prop · G603135 · 1982-12-31 00:00:00 — Om dessasatsningar på skogsvård inte motsvaras av lika stora intäktsökningar kommerresultatet alt bli en lägre självfinansieringsgrad och ökat kreditbehov. Deväsenfiiga problemen för jordbmkets kapitalförsörjning härrör ur de jordbmkspolifiskamålsättningama. Beslutet att landets naturliga resurser för jordbmksproduktionskall utnyttjas och att jordbmkare i alla delar av landet skaU uppnå enekonomisk och social standard som är likvärdig med jämförbara gmppers ledertill ett etableringstryck av överoptimistiska jordbmkare som vill bli egnaföretagare och fill ett produktionstryck från redan etablerade för att klara enekonomisk situation som blev besvärligare än väntat och för att utnyttja enbefintlig, ofta övermekaniserad produktionsapparat där de marginella produktionskostnademablir mycket låga. Förbättrade kreditvillkor för jordbmkare resulterar därförfrämst i höjda fastighetsvärden och överskottsproduktion som jordbmkarna ochkonsumenterna måste lyfta ut fill världsmarknaden fill stora kostnader. om jordbmkets kapitalförsörjning haft fill uppgift att arbeta inomramen för gällande jordbmkspolitik har den inte kunnat ta upp dessa problern.Den har i stället sysslat med margineUa kreditadministrativa frågor. LO ärtveksam om möjligheten att så snabbt som föreslagits avveckla hypoleksbankens lånekö.Även med det föreslagna utbytet mot Prop.1982/83:135 41 obUgationeri bankema skulle det kunna bli en alltför stark påfrestning påkapitalmarknaden. I övrigt har LO ingenting att invända mot utredningens tillsin innebörd mycket begränsade förslag. 1.3Svenska försäkringsbolags riksförbund och Riksförbundetoch har inga synpunkter på sådana frågor som hypoteksföreningarnasinterna fördelning av krediter. Som företrädare för försäkringssparama måsteriksförbundet och emellertid vända sig mot de uttalanden om principernaför jordbmkets och trädgårdsnäringarnas kapitalförsörjning som utredningen görpå sid. 213-214. och har i olika sammanhang framhållitatt det ej kan accepteras att försäkringsspararnas av försäkringsbolagenförvaltade medel genom samhällets styrning alltmer tvingas in på utlåning tillsektorer av kapitalmarknaden där samhället av subventionsskäl icke tillåter marknadsmässigavillkor. En subventionering av räntan för vissa gmpper av låntagare måste skemed generella medel så att alla gmpper i samhället får bära kostnaden försubventionerna. Försäkringsbolagen måste för försäkringsspararnas räkningkräva en så god förtäntning av sparmedlen som möjligt. Föratt försäkringsbolagen skall kunna placera i hypoteksbankens obligationer mästedärför ränta och övriga villkor vara marknadsmässiga. Sverigesallmänna hypoteksbank har ensamrätt att låna upp medel genom obligafionslånför utlåning mot säkerhet i lantbmksegendomar. Banken lånar ut de upplånademedlen tUl hypoteksföreningarna som i sin tur lånar ut dem på motsvarandevillkor med tillägg av ett förvaltningsbidrag somj varierar meUan 0,1 och 0,25procent av lånebeloppet. Enligt den lag som reglerar verksamheten, lagen(1970:65) om allmänna hypoteksbank och om landshypoleksföreningar (hypoleksbankslagen),har hypoteksföreningama till ändamål att envar inom sitt verksamhetsområde lämnadels långfristiga lån tUl fast ränta mot säkerhet i jordegendom, som utgör ensjälvständig produktionsenhet och huvudsakligen används för jordbmk medbinäringar eller för sådan trädgårdsskötsel, specialodling eller annan därmedjämförlig produkfion, som drivs i större omfattning på öppen jord och som självständignäring. Undersenare år har en serie omständigheter inträffat som har förändrat de villkorunder vilka landshypoteksorganisationens verksamhet bedrivs. Räntanhar höjts kraftigt från 7,1975 tUl 1981. Därefter har räntan sänkts ochär f. n. Amorteringsvillkorenhar successivt skärpts. För obligationslån som utgavs under första hälften av1970-talet gällde att de amorterades med 1982/83:135 42 cirka20% under lånets 20-åriga löptid. aktueUt obligationslån skall amorteras med46,. Förlån som lämnades ut var räntan bunden . gälleratt räntan ändras , då den anpassas lill den aktuella obligationsräntan. Trotsde successivt försämrade lånevillkoren har efterfrågan på lån ökat markant.