prop · G60319 · 1982-12-31 00:00:00 — Kammarrätteni och i anser det vara en fördel att utredningensförslag fått formen av en helt ny lag om församlingsstyrelse. Vidöverföringen av fill en ny församlingsstyrelselag är det enligtSvenska kommunförbundet angeläget att inte införa sådana regler iförsamlingsstyrelselagen som vållat praktiska tillämpningsproblem elleroklarheter på den borgerligt kommunala sidan. Förbundet tar senare i sittremissyttrande upp olika detaljfrågor som bör föranleda justeringar även i KL.Ändringarna är av sådan art att det enligt förbundet inte bör möta något hinderatt genomföra dem i samband med översynen av LFS. Förbundet berör också någrafrågor av mer principiellt intresse som enligt förbundet kan behöva utredasytterligare. Idirektiven till utredningen om översyn av lagen om församlingsstyrelseframhölls att lagen borde anpassas fill den nya kommunallagen i den månolikheter inte är sakligt betingade. Bakgmndenfill utredningens arbete är kommunallagsreform som resulterade i dennya kommunallagen. Denna syftade till att stärka den kommunala självstyrelsenoch den kommunala demokratin. Den bygger på principen att kommunerna skall hastörsta möjliga frihet att anpassa sina arbetsformer tiU lokala förhållandenoch att onödig detaljreglering av den kommunala verksamheten bör undvikas. Mellankommunallagstiftningen och församlingsstyrelselagstiftningen har allfid råttstor överensstämmelse både lUl form och tiU innehåll. Ändringar i den förra harofta följts av motsvarande ändringar i den . Detta är naturligt medhänsyn till de borgerliga och de kyrkliga kommunernas gemensamma urspmng ochtill att de båda är enheter för självstyrelse. Trots att den gamlasockensjälvstyrelsen genom kommunalreform delades upp mellan deborgerUga kommunerna och församlingarna och att flera kommunallagar ochförsamlingsstyrelselagar avlöst varandra, är likheteriia ilagsfiftningen ännu påtagliga. Jag anser att denna likformighet, som får ansesha stöd i RF, är ett värdefullt Prop.1982/83:19 53 inslagi regleringen av den kommunala självstyrelsen. Den bör inte ges upp om det inteär nödvändigt. Eftersom församUngarnaockså utgör en samfundsgemenskap inom ramen för trossamfundet svenska kyrkanoch driver en verksamhet med ett annat innehåll än de borgerliga kommunerna,måste del naturUgtvis å andra sidan finnas betydelsefulla skillnader mellanregleringen av de kyrkliga kommunerna och bestämmelserna om de borgerligakommunerna. Utredningen har haft engrannlaga uppgift när den har vägt intresset av likformighet mot kravet att i tillräckligutsträckning ta hänsyn till församlingsverksamhetens innehåU ochförsamlingsarbetets särdrag. Remissinstanserna har i stort godtagitutredningens bedömning av hur långt likformigheten mellan KL och LFS bördrivas. Olika remissinstanser har visserligen på vissa punkter kommit medinvändningar mot utredningens förslag. Men ingen remissinstans har lagilavstånd från utredningens sätt atl i dess helhet lösa frågan om anpassning avLFS till KL. Jag vill för min del också redan nu säga att jag anser attutredningens förslag som helhet innebär en rimlig avvägning mellan intresset avlikformighet och hänsynen till sakliga olikheter i verksamheten. Närdet gäller innehållet i en ny lag om de kyrkliga kommunerna anser jag i likhetmed utredningen och remissinstanserna att gmnddragen för den kyrkokommunalaorganisationen måste anges i lagen och att där också måste ges sådanagmndläggande regler om arbetsformema som behövs för att garantera attförsamlingsmedlemmarna behandlas lika och för att ärendena handläggs idemokratiska former. Vissa gmndläggande bestämmelser behövs också för attförsamlingsinvånarnas intresse av insyn och medverkan i den kyrkokommunalaverksamheten skall kunna fillgodoses. Ifråga om de kommunaldemokratiska principernas genomslag i den nya lagen om dekyrkliga kommunerna är jag i stort sett ense med utredningen. Jag anser såledesatt den nya lagen efter förebild i KL bör innehålla bestämmelser om