prop · G60391 · 1982-12-31 00:00:00 — Lagrådet föreslår i enlighet med det förut anfördabeträffande 9 § att första stycket bibehålls i gällande lydelse och tredjestycket utgår samt beträffande 8 § att andra-fjärde styckena ges följandelydelse: "Bifalls en framställning om verkställighet av domeni den andra staten, skall vid behov ombesörja att dendömde överförs lill den staten. Styrelsen fär därvid begära hjälp avpolismyndigheten i den ort där den dömde uppehåller sig. Påträffas den dömde här i rikfet före frigivningen, fårpolismyndigheten på begäran av myndighet i denlandra staten eller med anledningav där utfärdad efleriysning ombesörja att han överförs till den staten förverkställighet av straffet. Skall den dömde enligt vad som har sagts överföras fränSverige lill den andra slaten, anses den lid, under vilken han för ändamålethar varit omhändertagen av svensk myndighet, säsom strafftid." I anslutning till ell yttrande av kriminalvårdsstyrelsenöver det förslag om tvångsåtgärder vid överförande av verkställighet som iremissen upptagits i 8 och 9 §§ konstateras i remissprotökollet, atl del irättstillämpningen har antagits att den omständigheten atl verkställigheten avett i ådömt fängelsestraff har överflyttats till en annan nordisk stat inleutgör något hinder mol alt straffet verkställs här i landet. För att så skallfå ske bör dock enligl lagrådels mening fordras alt överflyttningsbeslulet upphävsi samråd med den andra staten. Förslaget till lag om ändring i lagen (1957:668) omutlämning för brott I remissen föreslås i denna paragraf liksom i 12 § av dennordiska utlämningslagen en ny reglering när det gäller tvångsåtgärder för attsäkerställa, alt beslutade utlämningar kommer till stånd. Det s. k. förvarsinsfitu-lelskall enligt förslaget mönstras ut och ersättas med dels en utsträckttillämpning av de egentliga tvångsmedlen häktning, reseförbud etc. (från annatän häktning bortses i det följande), dels en rätt för polismyndighet alt underviss omhänderta den som skall utlämnas. Utöver ett par smärrepåpekanden angående lagtexten vill lagrådet här endast anföra några ytterligaresynpunkter när det gäller häktning. Prop.1982/83:91 23 Häktningskall enligt förslaget liksom kunna ske i själva utlämningsärendet. Etlhäktningsbeslut som meddelas'.under handläggningen skall emellertid inte som nualltid upphöra att gällajsist när ärendet avgörs utan, om utlämning beviljas, iprincip bestå till dess utlämningen sker. införs en möjlighet altmeddela häktningsbeslut under liden mellan ett ullämningsbeslut och dessverkställande. I den promemoria som ligger till grund för deparlemenisförslagetanförs, att denna senare möjlighet kan få betydelse när flyklfara uppslårefter utlämningsbeslutet men att det också är tänkbart att den kan "minskabehovel av långa häktningslider under ärendets handläggning". Vilkaavvägningar som i delta hänseende, bör göras av den åklagare eller domstol som färatt ta ställning till häkt-ningsfrägan i elt pågående ärende utvecklas intenärmare. Avgörandet kan kompliceras av alt det föreligger elt sådanttillfälligt hinder mot utlämning som avses i 11 § i den allmänna och 6 § i dennordiska utlämninglagen, dvs. alt det för annan brottslighet av viss svårhetsgradhar inletts förundersökning eller väckts ätal eller att vederbörande undergåren frihetsberövande påföljd. Utlämningen kan då förefalla mer eller mindre avlägsen.En svårbedömd fråga kan bli i vad mån elt häktningsbeslut i utlämningsärendet kanoch bör inverka pä frågan om häktning i samband med den nya lagföringen. Sker inlehäktning i del andra ärendet eller målet, sätts de regler ur spel som har tillkommitför att garantera en skyndsam handläggning och minsta möjliga häktningstid. Uttalandenai remissen kan vara att förstå så, att häktning i etl utlämningsärende intebör ske, om det inte är sannolikt att utlämning kommer att verkställas inom relativikort lid. Kan det antas, all elt förtärande som inletts på grund av