prop · G60387 · 1982-12-31 00:00:00 — I genomsnittkommer med denna modell de totala avgiftsuttagen att vara lika med de totalainbesparade kostnaderna för extra liggtid i hamn. För atl uppfylla avgiftenssyfte, alt eliminera det ekonomiska motivet för utsläpp, synes denna modellvara nödvändig atl tillämpa i någon form. RRV förordar därför att avgiftenkonstrueras enligt en sådan modell. Verket utgår ifrån att erfarenhelsmalerialfinns tillgängligt som möjliggör en uppskattning av upptäcktssannolikheten. pekar på att förslagen i promemorian intebara avser olaga utsläpp av olja utan även av andra föroreningar såsomkemikalier, fast avfall och toalettavfall. Verket ansluter sig lill förslagetmen vill framhålla atl utformning av lämpliga parametrar och avgiftssatser försådant avfall förutsälter fortsatta överväganden. Delta innebär atl de grundläggandelagstadgandena bör gälla olaga utsläpp av förorenande ämnen från fartyg och attdessa bör ges i ett sammanhang. Utformningen av de preciserade reglerna omavgiftsberäkning och avgiftssatser kan behöva anstå i avvaktan på vidare utredningoch överväganden. framhåller atl det endasiframlagts en skiss till avgiftstariff för utsläpp av olja från tankfartyg. Detär enligt samfundet önskvärt att antalet tariffer hålls lågt, då några finarekalkyler ändå inte kan ligga till grund för upprättandet. Måhända kan till ochmed övriga utsläppsfall avgiftsbeläggas helt enkelt som ett på lämpligt sättavrundat procenttal av avgifterna för oljeutsläpp. Prop.1982/83:87 193 2.3 Säkerställande av betalning m. m. Remissinstanserna har i allmänhet lämnat förslagen omkvarstad och andra ingripanden för att säkra betalning av vattenföroreningsavgiftoch för att säkerställa bevisningen ulan erinran. tillstyrker förslaget att domstolskall äga rätt atl förordna om kvarstad till säkerställande avvattenföroreningsavgift. Beträffande förslaget enligt 10 kap. 6S att myndighetsom regeringen utser skall bemyndigas att meddela de förbud och föreläggandensom är nödvändiga för alt säkra bevisning eller anspråk på avgift, därvidvissa förbud och förelägganden anges endast som exempel, vill förbundet peka pådet principiellt betänkliga i etl så långtgående och totalt bemyndigande attmeddela varjehanda förbud eller föreläggande. Förbundet vill föreslå attförordnanden enligt 10 kap. 6§ begränsas till de exempel på förbud ochförelägganden som anges i förslaget. Av rättssäkerhetsskäl bör vidare, för defall atl avgift inte redan beslutats, i lagtexten uppställas krav på åtminstonenågon form av "skälig misstanke" om alt utsläppet skett från just detaktuella fartyget eller "grundad anledning" härtill eller, såsomkrävs i 15 kap. I § för kvarstad för säkerställande avfordran, "sannolika skäl" för alt vattenföroreningsavgift kan kommaatt åläggas. Även länsåklagaren i förordar att del för etlingripande enligl 10 kap. 6§ i lagförslaget ställs krav på den objektivabevisningens styrka, exempelvis så att det fordras sannolika skäl för atlanspråk på avgift kan ställas eller med andra ord atl utsläpp har skett frånfartyget i fråga. tar bl.a. upp möjlighelerna attingripa mot utländska fartyg och anför. Arbetsgruppen visar en viss tveksamhet om möjligheternaatt uttaga avgifterna från utländska fartyg, som utan att anlöpa svensk hamnblir uppdagade med utsläpp. Det är osannolikt att exempelvis öststatsfartygfrivilligt medföljer för att ställas lill svars. Skall börda fartyget och med våld bringadetta in i svensk hamn för att uttaga en vattenföroreningsavgift, som man kanvänta sig att vederbörande i de flesta fall kommer att förneka? För fartyg, som ligger i svensk hamn, kan kvarstadsförfarandettillgripas. Det är då angeläget understryka atl det måste finnas en beredskapså att kvarstad kan erhållas med mycket kort tidsutdräkt. Rutiner bör upprättasvid de tingsrätter där kvarstaden skall beviljas. Ett beslaglagande av fartygsskeppshandlingar är enligt hamnförbundets åsikt inte tillfyllest för att hindraen avgång. kan endast ingripa efter det alt kvarstad harbeviljats. Det måste dock anses alt vare sig det går atl uttaga ensanktionsavgift för alla eller huvudparten av felande fartyg eller inte, ellertill och med om det endast skulle gå till en mindre del, måste förekomsten av sanktionsbesläm-melsersom är allmänt kända och som tas ut i relation till fartygets storiek och denutsläppta oljemängden bli av stort preventivt värde. 