bl. a.delegationsförfarandet, beslutförhet, motioner och interpellafioner i det beslutandeorganet, rätt fill ledighet från anställning samt folkomröstningar ochopinionsundersökningar. Däremot har det, som utredningen funnit och som jagåterkommer tiU i det följande, inte visat sig möjligt att genomföra ettsnabbare valgenomslag i de kyrkliga kommunerna. Jagdelar utredningens uppfattning atl de kyrkliga kommunerna i Ukhet med deborgerliga bör ges största möjliga frihet att själva ordna sin förvaltning ochsina verksamhetsformer efter de skiftande lokala behoven. Även på denkyrkokommunala sidan bör detaljföreskrifter så långt möjligt rensas ut.Skillnaden i storlek mellan församlingarna är inget hinder mot detta. Genomutrensningen av onödiga detalj regler stärks enligt min mening denkyrkokommunala självstyrelsen. måste naturligtvis kravet på 1982/83:19 54 tydlighetfå medföra att bestämmelser i detaljfrågor tas in i lagen. De kan skapa ordningoch hindra en alltför skiftande lokal praxis utan att de för den skull behöverupplevas som något hinder i den kyrkokommunala verksamheten. Denna företervidare särdrag som kan göra detaljföreskrifter nödvändiga i frågor där de intebehövs för de borgerliga kommunernas del. Frågan om hur långtgåendelagregleringen av de kyrkUga kommunernas verksamhet bör vara får alltså prövasfrån fall fill fall. Medhänsyn till vad jag nu har anfört förordar jag att utredningens förslag om enny lag om församlingsstyrelse genomförs. Enligt utredningens förslag har lagensamma mbrik som LFS. Jag anser för min del att rubriken bör ändras. Begreppet"församlingsstyrelse" kan i likhet med "kommunalstyrelse"le sig föråldrat och vålla missförstånd om lagens innehåll. Del speglar inteheller helt den ökade betydelse som de kyrkUga samfälligheterna, såsom jag harredovisat i det föregående, numera har fått. 1 RF används begreppet"kyrkUg kommun", som omfattar såväl församling som kyrkligsamfäUighet. Det är tänkbart atl använda begreppet "kyrklig kommun" iden nya lagens mbrik. Jag har emellerfid stannat för beteckningen "lag omförsamlingar och kyrkliga samfälligheter" som den lämpligaste rubriken förden nya lagen. Införandetav den nya lagen om församlingar och kyrkliga samfälUgheter bör ses som ett ledi den förnyelse av kommunallagsfiffingen som har skett . Viktigasteg på den vägen har varit kommunallag, lagen (1979:411) om ändring irikets indelning i kommuner, landsfingskommuner och församUngar samt lagen(1979:408) om vissa lokala organ i kommunerna (omtryckt 1979:1167). F. n. pågårett omfattande reformarbete på det kyrkliga området. , regeringen ochdet allmänna kyrkomötet har tagit stäUning i en rad kyrkligafrågor av stor betydelse för bl. a. kyrkans organisation. Genom den nya lagenom församlingar och kyrkliga samfälligheter, som bör sättas in även i dettasammanhang, åstadkoms tidsenliga regler om den lokala kyrkliga självstyrelsensorganisation och verksamhetsformer. Enförsamlings beslutanderätt utövas enligt 4 § LFS av kyrkofuUmäktige eUer påkyrkostämma. Enligt 5 § 1 mom. LFS skall kyrkofullmäktige finnas omförsamlingen har mer än 1 000 invånare. Detta gäller dock inte församlingar somingår i kyrkliga samfäUighet. Vidare kan regeringen besluta att enförsamling som ingår i en annan kyrklig samfäUighet inom en s. k. obligatoriskpastoratssamfällighet inte skall ha fullmäkfige. Om en församling harkyrkofullmäktige och invånarantalet har sjunkit fill 1 000 eller därunder skallbeslutanderätten fortfarande utövas av kyrkofullmäkfige, om fullmäktige intebeslutar annat. En församling med 1 000 invånare eller därunder kan frivilligtinföra kyrkofullmäktige. Prop.1982/83:19 55 Ipunkt 9 övergångsbestämmelserna till RF sägs att vad som föreskrivs i RF omprimärkommuner skall, med undantag av 1 kap. 7 § första stycket andra punkten,äga motsvarande tillämpning i fråga om kyrkliga kommuner. Undantaget avserbestämmelsen om att beslutanderätten i kommunerna utövas av valda församlingaroch föranleds av att beslutanderätten i församlingarna i