prop · G603103 · 1982-12-31 00:00:00 — Kommittén bör mot bakgrund av vad jag här har redovisatange riktUnjer för vad som är arbetsmarknadsverkets ansvar i dessa sammanhangoch belysa avgränsningar gentemot uppgifter som bör falla på andra myndigheter. Vid sin behandling av prop. 1980/81:126 uttaladeriksdagens arbetsmarknadsutskott (AU 1980/81:21) bl. a. att det var angelägetatt snabbt finna metoder för en bättre samordning mellan arbetsmarknadsverketsanpassningsverksamhet och skyddskommittéernas och företagshälsovårdens arbete.Jag kommer att föreslå regeringen att dessa frågor utreds. Bland invandrarna finns många arbetssökande som harkomplicerade hinder för en arbetsplacering. Det kan gälla bostadsproblem, bristpå barntillsyn, bristande grundutbildning, sociala problem etc. Ett närasamarbete mellan arbetsförmedlingen och kommunerna är naturligtvis av storbetydelse för att dessa hinder skall kunna övervinnas. AMS har pekat på dennaproblematik i sin anslagsframställning för /82 och framhållitatt man från statsmakternas sida bör markera var gränsen går mellanarbetsmarknadsverkets och kommunernas ansvar. Kommittén bör även behandla dennafråga. Härvid bör utredningen samråda med invandrarpolitiska kommittén (A1980:4). I gränsområdet mellan näringspolitik, regionalpolitik ocharbetsmarknadspolitik är behovet av samordning och samverkan stort. Klaraavgränsningar i ansvarsfördelningen mellan olika politikgrenar är här i höggrad nödvändiga om den samlade politiken skall bli effektiv. Genom framväxtenav helt nya selektiva åtgärder inom närings- och regionalpolitiken har fleraorgan blivit involverade i handläggningen av frågor med arbelsmarknadspolitiskanknytning. Kommittén bör överväga hur man på bästa sätt skall förena krav påsamordning och samverkan med strävanden efter rationell arbetsfördelning pådetta område. I den framlagda industripolitiska propositionen(prop. 1980/81:130 s. 44-45) tar chefen för industridepartementet bl. a. uppfrågan om ansvarsfördelningen mellan AMS och industriverket vad gäller handläggningenav de regionalpolitiska frågorna. Enligt vad jag har inhämtat avser chefen förindustridepartementet att tillsätta en särskild utredare för att seöver industriverkets organisation. I utredningsuppdraget ingår att bl. a.överväga lämpligheten av att föra över handläggningen av det regionalpolitiskastödet på central nivå från AMS till industriverket. Kommittén bör i samråd meddenna utredare förutsättningslöst pröva denna fråga. Allmänt skall översynen av arbetsmarknadsverketsansvarsområde syfta till att skapa en mer rationell ansvarsfördelning mellanverket och andra myndigheter och ge verket ökade möjligheter att koncentrerasina resurser på platsförmedling och de instrument i direkt anslutning till dennasom är nödvändiga för att främja anpassningen mellan utbud och efterfrågan på 2 1982/83. Skr.1982/83:103 arbetskraft på arbetsmarknaden. Med utgångspunkt från kommitténs Del II slutsatser när det gäller ansvarsfördelningsfrågankan det finnas anledning att ändrastatsmakternas föreskrifter om arbetsförmedlingens uppgifter och Kommittén bör i så fall lägga fram förslag Effektivare resursutnyttjande inom arbetsmarknadspoUtiken En precisering av arbetsmarknadsverkets ansvarsområde börföljas av en allmän genomgång av det arbetsmarknadspolitiska åtgärdsprogrammeti syfte att uppnå effektiviseringar. Även om ansvarsområdet begränsas någotåterstår ett stort antal åtgärder som skall administreras genom arbetsmarknadsmyndigheterna.Det medför en administrativ hantering som kräver mycket betydande resurser ochdet är oundvikligt att detta inkräktar på utrymmet för egentligplatsförmedling. Sådana förenkUngar som kan underlätta den administrativahanteringen bör därför vidtas och kommittén bör i detta sammanhang beaktaerfarenheterna av de pågående försöksverksamheterna med . Vidare har nya åtgärder successivt tillkommit ochomfattningen av de bestämmelser som den enskilde förmedlaren skall informera omoch som han själv skaU