13 1982/83. 1982/83:87 194 konstaterar att promemorian inleberör den viktiga frågan om kostnaderna för fartyget när tvångsåtgärdertillgrips mot del. Denna fråga behöver belysas särskilt för det fall attprövande myndighet kommer till den slutsatsen alt utsläppet inte härrör fråndet fartyget. vill emellertid instämma [ vikten av att fartygpå detta sätt kan förbjudas att avsegla antingen till dess säkerhet har ställtseller lill dess frågan om kvarstad har prövats. En oprövad möjlighet är attförse fartygen med elt certifikai för att undvika att fartygen hålls kvar. Ensådan möjlighet anvisas i 12 § lagen om ansvarighet för oljeskada lill sjöss. i anser att en ekonomisk zonbör inrättas utanför svenskt territorialhav. så snart förhållandena medger, ochanför vidare. Möjligheterna att på fritt hav ingripa mot förbudsöverträdandeav fartyg inskränker sig lill fartyg av svensk nationalitet.Därutöver kan på vissa noggrant angivna villkor ingripande ske mot utländskafartyg på fritt hav enligt bestämmelsen om s. k. "hot pursuit".Särskilt vad gäller med dess redan långt gångna förstöring avvattenmiljön bör del enligt mening ligga i kuststaternasintresse alt vidga ingri-pandemöjligheterna mol utländska fartyg utanför egenterritorialgräns. Inrättandet av en s. k. ekonomisk zon förefaller vara enväg alt tillgodose ett sådant intresse. Det bör emellertid i sammanhangetockså uppmärksammas att den ekonomiska zonen sannolikt får vissa gynnsamma bieffektersett exempelvis från svensk synpunkt. En tilltagande benägenhet att lokaliserauppsåtliga utsläpp utanför denna zon skulle sålunda kunna påräknas. Därigenomskulle än nu stå till förfogande för upptäckt och bekämpning avframför allt oljeutsläpp, en nog så väsentlig fördel. Meningarna är i hög grad delade i fråga om vilken ellervilka myndigheter som skall handlägga och besluta i ärenden om vattenföroreningsavgift. Förslaget i promemorian om atl avgiften skall beslutas avtullverkets kustbevakning och kunna överklagas till allmän domstol tillstyrksav RÅ, lånsåklagaren i tån och lån, länsåklagaren i Malmöhuslän, , , , , fiskeriintendenterna iÖstergötlands samt , , generaltullslyrelsen,och kommuner, de svenska ledamöterna av Nordiska oljeskyddsunionensråd och Svenska hamnför-bundel. Förslagethar lämnats utan erinran av , , chefenför marinen, , fiskeriintendenterna i nedre södra och östradistrikten, statens brandnämnd, i , . , , ,och Sjösportens samarbetsdelegation. Prop.1982/83:87 195 Kammarrätten i och i Norrbottenslän godtar förslaget alt beslutar avgift i första instans menförordar att ev. överprövning av sådana beslut sker i förvaltningsdomstolarna. Ett antal remissinslanser anser att helaprövningsförfarandet bör äga rum i allmän domstol. Dessa är länsåklagaren i Ålvsborgslän, statskontoret, i och lån. FöreningarnaSveriges länspolischefer resp. polischefer och domareförbund.Svenska institutet förordar att prövningen av avgiften anförtrosnågon judiciell myndighet. Hovrätten över och är tveksam tillpromemorieförslaget och anvisar en delvis annorlunda handläggningsordning. RA anser att den föreslagna möjligheten till nedsättningeller eftergift av avgiften närmast talar för en domstolsprövning men anförfortsättningsvis. har emellertid en obestridlig sakkunskap påvattenföroreningsområdet. Därtill kommer, att tiden för beslut om avgift närdet gäller fartyg ofta torde komma att bli relativt sett mycket kort. Dessaomständigheter, sammantagna med att ansvaret förutsattes vara strikt ochavgiften normalt sett kommer att bestämmas efter tabell, talar starkt för atttullverket skall få besluta om avgiften som första instans, därvid