prop · G6039 · 1982-12-31 00:00:00 — I övriga fall hade förbudet intagits i en särskild bestämmelse.Förbudet var i de flesta fall utformati enlighet med kommunförbundets förslag. I tre stadgor hade ordet"rusdrycker" ersatts med "spritdrycker, vin och starköl". I andra stadgor förekom uttrycken "alkoholhaltiga drycker","alkoholdrycker" och "spritdrycker och vin". I några fall förekomförbud mot förtäring och användning av "andra berusningsmedel". Ölförtäring påallmän plats annat än i samband med tillåten utskänkning var förbjuden enligt sex lokala stadgor. Det finnsanledning förmoda att antalet lokala stadgormed någon form av förbud motalkoholförtäring på allmän plats därefter har ökat. Innebörden av begrepp som"rusdrycker" och "alkoholdrycker" framgår av alkohollagstiftningen. "Alkoholdrycker"är enligt lagen (1977:293) om handelmed drycker (LHD) spritdrycker, vin, starköloch öl. Lättöl - med en alkoholhalt av högst 1,8 viktprocent - anses som alkoholfri dryck. rusdrycksförsäljningslag(upphävd vid ikraftträdandet av LHD) hänförde till "rusdrycker" spritdrycker, vinoch starköl. Om.begreppet "rusdrycker"alltjämt förekommer i en lag eller annan författning,skall därmed avses spritdrycker, vin ochstarköl, såvida inte annat framgår av sammanhanget(övergångsbest. till LHD). 4 1982/83. 1982/83:9 50 Generella förbud mot förtäring' avvissa alkoholhaltiga drycker förekommer, förutom i lokala ordningsstadgor, även i 16 §andra stycket AOst och i 56 § LHD. Enligt 16 § andrastycket AOst får vid en offentlig tillställning, som äger.rum inomhus eller utomhus inom inhägnatområde, sprit, vin eller starköl inte drickas annat än i samband, med tillåtenservering av sådana drycker. kange dispens från förbudet. Överträdelse av detta bestraffas med böter,högst . Förbudet har funnits sedan AOst:s tillkomst. Det ansågs då motiveratfrämst av att förhållandena inykterhetshänseende inte var tillfredsställande vid offentliga tillställningar. Särskiltdet tilltagande missbruket av alkohol bland ungdom, som ofta utgjorde större delen av publiken vid sådana tillställningar,framstod som allvarligt. Syftet med förbudetär således att förhindra alkoholförtäring som kanbefaras leda till bråk eller andra störningar av den allmänna ordningen. I 56 § LHD föreskrivs bl.a. att på serveringsställe som har tillstånd till servering av alkoholdrycker endast får förtäras - och ges tillstånd till"förtäring av - alkoholdrycker som serveras i enlighet med tillståndet. Påserveringsställe som inte har tillstånd till alkoholservering får någon 'alkoholförtäring inte förekomma. Överträdelse av förbudet kan medförabötesstraff och förverkande. Bestämmelsenhar tillkommit i syfte att förhindra attgällande regler om begränsningar i rättenatt servera alkohol kringgås. 1982/83:9 51 Den allmänt hållna avfattningen av 7 § andra stycket AOst har medfört vissa tillämpningssvårigheter. Kommunerna har emellanåt inte med säkerhetkunnat avgöra om en viss föreskrift ståtti strid mot bestämmelsen i den allmänna stadgan. Som framgår av det följande har länsstyrelserna också vägrat att fastställa olika föreskriftermed motiveringen att dessa lagt onödigttvång på allmänheten. Till ovissheten hargivetvis bidragit att uppfattningen om vad som utgör onödigt tvång på allmänheten eller obefogad inskränkning i den enskildes frihet kan variera från tid till annan. Inte minst frågan om förbudmot alkoholförtäring på allmän plats har härvid vållat problem och meningarna har gått isär angående såväl möjligheternaatt utsträcka ett förbud lokalt inom kom-, munen som möjligheterna att förbjudaförtäring av alla eller endast vissa alkoholdrycker. Frågan om lokala förbud mot alkoholförtäring påallmänna platser med hänsyn till förbudensomfattning varit förenliga med 7 § andra stycket AOst har bl.a. prövats av JO i samband med inspektion av en länsstyrelse (ämbetsberättelsen 1966 s. 560 ff). I lokala ordningsstadgor för tre kommuner hade intagits föreskrifter om förbudmot förtäring av rusdrycker eller av rusdrycker