prop · G603158 · 1982-12-31 00:00:00 — Huvudsyftet med indelningsändringen äratt skapa regionala myndigheter som får en större flexibilitet och effektivitetoch som kan svara mot de krav som ställs bl.a. när det gäller hanteringen avtidskrävande och omfattande mål. Arbetsunderlaget är därför en viktig faktor.Jag anser emellertid att man inte får överbetona betydelsen av att i alla lägenförsöka skapa regioner som har ett likvärdigt arbetsunderlag. Minst likaviktigt är enligt min mening att ta hänsyn till brottslighetens inriktning iett visst område och till den geografiska utformningen av regionerna. En iövrigt väl sammanhållen enhet med goda kommunikationer kan mycket väl bilda enregion, även om antalet statsåklagare den sysselsätter skulle bli tre ellereventuellt flera. Jag anser alltså att man inte bör tveka att tillskaparegioner som hår fler än två statsåkla- 1982/83:158 20 gare,om man från åklagarsynpunkt erhåller en lämplig region. I huvudsak kan jagemellertid biträda utredningens synpunkter när det gäller den föreslagnadimensioneringen av de regionala myndighetema. Jagkommenterar i det följande utredningens förslag till nya regionala verksamhetsområden.De benämns efter föreslagen kansliort. 2.2.3Nya regionala verksamhetsområden Stockholmsregionerna Utredningenföreslår att det nuvarande länsåklagarområdet och ländelas i två regioner - norra region, till vilken länskall föras, och södra region. De två regionerna föreslås bådafå som kansliort. Somskäl för en delning anför utredningen att och ärden i särklass största och mest arbetstyngda regionen. Den har fyralänsåklagare. Den omfattar nio lokala åklagarmyndigheter, varav några är blandde största i landet. Regionen har drygt 70 åklagare. Den kan storleksmässigtnärmast jämföras med . I motsats till sistnämndadistrikt saknar länsåklagarmyndigheten en utbyggd personal- ochekonomiadministration som kan underlätta chefens arbete och därmed göra detmöjligt för denne att vara utövande åklagare i den utsträckning som förutsättsav en regional chef. Vidare framhåller utredningen att arbetsbördan iStockholms län sannolikt kommer att öka ytterligare. Ledning, tillsyn ochadministration är så omfattande att dessa uppgifter måste äventyras omchefen för myndigheten även handlägger mål i någon nämnvärd utsträckning. Motförslaget om en delning av har en ledamot reserverat sig. En avutredningens experter har anslutit sig till reservationen. Dessa bådaframhåller bl. a. områdets enhetliga struktur och kriminalitetens förgreningarinom olika delar av regionen som skäl emot en delning. Även det förhållandetatt två mindre flexibla regioner blir följden av en delning här påpekats,liksom att en sådan skulle gå stick i stäv med strävandena på polissidan att fåen mera sammanhållen organisation i storstadsområdena. Detövervägande antalet remissinstanser som yttrar sig i frågan är negativa tillförslaget om delning. Till dessa hör bl. a. i ,länsåklagarmyndigheten i och , BRÅ, RSV, USS,länsåklagarna för speciella mål, överåklagaren i ochFöreningen . Argumenten är i huvudsak desamma som framförs ireservationen. Föregen del kan jag till en början hålla med utredningen om att regionens storlekonekligen har inneburit vissa problem. Dessa kan dock i hög grad sägas ha varitförknippade med den lokala åklagarorganisationen. Befolkningsunderiaget igrannkommunerna till har växt explosionsartat . Skildaproblem har följt i spåren, bl. Prop.1982/83:158 21 kraftigtökad kriminalitet i vissa områden. Den lokala åklagarorganisationen har intehunnit anpassas efter de ändrade förhållandena. Under en följd av år har detfunnits ett arbetskraftsunderskott. Detta har även inneburit en ökad belastningpå länsåklagarmyndigheten, som inte erhålllit någon förstärkning iadministrativt hänseende. a. har chefen för länsåklagarmyndigheten måstägna orimligt mycket tid åt att lösa akuta personalproblem i distrikten. Vad somhar sagts nu talar emellertid, om man håller sig till det regionala planet,närmast för att administrationen hos