jag förutsälteratt beslutsfattandet kommer alt ske på en hög nivå. I fall där tullverketsbeslut godtas, säkerhet ställs eller betalning eriäggs. skulle genom detföreslagna förfarandet uppnås en betydande rationalisering och en begränsningav myndighetskostnaderna. Så snart emellertid etl ärende tillförs någonkomplikation, såsom besvär över avgiftsbeslutet eller begäran om kvarstad, såatt domstol får att pröva saken, bör enligt min mening annan motpart äntullverket inträda i handläggningen. Därvid bör beaktas, att gärningen oftatorde innefatta brott. Det framstår därför som lämpligt alt allmän åklagareinför domstolen ersätter även när del gäller avgiftsprövning och kvarstadsfrågor.Det kan i detta sammanhang påpekas att de objektiva kriterierna för denbrottsliga och för den avgiftsgrundande handlingen är desamma. RRV anser atl den i promemorian föreslagnabeslutsordningen utgör elt lämpligt avvägt hänsynstagande till bådeeffektivitets- och rättssäkerhets-intressena och att det är rationellt att låtaärendena överprövas av domstolar med speciell kompetens på området. delar uppfattningen att de grundläggandekraven på snabb och sakkunnig behandling uppnås bäst om fårbesluta om vattenföroreningsavgiften. svarar bl.a. förövervakningen av den svenska fiskezonen, och har myckel godaerfarenheter av de insatser som tullens flygplan och bevakningsfartyg svaratför i det sammanhanget. i instämmer i atlhandläggningen bör organiseras så atl avgift snabbt kan fastställas och säkras,framför allt i de fall där de ansvariga för utsläppet är villiga att medverkatill en uppgörelse. Trots vissa principiella betänkligheter som Prop.1982/83:87 196 hyser mot all samma myndighet uppspårar fartygen,anskaffar och iordningställer bevismaterialet, uppbringar vederbörande, prövarmaterialet och bestämmer om avgift skall utgå och till vilket belopp, villföreningen inte motsätta sig förslagel om som handläggandemyndighet. Här förutsätts dock atl de båda inblandade verken har sammainställning. Sker en sammanläggning av och kustbevak-ningenblirresultatet delsamma. Kammarrätten i har inte något alt erinra mot attuppgiften att i första instans besluta om vattenföroreningsavgift läggs påkustbevakningen. Däremot finner kammarrätten de skäl som anförs i promemorianför atl besvär över avgiftsbeslut skall anföras hos tingsrätt och därhandläggas enligt lagen om handläggning av domstolsärenden mindre övertygande. Skälen synes vara atl ärenden om kvarstad handläggs avtingsrätt, att ett eventuellt brottmål på grund av utsläpp skall handläggas avtingsrätt samt att besvär över felparkeringsavgift anförs hos tingsrätt ochhandläggs enligl ärendelagen. Vad förstgäller argumentet alt kvarstadsfrågor handläggs i tingsrätt vill kammarrättenframhålla följande. Det förhåller sig ingalunda så att tingsrätt är den endamyndighet som har till uppgift att handlägga kvarstadsfrågor. Kvarstad för miljövårdsavgifl,som har åtskilliga drag gemensamma med valtenföroreningsavgiften, beslutassålunda av . Frågor om förbud mot fartygsavgång eller vidare resa enligl 7 kap. 4 och 5§§ VFL, som har likheter medkvarstad, handläggs av eller med fullföljdsrält tillkammarrätten. Det synes inte heller föreligga några egentliga hinder för alt kvarstadsfrågornafår ankomma på tingsrätt, även om beslut om vattenföroreningsavgift överklagastill annan myndighet. De ärenden där det finns behov av kvarstad torde förövrigt bli ganska få med tanke pä den rätt att kvarhålla fartyg m. m. för altsäkra avgiflsanspråket som skall finnas enligt 10 kap. 6§. Argumentet att ansvarsfrågor på grund av utsläpp handläggsvid tingsrätt synes i promemorian ha tillmätts mindre tyngd och får enliglkammarrättens mening också anses ha det. Det torde vara ytterst marginellafördelar att uppnå genom att en tvist om vattenföroreningsavgift någon enstakagång kan komma alt handläggas som besvärsärende vid en tingsrält som behandlarett brottmål på grund av samma händelse. Det är tveksamt om det enligt gällandelagstiftning finns