prop · G60322 · 1982-12-31 00:00:00 — Ägare eller innehavare av fastighet,byggnad, upplag eller annan anläggning skall svara för tillsyn efter brandeller annat nödläge. Särskilda regler finns för att förhindra skogsbrand tillföljd av järnvägsdrift. Enligt 15 § brandlagen får Skr.1982/83:22 19 efter samråd med produktkonlrollnämndenålägga ägare eller innehavare till vissa anläggningar att hålla beredskap medpersonal och utrustning för att avvärja eller begränsa skada. Sådant åläggandekan meddelas om det i samband med verksamhet vid en anläggning föreliggersärskild fara för att utflöde av vara, på vilken lagen (1973:329) om hälso- ochmiljöfarliga varor är tillämplig, orsakar avsevärd skada på människor eller imiljön. Ett åläggande får inle avse beredskap som skulle medföra oskäligkostnad. Ansvaret förde olika formerna av särskild räddningstjänst ligger på flera statligamyndigheter. Enligl 1 § lagen (1960:331) om skyddsåtgärder vid olyckor iatomanläggningar m. m. skall sörja för atl erforderliga åtgärdervidtas om radioaktiva ämnen utsprids från atomreaklor eller annanatomanläggning, belägen inom riket, i sådan mängd att särskilda åtgärderpåkallas för att skydda allmänheten. Detsamma gäller vid överhängande fara försådan utspridning. myndighet åligger enligt 9 § atomskyddslagen alt påbegäran lämna erforderligt bistånd för skyddsåtgärder.Brandförsvaret har ansvaret för mätningar och undersökningar avradioaktiviteten på land. kustbevakning har motsvarande uppgifttill sjöss. Utrymningen verkställs av polisen. Ansvaret vid olyckor i utländskaatomanläggningar åvilar enligt 13 § atomskyddslagen regeringen eller myndighetsom regeringen bestämmer. Regeringen får enligl 13 § atomskyddslagen i ställetför meddela vissa förordnanden och föreskrifter. Bestämmelsen äravsedd för sådana extrema situationer då det krävs ett samordnat nationelltagerande och skall inte tillämpas så att vederbörande länsstyrelse fråntas denmer operativt betonade delen av verksamheten. Enligt 3 § instruktionen(1969:320) för åligger det verket särskilt att bl. a. samordnaarbetet för sjöräddning. Mellan samt ochberörda myndigheter har träffats en överenskommelse omsjöräddning i fredstid. Polisen är huvudman för fjällräddningstjänsten. Dettagrundas på polisens uppgift enUgt 2 § polisinstruktionen (1972:511) attupprätthålla allmän ordning och säkerhet varvid det särskilt åligger polisenatt bl. a. lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp. Fjällräddningstjänstenhar i första hand tiU uppgift att finna personer som har kommit bort i fjällen. Enligt 11 kap. 1 § luftfartslagen (1957:297) meddelasföreskrifter angående åtgärder, då luftfartyg är saknat, förolyckat eller nödställteller fara hotar lufttrafiken (flygräddningstjänst), av regeringen eller efterregeringens bemyndigande av luftfartsverket. leds enligt115 § luftfartskungörelsen (1961:558) av luftfartsverket eller av den som harfått verkets uppdrag därtill. uppgift är att svara föråtgärder medan flygplanet är i luften eller att lokaUsera planet när det harslagit i marken. Flygplatsbrandkåren gör omedelbara insatser på flygplatsen Skr.1982/83:22 20 menden kommunala brandchefen övertar ledningen när han har nått olycksplatsen. Enligt3 § sjukvårdslagen (1962:242) skall landstingskommun tillse att det finns enändamålsenlig organisation för ambulanstransporter inom sjukvårdsområdet.Organisationen skaU således avse transporter med fordon, som är inrättade förändamålet, till och från sjukhus eller läkare av personer vilkas tillståndkräver sådana transporter. Transporten av skadade från olycksplatsen till väg elleruppsamlingsplats är inte närmare reglerad men ombesörjs som regel i praktikenav brandförsvaret. Enligt 6 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) som träder ikraft svarar landstingskommunen för alt det inomlandstingskommunen finns en ändamålsenUg organisation för att till och frånsjukhus eller läkare transportera personer vilkas tillstånd kräver atttransporten utförs med fordon som är särskilt inrättade för ändamålet. Iskrivelse har Kungl. Maj :t uppdragit åt attfr. o. m. /70 i samråd med berörda myndigheter leda och samordnaambulans- och räddningsflygtjänsten i landet. Somframgår av den nu lämnade redovisningen ligger ansvaret för räddningsinsatsernapå olika organ. Även om så är fallet kräver en större olycka som regelingripanden av olika slags räddningsorgan. 