och öl på allmän plats. Med allmänplats torde i någon kommun ha likställts ett stort antal fri tidsområden.,JO antecknade till inspektionsprotokollet följande. I princip torde lokala förbud mot kortspel och förtäring av alkoholhaltiga drycker vara varken behövliga eller lämpliga(jfr RA 1959 not. 1982/83:9 52 Svenska 1959 s. 474 o f). Om dylika förbudundantagsvis kunde anses påkallade av särskilda lokala ordningsskäl, måsteemellertid tillses att förbuden icke komme att omfatta onödigt vidsträcktaområden. Att t.ex. besökare av campingplatser, friluftsbad eller andrafritidsområden skulle vara helt förbjudna att till medförd matsäck förtära en pilsner eller starköl eller att fördrivatiden med oförargligt kortspel o.d. syntes - ivarje fall om det vore fråga om större markområden- innefatta onödig inskränkning i den enskildes frihet och sålunda ståi strid mot grundregeln i 7 § allmänna ordningsstadgan. Stadgan för inne-hölle härutinnan ettmindre långtgående förbud än de övriga stadgorna, enligt vilka förbudet syntes omfatta mycket vidsträckta områdenutöver planlagd mark. Det vore av viktatt angivna grundregel icke åsidosattesoch att lokala stadgor icke innehöllesakligt opåkallade förbud, som vid prövningav uppkommen ansvarsfråga kunde komma att underkännas. Länsstyrelsensyntes därför böra närmare överväga huruvida förbud, varom här vore fråga,överhuvudtaget vore betingade av inämnda städer föreliggande särskilda förhållanden och i övrigt'huruvida förbuden med den utsträckning, som givits dem, kunde anses tillräckligt motiverade ur allmänna ordningssynpunkter. Vidare anförde JO i ärendet följande. Vad jag i inspektionsprotokollef i frågasatte var, icke behovet av att genom ifrågavarande förbudtrygga ordning och trevnad å meracentralt belägna allmänna platser, utan om förbuden verkligen vore behövligai den lokala utsträckning som föreskrivs. Förutomvad jag härutinnan anfört i inspektionsprotokollet vill jag särskilt framhålla,att ett generellt förbudsstadgande visserligen underlättar ingripande på ett tidigt stadium mot förehavanden,som - i ett förhållandevis mycket begränsat antalfall - kunna utveckla sig till förargelseväckande beteende eller fylleri. Fördelen häravsynes mig emellertid, när fråga är om fritidsområden där bedrivandeav förströelsespel och intagande av viss förtäring icke i och försig framstår som opassande, svårligen kunna motivera den inskränkning i flertalet besökares frihet, som en konsekvent till-lämpning av det generella stadgandet skulle medföra . 1982/83:9 53 Frågan har också vid skilda tillfällenprövats av regeringen i besvärsärenden angående fastställelseav lokala ordningsstadgor. stad anfördebesvär över i beslut att vägrafastställelse av förbud i lokal ordningsstadga för staden mot förtäring av rusdrycker på allmän plats annat än i samband med tillåten utskänkning. Regeringsrättens majoritet förordade i yttrande till regeringen att besvären skulle lämnasutan bifall. Motiveringen var att förtäringsförbudetskulle vålla övervakningssvårigheter och att ingripande motordningsstörande beteende i förekommande fall kunde ske med stöd av straffbestämmelsernaom fylleri och förargelseväckande beteende. En ledamot var skiljaktig beträffande motiveringen och anförde som skälför avslag på stadens besväratt förbudet skulle bli alltför omfattande och få karaktären av betydligt mera än en ordningsföreskrift.Kungl. Maj:t beslöt i enlighet med majoritetensyttrande (RA 1959 I 25). Sammanläggningsdelegeradeför beslöt att ilokal ordningsstadga för den nybildade kommunen anta föreskrift om förbudmot förtäring av rusdrycker och öl på allmän platsannat än i samband med tillåten utskänkningav sådana drycker. i Älvsborgslän vägrade fastställa beslutet. Regeringen lämnade kommunens besvär i ärendet utan bifall (regeringsbeslutden , nr 15). Kommunfullmäktige i antog en lokal föreskrift enligt vilken öl klass II, starköl, vin och spritdryck inte fick förtäras på allmän plats. i fann att föreskrifteninte kunde fastställas. Till stöd