prop · G60334 · 1982-12-31 00:00:00 — Med utgångspunkt i de erfarenheter som styrelsen redovisati den ovan nämnda skriften om uppsökande verksamhet för barnfamiljer samt denya utgångspunkter som ges i och med socialtjänstreformen anser styrelsen detönskvärt med försöksverksamhet som utvecklar samarbetet mellan barnomsorg,sociala insatser och mödra- och barnhälsovård. I ett sådant utvecklingsarbetebör föräldrainformation och föräldrautbildning vara en naturlig del ochbarnomsorgsgruppens betänkande Barn och vuxna (SOU 1980:27) bUr därför ettviktigt underlag. Samverkan med landstingens verksamheter för handikappadebarn Samverkan med gäller handikappade barn och dåfrämst psykiskt utvecklingsstörda barn, rörelsehindrade barn och döva ochhörselskadade barn. För dessa gmpper har ett ansvar. Tydligast ärdet ansvaret när det gäller psykiskt utvecklingsstörda barn där landstingetsansvar är lagreglerat. Syftet med samverkan med är att insatserna förde handikappade bamen så långt som möjligt bör samordnas. För barnomsorgen ärsamverkan värdefull framför allt när ett handikappat barn börjar på förskolaeller fritidshem. TUl verksamheter för handikappade barn finns i 1982/83:34 71 mångalandsting knutna specialutbildade förskollärare som besitter särskild utbildningoch erfarenhet av pedagogiskt arbete med handikappade barn. Det vore önskvärtatt sådan specialutbildad personal fanns i samtUga landsting. Socialstyrelsenhar arbetat med samverkansfrågorna efter främst två vägar. Dels har den iavsnitt 6 (Barn med behov av särskilt stöd) nämnda fortbildningssatsningenSamverkan i barnomsorgen syftat till att olika yrkesgmpper och verksamheter skalära känna varandras arbete och uppgifter. Dels har i samarbetemed kommun bedrivit ett omfattande utvecklingsarbete för att prövasamverkan i den praktiska verksamheten. Inför förskolelagensinförande startades utvecklingsarbetet i i syfte att utvecklaförskolans och fritidshemmens förmåga att ta hand om barn med behov av särskiltstöd. I försöksverksamhet samordnades förskolevistelsen med stödinsatser frånandra verksamheter. Erfarenheterna från försöken är bland annat att samverkanmellan förskolan och verksamheter utanför denna, t. ex. habiUtering, oftastöter på stora problem. Problemen hänger samman med att de olikayrkesgrupperna har olika synsätt på vad barns förskolevistelse syftar till, påorsaker till störningar hos barn och på metoder för att komma till rätta medproblem. Förskolans helhetssyn på barn har inte sällan kolliderat med en synsom starkare betonar avvikelsen och behovet av diagnostik och behandling. Denfortbildningsverksamhet gemensam för förskolepersonal, barnhälsovårdspersonal, habiliteringsper-sonalm. berörda yrkesgmpper som bedrivits inom projektet har dock visat sig varaen framgångsrik metod för att skapa ett mer gemensamt synsätt samt väsentligtöka förskolepersonalens förståelse och säkerhet i det dagliga arbetet med barnsom har olika typer av störningar. Arbetet med slutrapporten pågår inom kommunenoch den beräknas bli klar . Samverkanmellan barnomsorgen och verksamheter för handikappade barn börfortsätta att utvecklas, den har ännu inte funnit sina former. Erfarenheterna frånprojektet i pekar entydigt på det positiva för personalen inombarnomsorgen att få fortbUdning inom detta område, det ökar deras säkerhet ochtrygghet i arbetet med barn med särskilda behov. Erfarenheterna pekar ocksåentydigt på behovet av fortbildning för personalen inom habiliteringsverksamheterna.Deras kunskap om barnom- 1982/83:34 72 sorgensmål, innehåll och arbetssätt måste öka för att de på ett smidigt sätt ska kunnage personalen sitt stöd. Iavsnitt 13 (Gmndutbildning och vidareulbUdning) föreslås att speciallä-ramtbildningenför förskollärare ses över bl. a. mot bakgrund av den förändrade roll de fårnär allt fler handikappade barn integreras i den kommunala förskolan. Enviktig förutsättning för en god samverkan är att uppgifter och ansvarsgränsermellan oUka verksamheter är tydliga för alla medverkande