prop · G603103 · 1982-12-31 00:00:00 — Dessa regler avser bl.a. att hindraatt anspråk som framstår som oberättigade eller avser obetydliga ekonomiskavärden jämförda med rättegångskostnaderna får drivas på det allmännasbekostnad. Vissa erfarenheter tyder på att reglerna mycket sällan tillämpas.Kommittén bör undersöka möjligheterna att göra intresseprövningen mer effektiv.Begränsningar i rättshjälpen bör också övervägas för vissa fall där det motbakgrund av rättshjälpens karaktär av social lagstiftning inte framstår somrimligt att rättshjälp lämnas. Man kan bl.a. tänka sig att inskränkamöjligheterna tiU rättshjälp när angelägenheten rör egendom av lyxkaraktär. I detta sammanhang bör också uppmärksammas, den inteovanliga situationen att parter, av vUka åtminstone en har allmän rättshjälp, ien dispositiv tvist ger en uppgörelse formen av en förlikning trots att denhelt eller till större delen är till den ena partens favör. 1-Iärigenom uppnårman att den part, som i realiteten förlorat målet, trots detta undgårskyldighet att ersätta statens kostnader för den vinnande partens rättshjälp(jfr NJA 1976 s. 259). Kommittén bör undersöka om det går att åstadkomma enordning som - utan att betydande olägenheter av annat slag uppstår - gerdomstolen möjlighet att undersöka förlikningens verkliga innebörd och pågrundval därav fastställa återbetalningsskyldighet för rättshjälpskostnader. Kommittén bör vidare överväga om förmånerna vid allmänrättshjälp är lämpligt utformade. Jag vill här särskilt peka påutredningskostnader (9 § andra stycket 2 och 3 samt 24 och 25 §§ RHL).Tillgänglig statistik visar att kostnaderna för utredningar har ökat starktunder senare år. Vissa uppgifter tyder på att parter i ökad utsträckninganlitar privata sakkunniga innan talan väcks. Rättshjälpsreformen år 1979innebar i detta hänseende en utvidgad kostnadskontroll. Det kan dockifrågasättas om denna kontroll motsvarar de krav som måste ställas.Kommittén bör undersöka frågan och lägga fram~förslag som syftar till enförbättrad kostnadskontroll och även till besparingar. (Se i denna fråga ävenJuU, 1981/82:19 s. När det gäller frågan om den rättssökandes eget bidrag föratt betala kostnaderna för rättshjälpen har, som tidigare nämnts, rättshjälps-och rådgivningsavgifterna successivt höjts. I den tidigare nämnda departementspromemoriankommer vidare att behandlas frågan om ett annorlun-. da utformat avgiftssysternsom bl.a. innebär att en självrisk, räknad i procent på rättshjälpskostnaden,införs. Det finns emellertid ytterligare frågor rörande avgiftssystemet som kanbehöva övervägas av kommittén. Det bör sålunda undersökas i vad mån närståendesekonomiska förhållanden bör kunna inverka på den rättssökandes rättshjälps- ochrådgivningsavgift. 1982/83:103 kan t.ex. ifrågasättas om inte en makeseller en underhållsskyldig förälders Dir. 1981:75 ekonomi normalt bör inverkapå bedömningen när avgiften fastställs för den rättssökande. En närliggandefråga som också bör granskas gäller möjligheterna att införa betalningsansvarför rättshjälpskostnader för parter som utan rättshjälp driver en rättsligangelägenhet gemensamt med en person som beviljats allmän rättshjälp (jfr NJA1966 s. 270 och NJA 1975 s. 431). Rättshjälpssystemets nuvarande uppbyggnad innebär attavgift bara tas ut en gång i varje angelägenhet oavsett om angelägenhetenhandläggs i flera domstolsinstanser eller både inom och utom rätta. Kommitténbör undersöka om det finns anledning att i stället införa en ordning sominnebär att en ny avgift skall betalas, om rättshjälpen i en rättsligangelägenhet skall bestå även efter det att saken har avgjorts i första instanseller på motsvarande sätt behandlats i en första omgång. I 31 § RHL ges beträffande mål och ärenden i domstolregler om motparts ersättningsskyldighet för kostnad för allmän rättshjälp. I33 § föreskrivs om fördelningen av den återbetalade ersättningen mellan statenoch den som haft allmän rättshjälp. Regleringen innebär, bortsett från vissasärbestämmelser, att