prop · G60334 · 1982-12-31 00:00:00 — finns i de större kommunerna också psykologer ochkuratorer inriktade på barn med psyko-sociala störningar. Denna gmpps uppgiftär oftast att ge personalen stöd. Behovet av metodutveckling och fortbildningär för denna grupp stort. Prop.1982/83:34 61 Frågan om invandrarbarnens situation berör samtliga områdeninom barnomsorgen. Vägledning och riktlinjer för verksamheten i förskolor ochfritidshem gäller givetvis även för invandrarbarn. Därutöver behöver särskildvikt läggas vid hemspråksstödet, kontaktskapande och uppsökande verksamheterför personalen saml forsknings- och utvecklingsarbete avseendeinvandrarbarnen. I hemspråkspropositionen (1975/76:118) anges inriktningenpå förskolans verksamhet avseende invandrar- och minoritetsbarn. Målen förhemspråksträning i förskolan och skolan relateras till de invandrarpolitiskamålen jämlikhet, valfrihet och samverkan. I förskolan ska hemspråksstödet varaen integrerad del av förskolans pedagogiska verksamhet och syfta till attstödja barnens totala personlighetsutveckUng. Målet ska vara att lägga grundentill tvåspråkighet och delaktighet i två kulturer. För att förbättra och utveckla förskoleverksamheten ochandra stödjande verksamheter för invandrarbarn behövs ett fortsattutvecklingsarbete inom och i samarbete med andra myndigheteroch organisatio- Förskolans hemspråksstöd ska bidra till att barn med annathemspråk än svenska som um.gängesspråk i hemmet på ett adekvat sätt kan blitvåspråkiga och delaktiga i två kulturer. För att stödja personalen i förskola,fritidshem och familjedaghem och även den administrativa personalen behöver enny arbetsplan utarbetas som ersätter nuvarande del 4. Dessutom behöver arbetasfram metodkomplement som beskriver olika invandrargruppers behov utifrån sinbakgrund, språkets uppbyggnad och förhållande till svenska språket m. m. När det gäller invandrarfamiljer som inte har sina barn iden reguljära barnomsorgen är det angeläget alt utveckla den öppna förskolansmöjligheter att tillgodose dessa familjers behov. Vidare att utveckla formerför grupper där invandrarföräldrar själva kan bedriva "kom-och-lek"-verksam-hetmed syfte att föräldrarna själva ska kunna utveckla barnens språk. kommer atl verka för atl fortbildning påolika nivåer för såväl svensk som Ivåspråkig personal kommer till stånd. Förvissa språkgrupper är det nödvändigt atl tar ett direkt ansvarför fortbildningsinsatser. Dessa kan ibland behöva förläggas i utvandrarländer-naoch genomföras i samverkan med dem. 1 arbete ingår också atlutveckla läromedelsutbudet för den tvåspråkiga personalen. Forskning och utvecklingsarbete behöver initieras omeffekter av olika organisationsmodeller för hemspråksstödel. 1982/83:34 62 innehålli förskolans språk- och kulturstödjande verksamhet är ett annat ornråde förforsknings- och utvecklingsarbete. Handikappadeinvandrarbarn har ägnats mycket liten uppmärksamhet. En ingående analys börgöras över vilka åtgärder som behövs för att förbättra dessa barns villkor.Likaså behövs en genomgång av tillgången till olika stöd ochbehandlingsresurser och hur dessa ska kunna utnyttjas av icke svensktalandeinvandrare. Denav regeringen tillsatta utredningen i förskoleåldern kommerunder att ge förslag till åtgärder för att förbättrainvandrarbarnens situation såväl inom förskolan som utom. Utredningen kommeratt utgöra ett viktigt underlag för fortsatta arbete inomområdet. Ijanuari startade med medel från arvsfonden en informationsverksamhetom barns och föräldrars behov på sjukhus. Informationsverksamheten skulle gealla berörda större medvetenhet om barns situation på sjukhus, inte bara frånmedicinsk utan även från emotionell och socio-psykologisk synpunkt. Den nyabarnomsorgslagen innehöU en paragraf som talade om att alla barn på sjukhushade rätt till liknande pedagogisk verksamhet som i förskola eller fritidshem.Barnomsorgsgruppen hade i sitt belänkande Samverkan i barnomsorgen, behandlatfrågan om barn på