1 både allmän och särskildräddningstjänst kan emellertid också andra organ än räddningsorganen medverka.PoUsen deltar således till följd av bestämmelsen i 2 § polisinstmktionen.Polisens uppgift är att sköta avspärrningar, eftersökning av personer ochidentifiering av omkomna. Vid järnvägsolyckor träder hjälpberedskapen vidstatens järnvägar i funktion. Föreskriften för hjälpbe-redskapen har utfärdatsi statens järnvägars författningssamling (SJF 016). Enligt 1 § kungörelsen(1969:85) om militär räddningstjänst m. m. skall miUtär hjälp lämnas på begäranav generaltullstyrelsen, länsstyrelse, chef för tullregions bevakningskontor,polischef eller brandchef. Hjälpen skall lämnas om den är nödvändigför att avvärja överhängande fara för liv eUer hälsa, för omfattandeförstörelse av egendom eller för avsevärd skada i miljön. Särskilda militäraförhållanden kan naturUgtvis hindra att hjälp lämnas. Civilförsvarsstyrelsenhar gett ut föreskrifter för användning av ci-vilförsvarsmaterieFiräddningstjänsten. Civilförsvarets personal kan däremot inte tiU följd av särskUdabestämmelser tas i anspråk för räddningstjänstuppgifter. Räddningstjänstkommitténanser att det är viktigt att ett omfattande samarbete äger rum mellan de olikaräddningstjänstorganen för att samhällets räddningstjänstorganisation skaUkunna ingripa med sina samlade resurser och följaktligen agera så effektivt sommöjligt. En samordning på det praktiska planet i räddningstjänsten skulleenligt kommitténs mening 1982/83:22 21 kunna stimuleras av en så långt möjligt enhetliglagstiftning som omfattar de huvudsakliga riktlinjerna för samhäUets helaräddningstjänst. En ökad effektivitet i den allmänna räddningstjänstenförutsätter enligt kommittén att kommunerna i större utsträckning än hittillsfår möjligheter atl komplettera sina egna resurser genom att använda personellaoch materiella resurser som är avsedda för andra ändamål än allmänräddningstjänst. Det gäller i första hand civilförsvarets och det militäraförsvarels resurser. De statliga organ som i övrigt kan medverka iräddningstjänst är polisen, kustbevakning, ,, , , giftinformationscentralen,och luftfartsverket. Räddningstjänstkommitténhar kartlagt verksamheten inom de olika formerna av särskild räddningstjänstsamt sjuktransporter och ambulansverksamhet. Kommittén har också undersökt ivad mån den allmänna räddningstjänstens organ skulle kunna överta uppgifterinom den särskilda räddningstjänsten. Efter samråd med företrädare för berördakommuner, lokala och centrala polismyndigheter samt länsstyrelser bedömerkommittén att fjällräddningsljänsten knappast skulle bli effektivare om deresurser som den förfogar över skulle föras över till den allmännaräddningstjänsten. Kommittén anser att fjällräddningstjänsten även ifortsättningen bör vara en uppgift för polisen. Kommittén finner atl det intefinns några hinder för den allmänna räddningstjänstens organ att övertaansvaret för den räddningstjänst som är stationerad vid luftfartsverketsflygplatser. Kommittén bedömer atl en hel del dubbelarbete därmed skulle kunnaelimineras. skulle enligt kommittén efter kommunernasövertagande utöva tillsyn av räddningstjänsten vid flygplatserna. att förutsättningarna för den allmänna räddningstjänsten atl övertaansvaret för den militära s. k. basräddningstjänsten inte är desamma som vidluftfartsverkets flygplatser. Kommittén anser att den allmänna räddningstjänstenbör ansvara för i sjöar och andra vattenområden än till havs, ikustvattnen och i insjöarna . Beträffande olje- ochkemikaliebekämpningen bedömer kommittén att den nuvarande ordningen med tvåhuvudmän är ändamålsenlig