Även ullåningskapacitelen har höjts, men inte alls i den utsträckning somskulle ha erfordrats för all tillgodose efterfrågan. Därigenom har en kö avlåneansökningar bildats hos föreningarna. uppgick kön till5,9 Mdr kr. Kösituationenhos hypoteksföreningarna har lett till att lånesökandena har nödgats att tatillfälliga län hos andra banker i avvaktan på att lånen hos föreningarna kanbetalas ul. En myckel stor del av föreningarnas utlåning går till andrabanker för avlyft av lån som dessa fillfälligl har lämnat. Lånesökandenamåste - för att fä ställa sig i kön - lämna uppgifter om de ändamål lill vilkalänen skall användas. Därigenom prövas alt ansökan avser lånebehov förjordbruksändamål. Kösituationen har medfört att föreningarna har blivit allt reslrikfivarevid sin prövning. Statistik över lånensändamålsfördelning lämnas ärligen lill i samband med Riksbankensprövning av emissionsrältens storlek. Ur denna statistik kan nämnas att av delån som lämnades ut avsåg 42,förvärv avjordbmksfastighet ellertillskottsmark, 39,ny- eller ombyggnad av ekonomibyggnader, 2,dikning ellerandra markarbeten och 10,driftskrediter. Resterande 5,avsäg övrigaändamål, främst kreditsanering och ny- eller ombyggnad av bostadshus pä jordbmksfastigheter.En betydande del av ansökningsstocken avser lån till nyetablerade jordbrukare. Lån,som efter prövning av bl.a. ändamålen har beviljats, betalas i princip ut i köordnirtg.En viss prioritering förekommer dock i vissa speciellt angelägna fall, då enförtur kan bedömas leda till en avsevärt förbättrad situation för en hårtpressad lantbrukare. Motbakgrund av de problem som lantbmket och även landshypoteksinstitutionen harställts inför vill banken uttala sin tillfredsställelse överatt utredningen har kommit till stånd och att den föredömligt snabbt haravgivit sitt betänkande med dess värdefulla beskrivning av kapitalförsörjningssituationeninom lantbruket. Banken kan dock inte på alla punkter dela utredningensslutsatser av materialet och ifrågasätter, om utredningens förslag i alla delarär ägnade att förbättra lantbrukets kapitalförsörjningssituation. 1982/83:135 43 Lantbmketslångfristiga kapitalförsörjning har blivit eltallt mer framträdande problem. Lantbruket har till följd av en omfattanderationalisering blivit alltmer kapitalintensivl vilket medfört en ökadefterfrågan på kapital. Denna utveckling sammanhänger med de jordbrukspolitiskariktlinjerna där effektiviseringsprocessen och inkomstmålsättningen är närasammankopplad. Under1960-talet var investeringsnivån låg till följd av atl lantbrukets framtidbetraktades som osäker. Jordbrukspolitikens inriktning var atl genomstrukturrationalisering och maskininvesteringar sänka arbetsvolymen inom lantbmket.Behovet av investeringar i produktionsbyggnader var därför slort under 1970-talelöch lönsamhetsförbätlringar möjliggjorde också att investeringar kom tillstånd. Investeringarna i lantbruket uppgick är 1968 till endasi 2,5 procentjämfört i mitten av 1970-lalet mätt som en andel av de totalabruttoinvesteringarna i det svenska samhällel. Investeringarna har lett fillökad effektivitet och ell önskvärt utnyttjande av de areella resurserna. Vidett normalt familjejordbmk har kapitalbehovet tredubblats under 1970-lalet vilketbl.a. beror på omställningen frän arbetsintensiv till kapitalintensivdriftsinriktning. Lantbmketslångfristiga upplåning skall i huvudsak tillgodoses genom Hypoleksbankensobligationsutgivning. Emellertid har emissionsgränsen inle anpassats i tillräckliggrad lill lantbrukets efterfrågan. var lånekön ca 170milj kr. uppgår denna till ca med en väntetid för denlänesökande upp till fyra är. Desenaste årens allmänna ekonomiska utveckling samt den därav betingade pris-och kostnadsutvecklingen inom lantbmket har lett till stora ekonomiskapåfrestningar