grupper.Socialstyrelsen kommer därför som nämnts i inledningen till detta avsnitt attutarbeta ett kortfattat material som redovisar uppgifter och ansvar för aUa deverksamheter som barnomsorgen behöver samarbeta med. Metodernaför samarbetet behöver utvecklas. Därvid utgör den kommande slutrapporten frånEskilstuna-projektet en värdefull utgångspunkt. kommer medutgångspunkt i denna att utarbeta en vägledning som kan användas för personalinom barnomsorgen och verksamheter när det gäller samverkan ocharbete kring barn med behov av särskilt stöd. 10Ledningsorganisationen för den pedagogiska verksamheten ,Huvudsyftet med förslagen i denna utvecklingsplan för barnomsorgen är attstärka den pedagogiska verksamheten. En central fråga blir då hur denna verksamhetska ledas och samordnas. I arbetsplanen Förskolans pedagogiska verksamhet - måloch inriktning (1981) redovisar sin principiella syn påledningen av barnomsorgen. 1 avsnitt 2 (Förskolans pedagogiska verksamhet) harbegreppen pedagogiskt program, kommunala riktlinjer och pedagogisk planeringanvänts för att beskriva ledningsfunktionen centralt, kommunalt och lokalt vidgenomförandet av den pedgogiska verksamheten. Barnomsorgensblygsamma omfattning gjorde det inte naturligt eller nödvändigtatt uppmärksamma ledningsfrågorna vare sig lokalt, kommunalt eller centralt.Många kommuner saknade kommunalt organiserad barnomsorg och i de kommuner detfanns barnomsorg bestod den oftast av några deltidsgmpper och kanskenågra daghem. Endast några få stora kommuner hade en sådan omfattning påverksamheten att det fanns resurser och behov att diskutera ledningsfrågorna. Verksamhetensringa omfattning gjorde det också möjligt för att ha endirektkontakt med kommunalt anställda barnstugekonsulenter. Därför fungeradestyrelsen som ett mer praktiskt stöd för verksamheten än vad som ärmöjligt. Detbehövs ingen närmare förklaring till att den kommunala ledningen för 1982/83:34 73 barnomsorgenunder i hög grad arbetat med utbyggnadsfrågor. Men det har ocksåhaft betydelse att barnstugeutredningen var mycket knapphändig i sinaresonemang när det gällde ledningen av den inre verksamheten.Barnstugeutredningens förslag på denna punkt inskränkte sig i princip till attföreslå att kommunerna skulle inrätta tjänster som pedagogkonsulenter förledning av etl visst begränsat antal förskolor. Dessa pedagogkonsulenter skullebl. a. fungera som ett "mellanled" för information frånsocialstyrelsen till verksamheten. Vid bedömningen avbarnstugeutredningens förslag bör man beakta dels att verksamheten fortfarandevar av liten omfattning dels att det under slutet av 60-lalet och början av70-talet var viktigt att motverka auktoritärt uppbyggda ledningsorganisationer.Utredningen ville skapa en modern och demokratisk arbetsorganisation därarbetslaget på varje enskild förskola fick ett mycket stort ansvar förverksamhetens utformning. Resultatet av utveckUngenunder 70-talet har dock blivit att kommunerna i hög grad saknar en fungerandeledningsorganisation för den inre verksamheten. Vid den genomgång och analysav utvecklingen som genomfört vid utarbetandet av arbetsplanenom Förskolans pedagogiska verksamhet har bristerna när det gäller ledning ochsamordning kommit i blickpunkten. Det är främst den praktiskt arbetandepersonalen som framhållit dessa brister. Enförbättring av den pedagogiska ledningen för barnomsorgen framstår som enmycket viktig fråga. Ska verksamheten vidareutvecklas och kvaliteten höjas ärledningsorganisationens förmåga att ge stöd och vägledning central. Enförbättrad ledning är också nödvändig i en strävan mot en jämn kvalitetsmässigstandard mellan olika förskolor och fritidshem. Socialstyrelsenanser att ledningsfrågorna måste ägnas stor uppmärksamhet i utvecklingsarbeteoch forskning . En forskning som inriktas på att beskriva ochanalysera hur ledningen faktiskt fungerar är angelägen. Kommunerna bör i sitteget utvecklingsarbete ägna ledningsfrågorna särskild uppmärksamhet.Socialstyrelsens uppfattning är att