prop · G6039 · 1982-12-31 00:00:00 — betraktades gatumusikeni regel som offentlig tillställning. I en dom av (dom den 16januari 1976, DB 6) har emellertid hovrätten funnit att gatumusikrimligen inte kan anses som offentlig tillställning. Prop.1982/83:9 20 grundadesin bedömning på etl motivuttalande enligt vilket begreppet offentlig tiUslällningförutsätter en avsikt all samla publik. Någol primärt syfte alt samla pubUkfanns i allmänhet inte då det gällde gatumusik, menade hovrätten. Däremot kundeden fakliska publiktillströmningen bli så omfattande att en offentlig tillställningmåste anses ha kommit till stånd. JO har i etl beslut uttalatbl. a. atl gatumusikanten och hans publik kan utgöra en sådan sammankomst förframförande av konstnärligt verk som omnämns i RF och LAS. Sammankomstenskyddas i så fall av RF, men är också såsom allmän sammankomst underkastad om tillstånds-plikt. motion vid riksdag (motion 1974:1179) hemställdes alt tillståndsprövningenvid anordnande av allmän sammankomst på aUmän plats helt slopades. I stället skuUeanmälningsskyldighet gälla. avslog motionen (KU 1974:21). motion vid riksdag (motion 1975:1102) hemställdes att AOst skulleändras så alt tillstånd generellt inte skulle krävas för sång och musik på allmänplats. I motionen anfördes bl. a. atl lillslåndspUklen förhindrade spontanayttringar i sång och musik i en utsträckning som inte var motiverat avordningsskäl. CivUutskoltel (CU 1975:11) uttalade bl. a. att inskränkningar avden påtalade typen endasi borde göras i den mån de motiverades av särskildaordningsskäl m. m. Med hänsyn liU att regelområdel var komplicerat och anknöttill andra regelsystem kunde utskottet inte tillstyrka motionärernas förslag. Utskollelföreslog all begärde en översyn av bestämmelserna i ämnet. Riksdagenbiföll ulskotlets hemställan (rskr 1975:98). Vidfrågor i (F 1975/76:209 och 1980/81:243) har krävts att det generellatillslåndslvångel för gatumusik slopas. Enligtordningsstadgeulredningen upplevs gatumusik sannolikt av en bredare allmänhetsom ett trevligt och lättsamt eller i vart fall oförargligt inslag istadsmiljön. Utredningen är medveten om atl gatumusik också kanupplevas som synnerligen störande, särskilt för de människor som bor ellerarbetar invid de allmänna platser som flitigt utnyttjas av gatumusikanter. Utredningenanser att framförande av gatumusik inte bör försvåras eller hindras avbestämmelser som inte framstår som sakligt välmotiverade. Å andra sidan är detenligt utredningens mening angeläget att polisen kan ingripa mot gatumusik somär alltför störande. Bortsettfrån rena undanlagsfall måste enligt utredningens mening gatumusik betraktassom framförande av konstnärligt verk. Utredningen hänvisar därvid tilluttalandena om begreppet konstnärligt verk i förarbetena till fri- ochrättighetsreformen. Denna ståndpunkt leder utredningen till atl Prop.1982/83:9 21 gatumusikenomfattas av RF:s bestärnmelser om skydd för yttrandefriheten och, om denframförs under sådana omständigheter att en sammankomst föreligger, även avgrundlagsskyddet för mötesfriheten. Vidare konstaterar utredningen, medutgångspunkt i atl gatumusik i regel är all hänföra lill framförande avkonstnärligt verk, att den i allmänhet är en allmän sammankomst enligt LAS. Enförutsättning härför är enligt utredningen dock atl ett visst antal människorfaktiskt har samlats. Redan en avsikt atl samla publik kan således enligtutredningens uppfattning inte medföra att musikanten kan anses som anordnare aven allmän sammankomst. Slutligen konstaterar utredningen atl gatumusik kan varaav så blygsam omfattning att den faller utanför sammankomstbegreppel i RF ochLAS. Ett fåtal remissinstanserkommenterar frågan om gatumusikens rättsliga natur. EnUgt rikspolisstyrelsentorde en stor del av den gatumusik som allmänt förekommer i storstäderna vara hänförUgtill LAS. Hovrätten för anser däremot alt den gatumusik somförekommer på allmän plats ofta torde vara av så anspråkslös natur att den, meden tolerant syn, inte behöver belraktas