för många lantbruksföretag. För jordbrukare med storskuldsättning har de kraftiga räntehöjningarna lett lillsvårbemästrade likviditetsproblem. Medanledning av akuta likviditelssvårigheler i vissa företag med hög skuldbelastningbeslutade regeringen om ett fillfälligl räntestöd. Detta finansieraskollektivt av jordbrukarna och avräknas från de medel som jordbmkel filiförsvid prisförhandlingarna. Syftet med ränteslödet är att reduceraräntekostnaderna där nyetablering skelt eller störte investeringar utförtsunder . Företagsuppbyggnadsom överensstämmer med de jordbrukspolitiska riktlinjerna har allvarligt försvåratsunder senare år. Vid nyetablering på ett normalt familjejordbmk är kravet påeget kapital enligt den s. k. Hjelmgruppen (Ds Jo 1981:10) av slorieksordningenI milj kr. En förutsättning är att inget krav ställs pä en förräntning av delegna kapitalet. Det är av avgörande betydelse för lantbrukets.utveckling attförsörjningen med lång- Prop.1982/83:135 44 fristigtkapital tryggas och att låneviUkoren anpassas till lantbrukets fömtsättningar. LRFhar genom elt flertal framställningar och uppvaktningar uppmärksammatRiksbanken och Regeringen på lantbmkets kapitalfrågor. Den föreliggandeutredningen har enligt direktiven till uppgift att utarbeta riktlinjer för lantbmketslångsikfiga kreditbehov. Som LRF framhåUit i sitt remissyttrande överkapitalmarknadsutredningen har lantbmkets kapitalfrågor varken behandlats idenna utredning eUer jordbmksulred-ning. Enligt LRF:s uppfattninghar detta bidragit fill obalansen mellan jordbmkspolifik ochkreditmarknadspolitik. I enlighet med riksdagsbeslutet och 1977 skalllångsiktiga investeringar i lantbruket understödjas för att dejordbrukspolitiska målen skall uppnås. Dessa måste få en långsikfigfinansiering om ej likviditetsproblem skall uppstå i företaget. Medutgångspunkt gör utredningen en bedömning av lantbmketskapitalbehov och dess finansiering under ett normalår under 1980-talet.Utredningen konstaterar att lantbmket i sin helhet har en hög soliditet menstora variationer föreligger mellan olika bmkarkatego-rier. Större eller mindrekapitalbehov har uppstått beroende på etable-ringsfidpunkt och hurinvesteringar genomförts. Lantbmkets kapitalbehov har som utredningenframhåller starkt påverkals av inflationen. Delta har medfört stigandeinvesteringskostnader och en ökad kapitalbindning i omsättningstillgångar. Utredningenhar i sin analys gmpperat kapitalbehovet efter investeringarnas varaktighetoch finansieringsform. Denna indelning av kapitalbehovet får betydelse förutredningens beräkning av lantbmkets framtida kapitalbehov. Med hänsyn taget fillsjälvfinansiering och det egna kapital som nytilllrädda bmkare medför har utredningenframräknat ett årligt behov av långfristigt kapital elt normalår under1980-talet till ca . LRF är väl medvetet om de svårigheter somföreligger alt bedöma utvecklingen och de framfida kapitalbehoven, inte minstmed hänsyn till de brister som föreligger i statistiskt underlag. Utredningenhar också i ett flertal sammanhang framhållit osäkerheten i prognosen och attdenna inte kan vara ett underlag för att fastställa lantbmkets behov avlångfristigt kapital. Utredningens bedömning måste dock enligt LRF:suppfattning anses ha en vägledande betydelse. Bedömningen av investeringamasvaraktighet kommer att ha betydelse för föreslagna riktlinjer för finansieringenav ett lantbmksföretag. Enligt utredningen är investeringarna i maskiner,insatser i ekonomiska föreningar, anläggnings- och omsättningstiU-gångar isamband med bmkarbyte samt den ökande kapitalbindningen i den löpandeverksamheten i huvudsak av kort- och medelfristigt kapital. Denna bedömning harsjälvfaUet stor betydelse för lantbmkets framtida kapitalbehov. 