de flesta kommunerna inom en 5-årsperiodbör kunna utveckla en väl fungerande ledningsorganisation för den pedgogiskaverksamheten. Kommunerna bör med stöd avdet pedagogiska programmet utarbeta kommunala riktlinjer för verksamheten somutgångspunkt för den detaljplanering som bör ske i den enskilda förskolan ochfritidshemmet. De kommunala riktlinjerna bör antas av socialnämnden och främstbehandla verksamheten på en instrumenten nivå, dvs. ange principer ochförutsättningar för den pedagogiska verksamhetens genomförande, planering, föräldrasamarbete,fortbildning, etc. 1982/83:34 74 Socialstyrelsenanser det viktigt att det finns en central ledning för barnomsorgen med högkompelens och med såväl teoretisk som praktisk erfarenhet avbarnomsorgsområdet. I princip bör den vara en funktion för administration avden pedagogiska verksamheten, övergripande utredningar inom området och fortbUdningsplanering.Många kommuner har också en administration på distriktsnivå, för den löpandeledningen av ett mindre avgränsat område i kommunen. Funktionen blir i stortsett den som barnstugeutredningen föreslog att pedagogkonsulenterna skulle ha. Omman ser över hela den kommunala organisationen så finns det i många kommunertre nivåer när det gäller ledningen av barnomsorgen, den centrala nivån församordning och ledning kopplad till socialnämnden, distriktsnivån som handharett löpande driftansvar som ofta också innefattar en rad löpande rutiner ochden lokala nivån där föreståndaren har ett ansvar för planering ochgenomförande av verksamheten. Ur ledningssynpunkt är det viktigt att dessa trenivåer inbördes har öppna och enkla förbindelser för att skapa en god ocheffektiv samordning som undviker onödiga byråkratiska omgångar. Isocialstyrelsens fortsatta arbete med ledningsfrågorna kommer ansvar, funktioneroch uppgifter på de olika nivåerna att uppmärksammas. En viktig fråga i dettasammanhang är att göra en avvägning mellan olika ansvarsnivåer med hänsynfrämst till att skapa en effektiv och icke kostnadskrävande administration förstöd och utveckling av en bra barnomsorg. Metoder och förutsättningar förförändringsarbete ska uppmärksammas. Kompetensutvecklingenför ledningspersonalen bör ägnas stor uppmärksamhet. På kort sikt börkraftfulla fortbildningsinsatser riktas till denna grupp. Inom högskolansanslag för enstaka kurser bör kurser för ledningspersonal ges hög prioritet. föreslagna översynen av gmndutbildningen bör ingå att överväga innehållet ien vidareutbildning för ledningspersonal. Föreståndarnaskompetens bör också höjas genom vidareutbildning vid högskolan. Kommunen kangenom samarbete med högskolan utforma ett lämpligt kursinnehåll. MöjUgheternaatt erhålla statsbidrag via länsarbetsnämnden bör uppmärksammas. Omman jämför så har antalet anställda inom barnomsorgen ökatfrån 11065 till 55 717, alltså en femdubbling av personalen på en tioårsperiod.De två huvudgrupperna inom verksamheten är förskollärare/fritidspedagoger ochbarnskötare. Om man ser till den andelsmässiga fördelningen så har andelenförskollärare/fritidspedagoger sjunkit några procentenheter medan andelenbarnskötare har ökat kraftigt. Uppgifterna framgår av nedanstående tabell. Prop.1982/83:34 75 Antaletanställda inom barnomsorgen uppdelade på utbUdning: Motbakgmnd av det faktum att grundutbildningen är en myckel viktig kvalitetsfaktorför verksamheten diskuterar i detta avsnitt personalkårenssammansättning vad det gäller uppdelningen mellan förskollärare ochfritidspedagoger å den ena sidna och barnskötare å den andra. Socialstyrelsensuppfattning är att de båda utbildningskategorierna bör ses som steg i en barnpedagogiskutbildning. Närdriftbidrag för förskolor infördes utgick det bl. a. i form av lönebidragtill förskollärare. Denna statsbidragsform slopades 1963 i syfte att förenklaadministrationen och med hänvisning till kommunernas goda vilja att anställautbildad personal. Tillden förenklade statsbidragskonstruktionen knöts "Råd ochanvisningar nr 163 1963" där följande sägs