som sammankomst enligl LAS.Länsstyrelsen i anser atl gatumusik inte är vare sigallmän sammankomst eller offentlig tillställning utan atl bestämmelser om gatumusikhör hemma i lokal ordningsstadga. Samma inställning redovisar polisstyrelsen iGöteborgs polisdistrikt. För egen del konstaterarjag först alt det som benämns som gatumusik inte är en enhetlig företeelse.Under begreppet ryms alltifrån en ensam musikant, som kanske inte ens samlarnågon publik, till mer eller mindre vidlyftiga musikarrangemang med t. ex.högtalaranläggningar och anordningar för publiken. Omständigheterna i detenskilda fallet bhr avgörande för vUka regler som gäller. Dettorde enligt min mening stå helt klart att en sammankomst uppstår först om etlvisst antal människor faktiskt har samlats. En person som framför sång ochmusik på allmän plats och som inte samlar någon åhörare eller endast några få,kan därför inte betraktas som anordnare av en sammankomst även om avsikten harvarit atl samla publik. Elt sådant framförande faller därför utanförgrundlagsskyddet för mötesfrihet och även utanför regleringen i LAS. Däremotkan föreskrifter om sång och musik på allmän plats i lokala ordningsstadgor bUtillämpliga. Såsnart gatumusiken bUr av något större omfattning har man anledning att räknamed all en sammankomst har uppstått. Det torde emeUertid vara svårt att exaktange hur många personer som minst måste vara närvarande för att det skall varaen sammankomst. Frågan får lösas av de rätlstillämpande myndigheterna i detenskilda fallet. Med hänsyn till molivuttalandena inför fri- och rältighetsreformenår 1976 anser jag att gatumusiken ofta bör betraktas som en sammankomst förframförande av konstnärligt verk. Den omfattas därigenom av RF:s beslämmelserom skydd för mötesfriheten. Vidare blir gatumusiken under dessa förhållanden attbetrakta som en allmän 1982/83:9 22 sammankomst enligl LAS. Den är därmed också tillståndspliktig. Liksom utredningen gör jag den bedömningen atl allmänheteni regel uppfattar gatumusik som etl trevligt eller åtminstone oförargligtinslag i gatubilden. Jag har också förståelse för att kravet på tillstånd avmånga kan upplevas som onödigt betungande och som ett hinder mot spontanaframträdanden. Å andra sidan är jag medveten om all den gatumusik som av en delmänniskor upplevs som trevlig och oförarglig av andra tvärtom uppfattas som etlallvarligt störande inslag i miljön. Detta torde särskill gälla de människorsom bor eller arbetar vid de allmänna platser som flitigt utnyttjas avgatumusikanter. Med dessa utgångspunkter vill jag i det följande diskuteravilka möjligheter det finns all införa lättnader i kravet på tillstånd för gatumusik. 2.3.3 Lättnader i tillståndskravet I enlighet med vad jag har anfört i det föregående har mananledning atl räkna med atl gatumusiken ofta faller in under begreppet allmänsammankomst och att den därmed är tillståndspliktig enligt 3 § LAS. Ordningsstadgeulredningenanser att bestämmelser som i onödan försvårar eller hindrar utförandet av gatumusikom möjligt bör ändras eller upphävas. En nackdel med den nuvarande regleringenär enligl utredningens mening alt mera spontana och oplanerade framträdandenhindras. Utredningen överväger därför möjlighelerna att åstadkomma lättnader itillståndskravet för gatumusik. Ordningsstadgeulredningen anser inte att någon särskildreglering bör tillskapas för aUmänna sammankomster i form av gatumusik ellerför alla former av sammankomster för framförande av konstnärliga verk. måste del nämligen anses som stötande att vissa typer avsammankomster befrias från kravet på tillstånd, medan kravet alltjämt skallgälla för andra former av sammankomster, t. ex. för den som vill föra fram'ettreligiöst eller elt politiskt budskap. Några som helst sakliga skäl för ensådan skillnad i regleringen av olika typer av sammankomster kan enliglutredningens mening inle anföras. Utredningendiskuterar i stället möjligheten atl slopa kravet på tillstånd för alla typerav sammankomster som är av så ringa omfattning alt