1982/83:135 45 visarpå den bristande överensstämmelsen mellan tillgång och efterfrågan. De långfristigakapitalbehoven var ca medan hypoteksorganisationensgenomsnittliga lånegivning endasi var . LRFinstämmer i utredningens uppfattning att kapitalbehovets karaktär bör varautgångspunkten för lantbrukels kapitalanskaffning. Emellertid bör härunderstrykas att investeringar vid ett nyetablerat företag i sin helhet i regelär ett anläggningskapital av långfristig natur. Maskinpark, djurkapital samtrörelsekapital måste i regel ske med en långfristig finansiering. De nyetableradeföretagamas möjligheter tiU en amortering i snabbare takt är som regel ytterstbegränsade. Utredningensbedömning av självfinansieringen inom lantbmket omfattar dels löpandedriftsöverskott och dels tillförsel från andra förvärvskällor. För attåstadkomma en självfinansieringsgrad i enlighet med utredningens bedömningkrävs att en väsentlig andel kapital genereras från andra förvärvskällor. UtredningenframhåUer vad gäller lantbrukets framtida kapitalbehov att den rådandeobalansen mellan konsumtion och produktion försvårar fömtsättningarna förprognosen. För att åstadkomma en förbättrad balans har vid jordbmketsprisförhandlingar överenskommits om produktionsbegrän-sande och konsumtionsslimulerandemedel. Lantbrukets långfristiga kapitalförsörjning bör emellertid i dettasammanhang ses mot bakgrund av de kontinuerligt återkommande behoven avnyinvesteringar i produktionsanläggningar och nyetableringen inom lantbruket. Utredningenhar i ett särskilt avsnitt behandlat principer för styming av det långfristigakapitalel till jordbruket och trädgårdsnäringen. Utredningen framhåller atldet från samhällets synpunkt är angeläget att åtgärder av långsiktig karaktärsåsom fastighetsförvärv och investeringar i anläggningstillgångar böröverensstämma med vad som är jordbmkspolitiskt önskvärt. Den långfristigautlåningen bör enligt utredningen baseras på samma grundsyn som finns i denstatliga stödgivningen. LRFvUl här understryka att kapitalbehovet vid utvecklade eller utvecklingsbara artendeföretagtillgodoses efter samma gmnder som vid bmkar-ägda enheter. Garantilån päarrendefastigheter bör få samma prioriteringsgrad i systemet som förvärvslån. EnligtLRF:s uppfattning har utredningen ej i tillräcklig grad utvecklat principernaför den långfristiga kapitalförsörjningen för att sammanhangen med dejordbrukspolitiska riktlinjema skall kunna förslås. Varje kreditansökan av garantUånsom lanlbmksnämnden beviljat måste fömtsättas överensstämma med en jordbrukspoUfiskgmndsyn. Övrig ufiåning vid landshypoteksföreningarna sker mot botteninteckningoch en ändamålsprövning. Utredningen framhåller vidare atl knappheten pålångfristigt kapital innebär att en prioritering även måste komma tiU ståndinom Prop.1982/83:135 46 sektorn.Enligt LRF:s uppfattning har utredningen inte utgålt från de grundläggandeproblemen med bristen pä långfristigt kapital inom lantbruket. I stället harutredningen sökt finna vägar för att begränsa lantbrukels efterfrågan pålångfristigt kapital. Den nuvarande lånekön vid landshypoteksföreningarna ärett uttryck för kapitalförsörjningsbehov som inle blivit tillgodosedda. LRFfinner del därför beklagligt alt de grundläggande problemen inte fåtttillfredsställande behandling för den framtida situationen på lantbruketskreditmarknad. Enligt direktiven har utredningen haft till uppgift attkartlägga olika regioners behov av kapital. Då investeringsbehoven varierar iolika delar av landet inom lantbruket efleriyser LRF en sådan kartläggning. Enövergripande synpunkt är atl utredningen lill övervägande del är rent deskriptiv,nästan ingenjörsmässigt mekanisk i sitt angreppssätt. Risken med delta är atlden "urtavla" man beskriver lätt förväxlas med "urver--ket".Man ger sålunda ingen förklaring lill hur kapitalförhållandena utvecklas,varför kapitalbehov uppstår, hur de tillgodoses och hur växelverkan mellankapitalbehov och finansieringsmöjligheter m.fl. andra faktorer kan uppkomma.Många av de åtgärder utredningen föreslår kan därför komma att "kapiialiseras"i form av ett stegrat kapitalbehov . En mer ekonomiskt inriktadförklaringsmodell kunde därvidlag ha utgjort elt värdefullt bidrag. Vidaresaknar studien ett längre tidsperspektiv