om pesonalsamman-sättning ochpersonaltäthet: "Idaghem bör, förutom föreståndare, med hänsyn till personalens regleradearbetstid knytas två förskollärare till varje avdelning. Vid bristande tillgångpå förskollärare kan dessa med beaktande av barnens ålder ersättas av tiUräckligtantal barnsköterskor. Frånsett ekonomipersonalen bör det finnas en anställd påfem barn. Omfattar daghemmet även spädbarnsavdelning, ökar personalbehovet anställd på fyra barn. Förfritidshem behövs, utöver pedagogiskt kvalificerade föreståndare, en förskolläraresom ledare för varje avdelning. Förlekskola med en förmiddags- och en eftermiddagsavdelning svarar en förskollärare." Detvar som en påtaglig utbyggnad av förskolor ochfritidshem tog sin början. Efter förslag från den på familjeberedningensinitiativ bildade centrala samarbetsgruppen för plane- 'Varav 2 025 anställda som två-språkig personal Prop.1982/83:34 76 ring och utbyggnad av dag- och fritidshem vidarebefordradekommunförbundet 1967 en rekommendation till landets kommuner om en önskvärdutbyggnadstakt. Enligt centrala samarbetsgruppen borde kommunernas målsättningfram till 1975 vara att kunna tillgodose platser för av deförvärvsarbetande föräldrarnas barn. Man beräknade att del skulle innebära ettnytillskott på 70 000 platser i daghem och 25-30 000 platser i fritidshem framtill 1975. Mot bakgrund av den ovan redovisade rekommendationenkallade kommunförbundet , och till överläggningar kring frågan ompersonaltätheten och personalsammansättningen. Överläggningen resulterade i ett cirkulär frånkommunförbundet (7/70) med bl. a. följande innehåll: "Trots att statsmakterna successivt beräknas ökaantalet utbildningsplatser från 1 410 innevarande läsår till 3 000 läsåret1973/74 torde bristen på förskollärare bestå och en bitin . Med hänsyn härtill framhölls från sida, attunder nu rådande förhållanden måste förskollärare i viss omfattning ersättas avannan arbetskraft och då lämpligen med barnsköterskor. I detta sammanhanghänvisade man till Råd och anvisningar nr 163, sid. 21, varavframgår, att "frånsett ekonomipersonalen bör det finnas en anställd på fembarn." Enligt kommunförbundets uppfattning bör målet vara att upprälthåUakvaåitén på verksamheten. Med hänsyn till brislen påförskollärare och som ettled i strävan efter bästa möjliga jämnhet i standarden på verksamheten, bör mantemporärt verka för att få till stånd en rimlig fördelning av tillgängligapersonalresurser på barnstugeområdet såväl inom den enskilda kommunen som inomlandet i stort. Från samfliga intressenters sida påtalades vidöverläggningarna vikten av att personalsammansättningen anpassas tillförhållandena på arbetsmarknaden. Under nuvarande förhåUanden bör kommunernadärför sträva efter att varje daghemsföreståndare är utbildad förskollärare ochatt det därutöver bör finnas en förskollärare på varje avdelning. Med hänvisning till det ovan anförda konstaterarkommunförbundet, att hinder således icke möter för kommunerna att i rådandebristsituation organisera daghemsverksamheten så att man - utöver en utbildadförskollärare som föreståndare - får en förskollärare per avdelning." (Bu) framhåller att personalen bör hagmndläggande yrkesutbildning för sitt arbetsområde (SOU 1972:27 sid. 42): "Den utbildning som i första hand kommer ifråga är förskollärarutbildningoch barnskötarutbildning. Med hänsyn till rådande tillgång på utbildadeförskollärare och barnskötare bör en jämn fördelning av de bådapersonalgrupperna eftersträvas i samtliga barngrupper. Detta gäller ävensmåbarnsgrupperna. 1 gmpper med stor andel barn med särskilda svårigheter börspeciallärare anställas." 