förutsättningar ens för gemensam handläggning av ärendet ochbrottmålet. Vad slutligen gäller parallellen med besvärsordningenangående felparkeringsavgift synes den föga hållbar. Först och främst är häratt märka alt felparkeringsavgiflen får uppgå till högsl , medan valtenföroreningsavgiftenuppenbarligen handlar om belopp av helt annan storlek. Vidare utgör lagen omhandläggning av domstolsärenden en mycket knapphändig förfarandeordning, somenligt kammarrättens mening knappast ligger närmast till hands att välja närdet är fråga om alt pröva besvär angående så betydande belopp som vattenföroreningsavgiflenkommer att uppgå till. Den i promemorian föreslagna besvärsordningen i fråga ombeslut enligt 10 kap. 6§ VFL är dessutom inkonsekvent, om man jämför med denbesvärsordning som enligt 8 kap. 2 § gäller i fråga om beslut enligt 7 kap. 4§första stycket. 5 eller 6§. Trots att det i båda fallen är fråga om förbud Prop.1982/83:87 197 motfartygs avgång eller vidare resa och liknande förbud eller förelägganden,skall besvären i det förstnämnda fallet gå till tingsrätt (10 kap. 9 §) ochförmodligen handläggas enligt ärendelagen (någon bestämmelse om handläggningsordningenför denna typ av besvärsärenden har inle influtit i 10 kap. 10§), medan besväreni det sistnämnda fallet skall anföras hos kammarrätten (8 kap. 2§) och därhandläggas enligt FPL. Enligtkammarrättens mening hade det varit mera naturligt att i fråga om besvär övertullmyndighets beslut i ärenden om vattenföroreningsavgift välja den numeragängse ordningen för överklagande av förvaltningsmyndighets beslut lilldomstol, nämligen överklagande till förvaltningsdomstol. Den naturligaordningen borde således vara att tullmyndighetens beslut överklagades tilllänsrätt med fullföljd på sedvanligt sätt till kammarrätten ochregeringsrätten. I det fall det överklagade beslutet har fattats av en centralförvaltningsmyndighet - generaltullstyrelsen eller -tordebesvären böra gå till kammarrätten. Den sålunda skisserade besvärsordningeninnebär att man automatiskt får en ändamålsenlig förfarandereglering - FPL -för hithörande mål (jfr vad som gäller i fråga om miljövårdsavgift). Vidareansluter den väl till den besvärsordning som är föreskriven i VFL. Enligtdenna anförs besvär i ärenden, som gäller myndighetsutövning, hos allmänförvaltningsdomstol (kammarrätten). Kammarrätten ser vidare inte något hinderför att uppgiften att besluta om kvarstad för vattenföroreningsavgift läggs pålänsrätten. Pågrund av det anförda föreslår kammarrätten att besvär i ärenden angåendevattenföroreningsavgift skall prövas av allmän förvaltningsdomstol. Detär enligt lånsstyrelsens i uppfattning naturligt att tullverketmed hänsyn till sina arbetsuppgifter får befogenhet att handläggavattenföroreningsavgiften i första instans. Eftersom avgiften som sådan är avadministrativ natur är åtgärden att påföra en sådan ett renodlat administrativtärende. Det finns ingen anledning och är enligt uppfattningolämpligt att låta en allmän domstol svara för överprövningen. Beslut omvattenföroreningsavgift bör i stället överklagas till kammarrätten. Länsåklagaren i Ålvsborgslån framhåller att det ofta torde bli anledning lill bevisupptagning i ärendenom vattenföroreningsavgift. I sådana fall blir en domstolsprövning nödvändig.Även andra skäl talar enligt länsåklagaren för att domstol generellt bör prövasådana ärenden. Del är inte önskvärt att rättslig prövning av kvalificerad arti fall som gäller tungt ingripande sanktioner mot enskilda personer förs fråndomstolarna till andra organ. Föreningarna Sverigeslånspolischefer resp. polischefer anser att fiera skäl talar för attde allmänna domstolarna bör vara rätt forum. Sannolikt torde inteavgiftsberäkningen, och möjligen vissa andra delfrågor, föranleda någrabekymmer vid handläggningen för en administrativ myndighet. Däremot kommer fören rad andra frågor nödvändig kompetens att saknas. Föreningarna anser detolyckligt att på detta sätt tillskapa en ny instansordning när del redan finnsen