prop · G603103 · 1982-12-31 00:00:00 — Skr.1982/83:103 Vissa frågor inom mineralområdet Beslut vid regeringssammanträde . Chefen för industridepartementet, statsrådet anför. I skrivelse anmälde sina beslutmed anledning av propositionen 1981/82:99 om mineralpolitik -förslag till vissaåtgärder inom mineralområdet (prop. 1981/82:99, NU 1981/82:60, rskr1981/82:430). Besluten innebar bl. a. att avslog förslaget tilländring i gruvlagen (1974:342) till den del detta avsåg en utökning av kretsenav inmutningsbara . I betänkandet NU 1981/82:40 uttaladenäringsutskottet i anslutning till denna fråga att det utgår från attregeringen ålerkommer till med ett nytt förslagrörande kretsen av inmutningsbara . I den nämnda propositionen tog jag upp några frågor somjag ansåg behövde ytteriigare utredas före ett ställningstagande. Det gälldetill atl börja med frågan om att tillskapa ett borrkärnearkiv, som tagits uppav mineralverkskommittén (I 1981:02, dir 1981:18 och 50) i betänkandet (Ds I1981:20) Förslag till ny mineralpolitisk verksorganisation. Det gällde vidare frågan om en ytterligare regionaliseringav geologiska undersökning (SGU). Jag förordade i propositionen att ensådan borde ske och att - inom ramen för nuvarande resurser - frågan ometablering på nya filialorter resp. utbyggnad av nuvarande filialer bordestuderas. Frågan om SGU:s resurser och organisation har emellertid ocksåsamband med motsvarande frågor för bergsstaten. I samband med att jagbehandlade bergsstaten anförde jag således att det kan finnas behov aven förstärkning av bergsstaten men att en sådan i så fall borde genomförasgenom omfördelning av resurser från SGU till bergsstaten. De nu nämnda frågorna bör utredas i ett sammanhang och jagföreslår att en särskild utredare tillkallas för att utifrån de av riksdagenbeslutade riktlinjerna för näringspolitiken inom mineralområdet lämna förslagtill åtgärder inom de tre områden jag har angivit. Jag behandlar i det följandedessa i skilda avsnitt. Inmutningssystemet ligger till grund för gruvlagen(1974:342) och innebär i princip att den som först anmäler att han villutnyttja en fyndighet får rätt till denna. Enligt gruvlagen är enmineralfyndighet inmutningsbar om den innehåller vissa i lagen angivna metallerm. Om det mineraliska ämnet ingår i alunskiffer är det dock ej inmutningsbart. Mineralpolitiska utredningen (MPU) föreslog i sittslutbetänkande (SOU 1980:12) att den i gruvlagen angivna kretsen avinmutningsbara skulle utvidgas med vissa indutrimineral och metaller.De mineraliska ämnen som föreslogs var litium, tantal, tungspat, flusspat ochvad som betecknas som sällsynta jordartsmetaller. MPU fann att förinmutningssystemets tillämplighet vissa grundläggande och gemensamma kriterierborde gälla för 304 kretsen av inmutningsbara . Gemensamt för de ytterligare ämnen som av MPU föreslogsingå bland de Dir. 1982:68 inmutningsbara mineraliska ämnena angavs vara attderas förekomstsätt är sådant att det för framletande och undersökning av demkrävs systematiskt arbete, att den påvisade eller brulna råvaran skall ha ettsådant värde att det är möjligt att transportera den någorlunda långa sträckoroch att det finns åtminstone någon grad av sannolikhet för att mineralet skallkunna utvinnas med lönsamhet i . Vid remissbehandlingen av MPU:s förslag föreslogs attytterligare skulle bli inmutningsbara. I propositionen 1981/82:99 föreslog regeringen en utökningav kretsen av inmutningsbara i huvudsaklig överensstämmelse med MPU:sförslag medan frågan om en ytterligare utökning angavs behöva ytterligareövervägas. avslog emellertid förslaget till ändring av gruvlagen idetta avseende. anförde i denna fråga (NU 1981/82:40 s. "Som tidigare antytts föreslås i propositionen vissaändringar i gruvlagen. Några av dessa, av huvudsakligen formell art,sammanhänger med övergången till den nya myndighetsorganisationen som harbehandlats i det föregående. Av saklig betydelse är att kretsen avinmutningsbara föreslås bli utvidgad med vissa