och alt ansvarsfördelningen meUan dessa börbibehållas. Kommittén understryker vikten av att ett nära samarbete mellanhuvudmännen sker framför allt i strandzonen. Vad gäller räddningstjänst vidatomolyckor anser kommittén att det knappast finns någon anledning att åläggaden allmänna räddningstjänsten några nya fasta uppgifter. Övervägande skältalar enligt kommitténs mening för att sjukvårdshuvudmännen skall behållaansvaret för vägbundna sjuktransporter. Den ökade integration inomräddningstjänsten som kommittén anser viktig bör enligt kommitténs meningkunna genomföras på andra sätt än genom förändring av ansvaret förverksamheten. Även i ett system med särskild ambulans- ochräddningstjänstpersonal kan det enligt kommitténs bedömning i många fall varatill fördel för båda verksamheterna om den allmänna räddningstjänsten utförambulansverksamheten - i varje 1982/83:22 22 fall de s. k. akuttransporterna - åt sjukvårdshuvudmannen.Ett nära samarbete meUan ambulansverksamheten och räddningstjänsten hållerenligt kommitténs bedömning nere kostnaderna för båda verksamheterna. Kommitténanser att sjukvårdshuvudmännen skall vara huvudmän också försjuktransportverksamhet som inte är vägbunden. Sjukvårdshuvudmännen bör enligtkommittén ges möjligheter att för dessa sjuktransporter utnyttja de resurserhos andra organ som är lämpliga för ändamålet. Enligt kommitténs mening börsåledes den allmänna räddningstjänstens organ åt sjukvårdshuvudmännen utföramarktransporter av sjuka och skadade i terräng. Kommittén framhåller att dessslutsatser i fråga om den allmänna räddningstjänstens möjligheter att ta överuppgifter från den särskilda räddningstjänsten är preUminära och att kommitténkommer att närrnare överväga denna fråga i sitt fortsatta arbete. pekar på att flera organisationerav frivilliga kan göra betydelsefulla insatser i samband med räddningstjänstensingripanden vid framför allt olyckor med större verkningar. Det gäller Svenskaröda korset, SjöräddningssäUskapet och försvarsmaktens frivilligorgan. Även Sändaramatörernassambandskår kan enligt kommittén bidra med insatser. anser att den allmännaräddningstjänstens nuvarande skyldigheter att ingripa och uppgifter vidnödlägen skall utgöra basen även i en framtida verksamhet. Kommitténdiskuterar, utan atl ta ställning med hänsyn till att de ekonomiskakonsekvenserna inte är tillräckligt belysta på nuvarande stadium avutredningsarbetet, frågan om en utvidgning av räddningstjänstorganensskyldigheter. pekar på att riskerna för att skadorefter en räddningstjänstinsats inte skall avhjälpas numera i storutsträckning har reducerats genom den överenskommelse om restvärdesskydd isamband med brand som och försäkringsgivarna harträffat. Det kan enligt kommitténs mening diskuteras om räddningsbefälhavarenskall föreskrivas skyldighet att överlämna ansvaret till någon som har tilluppgift att se till att åtgärder för restvärdesskydd blir utförda. När detgäller frågan om förebyggande åtgärder mot också andra nödlägen än brand, anserräddningstjänstkommittén att det skulle vara möjligt att ge räddningsorganentill uppgift att påtala missförhållanden som upptäcks i samband med denordinarie räddningstjänstverksamheten och som bedöms kunna orsaka olyckor. Enligt räddningstjänstkommitténs mening bör varje företagmed riskfylld verksamhet åläggas att ha en viss gmndberedskap mot olyckor ieller till följd av verksamheten. Omfattningen och den närmare utformningen avett företags beredskapsorganisation bör enligt kommittén i första hand kunnabestämmas på frivUlig väg av företaget i samarbete med den allmännaräddningstjänstens organ. Kommittén framhåller också att företagens verksskyddkan utgöra en viktig förstärkning av den ordinarie beredskapen. 