några problem frånordningssynpunkt inte kan väntas uppkomma. Utredningen överväger härvidlag tvålösningar. Enligt den ena skuUé i LAS föreskrivas alt' tillstånd inle behövsför vissa allrnänna sammankomster, nämligen sådana sorh med hänsyn till detväntade deltagarantalet, de särskilda anordningar som avses förekomma ochövriga omständigheter inle kan antas föranleda fara för ordning och säkerhet.Den andra lösningen är att polismyndigheten ges möjlighel atl föreskriva att vissatyJDer av samrnankomster, som inle kan antas vålla ordningsproblem, skall fåäga riim utan tillståhd på vissa särskilt angivna platser. Utredningen a\'visardenförra lösningen med hänsyn till de 1982/83:9 23 gränsdragningsproblem som den kan antas leda lill.Utredningen menar all betydande svårigheter kan uppkomma för den enskilde anordnarennär del gäller att på förhand bedöma om en sammankomst kommer att tilldra sigså ringa intresse från allmänhetens sida alt den håller sig inom del"tillstånds-fria" området. Om publiktillströmningen blir slörre änväntat, kan detta enligt utredningen medföra oförutsedda ordningsproblem. Utredningenfinner den lösning mera tilltalande enligt vilken polismyndigheten skall fåföreskriva undantag från tillståndsplikten. Utredningen framhåller altpolismyndigheten vid valet av de allmänna platser för vilka undantaget skallgälla har möjlighet atl styra gatumusiken och de sammankomster i övrigt påvilka den nya regeln blir tillämplig lill särskill lämpliga platser.Befogenheten atl föreskriva undanlag från lillståndskravet bör enligtutredningens mening begränsas till sammankomster av mindre omfattning. För destörre och mera resurskrävande evenemangen, såsom framträdanden av orkestrareller teatergrupper eller större politiska möten, bör således kravet påtillstånd finnas kvar. Utredningen är medveten om alt även den nu skisseradelösningen kan leda till gränsdragningsproblem och tillämpningssvårigheter. kan problemen i någon mån undvikas genom att poUsmyndigheten ibeslutet noga anger de platser som omfattas av beslutet och de tider undervilka tillstånd inte behövs. Utredningen konstaterar ätt polismyndighetens föreskrifterskulle bli atl betrakta som normgivning. Begränsningar i mötesfriheten fårenligt 2 kap. 12 § RF emellertid endast göras genom lag. Utredningen anser inteatl polismyndighetens föreskrifter kan belraktas som en begränsning avmötesfriheten. Snarare får de enligl utredningens mening uppfattas som enutvidgning av mötesfriheten, eftersom det generella lillståndskrav som ställsupp i LAS tas bort för vissa fall. får inte heller någonbefogenhet att närmare ange för vilka slag av sammankomster undanlaget skallgälla. Ordningsstadgeulredningen stannar alltså för den lösning,enligt vilken polismyndigheten får föreskriva undanlag från lillståndskravetför vissa allmänna sammankomster. Utredningen föreslår att det i ett nytttredje stycke i 3 § LAS tas in en bestämmelse om atl polismyndigheten fårföreskriva att sådana allmänna sammankomster av mindre omfattning som medhänsyn lill det väntade deltagarantalet, de särskilda anordningar som avsesförekomma och omständigheterna i övrigt inle kan antas föranleda fara förordning och säkerhet får hållas ulan tiUstånd. En sådan föreskrift skallinnehålla uppgift om på vUka platser och under vilka tider sådana sammankomsterfår hållas utan tillstånd. Enligt den föreslagna bestämmelsen skall polismyndigheten,innan den meddelar beslut i frågan, samråda med den kommunala nämnd somkommunen har bestämt. Vid remissbehandlingen av utredningens förslag har ettstort antal remissinstanser framhållit vissa grärisdragningsproblem ochtillämpningssvårigheter som de anser atl förslagel kan leda lill. Prop.1982/83:9 24 polismyndighetenställas inför avsevärda svårigheter när det gäller alt uppskatta del väntadedeltagarantalet ulan alt äga närmare kännedom om sammankomstens art. Någrainstanser pekar på alt tveksamhet kan råda om vilka konsekvenser det skall fåför anordnaren all publiktillströmningen blir större än