härför anförde följande.Bl.a. gällande bestämmelser rörandedetaljhandel med öl enligt lagen (1977:293) om handelmed drycker ger vid handen att öl är en av samhälletgodtagen måltidsdryck. Det är även allmänt bekant att öldagligen fortares av en bred allmänhetliksom att vissa arbetsgrupper i samhällethar att intaga sina måltider under arbetstid i det fria.Det kan därvid ej uteslutas att sådan måltid kankomma att intagas på allmän plats. I begreppet allmänplats inrymmes bl.a. även parker som kan vara mål förrekreationsutflykter förenade med viss förtäring. Vidmeddelande av lokal ordnings- Prop.1982/83:9 54 föreskrift skall jämlikt 7 §andra stycket allmänna ordningsstadgan (1956:617)tillses att därigenom icke lägges onödigttvång på allmänheten eller eljest göres obefogad inskränkning i den enskildes frihet. Emedan underställt förslag tilllokal ordningsstadga, förutom förbud mot förtäring av spritdrycker, vin och starköl, jämväl förbjuder förtäring av öl på allmän plats, finner länsstyrelsenförslaget utgöra en obefogad inskränkning i den enskildes frihet. Bl.a. som följd härav torde även svårigheterkomma att uppstå vid övervakningen av förbudets efterlevnad.. - Regeringenlämnade kommunens besvärstalan utan bifall (regeringsbeslut den 21 februari1980, nr 9).- Kommunfullmäktige i beslöt ändring i den lokalaordningsstadgan för kommunen på så sätt att förbudinfördes mot förtäring av alkoholdrycker(spritdrycker, vin, starköl och öl) på allmän plats annat äni samband med tillåten servering av sådana drycker. Länsstyrelseni förklarade sigunder hänvisning till 7 § andra stycket AOst förhindrad att fastställa ändringen och anfördeföljande. ärmedveten om att problem med alkoholmissbruk ärav den omfattningen och tar sig sådanauttryck att det för kommunerna kan vara nödvändigt att även i ordningshänseendevidta de åtgärder som lagstiftningen ger möjlighetertill. delar därför helt denuppfattningen attalkoholförtäring på allmän plats istor utsträckning bör kunna förbjudasom förhållandena är sådana att ett beslut hä rom påfordras av kommunerna. ärberedd att i sådana fall låta ett förbudi lokal ordningsstadga generellt omfatta sprit, vin och starköl. I och försig har förståelse för de sociala myndigheternas, pol i smyndigheternasoch skolmyndigheternas önskan om förbud mot förtäring även av öl på allmän plats. Ett generellt sådant förbudskulle dock vara stridande mot gällande tillämpning av 7 §andra stycket AOst, eftersom det inte bedörassom uteslutet att öl kan intas på allmän platsunder sådana former att ett ingripande däremot måsteanses utgöra en obefogad inskränkning i den enskildes frihet. anser sig därför ej ha möjlighet att fastställa ett generellt förbud i lokalordningsstadga som även omfattar öl. Däremot bör det enligt länsstyrelsensmening vara möjligt att införa ett sådantförbud begränsat till någonsärskilt angiven allmän plats i kommunen om det finns starka skäl för en sådan åtgärd. - Regeringen, som förklarade sig Prop.1982/83:9 55 dela länsstyrelsensbedömning, lämnade besvärenutan bifall (regeringsbeslut , nr 6). Regeringsrätten har även när det gäller föreskrifterom krav på tillstånd för yrkesmässig fotografering på allmän plats samt s.k. upplockningstvång för hundägare funnit att föreskriftersom inte begränsats lokalt till viss del ellervissa delar av kommunen, exempelvis till områdenmed utpräglad stadskaraktär, . innefattat onödigt tvång på allmänheten, (se t.ex. RA 1977 Bb. 107,regeringsrättens dom imål 2934/79). 