sätta sig in i har ökat. Kommittén bör därförgå igenom åtgärdsuppsättningen i dess huvuddrag i syfte att förenklabestämmelser och begränsa antalet enskilda åtgärder. Detta kan ske antingengenom sammanslagning av åtgärder med likartat innehåll eller genom utrensningav åtgärder som det i och för sig kan finnas motiv för men som är obetydliga iomfattning och därför kanske kostar mer att administrera än vad de ger iutbyte. Det är således en samlad genomgång av de olika stödformerna som behövergöras. Varje enskild åtgärd kan förefalla motiverad om man ser den isolerad,men sammantaget kan hanteringen av aUa åtgärder- jämsides med det egentligaförmedlingsarbetet - bli för omfattande. Eftersom varje åtgärd då den infördeshade till syfte att lösa ett problem eller stödja en utsatt grupp bör detsärskilt beaktas att förenklingar och sammanslagningar av olika stöd inteförsvagar arbetsmarknadspolitikens möjUgheter att angripa olika förekommandesysselsättningsproblem. Detta kräver avvägningar som inte enbart är av teknisknatur. Även denna uppgift är väl lämpad för kommittén. Prioriteringen mellan olika åtgärder vidmedelstilldelningen till arbetsmarknadsverket har också betydelse när detgäller arbetsmarknadspolitikens uppgift att förbättra arbetsmarknadensfunktionssätt. I betydande utsträckning är de mindre resurskrävande åtgärdernasamtidigt också mera ägnade att främja anpassningen på arbetsmarknaden. Enomfördelning av resurser inom det arbetsmarknadspolitiska åtgärdsprogrammet bördärför övervägas. Den skulle kunna inriktas på en relativt större satsning påplatsförmedlingen och dess anpassningsfrämjande hjälpmedel, dvs. i huvudsakinnebära en omfördelning från åtgärder som ligger sent i åtgärdskedjan tillåtgärder som ligger . En sådan omfördelning får dock självfallet inte skepå sådant sätt att det innebär en resursöverföring från svaga grupper till demsom har större konkurrenskraft på arbetsmarknaden. Kommittén bör därför belysa hur en resursomfördelning kanåstadkommas och vilka konsekvenser den kan få för insatserna på arbetsmarknadspolitikensområde och förde människor som berörs av dessa. De förslag till 18 resursomfördelningsom kommittén kan komma att lägga skall utformas så skr. 1982/83:103 att de totala kostnaderna hålls inom en given ram. Även själva systemet för resursfördelning bör tas upp tillprövning. Medelstilldelningen kännetecknas av att anslag ges till olikaåtgärder och att det inte finns möjligheter till omfördelningar under löpandebudgetår. En anslagstilldelningsteknik som möjliggjorde viss överföring avmedel mellan de olika åtgärdsslagen skulle kunna medföra fördelar ureffektivitetssynpunkt. I princip borde man sträva efter att ge störremöjligheter att välja olika åtgärdskombinationer för att lösa ett givetarbetslöshetsproblem. Kommittén bör undersöka förutsättningarna för att skapaen ökad flexibilitet i resursanvändningen där besparingar på en anslagspost ivissa fall skulle kunna överföras till mer angelägna ändamål. uppgifter varierar kraftigt medkonjunkturen. Medelstilldelningen till arbetsmarknadsutbildning ochsysselsättningsskapande åtgärder är i hög grad konjunkturanpassad och kan ibetydande utsträckning utökas i ett svagt konjunkturläge. De personalmässigaresurserna utmärks emellertid inte av en sådan flexibilitet och är intedimensionerade för att klara extrema belastningar i .en djup lågkonjunktur.Kommittén bör pröva hur en ökad flexibilitet skall kunna åstadkommas även inomdetta område. Härvid bör även förutsättningarna för att tillfälligt förstärkaarbetsmarknadsverkets personalresurser studeras. Huvudprinciper för arbetsmarknadsverkets organisation Efter översynen av arbetsmarknadsverkets ansvarsområde ochåtgärdsprogram bör kommittén undersöka vilka krav de föreslagna förändringarnaställer på organisationen. Kommittén bör ange huvudprinciperna för enorganisationsförändring. Syftet med en organisationsöversyn är att få en rationelltuppbyggd organisation för arbetsmarknadsverket som är väl