prop · G603100 · 1982-12-31 00:00:00 — 1 del närmastföljande redovisar jag vissa utgångspunkter (avsnitt 1) och behandlardecentralisering och resursfördelning (avsnitt 2), arbetssituationen i gmndskolan(avsnitt 3), omprioriteringar inom skolans resurser (avsnitt 5),betygsfrågan (avsnitt 6) och vissa övriga frågor (avsnitt 7). Chefen förutbildningsdepartementet behandlar ungdomssysselsättningen (avsnitt 4). Vi harsamrått med varandra i frågor som rör den andres ansvarsområde. De stora reformernapå skolans område har beslutats i bred politisk enighet. Gmndskolan är en skola föralla skolpliktiga barn och gymnasieskolan är dimensionerad för atl kunna ta emot alla16-åringar. Den alldeles övervägande delen av ungdomarna fortsätter också, direkteller efter en tids uppehåll, med studier i gymnasieskolan. Svårigheterna för ungdomaratt över huvud taget komma in på arbetsmarknaden har gjort att allt större kravställts på skolan. Genom att det kommunala uppföljningsansvaret omfattar allaungdomar upp till och ansvaret för ungdomsplatserna förts över till skolan och kommunerna kan skolans ansvar för både utbildning och sysselsättning nu sägas omfatta i principalla medborgare från 7 lill . Ett gmndläggande mål för skolan är att alla barn ochungdomar har rätt till en bra utbildning och till en utbildning somleder till fortsatta studier ellerarbete. De måste känna atl de behövs i samhället och att deras kunskaper efterfrågas. Den alltjämt högaungdomsarbetslösheten visar att dennaambition ännu inte uppnåtts. Ungdomsarbetslösheten får konsekvenser för arbetet i skolan långt ner iårskurserna genom att även yngre elever grips av modlöshet och bristandeframtidstro. Alla åtgärder måste därförvidtas för att bekämpa arbetslösheten bland ungdomar. Regeringens politiksyftar till att genom olika åtgärderstimulera arbete och produktion, varigenom sysselsättningen för ungdomen kanpåverkas. Men också gymnasieskolansutformning och inriktning har betydelse för att komma till rätta med ungdomsarbetslösheten. Det innebär altstudierna i gymnasieskolan skall antingen direkt eller efter fortsatta studierkunna leda till meningsfull sysselsättning.För ungdomar , som efter inte går vidare till gymnasieskolutbildning eller arbete, kommer chefen för i detföljande att föreslå ett samlat system med individuellt utformadeplaner. 1982/83:100 Bilaga 10 206 Eleverna är iskolan för att lära och utvecklas. Viktigt är därvid att de lär sig kännarespekt för kunskap och skolarbete. Vilka kunskaper skolan förmedlar äravgörande såväl för den enskilde som för samhället. Skolan ger betydligtbredare kunskaper . Den nya läroplanen för betonarbasfärdighelerna - alla elever måste få lära sig läsa, skriva och räkna. Skolan skall ocksåhjälpa eleverna att värdera den omvärld defår uppleva t. ex. genom massmedierna och reklamen. Skolan har som en övergripande uppgift att skapaförståelse hos eleverna för att kunskaperbehövs i samhället och blir allt viktigare ju mer komplicerat samhället blir.Tillgång lill kunskaper får därför inle bli ell privilegium för enavgränsad krets. Del är under arbetet med att tillägna sig kunskaper someleverna skall få träning i att samarbeta med andra. Skolan skall utveckla elevernas personlighet och skapa respektför sådana värderingar som demokrati,solidaritet och respekt för andra människors liv och integritet, värderingar som är gmndläggande för vårt samhälle. Enallt viktigare uppgift för skolan är också att visa ungdomar att de behövs församhällets utveckling. Det kvarståralltjämt stora olikheter inom skolan. Sociala och ekonomiska skillnader samtsegregation i t.ex. boendet avspeglar sig tydligt också i skolan. Det är skolans uppgiftatt efter förmåga bidra till att utjämna dessa ojämlikheter, så atl utbildningen kan ge alla barn och ungdomar goda kunskaperoch färdigheter . Om skolan skalllyckas uppnå dessa mål är det enligt min mening nödvändigt atl eleverna