1982/83:22 23 Det bör enligt kommittén även vara möjligt för ett företagatl liksom i stället för att ha en egen beredskap lämna ekonomiskersättning till den allmänna räddningstjänsten. Enligt kommitténs mening bördet vidare i en ny räddningstjänstlag slås fast att förelag och enskilda somdriver riskfylld verksamhet har vissa av samhället uppställda skyldigheter intebara när det gäller att hålla beredskap mot olyckor i eller till följd avverksamheten utan också atl förebygga brand och andra nödlägen. Kommittén föreslär även andra åtgärder för atl åstadkommaen ökad effektivitet inom räddningstjänsten. Remissinstanserna ger räddningstjänstkommitténs förslagtill åtgärder för ökad effektivitet inom räddningstjänsten etl genomgåendepositivt bemötande. Inte någon instans motsätter sig en enhetlig lagstiftningsom omfattar de huvudsakliga riktlinjerna för samhällets räddningstjänst.Rikspolisstyrelsen hälsar förslaget med stor tillfredsställelse. Länsstyrelseni framhåller att den nuvarande mängden av författningar somreglerar olika former av räddningstjänst motverkar en naturlig samverkan ochmånga gånger leder till ett icke avsett sektoriellt handlande. Genom én ny ochenhetlig räddningstjänstlagstiftning skulle det enligt en kommun bli möjligt atlinföra mer enhetUga begrepp inom hela räddningstjänslområdet vilket skullebidra till en ökad effektivitet. Enligt kommunens mening skulle enskildaräddningsåtgärder inte riskera att fördröjas på grund av svårigheter attbestämma vilken form av räddningstjänst som behövs eller vilket organ som skallingripa. Likartade synpunkter om behovet av en enhetlig lagstiftning som de nuredovisade förs fram av andra instanser. Ävenförslaget att kommunerna skall få möjlighet att komplettera sina resurser medpersonella och materiella resurser som är avsedda för andra ändamål än allmänräddningstjänst tas emot positivt. delar kommitténsbedömning att möjligheterna till samverkan mellan olika former avräddningstjänst och andra verksamheter bör kunna utnyttjas bättre än i dag.Länsstyrelsernas organisatoriska uppbyggnad talar enligt verket för att detta ihög grad är en uppgift för den regionala statliga nivån. Statens brandnämnddelar kommitténs uppfattning att företagens verksskydd bör utnyttjas somlämplig förstärkning av brandförsvaret. En ytterligare personell förstärkningskulle enligt nämndens mening kunna uppnås genom att i begränsad utsträckningutnyttja vapenfria tjänstepliktiga t. ex. i skärgårdskommunerna undersommarsäsongen och i fjällkommunerna . iJämtlands län tillstyrker ett förbättrat utnyttjande av militära resurser ochcivilförsvarets resurser, i synnerhet i fråga om civilförsvarets där bl. a. malerielenkan göras lättare tillgänglig och där möjligheter kan skapas för en bättreomsättning av malerielen. Flera andra remissinstanser förordar också en ökadsamverkan. 1982/83:22 24 förbundet har inga erinringar mot förslagen omanvändningen inom räddningstjänsten av andra resurser, t. ex. civilförsvar,militära förband, vapenfria tjänsteplikliga, frivilliga organisationer inomtotalförsvaret, övriga frivilligorganisationer samt förelag och liknande. Enintegrering av räddningstjänsten i fred med räddningstjänsten i krig inomramen för etl kommunalt ledningsansvar för såväl allmän räddningstjänst somcivilförsvar kommer enligt förbundets mening att göra det betydligt lättare äni dag atl använda civilförsvarets resurser även i fredstid. Någraremissinstanser påpekar alt kommittén inte har uppmärksammat en betydanderesurs som finns i samhället och som finns inskriven i de flestaräddningstjänstorganisationers planer, nämligen de resurser som finns inomentreprenadföretag i alla kommuner. Flera remissins'tanser pekar på betydelsen av insatser avfrivilliga. i län framhåller att betydande insatser hargjorts på många platser genom att organisera frivUliga brandkårer.Länsstyrelsen i framhåller atl frivilligorganisationernautnyttjas i i liten utsträckning jämfört med norska förhållanden. Dessaorganisationer, särskilt Svenska röda korset men även många andra, förfogarenligt över betydande personella och materiella resurser som kanvara gripbara efter en inträffad olycka. Flera remissinstanser understryker angelägenheten av attförbättra informationen, självskyddsulbildningen, forskningen