1982/83:34 77 Socialstyrelseninstämde i sitt remissvar i utredningens resonemang. Även SFL accepteradeutredningens ställningstagande mot bakgrund av tillgången på utbildad personal.SFL framhåller dock alt utredningens ställningstagande inte kan godtas somgenerell norm och framhåller vidare: "Föreståndare bör för det första inteinräknas i dessa beräkningar. I barngruppen måste finnas förskollärare i enomfattning som täcker öppethållandetiden. Om det på ort skulle finnas tillgångtill förskollärare, som av något skäl är bundna till orten, måste en högreandel kunna anställas. Det är emellertid angeläget ait en spridning åstadkomsså att fördelningen inte blir alltför ojämn regionalt sett." Kommunalarbetareförbundetbeklagar i sitt yttrande att Bu inte närmare behandlat frågan om vilken typ avutbildning som bör gälla för förskollärare och barnskötare. Förbundet hänvisartill ett uppdrag från regeringen till "att övervägamöjligheterna att i ökad utsträckning samordna utbildningarna på barnavårdsområdet." Förbundet är positivt tUlen sådan samordning men framhåller alt den även borde omfatta utbildningen avförskollärare och fritidspedagoger. framhållervidare: "Den framtida verksamheten inom förskola bör bygga på en varvadteoretisk/praktisk utbildning. Utbildningsgrunden bör vara gymnasieskolansgren för barna- och ungdomsvård och därmed jämställda specialkurser inomgymnasieskolan. Efter viss tids praktisk yrkeserfarenhet bör den fortsattautbildningen till exempelvis förskollärare komma till stånd." Itilläggsdirektiv tUl Bu berörde föredragande statsrådsamma fråga på följande sätt: "Vidavvägningen av innehållet i de olika utbildningarna bör utredningen beaktautbildningarnas inbördes relationer. Utredningen bör pröva i vilken utsträckningden enskilde eleven kan genomgå en förskolepedagogisk utbildning etappvis.Eleven bör därvid vid övergången från en utbildning tUl en annan kunna utnyttjatidigare inhämtade kunskaper och erfarenheter." Ibetänkandet Utbildning i samspel (SOU 1975:67) ifrågasätter BU "om aUa deutbildningar, som bedrivs på de olika nivåerna i 'hierarkin' med sikte påde traditionella rollfördelningarna i etl barnpedagogiskt arbete är pedagogiskt,socialt och ekonomiskt motiverade." "Företräderman en helhetssyn och vill konsekvent fullfölja denna syn på barns ochungdomars utveckling och behov samt den barnpedagogiska verksamhetens roll isamhället, är det än mer motiverat att ställa denna fråga. Utredningen villbetona vikten av alt helhetssynen ges sådana konkreta uttryck, när man byggerupp en utbildning utifrån barns och unga människors behov, att de utbildningarsom syftar till alt ge kompetens för arbete inom den barnpedagogiskaverksamheten i förskole- och fritidsverksamhet för barn och ungdomar, verkligenär och upplevs som delar av en organisk enhet." Prop.1982/83:34 78 Bu föreslog en enhetUg utbildning organiserad i treutbildningssteg. "Barnpedagog 1: STEG 1 svarar dels upp mot innehållet i ett barnpedagogisktarbete för dem som tar emot andras barn i det egna hemmet och/eller arbetar i förskole-ochfritidsverksamhet enligt de funktioner som utredningen i tidigare betänkandenföreslagit för de yrkesgrupper, som benämns barnvårdare, dagbarnvårdare, förskolassistentsamt lekplats- och lekparkspersonal, dels mot innehåUet i ett barnpedagogisktlagarbete enligt utredningens pedagogiska program i förskolor och fritidshemför den yrkesgrupp som benämns barnskötare. STEG 2 svarar upp mot innehållet i ett barnpedagogisktlagarbete i förskole- och fritidsverksamheter för de yrkesgrupper, som idagbenämns förskollärare och fritidspedagoger. STEG 3 svarar upp mot en barnpedagogisk verksamhet i förskole-och fritidsverksamheter med mera specialiserade funktioner i dessas arbetslag.Detta steg är således att uppfatta som vidareutbildning/fördjupning. Detmotsvarar delvis den vidareutbildning som existerar i form av den 16veckors metodiklärarkurs som anordnas för blivande metodiklärare vid förskollärar-och fritidspedagogutbildningarna. STEG 3 bör ge vidareutbildning för följandeområden: pedagogisk verksamhet, social, administrativ samt psykologiskverksamhet med bl. a. konsultativa arbetsuppgifter. (Utredningens förslagavseende utformning och innehåll i STEG 3 vidareutvecklas i kap. 6)." Regeringen ställer sig i propositionen om utbildning avförskollärare och fritidspedagoger m. m. (1976/77:76) positiv till