vissa fall kan utövasdirekt av församlingsmedlemmarna på kyrkostämma. Kommunalstämmanavskaffades i de borgerliga kommunerna i och med införandet av 1953 årskommunallag. Kyrkostämman har däremot behåUits för de minsta kyrkokommunalaenheterna. Gränsen för införande av kyrkofullmäktige har sänkts vid tvåtillfällen. Idet organisationsförslag som framlades av de kyrkliga företrädarna i de s. k.stat-kyrkaöverläggningarna. Kyrkans framfida organisation (SOU 1978:2)föreslogs att kyrkofullmäktige skulle finnas i församlingar med flera än 500medlemmar. Motden bakgrund som kommunallagsreformen ger, med dess starka tyngdpunkt pådemokratisering och förstärkning av det representativa systemet, kunde detenligt utredningen allvarligt övervägas att avskaffa kyrkostämmoinstitutionen. Utredningenframhåller att fördelarna med kyrkostämman är flera. Den är ettdirektdemokratiorgan och bevistas av personer med ett verkligt intresse för dekyrkliga frågorna. Den är billig, särskilt för små församlingar. Debetänkligheter som möter består enligt utredningen i de praktiskakonsekvenserna i de små församlingarna. Ett mindre antal församlingar haralltjämt färre än 100 invånare. Utredningen framhåller att det i praktiken ärogörligt att införa ett representativt system i så små enheter. Utredningenerinrar också om möjligheten för församlingar som ingår i kyrklig samfäl-lighetatt slippa kyrkofullmäktige. Bland nackdelarna med kyrkostämma nämnerutredningen risken för s. k. kupper som kan genomföras om stämman har få deltagarevilket ofta är fallet. Utredningenhar stannat vid att föreslå att fler kyrkofullmäktige än f. n. inrättas utanatt kyrkostämman för den skull helt skall avskaffas. Utredningen föreslår attden nuvarande gränsen för att kyrkofullmäktige måste inrättas skall sänkas från1 000 invånare till 500 och att den skall bestämmas med utgångspunkt i antaletröstberättigade invånare i församlingen. Detstora flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinranutredningens förslag att kyrkostämman skall behållas. i anserdet inte realisfiskt att avskaffa kyrkostämman 1982/83:19 56 närdet finns församlingar som bara har 100 invånare eller mindre. Några andra skälför att kyrkostämman bör behållas än svårigheterna att i dessa små församUngarfå fill stånd ett fungerande representativt organ är enligt svåraatt finna. Stiftsnämndeni ifrågasätter om kyrkostämmoinstitutionen över huvud taget börbehållas. Enligt i , hade det varit önskvärt attförstärka det representafiva systemet inom den kyrkliga kommunen genom att heltavskaffa kyrkostämman. En sådan reform är emellertid, anför ,ogörlig, eftersom antalet församlingar med ett invånarantal under 500 är mycketstort. Ett totalt representativt system kan enUgt endast införasom nuvarande församlingsindelning ändras. Utredningensförslag om ändring av gränsen för obligatoriskt inrättande av kyrkofullmäktigegodtas av en majoritet av remissinstanserna. Enligtkammarkollegiet kan förslaget att underlaget för beräkning av antaletkyrkofullmäkfige i en församling skall utgöras av antalet röstberättigadeinvånare, i och för sig ses som en betydande principiell ändring på detkyrkliga området. Det innebär emellerfid en naturlig anpassning lUl vad som iövrigt gäller om den representafiva demokratin. Kollegiet tillstyrker därförändringen liksom förslaget att skyldigheten att ha kyrkofullmäkfige skallinträda vid över 500 röstberätfigade invånare. Ävenärkebiskopen tillstyrker den föreslagna ändringen av reglerna om utövande avförsamlings beslutanderätt. Även om den fastare organisation och stabilitetkyrkofullmäkfigeinsfitutet erbjuder är att föredra och också böreftersträvas även i de mindre församlingarna, är utredningens hänsynstagande -låt vara främst av praktiska skäl - fill kyrkostämmans fortbestånd, att hälsamed tillfredsställelse. Ärkebiskopen påpekar att utredningen genom förslagetbeaktat den heterogena stmktur som kyrkans församlingsbildningar uppvisaroch skapar förutsättningar för smidiga lösningar, baserade