de föreskrifter om rättegångskostnader som ges i lag skalltillämpas också i fråga om rättshjälpskostnaderna. Den som åläggsersättningsskyldighet för rättshjälpskostnader skall i princip betala den delav kostnaderna som avser motpartens rättshjälpsavgift till denne och resten avkostnaderna till staten. Reglerna skall tillämpas i varje instans. Det innebär,att en part som vunnit i överrätt i en delfråga, t.ex. ett inhibitionsyrkande,blir" berättigad att få tillbaka sin rättshjälpsavgift från motparten. Detkan ifrågasättas om inte den regeln leder till en omotiverat förmånligbehandling. Åven om parten sedermera förlorar i huvudsaken, blir han inteskyldig att betala någon ny rättshjälpsavgift. Kommittén bör undersöka hurhithörande regler har kommit att fungera hos domstolarna. I den mån systemetvisar sig vara mindre ändamålsenligt bör kommittén lämna förslag tillförbättringar. I mål och ärenden vid domstol fattar domstolen beslut ombiträdesersättning, fastställer rättshjälpsavgift, beslutar om återbetalningtill staten av rättshjälpskostnad och beslutar om fördelning av denåterbetalade ersättningen mellan staten och den som haft allmän rättshjälp.Domstolen har då i allmänhet samma sammansättning som när den beslutar i självasaken. Kommittén bör undersöka om det skulle vara förenat med några fördelaratt i dessa frågor eller i vissa av dem öppna möjlighet att överlåta åt en avdomstolens ledamöter, exempelvis rolelinnehavaren, eller någon tjänsteman viddomstolen atl ensam fatta beslut. Rättshjälp åt misstänkt i brottmål Rättshjälp åt misstänkt i brottmål innefattar dels rätttill offentlig försvarare enligt de bestämmelser som finns i bl.a. RB, delsannan rättshjälp åt misstänkt i brottmål, t.ex. ersättning för bevisning ochför egen resa och uppehälle i, samband med domstolsförhandling. Reglerna omoffentlig försvarare innebär" bl.a. att om den misstänkte på grund avsakens beskaffenhet eller något annat förhållande inte kan tillvarata sin rättutan biträde skall offentlig försvarare förordnas för honom. Om den misstänkteär anhållen eller häktad skall offentlig försvarare förordnas om han begär det.När det finns anledning att döma den som är till annan påföljd än Skr.1982/83:103 böter skall offentlig försvarareförordnas, om det inte är uppenbart att det Del II inte behövs. I vissa militära målfinns också en presumtion för att offentlig försvarare skall förordnas, se 87 § militärarättegångslagen (1948:472). Budgetåret1979/80 uppgick statens kostnader för rättshjälp åt misstänkt i brottmåltill drygt 58,5 milj. kr. /81 steg kostnaderna till Ersättning till offentliga försvarare är kostnadsmässigl helt dominerande i denna rättshjälpsform. När detgäller förordnande av offentlig försvarare har tillämpningen med årenblivit alltmera generös. Det är också i många fall angeläget att den enskildefår den hjälp som en offentlig försvarare utgör. skäl attöverväga om inte en mer restriktiv reglering av rätten till offentlig försvararei en del fall bör införas. Det kan sålunda ifrågasättas om det finns anledningatt rutinmässigt förordna en offentlig försvarare vid vissa typer av brotteller, bortsett från fall när någon är anhållen eller häktad, så snart en begäran omdet framställs. Kommittén bör undersöka om förutsättningarna för attförordna offentlig försvarare kan stramas åt utan att berättigade .rättssäkerhetskrav sätts åt sidan. Det kanockså finnas anledning att i överrättsprocessen föra in ett strängare rättegångskostnadsansvarför en tilltalad som förlorar målet. reglerna i31 kap. RB innebär att den tilltalade i allmänhet kan åläggas att till statenbetala igen högst ett belopp som motsvarar det för honom gällande Detta gäUer även om den tilltalade döms i flera instanser.Rättegångsutredningen kommer att ta upp frågor om tilltalades ansvar förrättegångskostnader i en senare etapp av sitt arbete. bör efter samråd med rättegångsutredningen överväga dessafrågor. Tillkomsten av rättshjälpsformen rättshjälp genomoffentligt biträde innebar att det skapades en väsentlig förstärkning av denenskildes rättsskydd för ärenden avseende den personliga rörelsefriheten ellerden kroppsliga integriteten. Vid denna rättshjälpsform bidrar inte den enskildetill kostnaderna för rättshjälpen. Tillgången till offentligt biträde harförbehållits vissa i RHL särskilt angivna typer av ärenden. Huvuddelen av allaärenden om offentligt biträde hänför sig f.n. till utlänningsområdet.