väntat. Enligt rikspoUsstyrelsensoch ett par polisstyrelsers uppfattning kan befrielse från tillslåndspUklframför allt tänkas beträffande mindre efterfrågade platser och tider. De anserdärför att betydelsen av den föreslagna möjligheten lill lillståndsfrihet ipraktiken blir relativt liten. Några instanser ser ett problem i att tillståndsfriasammankomster konkurrerar om tid och plats med lillståndspliktigasammankomster. Ävenom många remissinstanser sålunda har betänkligheter mot förslaget tillstyrksdel av en majorilet av remissinstanserna. Det tiUslyrks av bl. a. JK, RÅ,, länsstyrelserna i , , , ,och , flertalet polisstyrelser. ,samt föreningarna länspolischefer och Sverigespolischefer. Förslaget avstyrks däremot av hovrätten för Nedre samtpolisstyrelserna i , och polisdistrikt. Ytterligarenågra polisstyrelser är tveksamma till förslaget. Hovrättenför förordar alt en generell bestämmelse införs omtillståndsfrihet när del gäller mindre sammankomster. Hovrälten ifrågasätter omutredningen inte har överskattat de svårigheter för den enskilde gatumusikantensom tillämpningen av en sådan bestämmelse skulle medföra. En anordnare som harorsakat oförutsedda ordningsproblem torde enligt hovrätten i de flesta fallkunna acceptera en skyldighet att avbryta sammankomsten. Mot utredningenslösning invänder hovrätten alt det skulle leda lUl stora praktiska svårigheterför den enskilde att få reda på var och när gatumusik får utövas och att medall sannolikhet gatumusik trots en sådan bestämmelse skulle förekomma i envidare omfattning än som har tillåtils. Kammarrätten i anser attbestämmelsen bör utformas så att sammankomster av mindre omfattning generelltfår äga rum på vissa lider. skulle enligt kammarrätten genomföreskrifter kunna förbjuda sådana sammankomster på vissa platser där undantagfrån huvudregeln behövs. Föregen del vill jag lill en början konstalera alt remissinslanserna överlag inlehar redovisat någon från ordningsstadgeulredningen avvikande uppfattning vadgäller värdet av alt åstadkomma lättnader i lillståndskravet för gatumusik. Minbedömning är därför atl det finns en bred uppslutning hos myndigheter ochorganisationer bakom kraven på sådana lättnader. En annan sak är att mångaremissinstanser har uttryckt en oro för de tillämpningssvårigheter somutredningens förslag kan föranleda. Även jag finner det nuvarande rättslägetotillfredsställande, främst från den synpunkten att det nuvarande lillståndskravetför gatumusik närmast tenderar att bli en formalitet utan någon störreförankring i det allmänna rättsmedvetandet. Prop.1982/83:9 25 Jagvill också hänvisa lill bestämmelsen i 2 kap. 12 § andra stycket RF om atl begränsningarav fri- och rättigheter inle får gå utöver det ändamål som har föranlett dem. I likhet med utredningenanser jag det uteslutet att införa regler i LAS som enbart avser sammankomsteri form av gatumusik. Del gäller därför all på annat sätt avgränsa desammankomster som kan undantas från tillstånds-plikten. Enligt 3 § andrastycket LAS får tillstånd lill en allmän sammankomst vägras endast om del ärnödvändigt med hänsyn till trafik eller allmän ordning. Många sammankomstervållar regelmässigt inte några problem från ordningssynpunkt. För sådanasammankomster bör det enligl min mening vara möjligl att införa ett undantagfrån tillståndskravet. Sammankomstens storlek har givetvis en avgörandebetydelse i delta sammanhang. Det säger sig självt att en sammankomst med elt slorlanlal deltagare i högre grad än en sammankomst med en mera begränsad deltagarskarariskerar alt vålla problem för trafik eUer allmän ordning vid sammankomsten.Enbart deltagarantalet är dock inte avgörande. Om det vid sammankomsten förekommerspeciella arrangemang i form av högtalaranläggningar eller andra anordningarkan givetvis en till deltagarantalet mera begränsad sammankomst vålla vissaproblem från ordningssynpunkt. De ordningsproblem som en allmän sammankomstkan orsaka varierar också allt efter valet av plats för sammankomsten. De berorockså på under vilken lid