prop · G60385 · 1982-12-31 00:00:00 — Lämpligen bör 37 kap. 7 § kompletteras med ett nytt tredje stycke därdet föreskrivs att kriminalvårdsnämnden, i samband med beslut om villkorligfrigivning enligt 26 kap. 9 §, kan meddela etl sådant förordnande omövervakning som enligt 11 § samma kapitel ankommer på skyddskonsulenten. Genomatt regeln sålunda placeras i 37 kap. markeras atl det även i de här avseddafallen avses vara skyddskonsulenten som normalt har ansvaret för bedömningenav om övervakning behövs eller inte. Med anledning av vadlagrådet har anfört i anslutning till 26 kap. 18 § bör lämpligen denjusteringen göras alt punkt 3 av paragrafen i dess lydelse enligtremissförslaget ulgår. Dess innehåll får då anses vara täckt av punkt 2, sombör jämkas redaktionellt. För tydlighetens skull bör paragrafen vidarekompletteras med en erinran om att övervakningsnämnden i fall som avses iparagrafen även har möjlighel att fatta beslul i frågor som avses i 37 kap. 7 §första stycket. Motsvarande justering bör göias i 28 kap. 7 §, vilket ocksåöverensstämmer med vad lagrådet har förordat. Prop.1982/83:85 156 Jaggodtar lagrådels förslag lill justeringar av 26 kap. 23 § och 27 kap. 1 §. Lagrådethar föreslagit en viss omformulering även av 28 kap. I §. Med beaktande av desynpunkter som lagrådet har anfört synes första meningen i paragrafens förstastycke, med en redaktionell förenkling i förhållande till lagrådets förslag,kunna formuleras på det sättet all skyddstillsyn får ådömas för ett brott påvilket fängelse kan följa, om del med hänsyn till den tilltalades personligaförhållanden finns anledning anla att påföljden kan bidra till atl han avhällersig från fortsatt brotlslighet. Därmed nämns inte uttryckligen att tidigarebrollslighet skall beaktas. Atl så skall ske får emellertid anses tillräckligttydligt framgå av hånvisningen till den tiUtalades personliga förhållanden,som givetvis omfattar även eventuell tidigare brollslighet. Denna kan ju varaen väsentlig faktor både för bedömningen av risken för att den tilltalade kangöra sig skyldig lill fortsatt brottslighet och för ett ställningstagande tillom skyddstiUsyn kan antas bidra tiU att han avhåller sig härifrån. Jagkan med ett par redaktionella jämkningar godta lagrådets förslag beträffande 28kap. 5 §, 37 kap. 2 § och 37 kap. 3 §. Mot vad lagrådet har anfört i anslutningtill 37 kap. 10 § har jag ingen erinran. Utövervad som följer av del anförda bör vissa redaktionella ändringar företas i detiU lagrådet remitterade förslagen. Bl.a. föreslår jag i detta hänseende att 26kap. 14 § tredje stycket i dess lydelse enligl remissprotökollet ulgår och attdess innehåll i stället förs till paragrafens första stycke som en ny andramening. Bestämmelsernai 26 kap. 6, 7 och 9 §§ BrB i deras nya lydelse är som framgår av vad jag haruttalat i remissprotökollet avsedda alt tillämpas även i fråga om dem somundergår kriminalvård i anstalt vid ikrafllrädandel. Om en sådan intagenenligt de nämnda bestämmelserna är berättigad till halvlidsfrigivning och hanvid ikraftträdandet har avtjänat halva tiden eller mer skall han friges vidikraftträdandet. Övriga som är intagna i kriminalvårdsanstalt vidikraftträdandet och som omfattas av de nya reglerna om halvlidsfrigivningskall friges villkorligt sedan halva liden har avtjänats. För en intagen somavtjänar fängelsestraff vid ikraftträdandet kan emellertid den situationenföreligga att del före ikrafllrädandel har skett elt avbrott i verkställighetenpä grund av atl han exempelvis har avvikit frän anstalten eller underlåtit allinställa sig efter permission. Om frigivning, trots att ett sädanl avbrottskett, sker vid ikraftträdandet eller när halva liden har avGänals, skulledetta innebära all den dömde undgår att avtjäna det antal dagar avbrottet harvarat före ikraftträdandet. En sädan ordning är inle godtagbar och man kan inlebortse från all den skulle kunna föranleda onödiga frestelser för de intagna. Jagföreslår därför atl en särskild övergångsbestämmelse