industrimineral och metaller.Härvidlag bygger regeringens förslag på mineralpolitiska utredningensslutbetänkande (SOU 1980:12) Mineralpolitik och synpunkter som har kommit framvid remissbehandlingen av detta. Industriministern förutskickar i propositionenatt ytterligare ändringar kan bli aktuella sedan man inom harövervägt en del andra förslag av olika remissinstanser. De som enligtpropositionen inkluderas bland de inmutningsbara är litium, tantal, niob,tungspat och flusspat samt ett antal s. k. sällsynta jordartsmetaller.Utskottet noterar att framställningen både i propositionen och i det nämndautredningsbetänkandet är relativt knapphändig på denna punkt. Utförligareinformation finns emellertid i ett par tidigare delbetänkande av mineralpolitiskautredningen. Industrimineral (SOU 1977:75) och och metaller (SOU1979:40). I tre motioner föreslås, med hänvisning till SGU:sremissyttrande men med vissa avvikelser från delta, att förteckningen överinmutningsbara skall utformas annorlunda än enligt regeringens förslag.Så rekommenderas att ytterligare ett antal industrimineral skall föras övertill gruvlagens tillämpningsområde. Enligt motion 1981/82:2254 (c) skulleendast ett , diamant, tillkomma. Diamant nämns även i motionerna1981/82:2249 (c) och 1981/82:2257 (m), men därjämte tar den förra upp tio ochden senare nio utöver den nu inmutningsbara kretsen. förordarmotionärerna att en - prometium - eller flera av de sällsyntajordartsmetallerna skall lämnas utanför listan. När det gäller förslagen att fler skall bliinmutningsbara konstaterar utskottet att beslutsunderlaget är otillräckligt.Diamant - som först har påträffats i - berörsöver huvud taget inte i mineralpolitiska utredningens betänkande. Andra av deaktuella mineralen är sådana som redan utvinns i viss utsträckning; i dessafall kan inmutningsbarhet medföra förändringar i rådande rättsförhållanden somborde vara belysta innan man tar ställning till om dessa skall fåinmutas. Vad beträffar de sällsynta jordartsmetallerna har utskottet tyckt sigförslå att man på experthåll anser att det inte är motiverat att mer än ett parav dessa nämns i lagen. 20Riksdagen 1982/83. 1982/83:103 Utskottetfinner sig inte har förutsättningar för något slutligt ställningsta- Del II gande i de hänseenden som här har nämnts. Slutsatsen blirför utskottets del att förteckningen i 1 kap. 2 § gruvlagen överinmutningsbara t. v. bör lämnas utan ändring. Föreslagna ändringar avväsentligen formellt slag i denna paragraf bör däremot genomföras. Likaså bör,i anslutning till en samtidigl föreslagen ändring i minerallagen, denföreskriften införas att en mineralfyndighel inte är inmutningsbar om det mineraliskaämnet ingår i alunskiffer. Utskoltet framlägger etl reviderat förslag tilllydelse av 1 kap. 2 § gruvlagen och utgår från att regeringen inom en näraframtid återkommer till med ett nytt förslag rörande kretsen avinmutningsbara ." Vid riksdagsbehandlingen kom också frågan om behovel av engenomgripande översyn av gruvlagstiftningen. I anledning därav beslötriksdagen att som sin mening ge tillkänna vad näringsutskottetanfört. Utskottet anförde i denna del följande (NU 1981/82:40 s. 30): "Utskottet anser att gruvlagen och minerallagen,vilka trädde i kraft så sent som , ger uttryck för en i detstora hela lämplig avvägning mellan olika intressen på det område som dereglerar. Förändringar i detalj kan vara befogade, och sådana föreslås också ipropositionen. Någon allmän översyn finner utskottet inte motiverad. I vilkenmån exploatering skall kunna tillåtas i de obrutna fjällområdena betraktarutskottet inte som en gruvrättslig fråga. Avgörande härvidlag är naturvårdslagstiftningenoch riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen, vilka regelkomplex har somen viktig uppgift att bestämma avvägningen mellan motstående intressen." Frågan om kretsen av inmutningsbara bör utvidgas iden omfattning som föreslagils av MPU och från andra håll kräver ytterligarebeslutsunderlag. Utredaren bör som