nybrottslighet drar ut på liden, eller råder osäkerhet om detta därför atlvaraktigheten av den nya lagföringen inte kan överblickas, bör med andra ord,om lagrådet uppfattat motiven rätt, häktningsfrågan inte aktualiseras, eftersomden kan tas upp när utlämning är mera nära förestående. Lagrådetförutser här vissa tillämpningssvårigheter. Del måste komma att uppstå fall dåflyktfaran inför en ufiämning förefaller påtaglig, oavsett tidpunkten förutlämning, samtidigl som etl beslut om häktning kan förutses få orimligt långvaraktighet. Häktningens varaktighet är ju inte i och för sig av beskaffenhetatt inverka på frågan om häktning bör ske. Lagrådet noterar emellertid, attmotsvarande problem i viss utsträckning kan möta redan med nu gällande rättutan att såvitt känt några olägenheter i form av långa häktningstider har gjortsig gällande. I den allmänna utlämningslagen finns det nämligen inte nägonföreskrift om atl häktning skall upphöra när det konstateras, alt ett sådanttillfälligt hinder som sägs i 11 § föreligger. Medhänsyn till att häktning skall kunna hävas eller initieras också efter ettbeslut om ufiämning fär det förutsättas alt ett "parisförhållande" i fortsättningenskall bestå ända fram lill lidpunkten för utlämningen. Detta innebär atlåklagarväsendets dvs. Prop.1982/83:91 24 med ärendet bör fortgå inte bara, som angetts i remissen,i förekommande fall efter det elt ärende överlämnats till regeringen utan framtill tidpunkten för utlämningen. Det är också väsentligt alt den som utlämningsärendetavser har erforderligt biträde av offentlig försvarare. Förordnande avoffentlig försvarare i utlämningsärenden synes ske med indirekttillämpning av reglerna i . Bristen pä uttryckliga bestämmelseri den gällande utlämningslagstiftningen kan synas mer påtaglig om försvararförordnandeskall kunna utsträckas eller initieras mellan beslul ochverkställighet. Avsaknad av elt direkt lagstöd bör enligt lagrådets uppfattningändå inte hindra atl förordnande normalt meddelas för tiden intill dessutlämning sker eller begäran om utlämning avslås. Med en sädan ordningkorresponderar visserligen inle helt de regler om försvararersätlning somföljer av förslaget. Reglerna täcker bl.a. inte det fallet att efter etl beslutom utlämning försvararen lägger ned arbete i en häktningsfråga men i samråd medsin klient finneratt häktningsförhandling inte bör påkallas. Sådanaundantagssituationer torde emellertid kunna lösas med tillämpning av grundernaför eljest gällande ersättningsbestämmelser pä liknande sätt som skett i frägaom ersättning för arbete i vissa fall med fräga om fullföljd av talan (se NJA1949:822). När det gäller den närmare utformningen av 16 § i denallmänna utlämningslagen liksom 12 § i den nordiska utlämningslagen villlagrådet först anmärka, att uttrycket "berövad friheten som anhållen ellerhäktad eller undergår fängelsestraff för sådant brolt" sist i andrastycket av vardera av paragraferna bör till överensstämmelse med 11 § -respektive 6 § i den nordiska utlämningslagen - bytas ut mot uttrycket"berövad friheten som anhållen eller häktad eller undergår fängelsestraffeller eljest är omhändertagen på anstalt". Vidare kan i sista stycket av16 § - respektive sista stycket av 12 § i den nordiska lagen - uttrycket"Den som häktats" lämpligen utbytas mot uttrycket "Den som hållshäktad i utlämningsärendet" främst för atl det skall framgå tydligt attden som har häktats inle skall kunna begära förhandling under tid dä häktningeninte gäller pä grund av de nya bestämmelserna i andra stycket. I denna paragraf - liksom i 16 § förslaget till lag omändring i lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , Islandoch - föresläs befogenhet för polismyndighet att i anslutning tillverkställighet av beslul om ufiäming av någon som är på fri fot vid behovomhänderta denne, dock längst . 