den regionala myndigheten bör ses över ochförstärkas, inte att regionen delas. Rentallmänt kan konstateras då det gäller områdena närmast omkring attdessa har en karaktär som i hög grad liknar storstadens. Befolkningstalen ärhöga, kriminaUteten har som regel samma struktur och inriktning, naturligagränser mellan storstaden och de närmaste områdena saknas ofta. På polissidanhar detta lett till att man nu väljer en särskild organisation förstorstadsdistrikten och deras omgivningar. Jaganser att man även på åklagarsidan måste dra konsekvensema av de särskildaförhållanden som råder i dessa områden. Även om man naturligtvis inte måstevälja samma organisation som inom polisväsendet, finner jag för min del att mani måste acceptera att det finns en regional myndighet som ärstörre än vad som kanske från renodlad åklagarsynpunkt är önskvärt. Stockholmslän och bör därför även fortsättningsvis bilda en region. bör och läggas samman till enregion. Som kansliort föreslår utredningen . Utredningenfinner att med tre lokala myndigheter och 24 åklagare har ettväl litet underlag för att kvarstå som egen region, trots att länet nu har tvålänsåklagare. har med tre lokala myndigheter och 16åklagare underiag för bara en länsåklagare. Utredningen framhåller attÖstergötland i hög grad orienterar sig nonrut. Tillsammans ger de två länen ettlämpligt underlag för en regional verksamhet. Tyngdpunkten i åklagarverksamhetenkommer att ligga i , varför är den naturligaste stationeringsorten. Såvällänsstyrelserna som länsåklagarmyndigheterna i de båda länen avstyrkerförslaget. De förordar i stället en förstärkning av den nuvarande organisationen.Vad gäller den föreslagna kansliorten tillstyrker i Östergötiandslän och länsåklagarmyndigheten i samma län förslaget. iSödermanlands län och länsåklagarmyndigheten i samma län förordar en placeringi . Jagdelar utredningens uppfattning att inget av de båda länen har ett tillräckligtunderlag för att kvarstå som egen region. Vid en sammanslagning bildas däremoten väl avvägd region. Som utredningen föreslår bör den regionala myndighetenplaceras i . 1982/83:158 22 Utredningenföreslår att län tillsammans med det nuvarande länsåklagarområdetBlekinge län och bildar en region. Som kansliort föreslårutredningen . Utredningenanser att den etablerade kopplingen mellan ochKronobergs län bör behållas. Området har med tre lokala myndigheter och 17åklagare underlag för bara en länsåklagare. Samma är förhållandet medKalmar län som har tre lokala myndigheter och 14 åklagare. Utredningen anseratt en sammanläggning av dessa tre län ger underiag för en lämplig region. Närdet gäller kansliort har utredningen mot bakgrund av de geografiskaförhållandena diskuterat alternativen och . är en av defå residensstäder som saknar regional åklagarmyndighet. En lokalisering ditskulle medföra onödiga kostnader och även i övrigt onödigtvis försvåragenomförandet av regionbildningen. Mot denna bakgrand förordar utredningenKalmar som kansliort. Länsstyrelsernai och län avstyrker förslaget medan iKronobergs län uttrycker tveksamhet. De förra förordar en förstärkning av dennuvarande organisationen. i och Kronobergslän avstyrker förslaget. i län tillstyrker detmed tvekan. Vad gäller den föreslagna kansliorten förordar iKronobergs län , i ochlänsstyrelsen i län . i ochKronobergs län förordar i första hand och i andra hand , medanlänsåklagarmyndigheten i län tillstyrker förslaget om en placering avden regionala myndigheten i . Jagfinner att de skäl utredningen anför för regionbildningen är välgran-dade. Denuvarande länsåklagarområdena är båda för små för att ge ett tillräckligt underiagför en regional verksamhet. Beträffande frågan om var den regionala myndighetenskall placeras godtar jag utredningens förslag om som kansliort. Utredningenföreslår en sammanslagning av län och till enregion. Som kansliort föreslår utredningen . Vadgäller framhåller utredningen att det är stortbefolkningsmässigt sett och med sex lokala myndigheter och 29 åklagare gerunderlag