utgångspunkt för sina förslag redovisa dekriterier som bör ligga till grund för att införa ett ämne i denna krets. MPU:söverväganden bör härvid kunna ge vägledning. Vad som framför allt behöverytterligare belysas är tillämpningen av dessa kriterier på de som hardiskuterats att föra in i gruvlagen. En genomgång av dessa från nu angivnautgångspunkter är nödvändig. Utredaren bör i sitt arbete beakta deriksdagsuttalanden som tidigare redovisats. Inmutningsbarhet för nya mineraliska ämnen kan medförasådana förändringar i rådande rättsförhållanden alt i olika avseenden särskildaövergångsbestämmelser kan erfordras. Underlag och förslag till sådana bördärför redovisas. Vid berggrundsundersökningar, särskilt vidmalmprospektering, tas prover av berggrunden genom kärnborrning. Storakvantiteter borrkärnor insamlas på delta sätt och arkiveras för att manvid behov skall kunna gå tillbaka till tidigare insamlat material och göra nyaanalyser. Enbart SGU har på detta sätt bevarat ungefär 1 miljon meterborrkärnor vilka lagras på olika platser. Det årliga tillskottet är nu . I princip har allt borrkärnematerial som framtagits avSGU, eller överlåtits på SGU av andra organisationer eller enskilda, i sinhelhet bevarats efter det att erforderliga provmängder uttagits för det projektför vilket borrningen 306 Någon gallring i materialet har aldrig aktualiseratsliksom någon Skr. 1982/83:103 analys av förhållandet mellan kostnader förlagring och hantering kontra de Dir. 1982:68 besparingar som kan göras i nyaborrningsprojekt om uppgifter från äldre borrkärnor först kan sammanställas ochutnyttjas. De principer som skall gälla för arkivhållningen börövervägas. Med utgångspunkt från de behov av geologisk information som olikaavnämare bör få tillgodosedda genom ett borrkärnearkiv bör övervägas hur dennaarkivfunktion skall organiseras och finansieras. Härvid bör särskilt datateknikensmöjligheter och begränsningar studeras. Utgångspunkten för förslagen bör vara kraven på enrationell-hantering. De kostnader som är förknippade med drift och eventuellaförändringar av arkivsystemet bör övervägas med utgångspunkt från att statenskostnader för arkivhållningen skall minskas. Ytterligare regionalisering av geologiskaundersökning samt behovet av förstärkning av bergsstaten Genom den omorganisation som skedde den 1 juli 1982bildades en myndighet med huvudansvar för myndighetsuppgifterna påmineralområdet. Delar av statens industriverk med myndighetsuppgifter påmineralområdet sammanfördes med den del av geologiska undersökning sominte svarade för uppdragsverksamhet. Denna integrering inom mineral- ochgeoområdet ger förutsättningar för en allsidig bevakning och uppföljning inomområdet. Som central myndighet med ansvar för myndighetsuppgifterinom områdena mineralhantering och landets geologiska beskaffenhet har verksamheteninom SGU i många fall en naturlig lokal eller regional anknytning. Filialkontorfinns också f. n. i och . Efter den genomfördaomorganisationen bör därför frågan om regionalisering ytterligare studeras. Det material och den kunskap som samlas inom SGU kannyttiggöras i många sammanhang på regional och lokal nivä. SGU bedriververksamhet inom många regioner och det skulle för denna verksamhet kunna vararationellt med en utökad regional förankring. Denna fråga bör därför utredas.Det bör också utredas om en omfördelning av resurser till nuvarande eller nyafilialorter skulle innebära att SGU med större framgång skulle kunna bedriva enaktiv informations- och rådgivningsverksamhet gentemot såväl offentliga organsom enskilda och därigenom öka nyttiggörandet av den kunskap som finns inommyndigheten. Även behovet av en förstärkning av bergsstaten och en utökning avdess arbetsuppgifter bör i detta sammanhang utredas. Härvid bör särskiltstuderas möjligheten att föra över uppgifter och motsvarande resurser från SGUtill bergsstaten. Ytterligare anvisningar för utredningsarbetet Utredningsarbetet bör bedrivas i nära samverkan med SGUoch övriga berörda organ. Utredningen bör göra sådana internationella jämförelsersom kan anses motiverade. 