och utvecklingensamt alarmeringen och sambandet. tUlstyrker såledesförslaget att öka informationsinsatserna inom räddningstjänslområdet i syfteatt motverka skador. utför här enligt förbundetett förtjänstfullt arbete och bör med stöd av samhället kunna svara för én stordel av informationsinsatserna. Förbundet erinrar om att kommunerna i fråga om alarmeringsfunktionenhar insett sitt ansvar genom att tillsammans med ochTeleverket bygga upp länsalarmeringscentraler inom ramen för . Remissinstansernaär genomgående positiva till räddningstjänstkommitténs synpunter på frågan omden allmänna räddningstjänstens skyldighet att ingripa. Från många håUframhålls emellertid att det är nödvändigt att i det fortsatta arbetet klartavgränsa och precisera räddningstjänstens skyldigheter och befogenheter.Samtidigt påpekas det att också den kostnadsmässiga fördelningen måsteklarläggas. Flera remissinstanser uttalar sig för en utökad skyldighetför räddningstjänstorganen att ingripa redan när fara föreligger för att ettnödläge eller liknande händelse skall inträffa. Svenska brandförsvarsföreningenfinner förslaget av särskilt intresse. Den nuvarande brandlagstiftningen harhär enligt föreningens mening i vissa fall vållat tveksamhet huruvida brandförsvaretskall ingripa. Då det ofta är fråga om alt förhindra skadeverkningar avomfattande betydelse, finner föreningen det angeläget att denna skyldighetklarläggs i det fortsatta utredningsarbetet. Föreningen anser att kostnads- 1982/83:22 25 konsekvenserna av en sådan utökad skyldighet förräddningstjänsten måste ägnas uppmärksamhet av kommittén. Likartade synpunkter frarnförsäven av andra remissinstanser. framhåller atl reslvärdesproblemen är av en sådanomfattning vid många bränder atl en myckel snabb och effektiv insats krävs föratt begränsa följdskadorna. Även om föreningen anser att en vidareutveckling avrestvärdesskyddet bör ske på nuvarande avtalsmässiga grund, kan det enligtföreningens mening finnas anledning för räddningstjänstkommittén att närmareöverväga de frågor som gäller övergången av ansvar från räddningsbefälhavaretill någon representant för ägaren eller dennes försäkringsbolag. uttalar sitt stöd för kommitténs tanke attföreskriva en skyldighet för räddningsbefälhavaren att överlämna ansvaret tillnågon som har till uppgift att se till att åtgärder för restvärdesskydd blirutförda. Den överenskommelse om restvärdesskydd i samband med brand som och försäkringsgivarna har träffat utgör enligt riksförbundeten god grund för ett vidareutvecklat samarbete. Svenska kommunförbundetframhåller att förbundet delar kommitténs uppfattning att det inte finns någraskäl som talar för att räddningstjänstorganen skall ha en i lag regleradskyldighet att ulföra återställnings- eller saneringsarbete. Överenskommelserav del slag som har träffats om restvärdesskydd ger enligt kommunförbundetsmening flexibla lösningar och bör kunna vidgas även lill andra behov av restvärdesskydd. anser att en lagreglering enbart skulle leda formalisering som snarare skulle inverka negativt på effektiviteten iarbetet. Liknande synpunkter framförs även från annat håll. Fleraremissinstanser är tveksamma till att införa en skyldighet förräddningstjänstorganen att svara för förebyggande åtgärder när det gäller andranödlägen än brand. i konstaterar alt redannuvarande förebyggande åtgärder mot brand inte medhinns på etttillfredsställande sätt. Det finns alltså enligt inte utrymme förutökade uppgifter inom detta område om inle personalökningar tillåts.Karlskrona kommun framhåller alt förslaget om ökade uppgifter måste ur totalskadeförebyggande synpunkt anses positivt. Uppgiften bör dock enligt kommunensmening inte utformas som en skyldighet utan som en möjlighet förräddningsorganen att göra dessa påpekanden. I det fall det skulle föreskrivasuppkommer ett alltför omfattande utbildningsbehov av besiktningspersonal inomen mångfald olika tekniska områden. Kommunen anser att det finns anledning attvara tveksam även med hänsyn till det