för två länsåklagare. län däremot har med fyra lokalamyndigheter och 16 åklagare ett otillräckligt underlag för en regionalverksamhet. Utredningen framhåller att endast ett fåtal län har så nära sambandatt regionbildningen är självklar. De båda är just sådana län sombildar en naturlig enhet. Detta talar enligt utredningen för att de bör förassamman i en region. Den nackdel som det kan innebära 1982/83:158 23 attha en region som omfattar så mycket som tio lokala myndigheter uppvägs av attde geografiska avstånden är korta och kommunikationerna mycket goda. Malmöhuslän bildar tyngdpunkten och en placering av den regionala myndigheten i Malmöär därför naturUg. i Malmöhuslän tillstyrker förslaget. i tillstyrkerförslaget med viss tvekan med tanke på regionens storlek. ochlänsåklagarmyndigheten i län avstyrker båda förslaget. Mellan de båda länen iSkåne finns många bindningar. Tyngdpunkten ligger i . Avstånden ärkorta och kommunikationerna goda. Området utgör en sammanhållen enhet och attlägga samman de båda länen faller sig därför naturligt. Som jag har nämnttidigare i avsnitt 2.2.2 bör man inte tveka att tillskapa en region som harfler än två statsåklagare, om man får en från åklagarsynpunkt lämplig region.Den regionala myndigheten bör placeras i . Utredningenföreslår att , saml bildar enregion. föreslås som kansliort. Utredningen konstaterarbeträffande ett vart av och att dessa harotillräckligt underlag för en regional verksamhet. har tvålokala myndigheter och 11 åklagare. För är motsvarandesiffror tre lokala myndigheter och 13 åklagare. Även vid en sammanslagning avdessa två län är enligt utredningen underlaget för en regional verksamhet iminsta laget. med fyra lokala myndigheter och 22 åklagare hardäremot underlag för två länsåklagare om man ser till åklagarverksamheten.Sambandet mellan länen är emellertid starkt. Särskilt gäller detta Älvsborgslän och . Samtliga län graviterar mot . Vidareligger enligt utredningen underlaget för en framtida statsåklagarmyndighet iÄlvsborgs län klart under vad som kan anses rimligt i fråga om sådana uppgiftersom ledning, tillsyn och planering. Utredningen konstaterar att en region medde tre berörda länen inte blir större än om man ser tillbefolknings- och arbetsunderlaget. Utredningen har slutligen stannat för ensammanläggning av de tre länen och funnit vara den från geografisksynpunkt lämpligaste kansliorten. Förslagetavstyrks av länsstyrelserna och länsåklagarmyndighetema i samtliga län. Manföreslår i stället en förstärkning av den nuvarande organisationen. Min egen syn på dessafrågor är följande. och tillhör de län somhar det minsta underlaget för en regional verksamhet. Inte ens vid ensammanslagning av dessa båda län är, som utredningen har funnit, underlagettillräckligt. En annan regionbildning är 1982/83:158 24 Även om är förhållandevis stort är underlaget klart iunderkant för en regional verksamhet. Att låta kvarstå som en ejgenregion bör därför inte komma ifråga. Detta talar enligt min mening för denlösning sotn utredningen har föreslagit. Sambandet mellaf» länen är starkt.Närheten till sätter sin prägel på området. Befolkningsunderlaget, strakturenoch kriminalitetens inriktning talar för en sammanhållen region, även om den iförstone kan verka väl stor. Jag biträder alltså utredningens förslag och anserGöteborg vara den lämpligaste placeringen för den regionala niyndigheten. Utredningenföreslår att och sammanförs till en region. Somkansliort föreslår utredningen . Utredningenhar haft svårt att finna någon lämplig regionbildning som lännaturligt kan ingå i. Länet har med tre lokala myndigheter och 12 åklagare baraunderlag för en statsåklagare. Anledningen till att är svårplaceratär bl.a. att delar av detta graviterar mot medan länet i övrigthar sin inriktning mot i första hand och i andra hand Göteborg.Eftersom också med tre lokala myndigheter och 16 åklagare är förlitet för att bilda en egen region har utredningen funnit en sammanslagning medSkaraborgs län lämpUg. Regionen