kompetent instans genom domstolarna. Däremot torde tullmyndigheten varalämplig som sakkunnig 1982/83:87 198 eller motpart vid domstolsförfarandet. Föreningarna hyseringa farhågor att antalet ärenden i detta avseende skulle medföra en allvarligbelastning av arbetet vid domstolarna. i Göleborgs och län: Erfarenhetsmässigt är det mycket svårt att uppskatta mängdoutblandad substans i ett utsläpp. Detta gäller särskilt oijeemulsioneroch ivatten lösta kemikalier. Det finns därför anledning att befara atl frågan omutsläppt kvantitet - som föreslås få avgörande betydelse för avgiftens storiek-ofta kommer att vara tvistig då avgift skall tas ul. Bevisföringen ochbevisprövningen eller de skönsmässiga bedömningarna kan bli komplicerademoment i avgifisprocessen. Redan med hänsyn härtill och till storleksordningenav avgifterna anser att frågor om avgift bör prövas i förstainstans av tingsrätt. anser dessutom att det inte är godprocessekonomi att avgiftsfrågor skall kunna prövas i fyra instanser mol tresom gäller för civil- och straffprocess. Del bör vidare tilläggas allkustbevakningen har ansvaret för bekämpningen till sjöss av olja och annatskadligt. Insatserna blir ofta så omfattande och krävande att det finns riskför att presumtiva avgiftsbetalare redan från början betraktar kustbevakningensom en motpart och därvid ifrågasätter opartiskhet. förordar att - eller den nyasjöfarts-myndighet som bildas vid ev. sammanslagning av ochsjöfartsverket - ges ställning som part i process om vattenföroreningsavgiftoch att talan anhängiggörs i tingsrätt som första instans, där f.ö. kvarstadsyrkandeoch åtal som sammanhänger med aktuellt utsläpp prövas i första instans. Vad nusagts skall självfallet inte hindra att avgifts-processen görs enkel i de falldär det är lämpligt. Således bör domstolsprövning inte behöva ske omvederbörande redare/ägare medger vad avser att yrka ochställer ev. behövlig säkerhet för avgiftsbelalningen. Förslaget förutsätter en rad bedömningar av den myndighetsom skall bestämma vattenföroreningsavgifterna. Förutom den tekniskt betonadeuppskattningen av hur mycket olja som faktiskt släppts ut blir det dessutomnödvändigt all pröva - om elt visstfartyg överhuvud är skyldigt till ett utsläpp; - om utsläpp tillföljd av olyckshändelse har begränsats så långt som möjligt; - om visstutsläpp varit obetydligt, i vilket fall avgift inte skall utgå; - om sådanasärskilda omständigheter föreligger, som motiverar jämkning eller eftergift avavgiften (10 kap. 4§); - behovet avförbud och föreläggande till säkrande av bevisning eller anspråk på avgift; - särskildasäkerheter för vattenföroreningsavgift. Vad nu sagts talar enligl förbundels mening starkt för attbesluten om vattenföroreningsavgift anförtros domstol med som part.Det vore givetvis en fördel om alla beslul som rör vattenförorening kunde iförsta instans fattas av . Förbundet anser dock inte att dettaförhållande jämte önskvärdheten av snabbhet i handläggningen motiverar deavkall på rättssäkerheten som med nödvändighet följer av atl 1982/83:87 199 i första hand beslutar om avgifterna. Beslut om vattenföroreningsavgiftinnefattar rättskipning, en uppgift som inte är lämpat för. Erinringarav principiell art kan också göras mot att, såsom föreslås, skallvar dels beslutande myndighet, dels - efter besvär över beslutet -fungera somklagandens motpart. Möjligen skulle ett system motsvarande strafföreläggandekunna komma i fråga. Vissa skäl, främst intresset av en snabb handläggning,talar enligt hovrätten över och för den i promemorianföreslagna lösningen. Hovrätten anser det likväl kunna ifrågasättas om del är lämpliglatt anförtro prövningen av avgiftsfrågorna åt samma myndighet som har altkontrollera efterlevnaden av bestämmelserna om vattenförorening och att uppdagaförseelser mol dessa bestämmelser. Det måste anses som principiellt mindretillfredsställande att frågan om avgift prövas av samma myndighet som harverkställt utredningen i ärendet. Även ställning av part i till domstolfullföljda