avpassad för dearbetsuppgifter som verket enligt kommittén skall ha och som främjar denprioritering mellan oUka arbetsuppgifter som kommittén kommer att föreslå. Iöversynen bör bl. a. behandlas frågan om fördelningen av ansvar och uppgifterhksom samverkansformer inom verket mellan ,länsarbetsnämnderna och arbetsförmedUngen. En utgångspunkt för övervägandenabör vara en ökad decentralisering av beslutsfattandet meUan de olika nivåerna iverkets organisation. Vidare bör enhetsuppdelningen hos AMS centralt ses över.AMS har överlämnat en rapport från arbetsgruppen för översyn avAMS centrala organisation.. Rapporten har tillstyrkts av AMS. I en särskild skrivelsehar statskontoret framhållit att huvuddelen av rapportens förslag är nödvändigaatt genomföra för att uppnå effektivitetsökningar. Rapporten bör därför liggatill grund för kommitténs arbete. Kommittén behöver emellertid inte känna sigbunden av de förslag som finns i rapporten. Jag har emellertid mot bakgrund avförslag i rapporten i årets budgetproposition förordat en viss provisoriskförändring i enhetsuppdelningen på AMS i avvaktan på kommitténsställningstagande i denna fråga. Genom de förändrade förutsättningar som kommitténs förslagkan komma att innebära för arbetsmarknadsverket kan det också vara lämpligt attkommittén ser över AMS styrelserepresentation. (Oasen) har hös regeringen begärt att styrelsen utökas med Skr.1982/83:103 tre ledamöter som skall utses eftergemensamt förslag av statens arbetsgi- Del II varverk (SAV), och . Skrivelsen behandlas f.n. inom . Utanhinder av detta bör emeUertid kommittén se över hela representationen i AMSstyrelse. En eventuell parlamentarisk representation i styrelsen bör ävenövervägas. I det sammanhanget vill jag erinra om vissa av ratificeradeILO-konventioner, i synnerhet konventionen (nr 88) om den offentliga arbetsförmedlingensorganisation och konventionen (nr 150) om arbetsmarknadsförvaltning, dessroll, uppgifter och organisation. Det kan i sammanhanget också finnas anledningatt uppmärksamma det arbete som förvaltningsutredningen (B 1977:01) bedriverpå detta område. Regeringen har uppdragit åt AMS att i samråd medstatskontoret och i nära kontakt med berörda personalorganisationer se överadministrationen och organisationen av beredskapsarbeten i styrelsens egenregi. Översynen skulle inte beröra egenregiverksamheten som sådan utan ta siktepå regionkontorens ställning i arbetsmarknadsverkets organisation. En särksildarbetsgrupp har genomfört översynen och AMS har i skrivelse till regeringen den5 anslutit sig till förslagen och överlämnat rapporten tillregeringen. Enligt förslaget skall två regionkontor slås samman. Regionkontoreti läggs ner och verksamheten vid regionkontoret i utvidgas tillatt även omfatta . Antalet regionkontor minskas därigenom frånsju till sex. Vidare föreslås en förändring i arbetsplatsorganisationen som geren inte obetydlig inbesparing av huvudsakligen biträdestjänster ochförrådsmän. Statskontoret har i ett samrådsyttrande ställt sig bakom förslageni rapporten och jag har tidigare i prop. 1980/81:100 bil. 15 anfört att dessafrågor bör behandlas av denna kommitté. I översynsuppdraget ingick dock inteatt utvärdera AMS egenregiverksam-het. Jag anser därför att kommittén börförutsättningslöst pröva omfattningen av och formerna för AMSegenregiverksamhet. Som utgångspunkt för kommitténs arbete bör gälla att allaförslag som läggs fram skall kunna genomföras inom ramen för oförändraderesurser inom det område som förslagen avser. Det innebär att omkostnadskrävande förslag läggs fram måste visas hur förslagen kanfinansieras genom besparingar i form av rationaliseringar och omprövning avpågående verksamhet inom utredningsområdet. Även i övrigt bör här i tillämpligadelar gälla de direktiv som regeringen har utfärdat till samtliga kommittéeroch särskilda utredare angående finansiering av reformer (Dir. 1980:20). Dessutom skall kommitténs kostnadsberäkningar kompletterasmed förslag, idéer och uppslag