får enligt utredningen en fullt acceptabel arrondering,särskilt med som välbelägen centralort. Inom åklagarväsendet finnsett starkare samband mellan dessa båda län än inom andra förvaltningsområden.Sålunda brakar länsåklagarna i och vikariera för varandra.Länen har också i övrigt visst samarbete på åkla-garområdet. Såvällänsstyrelserna som länsåklagarmyndigheterna i de båda länen avstyrkerförslaget. Några av dem förordar i stället en förstärkning av den nuvarandeorganisationen. i förklarar att, om enregionändring beslutas, det inte finns något att erinra mot regionensutformning eller valet av som kansliort. Jagdelar utredningens uppfattning att det i vissa delar av landet kan vara svårt attfinna en regionbildning som både uppfyller kraven på lämplighet från åklagarsynpunktoch där bindningarna mellan länen är sådana att en sammanslagning faller sig naturiig.Inget av de båda länen har sådant underiag för en regional verksamhet attdet kan kvarstå som egen region. Några egentliga skäl emot den föreslagnaregionbildningen kan jag inte finna och regionen som sådan är bl.a. när detgäller arbetsunderiaget för regional verksamhet väl avvägd. Jag anser därföratt den föreslagna regionbildningen bör godtas. framstår som dennaturliga kansliorten. 1982/83:158 25 Utredningenföreslår att och län sammanförs till en region med Karistadsom kansliort. Utredningenfinner beträffande och län att dessa har otillräckligtunderlag för en regional verksamhet. har fyra lokala myndigheteroch 16 åklagare. län har motsvarande siffror. Utredningen framhåller attvid en sammanläggning bildas en lämplig och naturlig region. har pågrand av sin mera centrala belägenhet föreslagits som kansliort. Förslagetavstyrks av i län och länsåklagarmyndigheten i samma länsamt av i . Förslaget om som kansliort biträds av iVärmlands län och länsåklagarmyndigheten i samma län. iÖrebro län föreslår som kansliort. Jagdelar utredningens uppfattning att de båda länen har ett alltför litet underlagför en regional verksamhet. Vid en sammanläggning bildas en väl avvägd region.Den regionala myndigheten bör placeras i . Utredningenföreslår att en region bildas genom sammanläggning av ochKopparbergs län, med som kansliort. Utredningenföreslår vidare att län och läggs samman till en region,med som kansliort. har län med tre lokala myndigheter och 15 åklagare intetillräckligt underlag för en regional verksamhet. med fyralokala myndigheter och 19 åklagare sysselsätter två statsåklagare.Enligt utredningen finns inom åklagarväsendet ett väl etablerat samarbetemellan de två länen. Länsåklagarna i vikarierar ofta för länsåklagaren iUppsala. Man får också en jämnare fördelning av antalet lokala myndigheter ochdistriktsåklagare än vid en sammanläggning län - , ivilket senare fall man skulle få regionen - . Förslagetom en sammanläggning av län och avstyrks avlänsstyrelserna och länsåklagarmyndigheterna i båda länen. iGävleborgs län och länsåklagarmyndigheten i samma län uttalar att Kopparbergslän och har ett betydligt starkare samband. iUppsala län framhåller att sambandet med är betydligtstarkare än med . Som skäl anförs brottslighetens inriktning. Västmanlandslän med tre lokala myndigheter och 17 åklagare har bara underlag för enlänsåklagare. har däremot två länsåklagare. I Kopparbergslän finns fem lokala myndigheter och 15 åklagare. Utredningen anser, motbakgrund av att den har föreslagit sam- 1982/83:158 26 manläggningav län och , att en sammanläggning bör ske avVästmanlands län och . För som kansliort talar enligtutredningen att här finns en EKO-rotel och att är en betydligt störreort och har en större lokal myndighet än . Förslagetom en sammanläggning av och avstyrks avlänsstyrelserna i båda länen och av länsåklagarmyndigheten i . Länsåklagarmyndigheleni har inte något att erinra mot den föreslagna geografiskaindelningen. Såväl som länsåklagarmyndigheten i länanser att om en sammanslagning skulle bli aktuell så är ennaturligare partner. Strukturen i länen, de geografiska förhållandena