införs för fall då avbrottav detta slag har skelt i verkställigheten. Lagtekniskt kan detta lämpligen skeså alt del i en sådan bestämmelse först uttryckligen anges all 1982/83:85 157 bestämmelsernai 26 kap. 6, 7 och 9 §§ i deras nya lydelse gäller även i fråga om den som avtjänarfängelsestraff vid ikraftträdandet. undantag bör därefter göras för faU dåden dömde enligt dessa bestämmelser skall friges sedan halva strafftidenavtjänats men elt avbrott i verkställigheten har skett före ikraftträdandet.För dessa fall bör föreskrivas atl den dömde utöver halva strafftiden eller, omhan före ikraftträdandet har avtjänat , utöver ikriminalvårdsanstalt skaU avtjäna del ytterUgare antal dagar som avbrottetföre ikraftträdandet varat. Eftersom den dömde emellertid inle bör komma i ensämre situation än om någon ändring av bestämmelserna om villkorlig frigivningöver huvud taget inte hade skett, bör också föreskrivas att vUlkorligfrigivning i de aktuella fallen skall ske senast då två tredjedelar av strafftidenhar avtjänats i kriminalvårdsanstalt. Någonmotsvarande regel med sikte på de intagna som enligt 26 kap. 7 § i dess nyalydelse får friges först efter två tredjedelar av strafftiden synes intebehövas, eftersom i dessa fall eventuella avbrott kan beaktas inom ramen förden mera diskretionära prövning som ankommer på kriminalvårdsnämnden. Dei det föregående förordade ändringarna i föranleder justeringar iytterligare tre lagar, nämligen lagen (1963:193) om samarbete med ,, och angående verkställighet av straff m.m., lagen(1978:801) om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet ochsekretesslagen (1980: 100). Såvitt gäller de båda förstnämnda lagarna bestårändringarna huvudsakligen i atl ordet "övervakningsnämnd" byts ulmol "skyddskonsulent" i den mån det föranleds av all ledningen förövervakningsarbetet flyttas över från nämnden lill konsulenten. I fråga omlagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet föreslåsvidare bl. a. en anpassning till den beslutsordning som avses gälla enligl 37kap. 7 § BrB. Beträffande sekretesslagen föreslås alt del i 7 kap. 21 §uttryckligen föreskrivs atl sekretess enligt paragrafen inle gäller beslut ietl kriminalvårdsärende enligt . Därmed klargörs alt sädana beslutbeträffande vilka behörigheten enligl de framlagda förslagen överflyttas frånövervakningsnämnd lill skyddskonsuleni inle blir underkastade sekretess. Dettabör gälla även i fråga om andra beslut som skyddskonsulenten meddelar enliglbalken. Bestämmelsernai passlagen (1978:302) om befogenheten för skyddskonsulent ochövervakningsnämnd alt meddela passlillslånd m. m. bör behållas oförändrade.Däremot kan lämpligen i delta sammanhang den ändringen göras i lagen all vadsom där föreskrivs om överläkare utvidgas till att gälla även annan läkare somavses i 2 § andra stycket lagen Prop.1982/83:85 158 (1966:293)om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall efter 1981 ärs ändringar isistnämnda lag. Det får anses uppenbartatt lagrådels hörande över de nu berörda förslagen inte erfordras. Medhänvisning tUl vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta dels de av lagrådet granskade lagförslagen med vidtagnaändringar, dels inom upprättade förslag lill 6. lag om ändring i lagen(1963:193) om samarbete med , , och angåendeverkstäUighet av straff m. m., 7. lag om ändring i passlagen(1978:302), 8. lag om ändring i lagen(1978:801) om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet, 9. lag om ändring i sekretesslagen(1980:100). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå alt anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Prop.1982/83:85 159 Sammanfattning av betänkandet (SOU 1981:92) Villkorligfrigivning samt nämnder och lekmannamedverkan inom kriminalvården Enligtde urspmngliga direktiven har kommittén fem huvudfrågor attöverväga. Dessa är 1. minimitiden för fängelsestraff, 2. en översyn av reglernaom villkorlig frigivning, 3. allmänna regler för påföljdsval ochstraffmätning, 4. en allmän översyn av straffskalorna samt 5. frågor som rörmedborgarnas insyn och inflytande i kriminalvårdens olika organ. Minimitidenför fängelsestraff har redan behandlats i delbetänkande (SOU 1980:1) 14 dagarsfängdse. Ifebmari 1981 erhöll kommittén tilläggsdirektiv. Enligl dessa skall kommitténlägga fram förslag om övervakningsnämndernas avskaffande. Förslag i denna delskall om möjligl lämnas i sådan lid atl en reform kan träda i kraft den 1 juli1982. Tilläggsdirektiven harmedfört all kommittén tvingats lägga om sill arbete. Den urspmngliga avsiktenvar atl behandla de återstående fyra huvudfrågorna i ett slutbetänkande. Dettahade också varit mest naturligt med hänsyn tiU frågornas inbördes sammanhang.På grund av den uppställda lidsramen har det dock inte varit möjligt.Kommittén har i det uppkomna läget vall att i detta delbetänkande, förutomuppdraget enligl lill-läggsdirektiven, behandla villkorlig frigivning samtmedborgarnas insyn och inflytande inom kriminalvården. Dessa frågor harnämligen så intimt samband med övervakningsnämndernas avskaffande att de börövervägas i ett sammanhang. Kommittén har därvid uttalat att den i detfortsatta arbetet, framför allt när della avser reglerna för påföljdsval ochstraffmälning, kommer att återkomma till och på nytt överväga vissa frågorrörande den villkorliga frigivningen. Kommitténhar utgått från två grundläggande principer. För det första att frihetsstraffenbör göras så få och så korta som möjligl. eftersom frihetsstraffet harövervägande negativa konsekvenser för den som utsätts för del. För del andraalt tillämpningen och förfarandet i så stor utsträckning som möjligt börregleras i lag så alt utrymmet för skiftande och skönsmässiga bedömningar ipraxis minskar. Kommittén har också beaktat och värnat om den nordiska rättslikheten. I frågan om vUlkorUgfrigivning bör behållas eller avskaffas har kommittén stannat för attvillkorlig frigivning bör behållas. Skälet härtill är atl de 1982/83:85 160 nackdelarsom är förknippade med inslilulel inle är så allvarliga all de överväger denegativa konsekvenser elt avskaffande skulle föra med sig. Ett slopande av denvillkorliga frigivningen skulle kräva att nuvarande straffmätningsnivån sänktesradikalt. Detta för alt de fakliska anstallsliderna inle drastiskt skulle öka.En sådan sänkning är i och för sig möjlig att åstadkomma . Men man måsteräkna med all den skulle ske ojämnt och resultera i en straffmälningspraxis somblir mindre enhetlig än vad som är fallet. Härtill kommer hänsynen till dennordiska rättslikheten. Ett slopande i av den villkorliga frigivningenskulle inte endast föra med sig rättsolikhel pä delta område utan även attsamarbetet enligl den nordiska verkställighetslagen med verkställighet avfrihetsstraff skulle omintetgöras. Kommittén föreslår således alt institutetvillkorlig frigivning behålls. Vadgäller tidpunkten och förulsältnitigarna för villkorlig frigivning föreslårkommittén betydande förändringar. Frigivningskall enligl huvudregeln ske efter avtjänandet av halva strafftiden. En sådanavkortning av strafftiderna har, enligt kommitténs bedömning, inga negativaeffekter på broltsulvecklingen. Två undantag från regeln om halvlidsfrigivninghar kommillén dock ansett påkallade. Det första rör en mindregrupp brottslingar som för allvarlig brottslighet dömts till långa straff.Kommittén anser atl samhällels behov av skydd här gör sig så starkt gällandeatl det krävs en längre lids frihetsberövande av den dömde. Kommittén föreslårdärför att domstol fär befogenhet alt i vissa fall i domen förordna altfrigivning skall ske först då två tredjedelar av straffet har avtjänats. Företl sådant förordnande krävs 1. all det ådömda straffet uppgårlill fängelse , 2. att straffet avser brotlslighetsom har riktal sig mol eller medfört fara för liv eller hälsa, 3. alt med hänsyn tillbrottslighetens karaklär samhällels behov av skydd är särskill påtagligt. Detandra undantaget hänför sig lill frigivningssilualionen. Om del med hänsyn