som redovisar hur verkets verksamhet, sedankommittén fastställt ansvarsområdet, skulle kunna bedrivas till lägrekostnader för den offentUga förvaltningen. I det sammanhanget bör kommitténockså översiktligt belysa personalkonsekvenserna av sina förslag. Jag villockså erinra kommittén om att en flyttning av arbetsuppgifter till annanhuvudman eller annan begränsning i verkets ansvarsområde som kommittén kankomma att föreslå inte bara bör innebära en kostnadsöverföring utan ocksåsådana effektivitetsvinster att kostnader för ifrågavarande 20 Kommittén bör belysa detta samt även - så långt Skr.1982/83:103 detärmöjligt-delsgeförslagtillpå vilken ambitionsnivå verksamhetenbör Dir. 1981:65 bedrivas hos den nye huvudmannen, dels särskilt beakta attförslagen inte bör innebära ökade kostnader för kommunerna. När det gäller gränsdragningen tUl verksamhet som handhasav kommuner eller landstingskommuner bör kommittén också beakta vad chefen förkommundepartementet har anfört i direktiv (1981:42) om begränsning av statlignormgivning till kommuner och landstingskommuner. Slutligen vill jag erinra om vikten av att kommitténtillvaratar och belyser alla möjligheter tUl besparingar och omprioriteringar. Kontakt med andra kommittéer m.m. Kommittén bör arbeta i nära kontakt med den utredning omåtgärder för att påverka arbetsgivarnas rekryteringspolitik och förkortaarbetssökandetiderna som jag kommer att begära regeringensbemyndigande att få tillkalla. Vidare bör kommittén i den mån kommittén kommer in påfrågor som rör omplaceringsförordningen (1974:1006) samråda med statensarbetsmarknadsnämnd. Kommittén bör vid arbetets början och vidare underarbetets gång informera berörda huvudorganisationer och i förekommande fallannan berörd central arbetstagarorganisation med vilken staten har eller brukarha avtal om löner och andra anställningsvillkor samt bereda den tillfälle attframföra synpunkter. Kommittén bör bedriva arbetet skyndsamt och bör haslutfört sitt arbete senast . Kommittén får om det såbefinns lämpligt avge delbetänkande. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för att tillkalla en kommitté med högst tolv ledamöter meduppdrag att göra en översyn av arbetsmarknadsverkets ansvarsområde ochorganisation, att utse en av ledamöterna att vara ordförande, att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt kommittén. Vidare hemställer jag att regeringen-beslutar attkostnaderna skall belasta tolfte huvudtitelns kommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Skr.1982/83:103 Samverkan i arbetsmiljö- och arbetsanpassningsfrågor Departementschefen, statsrådet . I propositionen 1980/81:126 om arbetsmarknadspolitikensfrarntida inriktning behandlas bl. a. vissa frågor om arbetsmiljö och arbetsanpassning. I propositionen konstateras att en vidgad samverkan behövsmellan arbetsmarknadsverkets anpassningsverksamhet och de arbetsmiljö- ocharbetarskyddsansvariga organen. Enbart generella åtgärder räcker inte till omman i ökad utsträckning skall kunna förebygga utslagning och förhindra atthandikapp uppkommer. Man måste i högre grad än f. n. få till stånd förebyggandeindividuella anpassningsätgärder. Med hänsyn lill problemens omfattning ochkaraktär kan sådana åtgärder inte i första hand vara en arbelsmarknadspolitiskuppgift. anpassningsverksamhet har redan nu ansträngdaresurser. Även med en kraftig utbyggnad av verksamheten kanarbetsmarknadsverket inte täcka en lika stor del av arbetsmarknaden som denbefintliga organisationen för arbetsmiljö och arbetarskyddsfrågor. En merasamlad syn behövs på frågor son-i gäller arbetsanpassning. Den uppsplittringsom finns mellan skyddsorganisation, anpassningsgrupp och samverkansorgan imedbestämmandefrågor föisvårar en rationell behandling av frågor som rörarbetsanpassning och anställningsfrämjande åtgärder. En vidgad samverkanmellan arbetsmarknadsverket och den befintliga skyddsorganisationen ter sigdärför mera ändamålsenlig. Del bör i första hand ta sig uttryck i att man sökersamordna