Återstoden gäller i första hand mål och ärenden som regleras i den sociala ochpsykiatriska vårdlagstiftningen. Förutsättningarna i det enskilda fallet föratt offentligt biträde skall få förordnas utgör en ytterligare begränsning.Ursprungligen gällde att offentligt biträde skulle utses för den som åtgärdenavsåg, om det behövdes för att tillvarata hans rätt. Vid bedömningen av behovetskulle särskilt beaktas om i väsentligt hänseende motstridiga sakuppgifter hadelämnats.under utredningen eller betydelsefulla sakförhållanden i övrigt varoklara. Genom en lagändring, som trädde i kraft (SFS 1978:363), gjordes för utlänningsärendena den ändringen i den allmänna förutsättning en för offentligt biträde att biträde skall utses, om det ej måste antas att behov av biträde saknas. Den nya ordningen, som alltså innebär en presumtionsregel för förordnande av offentligt biträde, angavs i lagstiftnings ärendet (prop. 1977/78:90 s. 677) vara en garanti för att rättssäkerheten skulle ökas och att handläggningstiderna skulle avkortas. Kostnadsökningen 60 beräknades bli måttlig och väluppvägas av de vinster som man antog skulle göras genom förkortade handläggningstider. I anledning av ett förslag i prop. 1979/80:1 omsocialtjänsten har Dir. 1981:75 beslutat att den presumtionsregel för biträdesbehov som infördes för utlänningsärenden skall tillämpas på helaområdet för offentligt biträde fr.o.m. (SoU 1980/81:15, rskr130, SFS 1981:23). Enligt min mening är det angeläget att ocksårättshjälpsformen rättshjälp genom offentligt biträde tas med vid avvägningen avhur tillgängliga resurser bäst skall användas. Kommittén bör därvid särskiltuppmärksammapreMw-lionsregeln att offentligt biträde skall förordnas om delinle framgår att behov av biträde saknas. Regeln, som alltså numera har införtspå hela området för offentligt biträde, har bara varit i tillämpningpå utlänningsärenden. Erfarenheterna av regelns tillämpning bör undersökas. Detär exempelvis av intresse att granska vilken inverkan på handläggningstidernasom förekomsten av offentligt biträde har haft. Kommittén bör överväga om detgår att införa en mer restriktivt utformad regel än presumtionsregeln utan attbefogade rättsskyddsintressen åsidosätts. Eventuellt kan förutsättningarna föroffentligt biträde vara olika på skilda områden och för olika grupper inomsamma område. Detta gäller t.ex. utlänningsärenden, där rättssäkerhetsaspektenväger särskilt tungt i fråga om utlänningar som åberopar politiska Rättshjälp genom offentligt biträde är helt kostnadsfriför den berörde. Det finns enligt min mening anledning att nu närmare övervägaom denna ordning bör bestå. Kommittén bör därför undersöka förutsättningarnaför och konsekvenserna av att avgiftsbelägga denna rättshjälpsform. Även ettinförande av återbetalningsskyldighet bör övervägas. Därvid kan olika lösningartänkas för skilda områden. Kommittén bör även i övrigt granska området för offentligtbiträde och komma med de förslag som granskningen föranleder. Genom reformen ändrades rådgivningsinstitutet iviss utsträckning. I den mån kommitténs förslag i andra hänseenden nu får tillföljd att ändringar bör göras även såvitt gäller rådgivningsinstitutet börkommittén föreslå ändringar också beträffande denna rättshjälpsform. Genom de ändringar beträffande rättshjälpens organisationsom genomfördes anser jag att beslutsbefogenheterna mellan olikamyndigheter har fått en i huvudsak ändamålsenlig fördelning. Det bör dockundersökas om fördelningen av beslutanderätten har lett till några påtagligabrister i kostnadskontrollen. Kommittén bör