärder vid misskötsamhel ochreaktionen vid återfall. I likhet med övriga frivårdspåföljder bör villkorligtfängelse kunna kombineras med böter. Villkorligtfängelse utan övervakning är avsedd att användas för lagöverträdare, som inteär i behov av tillsyn, i de fall då straffvarning antingen på grund av brottetssvårhet eller på grund av återfaU anses inte kunna komma i fråga ochovillkorligt fängelse inte är oundgängligt. Villkorligt fängelse medövervakning är avsedd all användas i motsvarande fall, när lagöverträdaren är ibehov av tillsyn. Detta bör särskilt vara aktuellt i fråga om de lagöverträdaresom nu ådöms fängelsestraff på grund av täta återfall i förmögenhels- eUervåldsbrott. Genom det konkreta straffholel bör den nya påföljden ha etl högreallmänprevenlivt värde än villkorlig dom och skyddstiUsyn och därför kunnaanvändas för svårare brott än dessa påföljder. Villkorligt fängelse bör baraersätta fängelsestraff och inle tillämpas när domstolarna f. n. skuUe varaberedda atl ådöma villkorlig dom eller skyddstillsyn. Genom atlvillkorligt fängelse kan tillgodose även tämligen högt ställda allmänpreventivakrav bör etl mer nyanserat påföljdsval bli möjligt för vissa brott som, trotsatt de inte kan anses som svåra, med hånsyn till sin särskilda art i regelanses böra leda till frihetsberövande påföljd. Detta gäller för sådana broltsom misshandel, våld eller hot mol tjänsteman, olovlig körning, olovligvistelse i riket och rymning. Vad sedan gäller påföljdens utformning föreslår kommitténatl det vid villkorligt fängelse, till skillnad frän vad som skall gälla vidstraffvarning och skyddstillsyn, skall löpa en prövotid. Denna bör vara två åreller, om del utmätta straffets längd är eller mindre, etl år.Eftersom verkslällighetsinnehållet i villkorligt fängelse med övervakning börvara detsamma som i skyddstillsyn, föresläs att övervakningsliden dock alltidskall vara etl år. Liksom vidskyddstillsyn bör övervakningen efter dom på villkorligt fängelse som regelstarta från domsdagen. Domstolen bör även ges rätt alt förordna att denovillkorliga delen av elt i övrigt villkoriigt fängelsestraff skall gå iomedelbar verkställighet, om lagöverträdaren också ställs under övervakning. Villkorligt fängelse utan övervakning bör i likhet medstraffvarning sakna sanktionssystem i fråga om misskötsamhel. Villkorligtfängelse med övervakning bör ha etl sanktionssyslem som överensstämmer medskyddslillsynens utom vad avser den yttersta reaktionen. Del ligger nämligen ipåföljdens idé alt denna bör vara det villkoriigt medgivna anståndetsförverkande. Anståndet föreslås därför kunna helt eller delvis förverkas. 1982/83:85 172 Eftersomdet är svårt att tänka sig allvarlig misskötsamhel som inte är förenad med nyabrott, bör det dock normalt vara tillräckligt om någon månad av det villkorligtmedgivna anståndet förverkas. Delligger vidare i påföljdens natur atl det villkorligt medgivna anståndet i regelbör förverkas vid återfall i brolt. Eftersom hänsyn emellertid härvid bör tastill vad som har avGänals av del tidigare straffet, bör domstolen i en sådansituation göra en helt ny påföljdsbeslämning som skall avse både den gamla ochden nya brottsligheten. Om rätten ändå skulle stanna för fortsatt kriminalvårdi frihet, bör den undanröja det gamla villkorliga fängelset och på nytt dömatill villkorligt fängelse. Det finns då möjligheter att genom påföljdensinnehåll åstadkomma den upptrappning av påföljdsvalet som ler sig naturligt pågrund av återfallet. Enligldirektiven om finansiering av reformer kan kommittén inte föreslå andrareformer än dem som ryms inom ramen för befintliga resurser. Flera avkommitténs förslag påverkar resursfrågorna. Nya former av tillsyn skall sålundakunna förekomma. Övervakningen skall bli intensivare och därmedarbetsbelastningen på Gänstemännen och lekmannaövervakarna slörre. Tjänsterför vårdare föreslås inrättade vid vissa storstadsdistrikl. Samtidigtsyftar kommitténs förslag till alt begränsa användningen av frihetsstraff ochäven i övrigt ge fömtsättningar för atl tillgripa mindre ingripande påföljderän f. n. Det är emellertid svårt att beräkna förslagens ekonomiska konsekvenseri dessa avseenden, eftersom rättsutvecklingen påverkas av alltför mångafaktorer som inte kan förutses. Förslagen torde emellertid inte leda till ökadeulan snarare till minskade kostnader. Slutligen föreslås att övervakningstidenvid skyddstiUsyn skall förkortas från normall tvä är till elt år. Det sistnämnda förslagelberäknas medföra alt del genomsnittliga antalet frivårdsklienler minskar medca 2500 och övervakarersältningarna med ca 3 milj. kr. För dennakostnad beräknas ca 5000 personer kunna anlitas som biträden vid övervakningar.Förslaget om utvidgad tillämpning av straffvarning beräknas leda till ettminskat klienlanlal för frivården med 1 200-1 300 personer. Å andra