4.3 Ingripanden enligt andra författningar änAOst I 16 kap. 15 §brottsbalken (BrB) fanns tidigare en straffbestämmelse för fylleri. Den som på allmän plats,utom- eller inomhus, uppträdde berusad av alkoholhaltigadrycker eller av annat än alkoholhaltiga drycker så att det framgick av hans åtbörder ellertal kunde sålunda dömas för.fylleritill böter, högst . Med allmän plats avsågs i lagrummet allmän plats i BrB:s mening, dvs. områdesom är upplåtet för eller annarsfrekventeras av allmänheten. Som allmän plats ansågssåledes även tåg, båtar, hotell, restauranger o.d. i den mån och allmänheten hade tillträde dit, däremot inte enskilda platser eiler skogoch mark. 1982/83:9 56 Omhändertagande av den berusade kundeske med stöd av förordningen (1841:58 s. 1) emot fylleri och dryckenskap.Den omhändertagne förvarades regelmässigti polisarrest för tillnyktring. Den av ålder gällande kriminaliseringen av fylleri blev med tidenalltmer ifrågasatt som ett verksamt medel för att motverka alkoholmissbruk och avhålla berusade personer från att uppsökaallmänna platser. Genom lagstiftning (prop. 1975/76:113, JuU 1975/76:37, rskr1975/76:351) avkriminaliserades fylleriet och upphävdes förordningenmot fylleri och dryckenskap. antogs lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB). Lagen föreskriver att polisman får omhänderta densom på allmän plats, utom- eller inomhus, anträffasberusad av alkoholhaltiga drycker eller annat berusningsmedel, om han till följd av berusningen är ur stånd att taga vård om sig eller annars utgör en fara försig själv eller annan. Omhändertagande fårockså ske, om den berusade anträffas i port, trappuppgång eller liknande utrymme eller annars inom område som gränsartill allmän plats och omständigheterna ger vid handen att han uppehåller sig därendast tillfälligtvis. Den omhändertagne skall regelmässigt friges senast åtta timmarfrån omhändertagandet. Avkriminaliseringen av fylleri hade föreslagits av fylleristraffutredningen i betänkandet (SOU 1968:55) Bot eller böter. Utredningen ansåg att det dåvarande systemet med omhändertagande och bestraffning av akut berusadepersoner representerade ett förlegatbetraktelsesätt, att den akuta berusningen urmedicinsk synpunkt var att betrakta som ett sjukdomstillstånd. Prop.1982/83:9 57 och att omhändertagandetdärför borde inriktas på att beredade berusade adekvat vård och behandling. Föredragande departementschefen anslöt sig i prop. 1975/76:113 till utredningens allmänna synsätt.Han anförde bl.a. följande (s. 77 f) . Den alltjämt kvarstående straffbestämmelsenmot fylleri kan emellertid i mångaavseenden fungera som ett direkt hinder försträvandena till en mera adekvat vård för akutberusade personer som tas om hand påallmän plats. Den kan sålunda bidra till att konservera ett synsätt enligt vilket omhändertagandet av en berusad person i varje fall till en del utgör en repressiv åtgärd. Härtill kommernaturligtvis också de olyckliga konsekvenser för den mera långsiktigavården som straffet kan leda till särskilt föråterfallsfyllerister som drabbas avupprepade bötesstraff med åtföljandeindrivning eller indrivningsförsök. De olägenheteri dessa och andra avseenden som ärförenade med fylleristraffet har sedanlänge varit kända. När man i olika sammanhang hardiskuterat kriminaliseringen av fylleriet, torde det vidare allmänt ha ansetts att bötesstraffetinte är något effektivt medel att motverka alkoholmissbruk. Fylleristraffet harväl snarare bedömts ha sitt berättigandesom ett medel att avhålla berusade från att uppsökaallmänna platser. Det har tidigareibland gjorts gällande att straffet också kunde ha en mera allmänt återhållande effekt när det gäller tillfällighetsmissbrukareoch att det med hänsyn härtill skulle fylla en viss funktion som nykterhetspolitisktinstrument. Som har påvisats av fylleristraffutredningentorde emellertid kriminaliseringen numera knappast i och för sig kunna anses ha några i egentlig mening preventiva effekter. Den s.k.moralbildande verkan som man ibland har talat om när det gällerfylleristraffet uppnås bätt-.re på annat sätt, främstgenom uppfostran och information i alkoholfrågan. En fråga som under lagstiftningsarbetettilldrog sig särskilt intresse gällde gränsdragningenmellan fylleri och förargelseväckande beteende. 