sjukhus. Socialministern uttryckte en förhoppning att lekterapiverksamhetskulle byggas ut så att den skulle omfatta alla barn på sjukhusi enlighet med barnomsorgsgruppens förslag (prop. 1975/76:92). Deflesta barnklinikerna i landet hade lekterapeuter anställda . Menlekterapeuterna var klart underdimensionerade för att hinna med de barn somvistades på barnklinikerna. Därför var det ytterst få sjukhus där barnen på"vuxenavdelningarna" fick tillgång till sjukhusets lekterapeuter. Dessaansågs anställda för barnklinikens behov i första hand. Dåendast hälften av alla barn på sjukhus vårdas på barnkUniker var det en väsenfliguppgift att sprida kunskap om rätten till lekterapi även till de avdelningarför vuxna där barn vårdas eller besöker för undersökningar och behandlingar.Informationsverksamhet har bedrivits på tre plan, nämligen: 1) Temadagar för olika kategorier sjukhuspersonal somvårdar och behandlar barn 2) Föreläsningar om barns behov på sjukhus ochlekterapins betydelse för följande grupper a) grundutbildningar av läkare, sjuksköterskor,förskollärare, fritidspedagoger och barnskötare b) vidareutbildning av speciallärare Prop.1982/83:34 63 c) fortbildning för exempelvis barnomsorgspersonal 3)Kurser för befintlig lekterapipersonal Vid temadagarna har såväl medicinsk som paramedicinskpersonal från det 20-tal kliniker där barn kan vårdas deltagit. Dessutom harrepresentanter för föräldrar, administration och landstingspolitiker deltagit.Föreläsningar har hållits om barns utveckling och barns och föräldrarsreaktioner vid sjukdom och sjukhusvistelse. Vilken betydelse lekterapin kan hanär det gäller att avdramatisera sjukhusupplevelse har demonstrerats inte baragenom föreläsningar, film och diverse tryckt material utan även genomLekmiljörådets utställningar. Vid gruppdiskussioner har alltid personal blandats så att barnutbildadpersonal skulle kunna dela med sig av sina kunskaper och erfarenheter till depersonalgrupper som inte har haft någon utbildning om barn. Temadagarna har fått mycket positivt gensvar ochkunskapsutbytet där har bidragit till störremöjligheter för föräldrarna att vistas på sjukhuset tillsammans med sitt sjukabarn attstudiecirklar har startats där litteratur om barn på sjukhushar använts som kurslitteratur att alltflersjukhus har börjat ta emot studiebesök från förskolor och daghem som ett led iförebyggande förberedelse för eventuella sjukhusbesök vid senare tillfällen att även annanförberedelse och möjligheter till bearbetning genom s. k. sjukhuslekpraktiseras på diverse mottagningar och behandlingsavdelningar dit barn kommer En ökad efterfrågan på föreläsningar,informationsmaterial, konsulthjälp vid försöksverksamhet och forskning visar pådet tilltagande intresset från olika utbildningsansvariga att tillföra berördpersonal kunskap om barns speciella behov vid sjukdom och sjukhusvistelse. I har det varitföreträdesvis förskollärare och fritidspedagoger som har sörjt för lek- ochsysselsättningsverksamhet bland barn på sjukhus. En ökad medvetenhet om hurleken kan få en 1982/83:34 64 terapeutiskbetydelse för barn vid sjukdom och handikappande situationer ställer störrekrav än tidigare på lekterapipersonalen. De mäste ha god kunskap om barns olikasjukdomar och handikapp. Hälften av barnen på sjukhus är handikappade ellerkroniskt eller svårt sjuka. Iall synnerhet förskolebarnen far illa, inte bara på grund av sin sjukdom ellersitt handikapp utan också därför att de har svårare att förslå varför de måstevara hemifrån och varför främmande personer ska handskas med dem - ibland plågadem eller hålla dem med våld. De har inte tillräckUgt utvecklat ordförråd attvare sig förstå alla främmande ord eller förmåga att själva ge uttryck för sinakänslor. Lekterapeuternahar stort ansvar att hjälpa barnet förstå upplevelser och ge dem möjlighet altgenom lek och aktivitet tolka känslor. Genom den kunskap och erfarenhel som leklerapeuternahar om barn och deras behov och reaktioner kan de bli barnens