sammankomsten hålls. Om sammankomsten hålls t. ex.nattetid i etl bostadsområde är naturligtvis risken förordningsstörningarstörre än om den hålls inom affärsområden. Med hänsyn lill vad jagnu har sagt bör alltså ett undantag från lillståndskravet kunna göras försådana sammakomster som kan antas äga rum utan fara för trafik eller allmän ordning.Hänsyn bör därvidlag tas lill det väntade deltagarantalet, platsen och tidenför sammankomsten och de särskilda anordningar som avses förekomma. Med denna avgränsningtorde enligt min mening en stor del av gatumusiken kunna rymmas inom del tillståndsfriaområdet. En bestämmelse med det nuangivna innehållet anger förutsällningarna för tillståndsfrihet mera klart änvad utredningen har föreslagit. Härigenom mildras enligt min mening degränsdragningsproblem som en del remissinstanser har pekat på. Jag vill betonaatl undanlaget från lillståndskravet endast kan avse sådana mera anspråkslösasammankomster som erfarenhetsmässigt inte vållar några problem för trafikeller allmän ordning. Utredningen har föreslagitatl polismyndigheterna skall få föreskriva på vilka platser och som allmänna sammankomster skall få äga rum ulan tillstånd. Utredningenframhåller atl polismyndigheterna härigenom har möjlighel atl styra gatumusikenlill särskill lämpliga platser. Även jag har den uppfattningen att denpraktiska tillämpningen av undantagsbestämmelsen skulle underlättas ompolismyndigheterna närmare kunde ange på vilka platser och under vilka tider somenallmän sammankomst kan hållas utan tillstånd. I motsats lill utredningen kanjag dock inte finna att den 1982/83:9 26 normgivning som härigenom skulle tilläggaspolismyndigheterna är förenlig med RF:s krav på lagform för begränsningar ifri- och rällighelerna. Trots att polismyndighetens föreskrifter skullebegränsa omfattningen av tillståndskravet och därigenom gå i berättiganderiktning för den enskilde kan man inle komma ifrån alt bestämmelsen skulle ingåsom en del i den gränsdragning för inskränkning i mötesfriheten som LAS slällerupp. Jag kan därför inle finna annat än att det måste framgå direkt av LAS i vUkafall som del inle krävs lillständ för en allmän sammankomst. Det får alltsåavgöras från fall till fall om del finns förutsättningar atl hålla ensammankomst utan tillstånd. I sista hand ankommer del på de rältstillämpandemyndigheterna att dra gränsen mellan det lillståndspliktiga och det tillståndsfriaområdet. Sammanfattningsvisföreslår jag alltså atl det i ell nytt tredje stycke i 3 § LAS förs in enbestämmelse om att en allmän sammankomst får hållas utan tillstånd om den medhänsyn till del väntade deltagarantalet, platsen och tiden för sammankomstenoch de särskilda anordningar som avses förekomma kan antas äga rum ulan faraför trafik eller allmän ordning. 2.3.4 TUlståndskrav enligt lokala ordningsstadgor I enlighet med vad jag har sagt torde gatumusikenofta falla in under begreppet allmän sammankomst. Om gatumusiken framförs undersådana förhållanden alt framträdandet inte kan anses som en sammankomst kan istället regler i lokala ordningssladgor bli aktuella. Föreskrifter om lillståndskravför sång och musik som utförs yrkesmässigt eller mot betalning på allmän platsförekommer i ett stort antal lokala ordningsstadgor. Enligl 7 § AOst får lokalaordningsföreskrifter inle angå förhållanden som är reglerade i annan ordning. fall dä gatumusik är atl anse som allmän sammankomst regleras skyldigheten atlsöka tillstånd lill verksamheten uttömmande i LAS. I andra fall torde det dock f.n. inte föreligga något hinder mot lokala föreskrifter om gatumusik. Ordningsstadgeulredningenifrågasätter om det finns någol behov av lokala föreskrifter om gatumusik.Enligt utredningen är de musikframlrä-danden på allmän plats som faller utanförregleringen i LAS av så blygsam omfattning att de knappast kan tänkas vållanågra ordningsproblem. Utredningen framhåller vidare att del framstår somstötande atl en lokal reglering skulle kunna medföra alt i viss mån strängareregler blir tillämpliga