och personaleni skolan känner att del omgivande samhället har respekt och förtroende för det arbete somutförs i skolan. Samhället har genomgått omfattandesociala och kulturella förändringar som direkt fått effekt på barns och ungdomars uppväxtmiljö och somdärigenom påverkat verksamheten i skolan. Ett exempel på detta är att barn ochungdomar utsätts för ett starkt tryck från det kommersiella fritids- ochkulturutbudet. Det representerar ofta värderingar som står i direkt motsatsställning tilldem som skolan försöker förmedla.Delta gäller kanske särskilt tydligt inom massmediaområdet. Skolan ochklassrummet är arbetsplatser som kräver atl den enskilde tar hänsyn och anpassarsig till kollektivet. I skolan är det nödvändigt att eleverna samverkar och samarbetar för att klassensom kollektiv skall fungera.TV-mediet som så starkt präglar barnens förskolelid - och som i och för sig ger dem viktiga kunskaper - förmedlarknappast sådana värderingar. Istället riktar sig dess impulser tillden enskilde individen, fristående från kollektivets krav på hänsyn ochsamarbete. På så sätt möter eleverna iskolan och ofta motstridiga synsätt, vilket i sin tur resulterar i oro, rastlöshet och brist på hänsyn till andra. Skolan måste därförkunna kräva att föräldrar och det omgivande samhället har respekt för och aktivtstöder skolans mål och arbetssätt. Det är moldenna bakgrund skolan behöver en aktiv medverkan från arbetsliv. Prop.1982/83:100 Bilaga 10 207 föreningsliv och kulturliv. En sådan medverkankan ge eleverna en praktisk förberedelse för och delaktighet i vuxenlivet. Somett led i denna strävan måste kulturaktiviteter bli naluriiga delar i barns ochungdomars vardag såväl i som utanför skolan. Del finns elt nära samband mellanskolans intresse för kulturen och kulturens villkor i samhället. Skolansförmåga att bevara barns skaparglädje och väcka deras nyfikenhet förkulturyttringar har avgörande betydelse för deras möjligheter att som vuxnadella aktivt i kulturiivet. Skolans ansvar för att förbättra barnens kulturellavillkor utgör härigenom ett viktigt led i strävandena atl generellt förbättraden kulturella miljön i samhället. Det är därför angelägel att samhällelskulturutbud i större utsträckning riktas mot barnen och ungdomarna i skolan. Skolan måste också ha ettfungerande samarbete med föräldrarna. Jag tänker här särskilt på gmndskolan därett sådant samarbete ofta är en fömtsättning för att skolan skall klara sittgenom de senaste läroplansreformerna utvidgade ansvar för elevernasförberedelse för vuxenlivet. Jag vill här också peka på betydelsen av rektorssamråd med företrädare för elever och föräldrar före beslut som är viktiga förarbetet i skolan och därigenom för eleverna. 2 Decentralisering och resursfördelning Ansvaret för den svenskaskolan är i hög grad överfört till lokal nivå. Statsmakterna har dock delövergripande ansvaret för verksamheten i skolan. Mål och riktlinjer för skolanliksom kurs- och timplaner för och linjer i gymnasieskolanfastställs därför av riksdag och regering. skall utifrån skiftande lokala utgångspunkter fatta sådanabeslul all de centralt givna riktlinjerna följs och målen för skolan uppnås.Den bakomliggande tanken är att det endast är lokalt man har den detaljeradekunskap om olika elevers och elevgruppers behov, som är en fömtsättning för attskolan skall kunna tillgodose behoven hos elever som behöver särskilt stöd, ochhärigenom kunna uppnå skolans mål. Ätgärderna har syftat till att uppnå enjämlik skola och en likvärdig ulbildningsstandard. Om t.ex. den friare resursanvändningeninte leder till en förbättrad måluppfyllelse genom att förbättra situationenför de elever som har de största behoven av särskilda undervisningsinsatserhar den inte tjänat sitt syfte, ulan bör omprövas. Jag anser att studiet avdessa frågor är en av de viktigaste uppgifterna i utvärderingen av skolan. De viktigaste instrumentsom står till