ombudsmän och enförbindelselänk meUan barn och vuxna på sjukhus. Alltfler föräldrar vistas påsjukhus tillsammans med förskolebarn och även äldre barn som behöver sinaföräldrar. Även föräldrarna är ängsliga och ibland i kris på grund av vad somhänt med deras barn. De kan uppmuntras och stimuleras och lära sig avlekterapeuterna hur de kan hjälpa sitt barn genom lek. Lekterapeutenskall klara av den svåra sjukhusmiljön och samarbetet med all sjukhuspersonalmed deras speciella vokabulär och form av lagarbete. ställs de införexempelvis barn som skadats genom olyckshändelser eller är svårt brännskadade, nyopereradeeller missbildade barn och även döende barn. De möter alla kategorierhandikappade barn, barn i alla åldrar och från olika miljöer - exempelvisinvandrarbarn. Allt detta liknar inte alls det arbete i barnomsorgen som derasgrundutbildning förberett dem för. Mångagånger är lekterapeuten ensam inom sitt yrke på sjukhuset. Hon har ingen attsamråda med. Barnen finns på oUka avdelningar. Det är inte säkert att hon ärvälkommen på alla avdelningar där barn vårdas. Man kan tycka att det ärbesvärligt med allt "dalt" omkring barnen. Ändasedan speciallärarutbildningen för förskollärare startade så har sjukhusensleklerapeuter sökt sig dit. Utbildningen har inte alltid varit adekvat försjukhusarbete. Leklerapeuterna behöver en mycket allsidig kunskap om barnsolika sjukdomar och handikapp, samarbetsteknik, kristerapi m. m. Dåsocialstyrelsen genom brev och muntliga hänvändelser fått kunskap omlekterapeuternas akuta behov av fortbildning har styrelsen anordnat sammanlagtfem kurser för cirka 125 lekterapeuter från hela landet. Kurserna har varitmyckel efterfrågade av leklerapeuterna. Allinformations- och utbildningsverksamhet som bedrivits har medverkattill en förbättrad situation för barn och föräldrar på sjukhus. Personal somska ta ansvar för barnsjukvård efterfrågar alltmer samarbete med lekterapeutermed åtföljande kunskapsutbyte och stöd till att bättre kunna ge barnenhelhetsomsorg och inte endast medicinsk vård. Föratt utveckla detta samarbete behövs fortsatt informations- och Prop.1982/83:34 65 utbildningsverksamhetpå alla nivåer. Utvecklingsarbete och forskning är angeläget då alltför litetdokumenterad kunskap finns att tillgå om vilka åtgärder som kan och bör vidtasför atl undvika sjukhusskräck och psykiska skador hos barn. Sverigehar hävdat sig väl internationellt sett genom att lagstifta om pedagogiska ochpsykologiska åtgärder för barn på sjukhus. När det gäller forskning omförberedelse och bearbetning av sjukhusupplevelser återstår dock mycket arbete.Likaså behövs ökade kunskaper om hur spädbarn och tonåringar på sjukhus bättreska kunna tas om hand. Rikliglitteratur från och visar att god barnomsorg på sjukhus (s. k. childlife work) bidrar tiU att undersökningar och behandUngar går lättare attgenomföra. Lugnande medel behövs mindre än . Tacksamma och positivaföräldrar och barn går lättare att ta hand om vid återbesök. Man upplevertidsvinst och trivselvinst för alla parter. Socialstyrelsensinformationsverksamhet när det gäller barnomsorg på sjukhus har röntuppskattning och påverkat utvecklingen. Denna informationsverksamhet skafortsätta. Medel härför, - rese- och materialkostnader, - beräknas ibarnomsorgens fortbildningsanslag. Lekterapeuternasbehov av fortbildning och vidareutbildning måste lösas. Vid den föreslagnaöversynen av speciallärarutbildningen bör denna fråga behandlas. Depåbörjade forskningsinsatserna om lekterapins betydelse för den medicinskavården bör fortsätta och utvecklas. Medel härför får sökas från regeringen ivarje särskilt fall. Föratt utveckla förskole- och fritidshemsverksamhelen och öka dess möjligheter attbidra till goda uppväxtvillkor för barnen behövs samverkan med andraverksamheter. kan berika innehållet i barnomsorgen, skapa sammanhang och kontinuitetoch ge barn och familjer behövUgt stöd. Idetta avsnitt behandlas barnomsorgens samverkan med skolans lågstadium