och förlorar därför delvis dynamiken ikapitalförhållandena i sektorn. Som exempel kan anföras atl soliditeten i eltlängre perspektiv (där fastigheterna värderats till "marknadsvärden")inte har sjunkit, snarare stigit. Den starka betoningen av åren 1977 och 1978begränsar därför analysen påtagligt. Enytterligare aspekt är alt man i studien ej utvärderar den kapitalsituation manbeskriver. Man tar ej slällning till vad som ur jordbrukspolitisk ochsamhällsekonomisk synpunkt är en rimlig investeringsaktivitet. Möjlighetenfinns att delar av kapitalbehoven ej är motiverade ur produktionssynpunkt utanär att hänföra till skattemässiga överväganden, tillgången pä "billiga"finansieringsmedel eller är "kapilaliserad" jordbrukspolitik, etc. Dethade m. a. o. varit en styrka om analysen skett i jämförelse med någon form av noUalternativ,t.ex. en optimal investeringsaktivitet. Encentral faktor vid värdering av investeringar är det förräntningskrav somuppställs för investerat kapital. Detta förräntningskrav avgör om en investeringi t.ex. ladugård kan bedömas vara lönsam eller ej. Det ger vidare vägledning omvilken prisnivå på fastigheten som kan vara skälig. I utredningen konstateras idetta sammanhang att prisnivån på såväl investeringar i byggnader somfastigheter varit stigande under 1970-lalel. har förräntningen- enligt utredningens material - varit sjunkande. 1982/83:135. Dethade varit värdefullt att i utredningen belysa hypotesen att de som investerari lantbruk "får den förräntning de kräver", med hänsyn till den kunskapom framliden de har vid investeringstillfället. Marknaden sköter dåkapitalförsörjningen genom att, bland dem som söker sig in i näringen, välja utdem som har lägst förräntningskrav och/eller god tillgång på eget kapital.Samtidigt blir förräntningen endast den som krävs för att uppnå balans påmarknaden. Genom att i en sådan situation ställa finansiella fonder med godakreditvillkor till sektorns förfogande påverkar man marknaden på olika sätt.En sädan påverkan borde ha belysts mer grundligt i utredningen. Ensärskild del av ovanstående frågeställning är 1970-lalets snabba prisstegringpå jordbruksfastigheter. Utredningen borde närmare ha analyserat varförprisutvecklingen på jordbruksfastigheter varit snabbare än den allmännaprisutvecklingen. Här har etl stort kapitalbehov uppstått, som kanske ej tUl aUadelar är produktionsekonomiskl motiverat. Idirektiven lUl utredningen fastslås att "en karlläggning av hur kreditbehovetfördelar sig på krediter med olika löptid framstår med hänsyn till del begränsadeutrymmet på kapitalmarknaden som angelägen". Vi bedömer den analysutredningen gjort av denna fråga som otillräcklig. Det hade varit angeläget attnärmare belysa hur olika finansieringsalternativ kan underlätta företagensfinansiella situation. Som exempel kan vi peka på att även total formellamorteringsfrihet i många fall är otillräcklig vid nyetablering ellernyinvestering. Sålunda skulle fullständig amorteringsfrihet föga hjälpt de högtskuldsatta jordbrukarna i utredningens exempel enligt sid. 65 resp. 67. Denformella amorteringstiden för olika typer av lån är således endast en delaspektpå de finansieringsproblem nyetablerade och nyinvesterande företag upplevtunder senare år. Dethade varit utomordentligt värdefullt om utredningen uppmärksammat den indirektförkortade amorteringstid som följer med hög infialion och den därav föranleddahöga räntenivån. Med nuvarande lånekonstruktioner ger detta utomordentligtsnabb återbetalning av ursprungligen upptagna lån - räknat i reala termer. Delfaktum atl inflationsersättningen för länets försämrade realvärde eriäggs iform av en högre ränla ger mycket stora likviditetspåfrestningar förinvesteringar med lång återvinningstid (mark, markanläggningar, byggnader etc).För jordbrukets vidkommande är dessa investeringar av stor omfattning och dessafrågor hade därför varit värda ökad uppmärksamhet. Möjligheterna och effekternaav att införa paritetslän, halvreala län eller indexlän för vissa investeringarmed läng varaktighet borde ha belysts. Utredningenredovisar alt en omfattande investeringsverksamhet ägt rum i jordbruket under1970-talet. Väsentligt större än under 1960-talel. Dessa investeringar har de factofinansierats. I absolut bemärkelse har därför inte någon brist pä finansielltkapital förelegat. För nyupptagna lån har vidare ränteskillnaden mellan långalån (i bemärkelsen hypotekslån) Prop.1982/83:135 48 ochbanklån vid en given fidpunkt varit obetydlig och med omväxlande inbördes läge.