lillde förhållanden i vilka den intagne skulle försättas efter frigivningen ansesuppenbart lämpligare all frige honom vid annan lidpunkt än efter avtjänandet avhalva strafftiden eller efter två tredjedelar därav, får frigivning ske vidsådan tidpunkt. Frigivning får dock aldrig ske före halvtidsdagen och högst 14dagar före tvälredjedelsdagen. Vidare får frigivningen senareläggas iförhållande till dessa tidpunkter med högsl . Enkonsekvens av förslagen rörande tidpunkten för villkorlig frigivning blir attinstitutet jrigivningspermission sådant det nu är utformat inle längre fårnågon praktisk funktion. Kommittén föreslår därför all möjligheten tillfrigivningspermission avskaffas. MinimUidenför erhållande av villkorlig frigivning föreslås sänkt frän nuvarande tre . Villkorlig frigivning får dock inle äga rum från fängelse somådömts jämte skyddstiUsyn enligl 28 kap. 3§ BrB. 1982/83:85 161 Denprövotid som f. n. följer på den villkorliga frigivningen bör behållas.Frivårdens resurser bör koncentreras till efter frigivningen,dvs. till den tid som från återfallssynpunkt är mest riskfylld. a. därför en återgång till det system för bestämmande avprövotidens längd som gällde före ikraftträdande. Prövotiden skaUmotsvara den tid som vid frigivningen återstår av straffet, dock minst sexmånader och högst två är. De aUmännaskötsamhelsvillkor som gäller för de villkorligt frigivna bör enligt kommitténbehåUas. Möjligheten att meddela särskilda föreskrifter för de frigivna om vadde har att iaktia bör också finnas kvar. Kommittén föreslårhär det tillägget att kontaktföreskrift av den typ som kan meddelasskyddstillsynsdömda, angående bl.a. omfattningen av kontakten med övervakaren,skall kunna ges också för de villkorligt frigivna. Däremot bortfallermöjligheten att meddela föreskrift angående tid och sätt för betalning avskadestånd. Devillkorligt frigivna skall enligt kommitténs förslag, liksom , kunna ställasunder övervakning. Dock skall en noggrannare prövning i det enskilda falletske av behovet av övervakning. Desanktioner som vid misskötsamhel, ulan ny brottslighet, kan drabba devillkorligt frigivna föreslås i stora drag bestå oförändrade. Dock skall denyttersta sanktionen, förverkande av den vUlkorligt medgivna friheten, fåtillgripas endast om den frigivne åsidosatt särskild föreskrift som meddelatshonom eller inte rättat sig av meddelad varning. Vidare får förverkande pågrund av misskötsamhel ske med högst en månad. Ireglerna om förverkande av villkorligt medgiven frihet på grund av nya brottföreslår kommittén nu ingen ändring. Den möjlighet som f n. finns atlviUkorligt frige den som avtjänar enbart förverkad villkorligt medgiven frihetulan hänsyn till de vanliga tidsfristerna för villkorlig frigivning föreslåsslopad. Kommitténsuppgift i fråga om övervakningsnämnderna var urspmngligen altförulsältningslöst pröva deras verksamhet. Tyvärr har detta inte blivit möjligtpä gmnd av tilläggsdirektiven. Ettförslag till avskaffande av övervakningsnåmnderna enligt dessa direktiv läggsfram. Enligt förslaget fördelas nämndernas uppgifter på befattningshavare inomkriminalvården och de allmänna domstolarna. De sistnämnda skall besluta omåtgärder vid misskötsamhel som innebär frihetsberövande, dvs. omhändertagande,förverkande av villkorligt medgiven frihet samt undanröjande av skyddstillsyn.Framställning om sådana åtgärder skall göras av skyddskonsulent. Skyddskonsulenternaövertar ansvaret för och ledningen av frivården. De övertar också, med undantagav de ärenden som förs till allmän dom-Il 1982/83. 