juridiska ansvar som en föreskrift omskyldighet att påtala brister innebär. Andra remissinstanser framför Ukartadesynpunkter. Remissinstanserna är positiva till kommitténs förslag omföretags skyldigheter att hålla beredskap och förebygga nödlägen. understryker önskvärdheten av att skyldigheten att hålla beredskaputvidgas så att inle bara företag som driver miljöfarlig verksamhet utan ocksåföretag Skr.1982/83:22 26 medannan riskfylld verksamhet åläggs att svara för beredskapen i eller till följdav deras verksamhet. anser att det bör slås fast attföretag och enskilda som driver riskfylld verksamhet har vissa av staten fastställdaskyldigheter inte bara när det gäller att hålla beredskap mot olyckor i ellertill följd av verksamheten utan också att förebygga brand och andra nödlägen.Enligt verket bör en samverkan vid räddningsplaneringen ske mellanmiljöstörande industrier på orter med flera sådana industrier. iJämtlands län framhåller att ett utvidgat ansvar för företag att organiseraräddningstjänst medför atl företagen får ett snabbt och effektivt närskyddsamtidigt som den allmänna räddningstjänsten kan avlastas en del uppgifter. EnUgtlänsstyrelsens mening bör industrivernel i kunna tjäna som modell för enmotsvarande svensk organisation. Det bör enligt undersökas vilkafördelar ur försäkringsmässig synpunkt som bör kunna vinnas om man organiseraregen räddningstjänst. och instämmer i uppfattningen att omfattningen av den gmndberedskapsom företag med riskfylld verksamhet bör ha kan bestämmas på frivillig väg isamarbete samt anser att detsamma bör gälla de förebyggande åtgärderna. Enligtdessa remissinstanser torde en utökad samverkan mellan kommuner och företaginnebära att de samlade resurserna kan utnyttjas på ett effektivt sätt.Lantbrukarnas riksförbund framhåller att lantbmkama själva har insett behovetav förebyggande brandskydd och är representerade i Lantbrukets brandskyddskommittésom också består av företrädare för myndigheter, lantbruksinstitutionerna ochförsäkringsbolag. utfärdar rekommendationer på sådanaskadeförebyggande åtgärder som normalt betraktas som skäliga från såvälmyndigheters som försäkringsbolags och övriga organisationers sida. Jagkan instämma i räddningstjänstkommitténs och remissinstansernas uppfattning attdet är angeläget att få en bättre samordning av de olika grenarna av samhälletsräddningstjänst. En enhetlig räddningslagstiftning skulle enligt min meningvara en åtgärd i den riktningen. Som har framkommit under remissbehandlingenkan den spUttrade författningsbilden motverka en naturlig samverkan och medföraoklarhet om vem som skall ingripa vid en olyckshändelse. EnUgt min mening måstei framtiden alla möjligheter att utnyttja befintliga samhällsresurser vidräddningsingripanden tas till vara. Det gäller som jag ser det att motverkaett revirtänkande och ta bort de formella hinder som kan finnas. Detta fömtsätterförutom en enhetlig lagstiftning att det skapas former för en aktiv samverkanpå räddningstjänslområdet mellan i första hand kommunema och de berörda statligamyndigheterna. Samverkan måste enUgt min mening också ske med frivilligaorganisationer samt företag och enskilda. Det arbete som har satts i Skr.1982/83:22 27 gångför att behandla frågor som har samband med genomförandet av 1982 årstotalförsvarsbeslut angående kommunernas övertagande av ansvaret för ledningenav civilförsvarsverksamheten på lokal nivå i krig och det planläggningsansvar ifred som hänger samman härmed utgör enligt min mening ett betydelsefullt stegmot en bättre samverkan. Detsamma gäller arbetet med frågan om en samordning avden centrala ledningen av räddningstjänsten i fred ochcivilförsvarsverksamheten. Idetta sammanhang vill jag erinra om att jag redan i propositionen (prop. 1980/81;119 bil. 3) om miljösäkrare sjötransporter framhöll att en förbättrad samordningav räddningstjänsten är utomordentligt angelägen och att uppgiften att utarbetaförslag till en förbättrad samordning i första hand ankommer påräddningstjänstkommittén.