1982/83:9 58 gelseväckandebeteende kan enligt 16 kap. 16 § BrB den dömas som föroljud på allmän plats eller eljest offentligen beter sig på sätt som är ägnat att väcka förargelse hosallmänheten. Straffet är böter, högst . (Enligt SFS 1980:1133 och 1981:85 höjs straffmaximum till . )Frän olika håll uttalades farhågorför att avkriminaliseringen avfylleri skulle bli verkningslös genom attåtal i stället väcktesför förargelseväckande beteende. Enligt dåvarande praxis ansågs nämligen fylleri i allmänhet tillfullo bestraffat med tillämpning av fylleriparagrafen, även om fylleristens beteende var sådant att det i och för sig var ägnat att.väcka allmänförargelse. Den fyllerist som uppträdde förargelseväckande genom att t.ex. skräna, antasta förbipas- serande eller lägga sig pågångbanan åtalades såledesendast för fylleri. För att fylleristen skulle kunna dömas även för förargelseväckande beteende fordrades att något förargelseväckande moment tillkom utöver självaberusningen och de typiska yttringarna av denna. framhöll att någonändring i dåvarande rättspraxisinte var avsedd. För förargelseväckande beteende borde därför dömaS bara i fall därman tidigare dömt för fylleri och förargelseväckande beteende i konkurrens. Departementschefen underströk i prop. 19.75/76:113 att brottsbeskrivningen i bestämmelsen om förargelseväckande beteende aldrig kunde ges den innebörden att berusningen som sådan skulle falla under lagrummet. Detsamma måste gälla sådana inslag i den berusades uppträdande som typiskt sett hade ett sambandmed berusningen och som inte tog sig några 1982/83:9 59 mera uppseendeväckandeeller störande uttryck. En riktpunkt vidtillämpningen borde vara att bestämmelsen om förargelseväckande beteende ansågs tillämplig i sådana fall därdittills bestämmelserna om fylleri och förargelseväckandebeteende brukat åberopas i konkurrens.Departementschefen hänvisade också till bestämmelsenom ofredande i 4 kap. 7 § BrB. De här återgivna motivuttalandena har fått betydelseför de allmänna domstolarnas bedömning av frågan om alkoholförtäring på allmän plats -utan andra inslag av störande uppträdande -kan anses falla inom ramen för straffbart förargelseväckande beteende. Hovrättspraxis har därvid gått i skilda riktningar. Frågan har prövats av högsta domstolen (HD) i en dom den 5november 1981, DB 43. En person hade sittande på en parksoffa i druckit sprit direkt ur flaskan. HDogillade åtalet för förargelseväckande beteende med motiveringen att offentligspritförtäring kan anses som allmänt förargelseväckandeendast om något förargelseväckande moment utöver självaförtäringen tillkommer. Enbart den omständighetenatt förtäringen kan iakttas av ett stort antal människor medför inte att beteendet kan anses somförargelseväckande. HD uttalade vidare följande. Uppfattningen om vad som är förargelseväckande beteende växlar med tidsförhållandena. När det gäller spritförtäring påallmän plats har frågan, om beteendet skall anses förargelseväckande,fått viss belysning ilagstiftningssammanhang. Med införandet av allmännaordningsstadgan (1956:617) följde sålunda ett särskilt,straffsanktionerat förbud mot förtäring avrusdrycker vid offentlig tillställning, somäger rum inomhus eller utomhus inominhägnat område (16 §andra stycket och 29 § tredje stycket). Motsvarande förbud infördesdäremot inte Prop.1982/83:9 60 mot rusdrycksförtäring i övrigtpå allmän plats. Meningen var att i detta senare hänseende varje kommun skulle - med stöd av 7 §- själv fä bestämma efter vad som kunde anseserforderligt genom föreskrift i lokal ordningsstadga.Den omständigheten att särskilda bestämmelsersålunda infördes i allmännaordningsstadgan visar, att offentlig rusdrycksförtäring inteansågs utan vidare straffbar såsom förargelseväckande beteende. Anledning saknas till antagande att någon förskjutningav betydelse numera inträtt i det synsätt i förevarandehänseende som får anses ha varit förhärskande vid tiden för allmännaordningsstadgans tillkomst. I sammanhanget kan nämnas, att man i samband med fylleristraffets avskaffande inte avsågatt åstadkomma någon ändring i fråga om tillämpningsområdet för bestämmelsen i 16 kap. 16 § om förargelseväckande beteende. Det anförda ger vidhanden, ätt det för att offentlig spritförtäring skallbetraktas