skyddskommittéernas och företagshälsovårdens arbete medarbetsmarknadsverkets anpassningsverksamhet. Vid sin behandling äv prop. 1980/81:126 uttaladeriksdagens arbetsmarknadsutskott bl. a. att det var angeläget att man snabbtfinner metoder för en bättre samordning mellan verksamhetsområdena. Den avhistoriska och organisatoriska skäl betingade uppdelningen mellanarbetsmiljöområdet och den arbetsmarknadspolitiska anpassningsverksat-nheten ärenligt utskottet olycklig och leder till ett dåligt utnyttjande av degemensamma resurserna. har också beslutat om en parlamentariskutredning av arbetsmarknadsverkets ansvarsområde och organisation. Jag harnyligen fått regeringens bemyndigande att tillkalla en sådan kommitté. Enligtsina direktiv (Dir 1981:65) skall kominittén bl. a. undersöka förutsättningarnaför att frigöra resurser för den egentliga platsförmedlingen genomavgränsningar och omprioriteringar när det gäller arbetsmarknadsverkets totalaarbetsuppgifter. I utredningens uppdrag ingår att närmare klarläggaansvarsfördelningen mellan arbetsmarknadsmyndigheterna och andra myndighetersamt vilka konsekvenser olika gränsdragningar i ansvarsfördelningen kan fä förarbetsförmedlingens uppgifter. Det tersig därför naturligt att en särskild utredare nu tillkallas för att närrnare utreda frågor om samverkan och ansvarsfördelning när det gäller arbetsmiljö- och arbetsanpassningsfrågor. Utöver de grundläggande riktlin jer för detta arbete som dragits upp i prop. 1980/81:126 om arbetsmarknads politikens framtida inriktning och vid behandline av denna vill jag anföra följande. Nuvarande förhållanden Skr. Under 1970-lalet genomfördes i bred politisk enighet enomfattande reformering av den arbetsrättsliga lagstiftningen.Reformerna har tillsammans med den utveckling och förstärkning av resursernahos arbetsmiljö- och arbetsmarknadsorganen som skedde under tidsperiodenväsentligt förbättrat möjligheterna atl stödja utsatta grupper påarbetsmarknaden. Arbelsmiljölagen (1977:1160) trädde i kraft den 1 juli1978. I förhållande till arbetarskyddslagstiftning innebärarbetsmiljölagen en vidgning av arbetsniiljöbegreppet till att omfatta allaslag av hälso- och säkerhetsrisker -såväl fysiska som psykiska. Engrundläggande föreskrift i lagen (2 kap. 1 § andra stycket) stadgar attarbetsförhållandena skall anpassas till människors förutsättningar i såvälfysiskt som psykiskt hänseende. I lagen finns också en bestämmelse (3 kap. 3 §andra stycket) om att det åligger arbetsgivaren att ta hänsyn tillarbetstagarens särskilda förutsättningar för arbetet. På arbetsplatserna arbetar skyddskommittéer ochskyddsombud med arbetsmiljöfrågorna. fanns nästan 11 800arbetsställen med skyddskommitté. Antalet skyddsombud uppgår till ca 100 000.Förelagshälsovården ingår som en integrerad del i skyddsverksamheten. Dessuppgift är i första hand förebyggande, men den skall också i viss mån fungerasjukvårdande och rehabiliterande. Omkring hälften av landets arbetstagareberäknas f, n. ha tillgång till företagshälsovård i någon form. En människas arbetsförmåga påverkas i stor utsträckning avbl. a. arbetets art och organisation, arbetsplatsens utformning och andraarbetsmiljöfaktorer. har man blivit alltmer uppmärksam påsambanden mellan vissa skador, sjukdomar etc. och olika faktorer iarbetsmiljön. Eifarenheterna från det nya informationssystemet för arbetsskador() visar att ensidiga eller ansträngande rörelser och arbetsställningar(belastningssjukdomar) misstänks svara för drygt hälften av de arbetssjukdomarsom registrerades i informationssystemet . Också utredningen om hälso- och sjukvården inför 80-talet- HS 90 - tar i sitt betänkande (SOU 1981:1) Hälsorisker upp frågor som rörförhållandet arbetsmiljö - ohälsa och arbetslöshet - ohälsa. Utredningenbetonar företagshälsovårdens betydelse i arbelsmiljöarbetel som anför bl. "Förhållanden i arbetsmiljön kan ha betydelse försjukdomspanoramats utseende, oavsett i vilka variabler detta beskrivs. Hur storandel av den totala