på den lokalaförsamUngens egna förutsättningar. Domkapitleti hade kunnat godta en ännu något lägre gräns för ett obligatorisktrepresentativt system än 500 röstberättigade invånare. Eftersom församlingarmed lägre antal invånare även i fortsättningen skall kunna uppdrabeslutanderätten åt kyrkofullmäkfige, kan enligt den föreslagnagränsen accepteras. I de församlingar med lägre antal invånare där intressetför kyrklig verksamhet är tillräckligt stort bör denna möjlighet utnyttjas.Domkapitlet framhåller också att skillnaden meUan den föreslagna och den nugällande gränsen för inrättande av fullmäktige i reaUteten inte motsvarar 500personer, eftersom antalet röstberättigade invånare skall Ugga tiU grund förbedömningen. Domkapitleti framhåller att det kan tyckas att den direkta demokrafi, som enstämma utgör i de små församlingarna skulle vara att föredra. Praktiskaerfarenheter torde emellertid utvisa att intresset för att delta i stämma iallmänhet inte är stort. Det är säkert inte ovanligt, att Prop.1982/83:19 57 deltagarnai en stämma i huvudsak utgörs av kyrkorådets medlemmar och inte mångadärutöver. Det kan enligt domkapifiet bli så, att kyrkorådets medlemmar utgören majoritet på stämman. Ansvaret och engagemanget kan beräknas öka, om enrepresentativ församling - fullmäktige - skall väljas vid ett allmänt kyrkligtval. Å andra sidan bör naturiigtvis inte fullmäktige inrättas där deröstberättigade är så få, att det kan bU svårt att erhålla tillräckligt antalverkligt intresserade och för uppgiften lämpliga fullmäktige. Var gränsen viden vägning av dessa olika synpunkter skall gå, är enligt domkapitletnaturligtvis svårt att säga. har inget annat förslag än det somutredningen för fram. Enligtdomkapifiet i innebär en utökning av antalet församlingar medkyrkofullmäkfige ökade kostnader och en viss byråkrafisering. Inte dess mindresynes fördelarna - bl. a. med hänsyn fill risken för s. k. kuppförsök vidkyrkostämma - överväga nackdelarna. Förslaget kan också komma att innebära ettökat kyrkligt intresse i berörda församlingar. Domkapitleti delar i princip utredningens uppfattning att ett representafivt systemmed kyrkofuUmäktige är att föredra som arbetsform men anser det ogörligt attinföra ett sådant system i de mindre församUngarna. Gränsen för obligatorisktrepresentativt system bör därför enligt kvarstå oförändrad. EnUgtlänsstyrelsen i innebär bestämmelsen att beslutanderätten skallutövas av kyrkofullmäkfige i församling med fler än 500 röstberättigadeinvånare för länets vidkommande att ytterligare sex församlingar måste hafullmäktige. framhåller att sammanräkningsförfarandet ärfidskrävande när det gäller de kyrkliga valen. Enligt kanbestämmelsen medföra ännu större fidsåtgång, vilket inte är fillfredsställande.Även i anför att får företasammanräkning av flera kyrkofullmäkfigeval än f. n. om förslaget genomförs.Enligt görs sammanräkningarna manuellt, utan datorstöd, ochplats- och mandatfördelningarna innebär ofta komplicerade och fidsödandeuträkningar. innebär sammanräkningen stor arbetsbörda förlänsstyrelsen. ifrågasätter därför om gränsen bör sättas så lågtsom 500 röstberättigade. Med denna gräns skulle fullmäktige behöva inrättas iytterligare nio församlingar i . Om gränsen sattes vidförslagsvis 600 röstberättigade skulle endast två församlingar behöva inrättafullmäktige. För detta läns del framstår därför den föreslagna gränsen somonödigt låg, framhåller , som hemställer att förslagel i denna delövervägs ytteriigare. Domkapifieti anser att kyrkostämman trots sina brister är ett utmärkt exempel pådirekt folklig demokrafi inom kyrkan. förordar att gränsen för atten församling skall få behålla kyrkostämman inte skall sänkas utan bestämmastill 700-800 röstberätfigade invånare, vilket motsvarar 1 000 invånare enligtnuvarande bestämmelser. 