1 motiven framhållerföredragande statsrådet, att det endast i helt särpräglade fall - såsom vid ettopåräknat avbrott i kommunikationerna - bör kunna förekomma, atl omhändertagandesker mer än en gäng i samma utlämningsärende. Lagrådet, som kan instämma häri,vill för tydlighels skull tillägga, atl för förnyat omhändertagande i samma utlämningsärendeocksä fordras, atl fräga är om skilda Prop.1982/83:91 25 verkställighetslillfällen mellan vilka den som skallutlämnas varit försatt pä fri fot. Det måste med andra ord vara fråga om etlförnyat och inte om ett förlängt omhändertagande. Dennaparagraf tar sikte på det fall att utlämning till ägl rum för rättegånghär i landet på villkor atl den utlämnade senare överlämnas till myndighet iden främmande staten. Enligl bestämmelsen i paragrafens första mening skall iangivna fall villkoret lända lill efterrättelse här i landet och överlämnandetske utan sådan prövning som föreskrivs i utlämningslagen. Lagrådet föreslår,att denna bestämmelse utgår säsom obehövlig. I 2 kap. 8 § andra stycketbrottsbalken föreskrivs nämligen, såsom berörts i remissen, alt villkor somuppställts vid utlämning frän främmande stat lill skall lända fillefterrättelse. Stadgandet gäller enligt sin avfattning alla slags utlämningsvillkor.Det synes inte föreligga skäl all anta, att stadgandet, som återspeglar enallmän folkrättslig grundsats, skulle ha snävare innebörd än vad dess avfattningger vid handen. Med hänsyn härtill får antas, alt stadgandet omfattar ocksåsådana utlämningsvillkor som åsyftas i den föreslagna 26 a §. Om lagrådetsförslag beaktas, kan 26 a § få förslagsvis följande lydelse: "Harutlämning lill ägt rum för rättegång här i landet på villkor alt denutlämnade senare överiämnas till myndighet i den främmande staten, ankommer detpå polismyndigheten i den ort där rättegången förs att ombesörja, att sådantöverlämnande sker. får omhänderta den utlämnade i denutsträckning som behövs för alt överiämnan-det skall kunna genomföras." Förslaget till lag om ändring i lagen (1959:254) omutlämning för brott till , , och Beträffande denna paragraf hänvisar lagrådet till vad somanförs under 16 § förslagel till lag om ändring i den allmänna utlämningslagen. Den ändring som föreslås i denna paragraf synes utanolägenhet kunna undvaras. Lagrådet förordar därför, att förslaget i denna delutgår. Om så sker. erfordras ändring i lagförslagels ingress ochövergångsbestämmelse. Beträffande denna paragraf kan hänvisas till vad lagrådetanfört under 20 § förslagel till lag om ändring i den allmänna utlämningslagen. 1982/83:91 26 Avskäl som anförts vid 26 a § i den allmänna utlämningslagen föreslär lagrådet,att förevarande paragraf får följande lydelse: "Har utlämning tillSverige frän nägon av de i 1 § nämnda staterna ägt rum för rättegång här ilandet på villkor att den utlämnade senare överlämnas till myndighet i denandra staten, ankommer det på polismyndigheten i den ort där rättegången försalt ombesörja, att sådant överlämnande sker. fär omhändertaden utlämnade i den utsträckning som behövs för atl överlämnandet skall kunnagenomföras." 1982/83:91 27 Närvarande: statsrådet I. , ordförande, statsrådenLundkvist, , , , , , ,. , , , , R. , , ,Thunborg Proposition om ändringar i utlämningslagstiftningen ochden nordiska verkställighetslagstiftningen Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslagtill 1. lag om ändringi lagen (1963: 193) om samarbete med , , och Norgeangående verkställighet av straff m. m., 2. lag om ändringi lagen (1957:668) om utlämning för brott och 3. lag om ändringi lagen (1959:254) om utlämning för brott lill , , ochNorge. Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådet har i allt väsentligt godtagit de remitteradelagförslagen i sak men har förordat vissa jämkningar av huvudsakligen formellnatur. Jag kan godta lagrådets förslag rörande utformningen av 8och 9 §§ nordiska verkställighetslagen saml 16 § allmänna utlämningslagen 12 §nordiska utlämningslagen. Mot vadlagrådet i övrigt har anfört i anslutning till de båda sistnämnda paragrafernahar jag i och för sig ingen erinran i sak. Vissa särskilda problem som lagrådethar pekat på i detta sammanhang skulle i enlighet med vad lagrådet också haranmärkt kunna tänkas uppkomma redan med nu gällande rätt utan att såvitt känt nägraolägenheter har gjort sig gällande i praktiken. Det synes inle finnas någonanledning befara att de nu föreslagna reglerna om användande av tvångsmedel i utlämningsärendenskulle medföra några tillämpningssvårigheter. Jag kan ansluta mig till vad lagrådet har anförtbeträffande fillämpningen av 20 § allmänna ufiämningslagen och 16 § nordiska utlämningslagen. Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträdeden . Prop.1982/83:91 28 Beträffande 26a § allmänna utlämningslagen har i remissföreslagits att paragrafen inleds med en regel av det innehållet att, omutlämning till har ägt rum för rättegäng här i landet på villkor attden utlämnade senare överlämnas till myndighet i den främmande staten,villkoret skall lända lill efterrättelse här i landet och överlämnandet skeutan sådan prövning som föreskrivs i den aktuella lagen. Motsvarande regel harföreslagits i fråga om 22 § nordiska utlämningslagen. Lagrådet har ansett denberörda regeln obehövlig med hänsyn till den allmänna bestämmelsen i 2 kap. 8 §brottsbalken om att villkor som uppställts vid utlämning från främmande stat lillSverige skall lända lill efterrättelse. Frågan om innebörden i aktuellthänseende av sistnämnda bestämmelse har också diskuterats i den tillremissprotokollet fogade departementspromemorian. Enligt promemorian synesbestämmelsen i den praktiska tillämpningen inte ha ansetts ta sikte pä villkorav den typ som det här är fråga om. Införs nu i enlighet med förslaget iremissen uttryckligen beslämmelser om det förfarande som skall tillämpas n.rman återlämnar den som tillfälligt har utlämnats hit för rättegång, tordedelta i förening med lagrådets uttalande undanröja den tvekan som sålunda hargett sig till känna i praxis. Jag godtar därför lagrådets förslag såvitt gällerde nu aktuella paragraferna. Jag delar lagrådets uppfattning att den i remissenföreslagna ändringen i 15 a § nordiska utlämningslagen kan undvaras. Även i övriga hänseenden kan jag godta vad lagrådet harförordat. Frägan om processbehönghet i fall då verkslällighei enligtI § nordiska verkställighetslagen föranleder talan inför domstol här i riketbehandlas i 33 § andra stycket samma lag. Stycket är avfattat i enlighet medäldre principer angående justitiekanslerns uppgifter och har visat sig kunnavålla missförstånd i praktiken. Jag föreslår att stycket i del här sammanhangetändras redaktionellt på sådant sätt att allmänna regler om processbehörighet idenna typ av mål blir tillämpliga. Det innebär att det i princip blir riksskatteverketsom här företräder staten (jfr 2 kap. 30 § utsökningsbalken och 3 §förordningen, 1970:752, med instruktion för ). Att lagrådetshörande över denna justering av paragrafen skulle sakna betydelse är uppenbart. Utöver vad som följer av det anförda bör någraredaktionella ändringar göras i de remitterade lagförslagen. Dessutom bör datumför ikraftträdandet ändras till den . Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagall regeringen föreslår att anla de av lagrådet granskade lagförslagen medvidtagna ändringar. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch beslutar atl genom proposition föreslå att anta de förslag somföredraganden har lagl fram. 1982/83:91 29 Bilaga 1 PROMEMORIA Dnr 1057-82 Vissa ändringar i utlämningslagstiftningen och den nordiskaverkställighetslagstiftningen I promemorian behandlas vissa frågor rörande användningenav tvångsmedel enligt den nordiska verkställighetslagstiftningen och utlämningslagstiftningen. Såvitt gäller den s. k. nordiska verkställighetslagen(1963: 193) behandlas vissa problem som uppkommer, om någon - som enliglmeddelat beslut skall verkställa ett här ådömt frihetsstraff i något annatnordiskt land -återvänder hit, innan straffet har avtjänats. Det föreslås attpolismyndighet