sidanberäknas genom minskad tillämpning av fängelsestraffet klientantalet inomfrivården öka med drygt 500 personer, som platsbehovet påanstaltssidan beräknas minska med 175 platser. Kostnaderna på anstaltssidanberäknas därigenom minska med 23,8 milj. kr. om än först efter hand,när den ändrade tiUämpningen slår igenom på fängelsepopulationen. Totalt beräknas förfrivärdens del del genomsnittliga klientantalet minska med ca 3 200 personer.Det är emellertid det mest lättarbetade klientelet som försvinner, medan detsom tUlkommer torde vara problemfyllt. För att frivården skall kunna få önskadintensitet är det nödvändigt med en sank- Prop.1982/83:85 173 ningav antalet kUenter per handläggande Gänsteman. När viss hänsyn tagits till attskyddskonsulenten torde behöva bli avlastad vissa av sina nuvarandearbetsuppgifter, beräknas kommitténs förslag medföra att antalet klienterminskar med fem till drygt 31 per handläggare. Ändå torde det vara nödvändigtmed vissa resurstillskott i slorstadsdistrikten. Kostnaden för vårdartjänsterinom frivården beräknas till . Lagändringarna föreslästräda i kraft de . Genomförandel bör dock ske medgenomförandet av vissa förslag rörande den villkorliga frigivningen ochövervakningsnämnderna som fängelsestraffkommittén f n. utarbetar. 1982/83:85 174 Sammanställning av remissyttranden över belänkandena (SOU1981:92) Villkorlig frigivning samt nämnder och lekmannamedverkan inomkriminalvården och (SOU 1981:90) Frivårdspåföljder Efterremiss har yttranden över belänkandena avgetts av riksåklagaren (), Götahovrätt, hovrälten för , kammarrätten i , ,, och tingsrätter, ,, , kriminalvårdsnämnden,övervakningsnämnderna i , andra avdelningen, , ,andra avdelningen, , första avdelningen (endast SOU 1981:90), (endastSOU 1981:92), Kariskoga och (endast SOU 1981:92), brottsförebygganderådet (BRÅ), , statskontoret, ,justitieombudsmannen (JO), , (),i (LO), Centralorganisationen /SR, , , (endast SOU 1981:92), Föreningen . Föreningen styresmän och assistenterm. vid kriminalvårdsanstalterna (endast SOU 1981:92), Övervakares ochkontaktpersoners riksförbund. och socionomers,personaF och förvaltningsGänstemäns riksförbund. Föreningen och Föreningen har avgett gemensammayttranden. RÅhar överlämnat yttranden från överåklagaren i och länsåklagarna iKalmar, , och . /SR har överlämnat ettyttrande från , samhällsvetare och ekonomer ().Övervakningsnämnden i har överlämnat yttrande från Gänslgörandestyresmannen vid kriminalvårdsanstalten i . Debåda kommittéernas betänkanden har fått etl någol blandat mottagande.Åtskilliga remissinstanser uttalar visserligen sin anslutning tUl för- 1982/83:85 175 slageni stora delar, men kritik mot dessa anförs från många häll vad gällerbåde en del principiella frågor och vissa detaljspörsmål. Flertaletav de remissinstanser som närmare går in på frågan ger uttryckligen sinanslutning tUl den målsättning för kommittéernas arbete som har legat i attsöka vägar alt nedbringa användningen av frihetsstraff Till dessa instanserhör som emellertid understryker ettkonstaterande av frivårdskommittén atl kriminalpolitikens - och än merkriminalvårdens - utformning har en marginell betydelse för brottslighetenjämfört med familje- och skolpoUtik, arbetsmarknads- och socialpolitik,rättsväsendels utformning och funktion i slort och framför allt den ekonomiskastrukturen och människosynen i samhället. Del kan enligt styrelsen inte nogbetonas att man med denna utgångspunkt inte får förvänta sig att förändringari påföljdssystem och verkställighet skaU ha stor genomslagskraft. Tvärtommåste man inför varje förändring fråga sig om den troligen marginella effektenär värd de olägenheter som många förändringar initialt medför. LO har liknandesynpunkter. SamhäUsulvecklingensbetydelse för broltslighetsnivån betonas också av som ävenpekar på att straffverkställigheten i fängelse enligt klara belägg saknarpositiv inverkan på de intagnas återanpassning i samhället. Tvärtom leder den iallmänhet till försämrad rehabUitering och hög ålerfallsrisk samt verkar oftapersonlighetsnedbrylande. Enligt mening finns det motbakgrund av dessa negativa erfarenheter ett klart önskemål om att minskaanvändningen av fängelsestraff Ett klart behov av en effektivare frivårdföreligger också. Frågan är emellertid hur långt man i praktiken kan minskafängelsestraffen genom att öka användningen av frivårdspåföljderna utan attdetta leder till oacceptabla verkningar från allmänprevenliv synpunkt. Deallmänpreventiva effekterna av olika brottspåföljder är inle klarlagda menerfarenheterna av tidigare reformer och i synnerhet den negativabroltsulvecklingen ger enligt mening, särskilt somförslagen nu inte medför att några nya resurser tillförs kriminalvården, upphovlill övervägande tveksamhet om nya reformer inom påföljdssystemel kan ledatill avsett resultat på kortare sikt.