också granska om det itillämpningen har uppstått några svårigheter vid gränsdragningen mellan olikaorgans beslutsbefogenheter. En genomgående strävan i kommitténs arbete bör vara attåstadkomma en så enkel och överskådlig men effektiv reglering sommöjligt. Frågor om rättshjälp är massärenden som handläggs av ett stort antalmyndigheter, advokater och biträdande jurister på advokatbyråer. För denpraktiska tillämpningen är del bl.a. av kostnadsskäl nödvändigt med mer ellermindre generella riktmärken och schabloner. Regler som kräver att det i detenskilda 1982/83:103 fallet skall tas hänsyn till ettflertal olika omständigheter bör i möjligaste mån Del II undvikas. Tidsplan, samråd m.m. Kommitténs arbete bör bedrivas i samråd med domstolsverketoch . Vidare bör kommittén, när det finnsanledning till det, samråda med rättegångsutredningen (Ju 1977:06) ochförvaltningsrättsutredningen (Ju 1978:09). Kommittén bör även i övrigt takontakt med berörda myndigheter och organisationer. Utredningsarbetet börbedrivas skyndsamt och, om kommittén finner det lämpligt, i etapper. I de frågor som rör förhållandet mellan staten såsomarbetsgivare och de statsanställda bör kommittén vid arbetets påbörjande ochvidare under arbetets gång informera berörda huvudorganisationer och iförekommande fall annan berörd central arbetstagarorganisation med vilkenstaten har eUer brukar ha avtal om löner och andra anställningsvillkor samt beredadem tillfälle att framföra synpunkter. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för att tillkalla en kommitté med högst sex ledamöter meduppdrag att se över rättshjälpssystemet, att utse en av ledamöterna att vara ordförande, att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt kommittén. Vidare hemställer jag att regeringen föreskriver attkostnaderna skall belasta andra huvudtitelns kommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. översynav bokdistributionen Skr. Chefen för , statsrådet ,anför. Genom beslut upphävde näringsfrihetsrådetmed verkan fr. o. m. bokbranschens generella dispens frånbruttopris-förbudet dvs. förbudet för en leverantör att binda en återförsäljarevid ett lägstpris. med införandet av fria bokpriser avskaffades dets. Detta system innebar i princip att förlagen skickademinst ett exemplar av utgivna böcker till varje fullsorterad bokhandel. k. A-boklådor förband sig att ta emot böckerna i kommission, dvs. påförlagets ekonomiska risk, och sålde dem till ett fast, av förlaget fastställtpris. Förlagen utövade genom systemet etableringskontroll över fackbokhandelnoch hade garantier för att i huvudsak alla nya titlar blev tillgängliga i varjeA-bokhandel. Fackbokhandeln tillförsäkrades ensamrätt till försäljning avböcker över en viss prisgräns. reform gjorde det möjligt att utan inskränkningarsälja för den öppna marknaden avsedda titlar också genom andra återförsäljareän bokhandeln. Reformen ledde vidare till att förlagens direktförsäljning via iregel förlagsägda bokklubbar ökade mycket kraftigt. Gemensamt för de nyaförsäljningskanalerna är ett jämfört med fackbokhandeln mindre sortiment varstitlar säljs i förhållandevis många exemplar och till ett lågt pris. Den största förändringen i bokdistributionen under1970-talet har bokklubbarna svarat för. Med relativt sett låga priser,direktreklam, -postdistribution av böcker och i vissa fallintroduktionserbjudanden som konkurrensmedel har dessa ökat sin marknadsandelfrån till . Bokklubbarnas bredaspridning har sannolikt ökat bokläsandet och i viss mån även fått nya grupperatt börja läsa böcker. Denna åsikt framför t. ex. () i sitt remissyttrande bokbranschutrednings slutbetänkande(Ds U 1981:5) Stöd till bokutgivning och bokförlag - en utvärdering. Spridningen av böcker via andra försäljningsställen änbokhandlar har i huvudsak gällt varuhusen. Där säljs numera - ofta i särskildabokavdelningar - framför allt den populära delen av allmänlitteraturen. Vissavaruhus har emellertid ställning som fullsorterad bokhandel. I begränsadomfattning