för attunderlätta skolstarten, samverkan med fritidsförvaltningen främst avseende deäldre barnen i fritidshem samt samverkan med kulturella organ och verksamheterpå såväl nivå som riksnivå. För barn med behov av särskilt stöd ärsamverkan inom och med barnhabilitering ochbarnpsykiatriska verksamhet en förutsättning för samordning av insatser förbarn och familjer. Deolika synsätt som präglar oUka verksamheter kan utgöra problem vid samverkan.Det är viktigt att det finns klara ansvarsgränser och kunskap om varandrasansvarsområden och yrkeskompetenser för att en gynnsam samverkan ska kunnautvecklas. planerar att ge ut en översiktlig skrift därbarnomsorgens uppgift och ansvar avgränsas gentemot övriga ,barnhälsovård, barnhabilitering och barnpsykiatrisk 5Riksdagen 1982/83. 1982/83:34 66 verksamhet.I denna skrift kommer också samarbetet med skola, fritid och kultur attbehandlas. Isamband med införandet av den allmänna förskolan blev intresset för samverkanmellan förskola och lågstadium mer allmänt och flera större forskningsprojektstartades. samverkan kartlades, arbetsformerna i förskolan och pålågstadiet jämfördes, hinder och problem i samband med samverkan studerades ocholika kontaktformer prövades. Trots ambitionen inomflera projekt att studera pedagogiska frågor som direkt påverkar verksamheternaoch därmed barnens vardag i förskola och skola har detta sketi i mycket ringaomfattning. Studierna har dock geti god kunskap om de pedagogiskaorganisatoriska och administrativa skillnader som finns mellan förskolan ochskolan. Forskningen har också visat på en rad faktorer som försvårar samverkansåsom personalens olika synsätt och bristande kunskap om den andra verksamhetenoch dess viUkor, oklarhet om syftet med samverkan och vad inom de bådaverksamheterna som kan påverkas, oklara ansvarsgränser. Socialstyrelsenhar i arbetsplanen Förskola lågstadium - samverkan för kontinuitet (1981) angettsin syn på samverkan. Arbetsplanen utgår från senare års forskning ochutvecklingsarbete, diskuterar oklarheter och problem i samverkan och lyfterfram de pedagogiska frågorna, synsätt, innehåll, arbetssätt och arbetsformersom särskilt viktiga att samverka om under . Föratt barnen ska bli bekanta med skolan före skolstarten och känna igen sig frånförskolan i skolans verksamhet krävs samverkan på både nivå ochriksnivå. Samverkan måste inrikta sig på insatser som bidrar till ett Hkartatsynsätt, en helhetssyn på bam, och deras behov och som stimulerar till enutveckling av verksamheterna i förskola och lågstadium mot förbättrad kontinuitet.Insatser behövs vidare för att ge kunskaper hos personalen om den andraverksamhetens funktion, villkor och arbetsformer samt stärka föräldramas roUsom en viktig länk mellan förskola och skola. Föratt möjliggöra en utveckling med denna inriktning måste samverkan omfattaföljande områden: -Regelbunden gemensam fortbildning för förskole- och lågstadiepersonal i syfteatt ge möjlighet till information och diskussion om pedagogiska frågor, gekunskap om barns utveckling och verksamheten på det andra stadiet. 1982/83:34 67 - Gmndutbildningar för förskollärare ochlågstadielärare behöver ses över innehållsmässigt så att en gemensam pedagogiskgrundsyn eftersträvas. Vidareutbildningar bör beaktas. Samverkan mellanutbildningarna måste dock vägas mot kravet på fördjupade kunskaper inom detegna arbetsområdet och kravet på en egen yrkesprofil. - Behovet av kontinuitet mellan förskola ochlågstadium bör beaktas vid utveckling av förskolans pedagogiska program ochläroplansarbetet på skolområdet.. - Kommunala riktlinjer för förskolan ochfritidshemmens verksamheter bör omfatta former och handlingsprogram församverkan mellan barnomsorg och skola. - Forskning och utvecklingsarbete behöver inriktas påbarns upplevelser av skolstarten och en analys av effekter av bristandekontinuitet. Frågor som rör synsätt, arbetsformer och innehåll behöver ocksåuppmärksammas mer. Samverkanmed fritidsförvaltningens olika