ochbrottslighetens inriktning talar för detta. Jagdelar utredningens uppfattning att varken län eller länhar tillräckligt underlag för en regional verksamhet. En sammanläggning medannat län är därför aktuell. Jag kan då till en början konstatera att man inomKopparbergs län och är enig om alt vid en eventuellindelningsändring dessa båda län bör ingå i en ny region. Jag kan vidarekonstatera att sambandet mellan mälardalslänen är starkt på många områden inomsamhällslivet. Detta har även framhållits av remissinstanserna i län.Vid en sammanläggning mellan län och skulle bildas enregion vars underlag är något i underkant för två statsåklagare. Regionenskulle få sex lokala myndigheter och 27 åklagare. Trots detta anser jag att ensådan regionbildning är betydligt naturligare än den som utredningen harföreslagit. Inte minst bör vikt fästas vid att brottslighetens inriktning ihela det aktuella området, , harmera östvästlig inriktning än nordsydlig. Detta måste vara avgörande då detgäller uppbyggnaden av en regional åklagarmyndighet. Jagföreslår därför att en region bildas genom sammanläggning av länoch län. Det kan diskuteras om myndigheten bör placeras i Västeråseller . Skäl kan tala för båda lösningarna. Med hänsyn till dengeografiska utformningen av regionen anser jag dock att bör väljas. Då det därefter gällerfrågan om och bör läggas samman till en region måsteman väga in att båda länen har två länsåklagare. Det är också frågaom två geografiskt relativt stora 'områden. Ett huvudsyfte medindelningsändringen har varit att komma ifrån problemen med enmansregionerna.Den frågan är inte aktuell för dessa två län. Detandra huvudsyftet har emellertid varit att bredda underlaget för den regionalaverksamheten. Särskilt vad gäller kan man konstatera att länetidag får anses ha alltför litet underlag för att kvarstå som en egen region.Gävleborgs län är också i minsta laget för att bilda en egen region. Även omman väger in de nackdelar det kan innebära med en 1982/83:158 27 geografiskttämligen stor region - den skulle bli den Qärde i storlek i landet - ärdimensioneringen i övrigt sådan att det ur åklagarsynpunkt bildas en lämpligregion vid en sammanslagning av de båda länen. Jag har alltså stannat för dennalösning. I den föreslagna regionen utgör tyngdpunkten. Det ärdärför naturligt att placera den regionala myndigheten i . Dådet gäller de nordligaste delarna av landet föreslår utredningen inte någraförändringar i regionindelningen. och , sombildar ett regionalt verksamhetsområde, har två länsåklagare ochsamma är förhållandet med . Även om, med utredningens beräkningssätt,underlaget är något i underkant för två statsåklagare finnns det, menarutredningen, skäl att behålla regionerna oförändrade. däremothar med tre lokala myndigheter och 14 åklagare underlag för bara enlänsåklagare. Med tanke på de geografiska förhållandena avstår emellertidutredningen från att föreslå sammanslagning med något annat län. Blandremissinstanserna har såväl länsåklagarmyndigheten i i åklagardistrikt förklarat att de för sin del skullekunna tänka sig en framtida sammanläggning med . Regionenskulle då motsvara hovrättsområdet. Jag delar utredningensuppfattning att inga förändringar bör göras i dessa tre regioner. Det innebärvisserligen att man alltjämt kommer att ha kvar ett län, , som integer underlag för mer än en länsåklagcue. De geografiska förhållandena äremellertid sådana att man får välja en säriös-ning för ochförstärka den regionala myndigheten på något annat sätt. 2.3Åklagare för regionens behov Enav svagheterna i den regionala organisationen, som den är utformad, är attdet i de flesta län bara finns en åklagare med regional behörighet. Övrigaåklagare har enbart behörighet att handlägga mål i det distrikt där de ärplacerade. För behörighet utanför det egna distriktet krävs särskiltförordnande. Sådant förordnande utfärdas av RÅ (38 § åklagarinstraktionen). Förtvå speciella brottstyper har utvecklingen inom åklagarväsendet lett fram tillsärskilda