1982/83:103 Utredningen bör lämna förslag lill sådana författningar som kan behö- Utredaren skall vid arbetets påbörjande samt vidare underarbetets gång informera berörda huvudorganisationer och i förekommande fallannan berörd central arbetstagarorganisation med vilken staten har eller brukarha avtal om löner och andra anställningsvillkor samt bereda dem tillfälle attframföra synpunkter. Utredaren skall därutöver informera berörda arbetstagareom utredarens arbete. För utredningens arbete bör vidare i tillämpliga delargälla de direktiv som utfärdats till samtliga kommittéer och särskilda utredareangående finansieringen av reformer (Dir 1980:20). Utredningen bör vad avser inmutningsbara lämnaförslag och vad avser borrkärnearkiv senast den 1 juni1984 saml vad avser frågan om ytterligare regionalisering av SGU samt behovetav förstärkning av bergsstaten . Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jagatl regeringeti bemyndigar chefen för industridepartementet att tillkaUa en särskild utredare med uppdrag atl utredavissa frågor inom mineralområdet att,besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt utredaren. Vidare hemställer jag att regeringen beslutar att kostnaden skall belasta fjortonde huvudtitelnskommitléanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Chefen för , statsrådet ,anför. Koncessionsrenskötselregleras genom bestämmelser i §§ 85-89 rennäringslagen (1971:437). Den som ärrenskötselberättigad kan få tillstånd (koncession) att driva renskötsel iNorrbottens län nedanför lappmarksgräri-sen inom område där renskötsel av ålderförekommer . Detta område är Kalix- och Torneälvdalar.Koncession kan innefatta rätt att ta emot skötesrenar från ägare eller brukareav jordbruksfastighet inom koncessionsområdet. Koncession får lämnas endast omfortsatt renskötsel inom området är till gagn för ortsbefolkningen och endastom den som söker koncession kan antagas komma att driva renskötseln på ettändamålsenligt sätt. Koncession meddelas , högst . Förrenskötseln inom koncessionsområde skall finnas sameby. Medlem i sådan samebyär koncessionshavaren, dennes make och hemmavarande barn, renskötselberättigad som biträder koncessionshavareni renskötseln Skr. 1982/83103, och ägare av skötesrenar inomkoncessionsområdel. Bestämmelserna om Dir. 1982:69 - samebyoch dess förvaltning gäller i tillämpliga delar i fråga om sameby förkoncessionsrenskötsel. Skötesrenägare anses därvid som renskötande medlem.Koncessionshavaren leder under styrelsens inseende renskötseln inom byn. Reglerna om koncessionsrenskötsel infördes första gången i1928 års renbeteslag. Därmed löstes en gammal stridsfråga. Under de tidigare ,renbeteslagarnas giltighetstid hade renskötsel i nedanförlappmarksgränsen inte varit tillåten . Trots förbudet höllsemellertid renar sedvanemässigt i vissa socknar nedanförlappmarksgränsen. Sedan försök att avskaffa denna renskötsel misslyckats valdelagstiftaren att renbeteslag anvisa lagliga former för dennarenskötsel. Renskötseln legaliserades härigenom i huvudsak till förmån för denbofasta befolkningen för vilken renen var ett nödvändigt dragdjur dels när djupsnö omöjliggjorde körning med häst, dels som tillskott till den enskildahushållningen. För de renskötande samerna medförde del en avsevärd merinkomstatt få sköta de bofastas renar. Förutsättningarna för koncessionsrenskötseln har med tidenändrats. Den bofasta befolkningen har inte längre behov av att hålla renen somdragdjur. Inte heller är behovet av renen som tillskott till den enskildahushållningen lika framträdande. Emellertid innebär renskötseln för dennaglesbygd från sysselsättningssynpunkt ett värdefullt tillskott genom attarbetstillfälleri enligt beräkningar kan beredas ca 40årsarbetare. Från samisk sida har anförts att många koncessionshavarehar stora problem i sin yrkesutövning och att antalet tvister mellankoncessionshavare och