1982/83:19 58 i anser det förvånande attutredningen föreslår en minskad möjlighet att tillämpa direktdemokrati i demindre församlingarna. Direktdemokratin torde vara den ursprungliga formen fördemokrati. Den representativa demokratin bör ej ses som en högre form avdemokrati utan endast som ett sätt att i större församlingar effektiviserabeslutsfattandet. påpekar att utredningen också anger ett flertalfördelar med kyrkostämman. Visserligen utgör förslaget ett närmande fill helt avskaffats. Församlingsindelningens struktur skiljersig emellertid avsevärt från den borgerligt kommunala indelningen.Direktdemokratin låter sig med fördel tillämpas i de avsevärt mindre och frånpartipolitiken mer fria församlingarna. Med bibehåUande av nuvarande ordning,vilken förordas av , har församlingarna alltjämt möjlighet att påeget initiafiv uppdra beslutanderätten åt kyrkofullmäktige. De kan därmedsjälva anpassa arbetsformen till de lokala förhållandena, allt i enlighet medutredningsdirektiven. föreslår därför att den nuvarande gränsen 1000 invånare endast justeras till att avse 1 000 röstberättigade invånare. anserdet vara tveksamt om förslaget innebär någon större ändring i förhållande fillnu gällande regler. Förbundet föreslår att ett lägre tal, exempelvis 300röstberättigade, sätts som gräns. Konsekvenserna härav bör enligl förbundetdock granskas närmare. Även stiftsnämnden i anser att kyrkofullmäktigebör vara obligatoriskt om antalet röstberättigade invånare överstiger 300. Med hänsyn till församlingsstrukturen i svenska kyrkananser jag inte att det är praktiskt möjligt att införa representativ demokratii form av kyrkofullmäktige i samtliga församlingar. Såsom framgår av vad jagföreslår i det följande bör dock enligt min mening fullmäktiginstitufionenutvidgas. Även om så sker, måste emellertid bestämmelserna om kyrkostämmabehällas för de minsta församlingarna. Jag ser också ett positivt värde i i de små enheterna har möjlighet att praktisera en direktdemokrafi.Reglerna om kyrkostämma blir vidare tillämpliga, när en församling enligtregeringens beslut skall ingå i en kyrklig samfäUighet och det därvid harföreskrivits att beslutanderätten inte skall utövas av kyrkofullmäktige. Förslaget att utvidga området för införande avkyrkofullmäktige i församlingarna vinner stöd hos flertalet av deremissinstanser som berör frågan. De olägenheter som en del länsstyrelserpåtalar i form av merarbete med sammanräkning av fullmäktigeval uppvägs enligtmin mening klart av fördelarna med att fler församlingar får beslutande organav representativt slag. Det är omvittnat att deltagandet i kyrkostämmorna iallmänhet är lågt. De ger därför inte alltid ett riktigt uttryck för de åsiktersom råder i 1982/83:19 59 församlingarna.MöjUgheten att tillämpa en levande närdemokrati begränsar sig lill de minstaförsamlingarna, men bör å andra sidan fillvaratas där. Delademeningar råder i remissyttrandena om var gränsen för ett obUgatoriskt införandeav kyrkofullmäktige bör dras. Utredningen har för sin del valt att sätta denvid 500 röstberättigade invånare. Jag vill understryka att förslaget attberäkna underlaget på enbart antalet röstberätfigade i en församling i ställetför att utgå från det totala invånarantalet, ett förslag som jag biträder,innebar att den föreslagna gränsen inte så starkt avviker från den nuvarandevid 1 000 invånare. Av några länsstyrelsers yttranden framgår också alt antaletförsamlingar i deras län som skulle få övergå till kyrkofullmäktige inte är såstort. Mot den bakgrunden är det förståeligt att en del remissinstanserföreslår en lägre gräns, nämligen 300. Jag är dock tveksam om den prakfiskamöjligheten att få fill stånd effekfiva fullmäktige-församUngar vid ett så lågtbefolkningsunderlag och stannar därför för den av utredningen föreslagnagränsen vid 500 röstberättigade invånare. En följd av att gränsen sätts irelafion till antalet röstberättigade invånare blir att frågan om införande avkyrkofullmäktige påverkas av kyrkotillhörigheten i församUngen. 