Över fiden har dock det allmänna ränteläget utvecklats på sådant sätt desenaste 30 åren att bunden ränta alltid varit att föredra framför rörlig. Dettahar skapat en strävan bland jordbrukare mot bunden ränta (= hypotekslån).Således har man i stor utsträckning önskat utnyttja tillkommet utrymme för faslighelsinleckningarför en överflyttning av lån från banker till hypoteksföreningarna vid sidan avfinansiering av nya investeringar. Detta som en "garanti" motframtida stigande räntor. Detta har bidragit till att skapa den storaefterfrågan på hypotekslån som manifesteras i den långa lånekön. Detbör observeras att denna fördel med bundna räntor föreligger endast om detallmänna ränteläget stiger. Är detta sjunkande är bundna lån givetvis ennackdel. De risker i form av höga realräntor som kan följa med en lägreinflationstakt i samhället borde ha analyserats. Den nu höga hypotekslåneräntankan ge betydande problem för nystartade lantbrukare om statsmaktemasinflationsbekämpning blir framgångsrik. Här kunde det vidare ha varit avintresse att närmare undersöka de effekter som ett införande av"korgräntor" (dvs. alla låntagare betalar samma ränla baserad på ettvägt medeltal av räntan pä utelöpande obligationer) skulle fått. Detta systemtillämpas i av motsvarigheten till landshypoteksföreningarna. Detta ger enviss följsamhet i låneräntan och fördelar för- och nackdelar med varieranderänta på skilda obligationsserier bland samtliga låntagare oavsett när deråkade "stå på tur" i lånekön. Avslutningsvisvill vi även notera att vi inte har något atl erinra mot det av utredningenföreslagna prioriteringssystemet vad avser nyetablering m. m. I dessasituationer torde en ordnad finansiering vara särskilt betydelsefull för enstabil utveckling av företagen. Vi vill dock här peka på vad som sagts ovanangående inflationens effekter för företag med hög skuldsättning, samt att detinte är självklart att bunden ränta är att föredra framför rörlig vid enövergång från hög till lägre inflationstakt i samhället. Föreningsbanksrörelsenhar genom sin nära anknytning till svenskt jordbmk kunnat följa näringenskapitalförsörjning . Föreningsbankema har genom erfarenheter,vunna dels genom egen kreditgivning till jordbmkel och dels som förmedlandelänk mellan jordbmkaren och hypoteksföreningarna kunnat skönja huvudsakligentvå utvecklingslinjer; dels att näringen blivit påtagligt mer kapitalintensivoch mindre arbetsintensiv (maskin- och andra investeringar har ersattarbetskraft), dels att näringen menligt påverkats av bristen på långfristigtkapital . Dessaerfarenheter har styrt föreningsbankernas agerande i olika sammanhang.Föreningsbankerna har gång på gång sökt påverka regering, riksdag, riksbank ochmyndigheter för att säkerställa jordbmkets kort- och Prop.1982/83:135 49 Föreningsbankerna kan givetvis inte påverka det förhållandet atlsvenskt jordbruk blivit mer kapUalintensivt. Men det understryker vikten avtillräcklig tillgäng tiU medel och väl anpassade viUkor för jordbrukets kort-,medel- och långfristiga finansiering. Enligt förbundets uppfattning fungeraruppdelningen på kapitalmarknaden i huvudsak väl - huvudsakligen kortfristigfinansiering sker i bankerna; den långa finansieringen i hypoteksföreningarnaoch den medetfrisfiga kan ske i båda typerna av institut. Förslag som syftar liUatt mbba denna ändamålsenliga uppdelning har avvisats av förbundet, senast iyttrande över förslag tUl långfristig jordbruksfinansiering i det sparbanksägdabolaget.