som förargelseväckande beteende krävs att något förargelseväckande moment tillkommer utöver självaförtäringen. Så kan vara fallet exempelvis om dendrickande skränar, antastar förbipasserande eller lägger sig på gångbanan (jfr NJA II 1976s. Detsamma kan också gälla om själva förtäringen sker på ett särskiltutmanande sätt. Vidare kan utan att något särskilt handlingsmomenttillkommer omständigheterna i övrigt vara sådanaatt förtäringen måste anses ägnad att väckaförargelse, t.ex. om förtäringen skeri närheten av en begravningsceremoni. Ingripande mot ordningsstörningar på bl.a. allmänna platser kan ävenske med stöd av 3 § lagen (1973:558) om tillfälligt omhändertagande(LTO). Enligt lagrummet kan den som genom sitt uppträdande störallmän ordning eller utgör en omedelbar fara för denna omhändertas av polisman. Omhändertagande kan ske även när det behövs för att avvärja straffbelagd handling. Tiden för omhändertagandefår inte överstiga . Prop.1982/83:9 61 4.3.2 Beslag och förverkandem.m. Allmänna bestämmelser om beslag finns i 27 kap. rät-tegång.sbalken (RB). Enligt 1 § kan föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara genom brott någon avhänteller på grund av brott förverkat tas i beslag. Beslut om beslag fattas avundersökningsledare eller åklagare. Ävenenskild polisman kan besluta om beslag. Han skall då skyndsamt anmälabeslaget till undersökningsledare eller åklagare, som skall pröva om beslaget skall bestå (4 §). Åtal skall i allmänhetväckas inom efter det att beslaget verkställdes (7 §). Bestämmelser om förverkande ges i 36 kap. BrB. Enligt 2 § kan bl.a. egendom som använts som hjälpmedelvid brotf enligt BrB och egendom med vilken har tagits befattning som utgör sådant brott förklaras förverkad,om det är påkallat till förebyggande av brott eller om särskilda skäli övrigt finns för förverkande.Vissa av de allmänna förverkandebestämmelserna i 36 kap. anses tillämpliga ävenutanför BrB. Detta gäller bl.a. föreskrifteni 4 § att förverkande pågrund av brott av egendom kan ske hos gärningsmanneneller annan medverkande vid brottet endast om egendomen vid brottstillfället tillhördenågon av dem. Om annan författning innehålleravvikande föreskrift, gäller dock denna. I de speciella fall däroffentlig alkoholförtäring kan bedömas som förargelseväckandebeteende ger de allmänna bestämmelserna om beslag och förverkande i RB och BrB möjlighet att omhändertaalkoholdrycker som använts som hjälpmedel vid brottet. 1982/83:9 62 serna kan emellertid inte grunda någon rätt till omhändertagande av alkohol som förtärs på allmän plats istrid mot förbud i lokal ordningsstadga. Av särskilt intresse i detta sammanhang är lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. (förverkandelagen). Enligt lagen kan alkoholhaltigadrycker och andra berusningsmedel som påträffas hos den som i berusat tillstånd gjort sig skyldig till vissa militära brott (övergivandeav post och onykterhet i tjänsten) ellerhos den som brutit mot bl.a. 4 §trafikbrottslagen (rattfylleri och rattonykterhet) förklaras förverkade,såvida inte särskilda skältalar däremot. Vid bl.a. trafikonyk-terhetsbrottenkan förverkande ske även av berusningsmedel som påträffas hos någon som medföljtvid tillfället under förutsättning attberusningsmedlen kan antas ha varit avsedda, även för gärningsmannen. Spritdrycker, vin och starköl som medförtsvid offentlig tillställning i strid mot gällande bestämmelserkan också förverkas (1 §). För beslag av berusningsmedel gäller vissa avvikelser från de allmännareglerna i RB. Möjlighet finns bl.a.-att omedelbartförstöra egendomen, om värdet är ringa eller förstörandet av annan anledning är försvarligt. Iannat fall kan egendomen genast säljaspå vissa i lagen närmare angivna sätt.Beslut om förstörande eller försäljning meddelas av undersökningsledare,åklagare eller - i fall där förundersökning inte behövs- av polismyndigheten. Om beslaget gåråter sedan egendomen sålts eller förstörts, utgårersättning av allmänna medel enligt åklagarensbeslut.