i sädana fall på begäran av myndighet i den andra staten ellermed anledning av där utfärdad efterlysning skall föra vederbörande till denandra staten för verkställighet av straffet. En ändring i lagen (1959:254) om utlämning för brott tillDanmark, , och föreslås också för situationer där någonefter all ha dömts lill fängelse i en nordisk stat och fått verkställighetenöverförd till en annan nordisk stat tar sin tillflykt till en tredje sådanstat. Promemorian innehåller vidare bl.a. en översyn av reglernaom frihetsberövande i utlämningsärenden. Den nuvarande befogenheten och skyldigheten - förregeringen all förordna om lagande i förvar av den som skall utlämnas föreslåsbli avskaffad. I stället föreslås att elt häktningsbeslut som har meddelatsunder ärendets handläggning skall gälla, inte som till dess ärendet avgörs,utan till dess alt utlämningen verkställs. Motsvarande föreslås gällabeträffande andra tvångsmedel i utlämningsärenden. föresläs alt en möjlighet införs att förordna omhäktning även efter det atl beslut i själva utlämningsärendet har meddelatsliksom att polismyndighet fär befogenhet att i anslutning till verkställighetav ett ullämningsbeslut omhänderta den som skall utlämnas. Slutligen föreslås atl beslul om utlämning lill annatnordiskt land i uppenbara fall decentraliseras från regeringen lillriksåklagaren även för fall då samtycke till utlämning inte föreligger. Det nordiska samarbetet rörande verkställighet av brotlmålsdomarregleras genom enhetlig lagstiftning i de olika nordiska länderna. Prop.1982/83:91 30 del finns bestämmelser om dessa frågor i lagen (1963: 193)om samarbete med . och angående verkställighet avstraff m. m. (NVL) och i kungörelsen (1963: 194) med vissa föreskrifter rörandetillämpningen av nämnda lag (NVK). Samarbetetomfattar bl.a. verkställighet av ordinärt frihetsstraff, dvs. för svensk delfängelse. På begäran av domslandel kan verkställigheten av sådant straffflyttas över till det land där den dömde är medborgare eller har sill hemvisteller, om det med hänsyn till omständigheterna finnes lämpligast, till det landdär han uppehåller sig (jfr 5 § och 8 § första stycket NVL). Bestämmelser om vad som gäller i fråga om utlämning förbrott från är samlade i tvä författningar - lagen (1957:668) omutlämning för brott (allmänna utlämningslagen) och lagen (1959:254) omutlämning för brott till , , och (nordiska utlämningslagen).Enligt båda dessa författningar kan tvångsmedel, bl.a. frihetsberövandesäkerhetsåtgärder, användas för att säkerställa verkställigheten av ullämningsbeslut. har aktualiserats vissa frågor omändringar i bestämmelserna om tvångsåtgärder i den nordiskaverkställighetslagen och utlämningslagarna. Frågorna är av begränsad karaktärmen har visat sig ha en återkommande praktisk betydelse. Med anledning häravhar förslag till ändringar i den berörda lagstiftningen utarbetats inomjustitiedepartementet. Lagförslagen fogas som bilaga till denna promemoria. I de frågor som är av gemensamt intresse för ochde övriga nordiska länderna har samråd med dessa ägt rum. 2 Tvångsåtgärder vid överförande av verkställighet Det nordiska verkställighetssamarbetet förutsätter alt entill frihetsstraff dömd person skall kunna tvångsvis förflyttas från domslandettill den stat där verkställigheten skall äga rum, om han uppehåller sig i domslandelvid tiden för beslutet om verkställighetens överförande. Uttryckliga reglerhärom finns för svensk del i 4 § andra stycket NVK. Del åligger enligt dettaförfattningsrum att ombesörja att den dömde förs tillden stat där straffet skall verkställas. Styrelsen fär härvid, om del anseserforderligt, påkalla biträde av polismyndigheten i den ort där den dömdeuppehåller sig. Dessa beslämmelser kan tillämpas vare sig den dömde är intageni kriminalvårdsanstall i domslandet för beslutet omverkställighetens överförande eller är pä fri fot i det landet vid dennatidpunkt. Det kan emellertid förekomma i prakfiken atl den dömde, efteratt