säljs populär allmänlitteratur även genom annan detaljhandel och ipressbyråkiosker. Enligt NO:s nämnda yttrande har även detta stimuleratkonkurrensen, hållit ned prisstegringstakten samt ökat tillgängligheten ochsannolikt också försäljningen av böcker. Bokförsäljningen ökade kraftigt . Dentotala försäljningen av allmänlitteratur till konsumentvärde exkl.mervärdeskatt ökade från 418 milj. kr. till 1 340 milj. /81. Med hänsyn tagen till förändringen i penningvärdetmotsvarar detta en realökning på . Den ökade priskonkurrensen till följd av reformhar emellertid 63 Skr.1982/83:103 också haft ogynnsamma effekter, iförsta hand för fackbokhandeln, övrig Del II bokhandel på mindre och mellanstoraorter samt för spridningen av kulturellt värdefull, men svårsåld Utteratur. Det är fortfarandefrämst fackbokhandeln som håller denna litteratur i lager. Bokhandeln haremellertid i den nya situationen sett sig nödsakad att minska bredden på sittsortiment, sin lagerhållning och sin service, vilket har gjort det svårare attfå tag i svårsålda, men värdefulla böcker. lönsamhet har också påverkats av attkommunerna har funnit ekonomiska fördelar i att låta inköpen tillfolkbiblioteken och skolorna gå förbi den fullsorterade bokhandeln och göra del av sina inköp via centrala inköpsorgan. Bokhandeln har därigenom gåttmiste om en säker och tidigare lönsam försäljning av betydande omfattning sommedgav bred lagerhållning och hög servicegrad. Gentemot varuhusens och bokklubbarnas lågprissatsningarhar dessa bokhandelns traditionella konkurrensmedel - sortimentsbredd och högservicenivå - visat sig vara otillräckliga. Därför har bokens pris kommit attfå en allt större betydelse även i bokhandelns marknadsföring. harbokhandeln försökt möta den fria konkurrensen genom rationaliseringar av inköpoch lagerhållning samt i många fall genom ett utökat sidosortiment av pappers-och kontorsvaror. Genom kedjebildningar har olika bokhandelsföretag ocksåförsökt stärka sin inköpsställning gentemot förlagen. Trots dessa rationaliseringsåtgärder har bokhandeln möttallt större svårigheter att uppnå erforderlig lönsamhet, särskilt på mindre ochmedelstora orter. Flera bokhandlar på sådana orter har lagtsned. De nyetableringar som i ungefär samma omfattning har kommittill stånd är nästan uteslutande förlagda till storstäderna ochuniversitetsorterna. Till en del får denna utveckling inom bokhandeln -liksompå andra varu- och tjänsteområden - emellertid ses som en naturlig följd av bl.a. de befolkningsomflyttningar och förändringar av köpvanor som har inträffat. Det fria prissystemet för böcker har således inneburit attallmänheten har fått ökade möjligheter att köpa en stor del avallmänlitteraturen till förhållandevis låga priser. har dockbokhandelns ställning, framför allt på mindre och medelstora orter, försvagats.Det har också blivit svårare för bokhandeln att tillhandahålla ett brettsortiment av kulturellt värdefull litteratur. Staten har genom en aktivlitteraturpolitik velat främja en bokutgivning som präglas av mångfald och kvalitet och att böcker finns tillgängliga i olika delar av landet. Det statliga utgivningsstödet, som har ojämförligt störst betydelse i sammanhanget, infördes (prop. 1975:20, KrU 1975:12, rskr 1975:201) och fick sin nuvarande form (prop. 1977/78:99, KrU 1977/78:22, rskr 1977/78:274). Stödet har till syfte att skapa möjligheter till en bred och kvalitetsmässigt god utgivning av böcker oberoende av konjunkturbetingade omständigheter samt att ge förutsätt ningar för en utgivningsverksamhet hos många förlag av olika storlek. Stödet uppgår f. n. till 17,3 milj. kr. Ytterligare 8,4 milj. kr. utgår till olikaändamål på litteraturområdet, bl. a. till utgivning och distribution av prisbillig 64 kvalitetslitteratur inomverksamheten En bok för alla. Staten beviljar därutöver kreditgarantier för attunderlätta tillkomsten av Skr. 1982/83:103 nya förlag och stödjakulturpolitiskt värdefulla mindre förlag som har Dir. 1981:76 tillfälligaekonomiska