2.4Suppleanter för ledamöterna i kyrkofullmäktige Kyrkofullmäktigefår enligt 8 § 4 mom. LFS besluta att suppleanter skall utses för fullmäkfige.Suppleanter är således inte obligatoriska för kyrkofullmäkfige. Fullmäkfigebestämmer antalet suppleanter fiU en viss andel, dock högst hälften, av detantal platser som varje parti får i församlingen eller i valkretsen, omförsamlingen har indelats i valkretsar. Närmare bestämmelser om hursuppleanterna skall utses finns i 43 § lagen (1972:704) om kyrkofullmäktigval(omtryckt 1982:147) ochWlcap. 19 §vaUagerit 1972:62a,' omtryckt 1982:146).Skälen för systemet med suppleanter är att, om suppleanter finns,styrkeförhållandena i fullmäkfige inte rubbas, när en ledamot är förhindrad attnärvara eller är jävig, att flera personer blir knutna till det kyrkokommunalaarbetet och att därmed medborgarinflytandet breddas. GenomKL infördes ett obligatoriskt suppleantsystem för kommunfullmäktige i allakommuner (2 kap. 2 § KL). I kommunallagspropositionen uttalade föredragandenatt ett av de främsta skälen för suppleantsystemet är att flera medborgare kanengageras i samhällsarbetet. Om suppleanter utses kan flera kommunmedlemmarknytas direkt till den kommunala verksamheten. Föredraganden ansåg attsuppleanfinsfitufionen i de beslutande organen har sådan betydelse att denborde införas i alla kommuner (prop. 1975/76:187 s. 253). Prop.1982/83:19 60 Utredningen framhåller att antalet förtroendevalda på detkyrkokommunala området är tämligen stort. Det är mycket större än på denborgerligt kommunala sidan, även om suppleanterna här inräknas. Trots detta ärdet enligt utredningen angeläget att försöka engagera flera församlingsbor iden kyrkokommunala verksamheten. Utredningen anser dock att det f. n. saknasanledning att införa ett obligatoriskt suppleantsystem för de kyrkligakommunerna. Utredningen hänvisar fill svårigheterna att få fram etttillräckligt antal suppleanter, när intresset för de kyrkokommunala frågornaallmänt sett är tämligen svalt och valdeltagandet är så lågt som f. n.Utredningen föreslår att det frivilliga suppleantsystemet behålls för dekyrkliga kommunerna. Utredningens förslag har godtagits av remissinstanserna.Ett par av dessa framhåller att suppleanter för kyrkofullmäkfige allfid bordeutses men att praktiska svårigheter lägger hinder i vägen för detta. i menar att ettobligatoriskt suppleantsystem skulle medverka till ett önskvärt ökatengagemang i kyrkUga frågor. Med hänsyn till det rådande låga valdeltagandetfår enligt nog svårigheter anses föreligga att få fram etttillräckligt antal suppleanter. betonar att församlingarna även ifortsättningen skall ha möjligheten att besluta om erforderligt antalsuppleanter för ledamöterna i kyrkofullmäktige. i anser inte att suppleantsystemel börvara obligatoriskt för kyrkofullmäktige. Enligt blir behovet avsuppleanter inte lika stort om ledamöterna får förbättrade möjligheter attdelta i sammanträden. anser att möjligheten att utse suppleanterbör finnas kvar. framhåller att denna möjlighet har utnyttjats påmånga håll och att det är lämpligt att försarhiingarna själva får avgöra omsuppleanter behövs. i anser att ett obligatorisktsuppleantsystem som på den borgerligt kommunala sidan skulle vara en åtgärd välägnad att engagera flera församlingsbor för de kyrkokommunala frågorna.Domkapitlet framhåller att där suppleanter inte finns att tillgå kan särskildaproblem uppstå, om frånvaron blir så stor att några beslut inte kan fattas. Genom att utse suppleanter för kyrkofullmäktige breddarman underlaget för demokratin i de kyrkliga kommunerna. Kretsen av lekmän somengageras i ansvarstagande för församlingslivet vidgas. Om suppleanter finns,blir det också lättare att uppnå beslutförhet vid fullmäktiges sammanträden. 1982/83:19 61 Fördelarna med att utse suppleanter i kyrkofullmäkfige ärenligt min mening så betydande, att suppleantsystemet bör vara obligatoriskt.De praktiska svårigheterna i sammanhanget bör inte överdrivas. Genom attkyrkofullmäktige själva får bestämma antalet suppleanter bör systemet kunnaanpassas fill de växlande fömtsättningarna i församlingar av olika storlek ochstruktur. 2.5 Valbarhet till kyrkvärdsuppdrag