skötesrenägare ökat sedan rennäringslagen trädde i kraft.Svenska samernas riksförbund () har därför hemställt om en genomgripandeöversyn av de rättsliga och näringspolitiska förutsättningarna för koncessionsrenskötseln.Detta är nödvändigt menar SSR för att koncessionsrenskötseln skall kunna varaen samisk näring och markerna kunna utnyttjas för en samisk renskötsel. Detfinns från samisk synpunkt ingen anledning atl fortsätta enkoncessionsrenskötsel som inte gagnar samiska intressen. I sådant läge önskasfrån samisk sida alt markerna får användas av angränsande fjäll- ochskogssamebyar för vinterbete. Från markägarhåll har anförts att fördelarna avkoncessionsrenskötseln inte uppväger dess negativa inverkan på jord- ochskogsbruket. De stora satsningar som gjorts på jordbruk och bärodlingar inomvissa delar av koncessionsområdet har Uksom utvecklingen inom skogsbruketmedfört att motsättningarria mellan renskötseln och andra näringar ökat. , som har haft uppe till prövningfrågor angående koncessionsrenskötseln, anser att förhållandena inger bekymmerför framtiden. JO ifrågasätter också lämpligheten av att skötesrenägarna skallbetraktas som renskötande medlemmar. Enligt min mening ger de ändrade förhållandena inomkoncessionsområdet nu anledning till en översyn av bestämmelserna om koncessionsrenskötseln.En särskild utredare bör tillkallas för detta ändamål. Utredningsarbetet börbedrivas skyndsamt. Utredaren bör överväga om det numera finns behov avkoncessionsrenskötsel, om den är till gagn för ortsbefolkningen och, om såinte skulle vara Skr.1982/83:103 fallet, om den ändå med hänsyn tillsamernas intressen bör bestå. Del II översiktlig kartläggning avkonflikterna mellan koncessionshavarna och skötesrenägarna bör också utföras. Utredaren bör vidareväga fördelarna av renskötseln mot de olägenheter för andra näringar i ortensom renskötseln kan medföra. Konsekvenserna av skötesrenägarnas medlemskap isameby bör också undersökas. Om utredaren kommer till slutsatsen attkoncessionsrenskötseln i dess nuvarande form bör avvecklas skall alternativaförslag till fortsatt renskötsel läggas fram. Möjligheterna till sammanläggningav renskötseln i med angränsande samebyars renskötsel bör därvidundersökas. Jag villi detta sammanhang erinra om att renskötseln kan bedrivasinom området enbart därför att skötesrenägarna inomkoncessionsområdet upplåtit sina fasdgheter för renbetning medan rätten tillvinterbele grundar sig på sedvanerätt. Markägarnas inställning till fortsattupplåtelse av sina marker till renbete samt formerna för sådanupplåtelse bör därför också undersökas. Utredaren bör utarbeta förslag till behövligaförfattningsbestämmelser. Utredaren bör också samråda med utredningen (Jo 1979:08)om rennäringens ekonomiska förhållanden. Utredaren skall vidare i sitt arbete utgå från direktivenden (Dir 1980:20) till samtliga kommittéer och särskilda utredareangående finansiering av reformer. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utredafrågan om koncessionsrenskötseln, att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt utredaren. Vidare hemställer jag att regeringen beslutar att kostnadernaskall belasta tionde huvudtitelns kommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Ledningoch samordning av totalförsvaret inom rege- Skr. 1982/83:103 ringskansliet Dir. 1982:70 Beslut vid regeringssammanträde . Tf chefen förförsvarsdepartementet, statsrådet anför. I sitt slutbetänkande (Ds Fö 1981:14) underströkförsvarskommittén behovet av en bättre samordning av totalförsvaret på centralnivå och föreslog att regeringen borde undersöka möjligheterna att åstadkommaen lösning som är administrativt hanterbar och som kan inpassas i vårförvaltningstradition. I detta sammanhang borde enligt kommittén frågan omtotalförsvarets högsta ledning behandlas. Åven uppgifterna för försvarsrådetoch totalförsvarets chefsnämnd borde ses över. Vid chefens för försvarsdepartementet anmälan av frågan omledning och samordning inom totalförsvaret