på mera anspråkslösa framträdanden än på gatumusik somutgör allmän sammankomst. Endasi etlfåtal remissinstanser har uppmärksammat frågan om lillståndskrav för gatumusikenligt lokala ordningsstadgor. Enligl RÅ kan del vara svårl alt avgöra när elt musikframlrädandeär av sådan natur atl det faller utanför regleringen i LAS. RÅ konstaterarliksom utredningen att ett musikframträdande av så blygsam natur atl inlebestämmelserna i bhr 1982/83:9 27 gällande ändå kan kräva tillstånd enligl lokalordningsstadga. RÅ ifrågasätter om det finns någol behov av lokala föreskrifterom gatumusik. Enligt polisstyrelsen i polisdistrikt bör det på lämpliglsäll förhindras atl sådana föreskrifter utfärdas. Hovrätten för ,som förordar en generell bestämmelse om lillståndsfrihet för mindre sammankomster,anser atl del därav följer alt några lokala föreskrifter om gatumusik intebehövs. Även jaganser att del finns starka skäl att ifrågasätta behovet av föreskrifter om tillståndslvångför gatumusik i lokala ordningsstadgor om lättnader införs i tillståndskravetför sådan gatumusik som regleras i LAS.Som utredningen har anfört kan den gatumusiksom är av så blygsam omfattning att den faller utanför regleringen i LASnormall knappast vålla några ordningsproblem. Jag vill i detta sammanhangerinra om atl de lokala föreskrifterna inte får innebära alt onödigt tvångläggs på allmänheten eller att obefogad inskränkning görs i den enskildesfrihet. I speciella fall kan rnan dock inle utesluta behovet av lokalaföreskrifter orh gatumusik. Jag är därför inte beredd alt som en remissinstanshar föreslagit ta initiativ lill atl förhindra kommunerna alt utfärda lokalaföreskrifter på della område. Del ankommer på kommunerna själva att taställning till om det, sedan lättnader i lillståndskravet enligl LAS harinförts, finns behov av lillståndskrav för annan gatumusik än sådan som utgörallmän sammankomst. I enlighet med vad jag nu har anfört har inom kommundeparlementetupprättats förslag till 1. lag om ändringi allmänna ordningsstadgan (1956:617), 2. lag om ändringi lagen (1956:618) om allmänna sammankomster. Del under 2 angivna förslagel har upprätlals i samråd medchefen för jusliliedepariemenlel. Förslagen bör fogas lill regeringsprotokollel idelta ärende som bilaga 3. Jag hemställer atl lagrådels yttrande inhämtas överlagförslagen. Regeringen beslutar i enlighet med föredragandenshemställan. Prop.1982/83:9 28 ALKOHOLFÖRTÄRING PÅ ALLMÄN PLATS M.M. Betänkande av ordnings stadgeutredningen 1982/83:9 29 Till statsrådet ochchefen för kommundepartementet Regeringen bemyndigade chefen för kommundepartementet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en översynav allmänna ordningsstadgan. Med stöd av bemyndigandet tillkallade departementschefenden som utredare numera lagmannen . Som sakkunniga i utredningen förordnades polisöverintendenten , avdelningsdirektören , numera hovrättsrådet ,direktören och kanslichefenBo Svensson {t.o.m. ) samt hovrättsassessorn . Att såsom experter biträdautredaren förordnades den 3 oktober 1979polissekreteraren och förbundsjuristenGunnar Tholander samt hovrättsassessorn . Till sekreterare förordnadesden hovrättsassessorn (t.o.m.den 14 januari 1981) och hovrättsassessorn (fr.o.m. den 15januari 1981). Utredningen, som kallat sig ordningsstadgeutredning-en,har tidigare avgett delbetänkandet Kostnader för ordningshållningvid offentliga tillställningar m.m. (Ds Kn 1978:2). Prop.1982/83:9 30 utredningen fårhärmed överlämna delbetänkandet Alkoholförtäring påallmän plats m.m.' (Ds Kn 1981:26). Prop.1982/83:9 31 kapitel 1 UTREDNINGENS UPPDRAG kapitel 2 ALLMÄNNAORDNINGSSTADGAN OCH LOKALA ORDNINGSSTADGOR kapitel 3 NORMGIVNINGSMAKTEN ENLIGT RF kapitel 4 ALKOHOLPÖRTÄRING PÄALLMÄN PLATS 4.3 Ingripandenenligt andra författningar än AOst 4.3.2 Beslag och förverkande m.m. 4.4.4 Motioner vid1979/riksdag 4.4.5 Motion vid1980/riksdag 4.5.2 Generella ellerlokala för färingsförbud Prop.1982/83:9 32 4.5.3 Beslag och förverkande kapitel 5 TILLSTÄNDSKRAVFÖR GATUMUSIK