verksamheter Iflertalet av kommunerna ansvarar allmänna fritidsverksamhetenför barn och ungdom. är också vanligen den nämnd som inomkommunen har givits huvudansvaret för samverkan och kontakt med föreningslivet. Barnstugeutredningenframhåller i betänkandet Barns fritid (SOU 1974:42) värdet av att kommunensolika insatser för fritid samordnas för att göra det möjligt att få ettrationellt utnyttjande till stånd av de befintliga resursema. Utredningenföreslog inrättande av s. k. programgmpper inom kommunema med förvaltningsövergripandeansvar för bam- och ungdomsfrågor. Programgmpperna skulle bestå av företrädareför social-, kultur-, skola och fritidsnämnd. Inomförsöksverksamheten med utvidgade fritidshem har programgrupper förekommit påsåväl central nivå inom kommunen som på distriktsnivå. I regel harprogramgrupperna kunnat bidra till att gemensamt resursutnyttjande ochsamordning av resurser har förbättrats. Organisatoriska svårigheter har dock iflera fall lett till att programgmpperna har upplösts efter försöksperiodensslut. Deolika anläggningar som finns inom fritidsnämndens verksamhetsområde lämpar sigofta för samverkan med barnomsorgens olika delar. Särskilt gäller dettasporthallar och andra idrottsanläggningar och fritidsgårdarna. Om parklek ingåri kommunens utbud av allmän fritidsverksamhet är även 1982/83:34 68 dennaett värdefullt komplement för dag- och fritidshemsverksamheten. Genomförsöksverksamheten med fritidshem för äldre skolbarn främst i har detvisat sig att fritidsgårdarna genom sin lokalutformning, utrustning och genomsin anknytning till föreningslivet och den allmänna fritidsverksamheten harlämpat sig bra för att genomföra fritidshemsverksamhet för de äldre skolbarnen.Fler sådana försök behövs. Detär bedömning att samverkan mellan socialnämnden ochfritidsnämnden i de avseenden som beskrivits ovan bör kunna utgöra elt värdefullttillskott för de barn som är inskrivna på dag- och fritidshem. Strävandenaefter bättre samordning av nämndernas verksamheter och bättre gemensamtresursutnyttjande bör därför intensifieras och utvecklas. I synnerhet gällerdetta den gemensamma omsorgen om de äldre skolbarnen. Samverkanmed kulturella organ och verksamheten Under1970-talets slut har flera kommuner gjort särskilda insatser för kultur inom bamomsorgen.Detta har inneburit bl. a. deltagande av kulturarbetare i barnarbete ochfortbildning, initiativ till förbättrad samverkan mellan olika kulturinstitutioneroch barnomsorgen samt samverkan mellan socialnämnd och kuUurnämnd. Som en uppföljning av 1974års kulturproposition tillsatte en särskildbarnkulturgrupp. I den rapport som avslutade och sammanfattade gmppens arbete.Barnen och kulturen, gavs en bred belysning av barnens kulturella situation ochen rad förslag presenterades om hur barnen ska få del av samhälletskulturutbud. uppdrog åt att genomföra en utredningom förskolan och det lokala kulturlivet. deltagande iutredningen utgör underlag för nedanstående överväganden. Barnomsorgenhar flera anknytningar till kulturfrågoma. Barns skapande och estetiskaverksamhet handlar om olika sätt för barnet att uttrycka sig, se, känna ochförstå. För barnet är dessa uttryckssätt en helhet och fungerar sällan somolika aktiviteter. Sångstunder, dans, drama och lek är naluriiga former därbarns skapande aktiviteter kan få utrymme. Enannan kontaktpunkt mellan kultur- och barnomsorgsfrågor är behovet avförankring i de lokala kulturtraditionerna och kulturutövandet. En sådan inriktningi barnomsorgens verksamhet kan motverka den tendens till rotlöshet ochtraditionsfattigdom som präglar många unga. Kulturfrågornaär således en kvalitetsfaktor som berör barnomsorgens pedagogiska program, dekommunala rikflinjerna och personalens pedagogiska planering. Kultur såvälför, med, som av barn är aspekter som måste 1982/83:34 69 beaktas.Samverkan mellan barnomsorgen och det lokala kulturlivet förutsätter att olikakulturinstitutioner, organisationer och enskilda konstnärer ges