1982/83:85 162 stol,övervakningsnämndernas beslutanderätt i frågor rörande frivårdsklientdet. Somexempel kan nämnas beslul om övervakning, övervakare, föreskrifter samtsanktioner som ej innebär frihetsberövande. Skyddskonsulenterna får rätt attinterimistiskt besluta om omhändertagande. VUlkorligfrigivning skall enligt kommitténs förslag ske efter närmast obligatoriskaregler eller prövas av domstolen redan i samband med domen. Visst utrymmelämnas dock för hänsynstagande lill frigivningssilualionen. Beslutetom villkorlig frigivning skall fattas av, beträffande intagen i lokalanstalt,regionchefen, och beträffande intagen i riksanstalt, styresmannen. I beslutetskaU även anges prövotiden samt, om del bedöms erforderligt, förordnas omövervakning och särskUda föreskrifter. Regionchefs,skyddskonsulenls och riksanstaltschefs beslut i de frågor som sagts skall kunnaföras till allmän domstol för prövning. Vistelseutom anstalt enligt 34 § KvaL skall beslutas av medmöjlighet, med visst undanlag, till delegering till region-resp.riksanstaltschef. Kommitténsförslag medför genomgripande förändringar av kriminalvårdsnämndensarbetsuppgifter. Sålunda upphör nämndens befattning med frågor om villkorligfrigivning och frigivningspermissioner. Nämndens återstående uppgifter enligtnuvarande ordning motiverar inte elt bibehållande. Kommittén föreslår därföratt dessa uppgifter överförs på andra organ och att kriminalvårdsnämndenavskaffas. Kommitténhar övervägt att inrätta lekmannastyrelser inom kriminalvården. Sådanastyrelser skulle dock inle få adekvata och tUlräckliga arbetsuppgifter inomden nuvarande kriminalvårdsorganisationen. Kommittén har därför på dettastadium av utredningsarbetet stannat för att föreslå inrättandet avlekmannanämnder med uppgift atl svara för allmänhetens insyn i kriminalvården.De nya nämnderna benämns kriminalvårdsnämnder. En sådan skall finnas inomvarje kriminalvårdsregion och bestå av sex ledamöter. Nämnden skall besökavarje myndighet inom verksamhetsområdet minst en gång . Den skalldärvid genom inspektion samt samtal med de intagna och personalen skaffa sigkännedom om hur verksamheten bedrivs vid myndigheten. Nämnden skall vidaretiUställas beslut av styresman eller regionchef i ärenden om avskildhet ochisolering vid anstalterna. Om behandlingen av de dömda eller förhållandena iövrigt ger anledning till det, skall nämnden begära att kriminalvårdsstyrelsenvidtar erforderUga åtgärder. 1982/83:85 163 förslag uppkommer betydande besparingar. Dessa har i årsplatser påkriminalvårdsansialterna beräknats till 450. Om, vilket dock inte ärrealistiskt, detta skulle medföra atl anstalter med tillhopa 450 platser ladesner skulle besparingen bli cirka 94 milj. kr. Förslagen leder vidarelill en besparing på cirka 2,5 milj. kr. i minskade övervakararvoden.Övervakningsnämndernas och kriminalvårdsnämndens avskaffande medför en årligbesparing på runt tio milj. kr. De nya kriminalvårdsnämnderna beräknas kostahögst . Lagändringarnasynes kunna träda i kraft allra tidigast /83. 1982/83:85 164 Sammanfattning av betänkandet (SOU 1981:90)Frivårdspåföljder Frivårdskommitténsarbete skall ses som ett led i det kriminalpolitiska utvecklingsarbete som gårut på all minska användningen av frihetsberövande påföljder. För kommilténsdel gäller det därvid främst alt finna alternativ till frihetsstraff,alternativ som innebär en effektivisering i förhållande till de nuvarandeformerna av kriminalvård i frihet. Kommittén arbetar därvid efter tvåhuvudlinjer. Dels undersöker den möjlighelerna till en uppstramning avfrivården inom ramen för del nuvarande påföljdssystemel, dels prövar denförutsättningarna för all med delta syslem införliva en eller etl parbrottspåföljder som kan utgöra nya alternativ lill frihels-straff Tillledning för kommitténs arbete i fråga om principerna och detaljerna i ettändrat frivårdssyslem anförs i direktiven bl. a. följande. Dettorde vara en allmän uppfattning att ålerfallsfrekvensen hos skyddstillsynsdömdaligger på en alltför hög nivå. Bl.a. på grund härav finns det skäl atlgenomföra en översyn i syfte atl klarlägga frivårdens arbetsuppgifter. Avfrivårdens dubbla uppgifter som kontroll- och hjälporgan kom särskilt denhjälpande uppgiften atl betonas av (BrB)tillämpning. har emellertid frivårdens kontrollfunktionerefter hand kommil mera i blickpunklen och tiden är nu mogen att gå längre pådenna väg. Härigenom bör kriminalvården i frihet bli mera effektiv