sjukligheten som kan tillskrivas sådana förhållanden ärmycket svår att fastställa. Del torde dock kunna fastslällas, att förhållandenandra än rent arbetsmiljömässiga spelar en mycket stor roll. är detuppenbart att för vissa yrkeskategorier eller i vissa expositionssituationer ärrisken för skada, sjukdom och död mycket hög jämfört med ett landsgenomsnittsförhållanden. Ett fåtal får bära höga kostnader i form av ohälsa föratt vi andra skall leva komfortabelt." (S 1978:04) har likaså berört frågorom arbetsmiljöfaktorernas betydelse för sjukfrånvaron i sitt betänkande (SOU1981:22) Sjukersättningsfrågor. Arbetsmiljölagenssyfte är att genom anpassning av arbetsförhållandena till människans förutsättningar - och därmed givetvis också begränsningar - så långt det är möjligt förebygga alt skador eller förslitning uppkommer. Det gäller här såväl generella åtgärder som åtgärder för enskilda personers 23 Skr.1982/83:103 arbetsplatser. Jag vill härunderstryka behovet av förebyggande åtgärder Del II även för personer, vilkas särskilda förutsättningar medför behov av individuellt anpassade åtgärder. Detta kan t. ex. gällanär en arbetstagare med svagare muskelstyrka än genomsnittet behöveranpassningsåtgärder som går utöver de generella åtgärderna för att han ellerhon skall kunna undgå en förslitningsskada. Som jag redan harframhållit bör åtgärder av detta slag som avser redan anställda kunna ingå somen del i skyddsarbetet på arbetsplatserna. gäller lagen (1974:12) omanställningsskydd (LAS) och lagen (1974:13) om anställningsfrämjande åtgärder(främjandelagen). LAS ger ökad anställningstrygghet för arbetstagare mednedsatt arbetsförmåga. Främjandelagen ger arbetsmarknadsverket befogenhet attaktivt arbeta för att äldre och arbetshandikappade skall kunna få och behållaenanställning. Lagstiftningen innebär långtgående skyldigheter för arbetsgivarnaatt genom omplaceringar och andra åtgärder underlätta för en arbetshandikappadanställd att ha kvar sin anställning. De skall också vidta åtgärder för attfrämja anställning av äldre och arbetshandikappade. Som ett komplement till lagstiftningen finns ettomfattande arbetsmark-nadspolitiskt åtgärdssystem. Det skall stimulera tillanställning av arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga och bidra till attarbetet anpassas till den äldre och arbetshandikappade arbetskraftensförutsättningar. Exempelvis kan bidrag lämnas till speciella arbetstekniskahjälpmedel åt en handikappad arbetstagare eller till särskilda anordningar påarbetsplatsen, om anordningarna behövs för att en handikappad arbetstagareskall kunna utföra arbetet. Lönebidrag kan lämnas till en arbetsgivare somanställer en arbetssökande med nedsatt arbetsförmåga med viss andel avlönekostnaden för den anställde. har successivt skapatssärskilda s. k. anpassningsgrupper med representanter för arbetsgivare,arbetstagare och arbetsförmedling. Anpassningsgruppernas verksamhel harbehandlats i förarbetena till lagen om anställningsfrämjande åtgärder.Grupperna skall bl. a. påverka attityderna gentemot äldre ocharbetshandikappade i arbetslivet och föreslå åtgärder för att underlätta fördessa grupper alt få eller behålla en anställning. har ca 5 300grupper inrättats. Aktiviteten i anpassningsgrupperna är mycket skiftande.Detta har bl. a. påpekats av sysselsättningsutredningen, som i sittdelbetänkande (1978:14) Arbete åt handikappade konstaterar: "len stor del av grupperna - förmodligen en klarmajoritet - är aktiviteten mycket liten. Effekterna i form av både omplacerings- ochinplaceringsverksamhet är tämligen blygsamma. En ytterligare kategorianpassningsgrupper fungerar förhållandevis väl när det gälleromplaceringsverksamheten i företagen, men sysslar däremot i liten eller ingenutsträckning med frågan om inplacering av arbetshandikappade. Ett litet antalanpassningsgrupper fungerar enligt de intentioner som finns förverksamheten." Utredningen genomförde också en enkät hoslänsarbetsnämnderna om tillämpningen av främjandelagen.