möjlighet ochsjälva vill anpassa sin verksamhet till barnomsorgens behov. Denna verksamhetär i huvudsak inriktad på personalen i barnomsorgen. Utvecklandet avformer för samverkan måste ske utan att personalens arbete i barnomsorgensplittras. Uppgifter där kulturarbetare kan bidra till barnomsorgenspedagogiska utveckling finns främst inom handledning, fortbildning ochgrundutbildning. På nivå bör initiativ tas till samverkan mellanbarnomsorg och kultureUa organ. Samverkan mellan socialnämnd och kulturnämndavseende kultur inom barnomsorgen är angelägen. Samverkansgrupper kan här varaett stöd för barnomsorgen. Socialstyrelsenoch bör gemensamt följa upp de slutsatser och förslag somkommer fram i utredningsarbete om kultur i förskolan, som kommeratt avslutas /83. har underutredningsarbetet framfört att bör få medel för att i samrådmed stödja lokalt utvecklingsarbete som gäller kulturområdet ochför att sprida information om befintiig verksamhet, som kan tjäna sominspiration och förebild för andra. delar denna uppfattning ochhänvisar till avsnitt 14 (Forskning och utvecklingsarbete). Samverkaninom och med mödra- och barnhälsovården Isyfte att få kontakt med barn med behov av extra stöd föreslog barnstugeutredningenatt kommunerna skulle bedriva en uppsökande verksamhet i samarbete medbarnhälsovården. Tankarna vidareutvecklades av barnomsorgsgruppen och finnsredovisade i betänkandet Samverkan i barnomsorgen (SOU 1975:87).Barnomsorgsgruppen definierade uppsökande verksamhet i termer som information,kontakt, serviceerbjudande. Uppsökande verksamhet i betydelsen uppspårandeansåg barnomsorgsgmppen stå i strid med grundläggande krav på integritet ochdärmed motverkande sitt eget syfte. Socialstyrelsenhar med utgångspunkt i barnstugeutredningens och barnomsorgsgruppens förslagbedrivit en omfattande försöksverksamhet. Erfarenheterna från dennaförsöksverksamhet finns redovisade i rapporten förbarnfamiljer, /, Liber 1981. Erfarenheterna är genomgåendepositiva men många svårigheter har också uppmärksammats. Framför allt har detgällt svårigheter att få till stånd ett bra samarbete mellan olika verksamhetermed skilda utgångspunkter och traditioner. Syftetmed den uppsökande verksamheten är att barn ska få det stöd och den hjälp debehöver för sin utveckling. Därvid är förskolor och fritidshem viktiga resursermen inte tillräckliga och därför är det viktigt att man ser den Prop.1982/83:34 70 uppsökande verksamheten som en uppgift för helasocialtjänsten. Verksamheten innebär en förnyelse av det sociala arbetet ochinnebär att det utvecklas i riktning mot en generell verksamhet med pedagogiskainslag. Föräldrautbildningen bör ses som en del av denna verksamhet. Med utgångspunkt i de erfarenheter som försöksverksamhetenunder 70-talet har givit behövs ett fortsatt utveckUngsarbete på detta område.Socialutredningen och socialtjänstreformen har givit sitt stöd till denutveckling som barnomsorgsgruppen föreslagit och menat att den uppsökandeverksamheten bör ses som en viktig del i den nya . Socialsekreterare som arbetar med uppsökande verksamhetfår en naturlig kontakt med de förskolor och fritidshem som de via denuppsökande verksamheten har kontakt med. Dessa kontakter kan vidareutvecklasoch vara ett stöd för personalen inom barnomsorgen när det gäller barn inomverksamheten som riskerar att utvecklas ogynnsamt. I samverkan mnt barn med behov av extra stöd intar också mödra-och barnhälsovården en viktig plats. Socialsekreterare som sköter den uppsökandeverksamheten har som ett huvudalternativ att sköta den i samråd med mödra-eller barnhälsovården. Barnsjuksköterskorna och barnläkarna inom bamhälsovårdenhar en mycket viktig uppgift framför allt för familjer med sitt första barn ochdå speciellt när barnen är små. kommer att publicera en skriftsom visas hur barnomsorg inklusive sociala insatser och mödra- ochbarnhälsovård kan samarbeta. Skriften kommer att förberedas genom seminarieroch rådslag med kommuner och landsting.