än f. n. Vadförst gäller frågan om ändringar inom det nuvarande påföljdssystemets ramknyter sig intresset främst till skyddstillsynspäföljden. Direktivenaktualiserar därvid först frågan om även denna påföljd kan tillföras ett momentav straffmälning, exempelvis genom alt prövotidens eller övervakningslidenslängd inom vissa ramar bestäms i domen efter brottels art och övrigaomständigheter. Även den dömdes skyldighet atl hålla kontakt med de övervakandemyndigheterna bör enUgt direktiven i görligaste mån ges elt fast innehåll redani samband med domen. Del uppdras vidare ät kommittén att se över de allmännaskölsamhelskrav som gäller för skyddstillsynsdömda samt de särskUdaföreskrifter som kan meddelas. En viktig uppgift i denna del är också att seöver de sanktioner som skall gälla när den dömde bryter mot vad som åliggerhonom. Slutligen uppdras åt kommittén alt utreda frågan om tidpunkten förövervakningens igångsättande. Kommittén får dock också möjlighet alt prövaäven andra uppslag beträffande villkorlig dom och skyddstillsyn. Idetta delbetänkande redovisas kommitténs överväganden i fråga om 1982/83:85 165 förändringarinom det nuvarande påföljdssyslemets ram. Kommillén har emellertid funnit detnödvändigt alt i detta sammanhang även behandla ett av de nya alternativ tUlfrihetsstraff som redovisas i direktiven. Det gäller s.k. intensivövervakning,eftersom en sådan påföljd inte kan införas utan att det påverkar ävenskyddstillsynens utformning. Intensivövervakning kan nämligen enligl direktiveninföras antingen som en särskild påföljd eller också genom att bestämmelsernaom skyddstillsyn kompletteras. Det är i båda fallen angeläget atl nä fram tilllydliga gränsdragningar meUan intensivövervakning och skyddstiUsyn i ordinärform. Intensivövervakning skall enligt direktiven inte heUer föreskrivas iandra fall än när förutsättningar finns för alt upprätthålla den i praktiken. Enstörte effektivitet hos kriminalvården i frihet kan leda till en minskadanvändning av frihetsstraff dels genom all frivårdens möjligheter att motverkaåterfallsbenägenhelen hos klienterna blir större, dels genom alt domstolarnastilltro till frivården stärks, vilket ger dem större möjligheter att användaicke frihetsberövande påföljder. Enligt kommitténs uppfattning är den s.k.behandlingsideologin, även om den, kanske liU följd av bristande resurser, inlehaft den brottsreducerande effekt som förväntats, av sådant värde att den äveni fortsättningen bör sätta sin prägel på kriminalvården i frihet. I övrigt börverkställigheten av skyddstillsynen intensifieras vad gäller såväl omfattningenav som innehållet i kontakterna mellan den dömde och frivården. Fömtomen intensivare skyddstillsyn föreslår kommittén ytterligare två förändringar avpåföljdssystemet. För del första föreslås en utvidgad tUlämpning av och nybenämning på påföljden viUkorlig dom. Vidgningen åstadkoms genom att kravet pågod prognos för meddelande av sådan påföljd mildras. För det andra föreslås atten ny påföljd innebärande kriminalvård i frihet införs. Denna påföljd kallasvUlkorligt fängelse och innebär alt anstånd medges med hela eller en del avverkställigheten av ell fängelsestraff. Innanställning tas till utformningen av ett ändrat frivårdssyslem, är del somdirektiven anger nödvändigt atl analysera och klarlägga frivårdensarbetsuppgifter. Kommittén slår då fast att det är en förutsättning för altkriminalvård i frihet skall kunna utgöra etl verkligt alternativ till frihetsstraffatt dess huvuduppgift är att motverka brottslighet. Denna huvuduppgift skallfrivården försöka fylla genom olika åtgärder som syftar till att förmå klientenatl uppfylla de förpliktelser som åvilar honom till följd av domen, genom hjälpoch stöd tiU honom och genom åtgärder som syftar till Prop.1982/83:85 166 attge honom en sådan social situation att han utsätts för positiv påverkan frånsin omgivning. Genom dessa åtgärder förväntas frivårdens individualpreventivaoch allmänpreventiva effekter kunna tUlvaratas bättre.