problem. Därigenom har kunnat skapas en bättre balans i inflytandeöver utgivningen mellan stora och små förlag. Statligt stöd till bokhandel infördes efter beslut avriksdagen (prop. 1976/77:81, KrU 1976/77:39, rskr 1976/77:239) ochutgår som investeringslån, avskrivningslån och kreditgarantier till enskildabokhandelsföretag på företrädesvis mindre oCh medelstora orter samt som bidragtill kompletteringslager och tillutbildningsinsatser inom branschen. Bokhandelsstödet har efter en försöksperiodav utvärderats av en särskild utredare (1980:07), 1980 årsbokbranschutredning. I huvudsaklig överensstämmelse med utredningens förslag,(Ds U 1980:11) Samverkan i bokbranschen, förordade jag i 1981 årsbudgetproposition (prop. 1980/ 81:100 bil. 12) dels en förlängning av försöksverksamhetenmed kreditstöd med , dels en större flexibilitet vid beviljandet avlånen. Dessutom föreslog jag införandet av ett särskilt distributionsstöd tillbokhandeln speciellt inriktat på en spridning i fackbokhandeln av boktitlar medstatligt litteraturstöd. beslöt i enlighet med regeringens förslag(KrU 1980/81:26, rskr 1980/81:299). De nya stödformerna tillämpas fr.o.m.innevarande budgetår. Under medverkan av den särskilde utredaren harbokbranschens parter-Svenska bokförläggareföreningen samt Bok-, pappers- ochkontorsvaruför-bundet (Bopako) - enats om ett fortsatt fackbokhandelsavtal somi sin nya utformning trädde i kraft . I avtalet reglerasdistributionen av den aktuella bokutgivningen till fackbokhandel genom ettsärskilt s. k. abonnemangsåtagande, där staten genom det nämndadistributionsstödet svarar för en del av förlagens rabatt till bokhandeln. bokbranschutredning har även haft i uppdrag attutvärdera det statliga utgivningsstödet - framför allt systemet med fastställdamaximipriser för litteraturstödda titlar - och kreditgarantierna tillbokförlag. Utredningens slutbetänkande, (Ds U 1981:5) Stöd till bokutgivningoch bokförlag - en utvärdering, överlämnades . I betänkandetkonstateras att utgivningsstödet utifrån sitt syfte fungerat väl och bidragittill att upprätthålla en kvalitativt högtstående utgivning. Utredningenföreslår inga ändringar i reglerna för utgivningsstödet. I fråga omkreditgarantierna till förlag föreslås en ändrad handläggning av besluten samtvissa ändringar av villkoren för lånegarantierna. Förslagen har nyligenremissbehandlats. Det aktuella läget på bokmarknaden Trots de åtgärder som har vidtagits finns det påtagligaproblem på bokmarknaden, särskilt vad gäller spridningen avkvalitetslitteratur. Problemen har blivit allt meruppenbara. En minskad försäljning inom bokhandeln med ökade returer som följdoch en klar tillbakagång även i bokförlagens direktförsäljning har medförtstora lager hos förlagen. Denna utveckling kan få allvarliga konsekvenser förbokutgivningen och många förlags existens kan anses hotad. Dennegativa utvecklingen på bokområdet hänger säkerligen delvis samman med, den försämrade samhällsekonomin. Andra faktorer, såsom t. ex. ändrade strukturer inom bokdistributionen, kan dock ha stor betydelse. I den allmänna debatten har ibland hävdats att de 65 5 1982/83. 1 saml Nr 103 Skr.1982/83:103 nuvarande svårigheterna påbokmarknaden skulle kunna avhjälpas genom Del II ett återinförande av fastabokpriser. Andra debattörer har tolkat utveckling- en på bokmarknaden som en djupgående konsumtionskris somär gemensam för flertalet jämförbara länder oberoende av bokprissystem. Inom delar av branschen har också förlagens prispolitikifrågasatts, bl. a. utifrån nu gällande konkurrenslagstiftning. , Bopako, och marknadsföringsorgan, , samtfolkbibUotekens centrala inköpsorgan. , har i skrivelsertill NO hävdat att förlagen diskriminerar bokhandeln resp. biblioteken jämförtmed framför allt bokklubbarna. NO har i skrivelser till berörda förlaggjort den preliminära bedömningen att sådan diskriminering föreligger i bådafallen. Företrädare för branschen har gettuttryck för en vilja ätt se över den nuvarande ordningen på bokdistributionensområde.