till prop. 1981/82:102 om säkerhets-och försvarspolitiken samt totalförsvarets fortsatta utveckling anslöt han sigtill kommitténs uttalanden. Han delade kommitténs uppfattning alt den högsta ledningenav totalförsvaret i fred måste ha en aktiv och långsiktig inriktning. Del ärnödvändigt att fortlöpande följa utvecklingen inom samhället och på detsäkerhetspolitiska området och bedöma inverkan på totalförsvaret samt undersökavilka samordningsbehov som finns eller kan uppkomma på . påpekade skärper dén ökade risken för överraskande angrepp kravensåväl på en sammanhållen utvärdering av alla tillgängliga underrättelser isyfte att skapa längsta möjliga förvarning som på en beredskap iregeringskansliet att mot bakgrund av detta underlag utarbeta erforderligabeslut om beredskapshöjningar inom hela eller delar av totalförsvaret. Ärenden om totalförsvaret handläggs i regeringskanslietinom flera departement. Ansvaret för samordningen av ärendena ankommer understatsministern på chefen för försvarsdepartementet. För att bereda sådanaförsvarsdepartementet, samordningsavdelningen. Den inrättades genom beslut avriksdagen (prop. 1962:108), SU 101, rskr 244) och började sin verksamhet den 1juli 1962. Det kan nu finnas anledning att se över hur samordningen avtotalförsvarsfrågor skall handläggas inom . Chefen förförsvarsdepartementet angav också i totalförsvarspropositionen att han skulleåterkomma till regeringen med förslag om en sådan översyn. Uppdraget att företa en översyn av samordningen ochledningen av totalförsvaret inom bör enligt min mening lämnastill en särskild utredare. En av utgångspunkterna för uppdraget bör vara deöverväganden och förslag som har framförts av försvarskommitté. Skr.1982/83:103 Allmän inriktning Gemensam beredning i totalförsvarsfrågor sker medförsvarsministern. Utredaren bör utgå ifrån atl försvarsministerns roll somsamordningsminister i fred kvarstår liksom varje departements ansvar förtotalförsvarsfrågorna inom sitt ansvarsområde. Samordningsavdelningensuppgifter och arbetsformer bör dock övervägas. Utredaren bör bl. a. pröva hur samordningen itotalförsvarsärenden i f. n. fungerar och om den kanförbättras. I detta sammanhang bör också granskas hur samordningsavdelningen iförsvarsdepartementet har lyckats lösa de uppgifter som angavs i prop.1962:108. Det bör uppmärksammas om de uppgifts- och organisationsförändringarsom har skett inom efter det att samordningsavdelningenorganiserades föranleder förändringar av nuvarande former för samordningav totalförsvarsfrågor inom eller av samordningsavdelningensuppgifter, organisation och stäUning. Jag vill i detta sammanhang erinra om att ett nyttplaneringssystem införts för totalförsvaret efter 1962 i syfte att uppnå ensamlad, långsiktig inriktning av totalförsvaret. En annan förändring ärtillkomsten 1972 av sekretariatet för säkerhetspolitik och långsiktsplanering(SSLP) (prop. 1972:45, FöU 15, rskr 184). SSLP har till uppgift att leda ochbedriva studier beträffande utvecklingen i omvärlden och i det svenskasamhället som grund för inriktningen av totalförsvaret. Gränsdragningen mellansamordningsavdelningen och sekretariatet bör utredas. och totalförsvarets chefsnämnd inrättades år1962 och utgör betydelsefulla organ för samordning av totalförsvaret.Utvecklingen sedan de inrättades gör det emellertid angeläget att man nu seröver deras roll sammansättning och arbetsformer. Mot bakgrund av denna utvecklingbör utredaren föreslå de förändringar i dessa organ som kan vara motiverade. Förberedelserför riksstyrelsens verksamhet i krig är en annan av samordningsavdelningensuppgifter som utredaren bör beakta. uttalar i sitt betänkande 1981/82:18 attden förutsedda översynen av totalförsvarets ledning bör innefatta övervägandenoch utvärdering av hittillsvarande ordning för beredning av underrättelseinformationi . Utredaren bör i detta sammanhang studera delgivningen tillolika totalförsvarsmyndigheter av i fred centralt framtagetunderrättelsematerial.