antingen frivilligt eller också genom myndighels försorg ha kommit till del 1982/83:91 31 land dit straffverkställigheten har överförts, återvändertill domslandet innan straffet har verkställts till fullo i det andra landet.Del har ansetts tveksamt i vad män förutsättningar finns att i detta falltvångsvis överföra den dömde till det land där verkställigheten skall äga rum.Spörsmålet har uppmärksammats bl.a. av justitieombudsmannen (JO), som i ett beslut med anledning av ett aktuellt fallhar fäst regeringens uppmärksamhet på hithörande frågor. Dessa skall diskuterasnärmare i det följande med sikte pä etl förslag till lösning. 2.2 JO:s beslut m. m. Omständigheterna i det av JO behandlade fallet var ikorthet följande. En finsk medborgare, , dömdes i till fängelse i sexmånader och intogs i svensk kriminalvårdsanstalt. R avvek från anstalten ochefterlystes. Uppgift inkom från polismyndighet i om alt R vistadesdär. På grund härav och eftersom R var finsk medborgare gjorde kriminalvårdsstyrelsenframställning om överflyttning av den fortsatta verkställigheten lill ,och det finska justitieminisleriel biföll framställningen. Det vill synas somom R därefter återvände lill innan straffverkställigheten hadefullgjorts utan alt man vare sig från svensk eller finsk sida tog initiativtill åtgärder för att befordra straffet till fortsall verkställighet. Huruvidaså var förhållandet blev dock inte utrett i JO:s ärende. JO fann den aktuellafrågan vara av sädan principiell betydelse alt han, oavsett hur det förhöll sigi R:s fall, säg sig föranlåten alt närmare gå in på den. I sittbeslut konstaterade JO bl.a. att den svenska kriminalvårdsstyrelsensbefattning med straffverkställigheten i princip upphör i och med atl enframställning om överflyttning till annat land av straffverkställighet harbifallits. Styrelsen torde enligt JO inte längre ha befogenhet att vidta nägonåtgärd som rör den. En annan sak är framhöll JO all del står styrelseneller annan myndighet fritt att under hand lämna vederbörande myndighet ilandet i fråga uppgift om exempelvis alt den dömde befinner sig i Sverige.Någon skyldighet att utan begäran lämna sädan uppgift finns dock inte. JOkonstaterade vidare att en utlämning frän till annat nordiskt land förverkställighet där av en svensk dom inte torde vara möjlig. Som villkor förutlämning anges nämligen i 1 § nordiska utlämningslagen att den, beträffandevilken frågan väcks, skall vara dömd i det andra nordiska landet för därstraffbelagd gärning. I det aktuella fallet hade domen meddelats av svenskdomstol. Häreftertog JO upp frågan om återflyltning är möjlig av verkställighet av fängelse somhar överflyttats till annat land. Eftersom den svenska myndigheten efteröverflyttningen i princip inle längre har befattning med verkställigheten avdomen, fann JO att svensk myndighet måste antas sakna möjlighet atl själv förordnaom en återflyttning. Om den utländska myndighet som har att handlägga sakenemellertid finner att verkställighet Prop.1982/83:91 32 med hänsyn till ny föreliggande omständighet inte bör skei det landet utan i och gör en framställning härom, skulle det enligtJO inte vara uteslutet att den svenska myndigheten så att säga äterbryler överfiytt-ningsbeslutetgenom att falla tillbaka på huvudregeln om verkställighet i av här iriket meddelade domar. JO hänvisade till att sädana beslut hade meddelats ipraktiken av . JO fann inget hinder möta mot attstyrelsen genom anmälan eller pä annat sätt fäster myndighetens i vederbörandeland uppmärksamhet på sådant förhållande som kan aktualisera saken. Med hänsyn lillalt styrelsen normalt sett emellertid inte har sig bekant om verkställighetredan skett i det andra landet av domen är möjligheterna till initiativ docksmå. Sammanfattningsvis konstaterade JO att det i dediskuterade situationerna enligt nuvarande bestämmelser i vart fall inte tordegå att enbart genom svensk myndighets försorg åstadkomma att verkställighet avdomen kan ske i .