den avbarnstugeutredningen föreslagna stegvisa utbildningen. Föredragande statsrådanför att barnstugeutredningens förslag om 50-veckorsutbildning till förskollärarerepresenterar en värdefull praktisk tillämpning av principen om återkommandeutbildning. Jag tror att det finns ett stort behov av en sådan utbildning blandpersonalen inom barnomsorgen. Den bör därför även i fortsättningen anordnasinom ramen för den statUga högskoleutbildningen. "Föredragande statsrådställer sig också positiv till de föreslagna inträdeskraven på fyra årsyrkeserfarenhet från barnomsorgen efter avslutad barnskötamtbildning. SlutiigenframhåUs att "Det är angeläget att de barnskötare som önskar vidareutbildasig till förskollärare eller fritidspedagoger men som inte har haft möjlighetdärtill erbjuds plats t. ex. i 50-veckorsutbildningen.'' Frågan om personalens sammansättning berördes senast i departementspromemorian,"Vissa kvaUletsfrågor i daghem och fritidshem samt principerna för sialsbidragsgivningen"(Ds S 1970:03). Denna promemoria var underlaget till den proposition somriksdagen behandlade . I promemorian föreslogs en rekommendation om att minsthälften av inrättade tjänster för arbete i barngrupp skulle vara förskollärartjänsterdå det gäller förskolebarn och fritidspedagogtjänster då det gäller skolbarn. Prop.1982/83:34 79 Efter att ha redovisat bakgrunden till uppdelningen i detvå personalkategorierna framhåller i sitt remissvar den 7september 1979 följande: "har i och för sig inget att invändamot rekommendationen om minst hälften förskollärare respektive fritidspedagogersom en kvalitetsgaranti för barnomsorgen. Styrelsen anser dock att det ärolämpligt med ett principuttalande från regering och riksdag i denna fråga. Dethade varit värdefullare om en mer enhetlig utbildning för personal inombarnomsorgen hade diskuterats i promemorian." pekar också på att det visat sig innebärasvårigheter för arbetslagsprincipens genomförande att det finns tvåpersonalkategorier med samma arbetsuppgifter inom verksamheten. anför i sitt remissvar i dettaavseende att "En jämn fördelning måste enligt förbundets uppfattningställa stora krav på resurser och stimulanser för att i första hand geyrkesverksamma barnskötare utbildningsmöjligheter. I längden är dock dennafunktionella indelning av personalen i en pedagogisk skolad och en mer vårdinriktadkategori olycklig och bör ersättas av en mer enhetligt utbUdadbaspersonal." Förbundet uttalar också en tveksamhet när det gäller fritidspedagogutbildningenoch menar att man bör pröva "möjligheten att bygga in fritidspedagogiken ibarnskötar- och förskolläramtbildningarna. Detta skulle även främja principenom arbetslag där de formella skillnaderna mellan personalkategorierna begränsas." anförde i detta sammanhang att"eftersom de krav som ställs på personalen inom barnomsorgen medför att enkvalitativt fullgod pedagogisk utbildning är nödvändig, dvs. utbildning påhögskolenivå till förskollärare respektive fritidspedagoger kräver SFL enpedagogiskt utbildad personalkategori - förskollärare - respektive enpedagogiskt utbildad personal i fritidshem - fritidspedagoger." anser inte att det finns verksamhetsmässigaskäl som motiverar två yrkesgrupper för arbete i barngrupp inom förskolor ochfritidshem. Det finns heller inga uttalade ställningstaganden för detta. Avredovisningen ovan framgår att den uppdelning i två yrkesgrupper som skettunder 70-talet är en följd av den faktiska tillgången på personal med förskollärar-och fritidspedagogutbildning. anser att det är önskvärt med en enhefligyrkeskår. Detta leder till att alla anställda bör ha en likvärdiggrundutbildning. Det skulle innebära att de barnskötare som finns inomverksamheten bör få vidareutbildning. Det bör vara en långsiktig strävan attuppnå en enhetlig yrkeskår. Prop.1982/83:34 80 Barnstugeutredningensförslag om att personalen inom barnomsorgen skall organiseras i arbetslag haribland tolkats som alt uppdelningen i två yrkesgrupper har ett egenvärde förarbetslaget.