handläggningsformer. Närdet gäller bekämpningen av narkotikabrottslighet har det visat sig att det iallmänhet är lämpligt att samla åklagarappgifterna i en och samma region på ettfåtal händer. Brottsligheten bildar ofta nätverk som sträcker sig över störregeografiska områden. På åklagaren ställs inte sällan krav på Prop.1982/83:158 28 ingåendekännedom om brottsmetoder och brottsstraktur. Ett nära och fortlöpandesamarbete med polisens narkotikautredare är också en förutsättningför att förandersökningen skall kunna bedrivas framgångsrikt. Ett annat skälför en vidare behörighet kan vara att man vidgar förutsättningama för enenhetlig straffmätning. Sådanasynpunkter har lett fram till att man i många län har utsett regionala narkotikaåklagare.Dessa har lilllagts behörighet att handlägga narkotikamål i hela länsåklagarområdet.Rent organisatoriskt har dessa åklagare inte, utom då det varit fråga om assislentåklagare,kunnat knytas till den regionala myndigheten. Några tjänster fördistriktsåklagare förekommer nämligen inte där. En regional narkotikaåklagarehar därför tjänstgjort på sin ordinarie åklagartjänst i ett distrikt menerhållit förordnande för handläggning av mål utanför detta. RÅ utfärdar idessa fall ett generellt förordnande att handlägga sådana mål om narkotikabrottsom chefen för länsåklagarmyndigheten bestämmer. Detta generella förordnandefylls sedan ut med särskilt förordnande från länsåklagaren för varje mål. Närdet gäller den ekonomiska brottsligheten är förhållandena delvis likartade. Enspecialisering har även här drivits fram av utvecklingen. Det är i huvudsak tvåfaktorer som har bidragit till detta. Den ena är att dessa mål kräver djupakunskaper i t.ex. företagsekonomi, redovisningsteknik, skatterätt m.m. Sådanspecialutbildning är mycket tidskrävande och kostsam och har endast kunnat gestill ett begränsat antal åklagare, som fortlöpande skäll syssla medkvalificerad ekonomisk brottslighet. Den andra faktorn är att dessa mål ärtidsödande att handlägga och kräver heltidsinsatser från åklagaren. Ett endamål kan huvudsakligen sysselsätta en åklagare , stundomårsvis. Sådana mål kan därför normalt inte skötas jämsides med vanliga mål påen åklagartjänst. Deåklagare som handlägger mål om kvalificerad ekonomisk brottslighet har vanligenplacerats på den regionala myndigheten under . Rentorganisatoriskt kräver sådan tjänstgöring specialförordnanden på samma sättsom för narkotikaåklagare, eftersom tjänster för distriktsåklagare saknas påden regionala myndigheten. Utredningenanser att de regionala myndigheterna måste tillföras förstärkning förhandläggning av de omfattande, tidsmässigt krävande målen. Detta behov avytterligare åklagare på de regionala myndigheterna tillgodoses enligtutredningen bäst genom att man inrättar särskilda fasta tjänster som distriktsåklcigareför regionens behov. Utredningen föreslår att sådana tjänster skapas genomomvandling av assistentåklagartjänster. är en specialisering ofrånkomlig då det gäller vissa måltyper,t.ex. beträffande ekonomisk brottslighet. En åklagare för regionens behov böremellertid kunna handlägga även andra typer av tidskrävande mål eller mål somkräver större överblick. En åklagare för regionens behov bör därför ha fullbehörighet i sådana mål som handläggs på statsåklagarmyndigheten. Prop.1982/83:158 29 Tvåledamöter har reserverat sig mot utredningens förslag i viss del såvitt gällerde föreslagna tjänsterna. Reservanterna anser att ett inrättande inte bör skegenom omvandling av tjänster ulan genom nytillskott. Vidare anser de att detinte bör vara fasta tjänster utan atl tjänstgöringeh som åklagare för regionensbehov bör tidsbegränsas, exempelvis till . Praktiskt taget allaremissinstanser framhåller det angelägna i att vissa åklagare avdelas för atthandlägga omfattande och tidskrävande, mål, i synnerhet mål om ekonomiskbrottslighet. När det gäller frågan om hur dessa särskilda tjänster skallinrättas går däremot åsikterna isär. Flertalet remissinstanser stöderutredningsmajoritetens förslag.