ärenden synes svårförenlig med kravet på objektivitet hos denbeslutande myndigheten. Hovrätten anser därför alt forumfrågorna bör bliföremål för ytterligare överväganden. Som en från såväl effektivitets- somrättssäkerhetssynpunkt lämplig ordning vill hovrätten skissera följande. bör saken kunna av genom att redaren godkänner eltföreläggande utfärdat av tullmyndighet. Om ett godkännande inte lämnas, bör detankomma på tullmyndigheten att anhängiggöra saken vid domstolen. Förfarandet idomstolen bör anordnas som elt tvåpartsförfarande. Det är intetillfredsställande med en ordning som innebär att saken anhängiggörs idomstolen genom ett besvärsförfarande. 2.5 Bevisfrågor m. m. Elt flertal remissinstanser framhåller vikten av allkustbevakningen upprätthåller en regelbunden flygspaning över Sverigesfarvatten. Mot bakgrund av att risken för uppläckt är en av de meståterhållande faktorerna mot olagliga utsläpp är det enligt statensnaturvårdsverk viktigt att de övervakande myndigheterna ges tillräckligaresurser så alt möjligheterna atl upptäcka och identifiera fartyg som gör sigskyldiga till olagliga utsläpp ökar. hänvisar till biltrafiken, där detfinns bevis för den preventiva verkan som övervakning har. Föreningenförutsätter därför att flygspaningsverksamheten kan hållas på en godtagbarnivå. En utökning av flygtiden kostar enligl promemorian förhållandevis litetoch torde vara väl använda pengar. betonar vikten av att höga kravmåste ställas på bevisens hållbarhet för att man skall vidta åtgärder såsom kvarhållandeav fartyg, kvarstad etc. Åtgärder för att upptäcka vattenföroreningar kan enligtstatskontorets mening bli effektiva endast genom samverkan emellan olika slagav civila Prop.1982/83:87 200 och militära resurser, varav kan nämnas kustbevakningensflygspaning, det radarbaserade sjöbevakningssystemet och övrig militärverksamhet. Det är viktigt att spaning sker även . De flygplan somanvänds i spaningen bör bemannas så att utrustningen för fjärranalys kanutnyttjas effektivt. Statskontoret noterar all en utvecklad flygspaning skulleha positiva effekter även på andra områden inom sjöövervakningen. Statskontoretsaknar f. n. underlag för att förorda en utökad flygspaning. Emellertid prövassamarbete mellan civil och militär sjöövervakning vid ett försök i , somstatskontoret följer. Bl.a. prövas möjligheten att ge civila myndighetertillgång till det militära sjöbevakningssystemet. Statskontoret räknar med attvåren 1983 kunna lämna rapport över utvärderingen av försöket. Efter dettaförsök kan det möjligen finnas bättre underlag för bedömning av hur man börutforma de olika insatserna för att säkerställa att VFL efterievs. RRV vill i detta sammanhang påpeka att det sätt förbestämning av avgiftens storlek som RRV förordat - nämligen att upptäcktssannolikhetenpåverkar avgiftens storlek - gör vattenföroreningsavgiften till etl effektivtinstrument även vid en relativt låg identifieringsgrad. En lågidentifieringsgrad medför nämligen en hög avgift, som bör minska intresset förolagliga utsläpp. När det gäller övervakning med hjälp av flygspaning vill SMHIframhålla salellitbildteknikens möjligheter när det gäller att åstadkomma enheltäckande övervakning av de havsområden som omger . Då detta är en resurskrävandeteknik krävs samarbete mellan myndigheter och institutioner som är verksammainom området både för metodutveckling och i utnyttjande av mottagnings- och bildbearbelningsresurser.Det kan i detta sammanhang nämnas att räknar med alt inom de närmaste årenförfoga över en egen bildbearbelningsuiruslning. har utvecklat teoretiskamodeller för beräkning av transportvägar för utsläppt olja och andraföroreningar och upprätthåller också en beredskap för att i akuta lägen ge oljespridningsprognoser.SMHI har även utvecklat metoder för att bakåt i tiden beräkna vilken bana ettoljebälte eller annat objekt kan ha drivit. Sådana beräkningar bör vara avintresse för bedömningar beträffande vilket fartyg ett observerat oljeutsläppkan härröra från.