skolstyrelsers, utbildningsnämnders och lokala skolledningarsförfogande för att uppnå de av riksdag och regering fastställda målen är 1982/83:100 Bilaga 10 208 - beslutom användningen av undervisningsresurser och arbetets organisation, framför aUtför gmndskolan men numera lUl viss del även för gymnasieskolan - beslutom personalutbildning och användningen av resurser för lokalt utvecklingsarbete - beslutom insatser för studie- och yrkesorientering - beslutom åtgärder för arbetslösa ungdomar - vissabeslul om skolans personal - vissabeslut om gymnasieskolans åriiga organisation. Flertalet av dessabeslut decentraliserades efter bred enighet i riksdagen.Hörnpelaren vid beslutsfattandet skall vara principen om behovsrelateradresursfördelning. Resursfördelningen skall utgå från de skiftande behovav stöd och stimulans i skolarbetet som finns hos olika elever, liksom deskillnader i behov som finns i olika klasser, skolor och kommuner. Skillnaderna mellankommuner kan bero på olikheter i fråga om arbetsmarknadssituation, allmänna ekonomiskaoch sociala förutsättningar, kommunikationer eller utbyggnad av den kommunalaservicen. Skillnaderna mellan en kommuns olika delar kan också härröra från boendesegregationoch andra sociala ojämlikheter. Även mellan och inom olika klasser i skolanfinns stora skillnader vad gäller elevernas fömtsättningar atl klara skolarbetet. Vissaelever behöver extra stöd, t.ex. elever som har stora koncentrationssvårigheter, elever med handikapp,elever med dålig språklig eller social träning och elever med dåligtkänslomässigt eller kulturellt stödfrån hemmen. Skillnaderna mellan elever och mellan olika klasser och skolor inom en kommun är ofta större änskillnaderna mellan olika kommuner.Detta avspeglas i och styr i stor utsträckning också skolarbetet. Resultatet av deundersökningar som gjorts av fördelningen av förstärkningsresursen igrundskolan visar att resurserna till stor del fördelats med utgångspunkt i antaletelever och i mindre utsträckning utifrån elevernas olika behov. Undersökningarna ligger emellertid ett par årtillbaka i tiden och jag utgår ifrån att syftet med den behovsrelateraderesursfördelningen nu uppfyllsbättre. I rådande ekonomiska läge finns det få möjligheter att tillskjuta nya resurser till skolan. Det är därför mernödvändigt än någonsin atl skolananvänder de resurser som finns på bästa sätt, så att de elever som har störstbehov också får största andelen av resurserna. Frågan om resurser förhandikappade elever kommer jag att behandla underanslaget D9. Särskilda åtgärder på skolområdet. Det ankommer enligt lämnat uppdrag påskolöverstyrelsen (SÖ) att isamband med anslagsframställningen redovisa erfarenheterna av detstatsbidragssystem till gmndskolan, som infördes , och i vilket förstärkningsresurseningår. En till viss del friresursanvändning i gymnasieskolan infördes . Det är viktigt att skolstyrelseroch skolledningar även beträffande Prop.1982/83:100 Bilaga 10 209 gymnasieskolan fördelar resurserna efter behov. Depreliminära undersökningsresultaten från den första terminen med friresursanvändning i gymnasieskolan ger emellertid, enligt vad jag erfarit, ensplittrad bild. Jag har med stor tillfredställelse erfarit att vissa enskildakommuner lagt ned ett engagerat arbete redan på den inledandebehovsinventeringen. Chefen för ålerkommer tilldenna fräga under anslaget D 18. Bidrag till driften av gymnasieskolor. Enligl etl regeringsuppdrag skall SÖ fr. o. m. år 1983varje år, , redovisa de erfarenheter som gjorts av denfria resursanvändningen i gymnasieskolan. skall en samladutvärdering vara klar. Preliminära resultat från utvärderingen kommeremellertid, enligt vad jag erfarit, att presenteras redan under vårterminen1983 lill ledning för skolornas fortsatta planering. Jag har i detföregående starkt betonat de lokala skolmyndigheternas möjligheter ochskyldigheter när det gäller en behovsinriktad fördelning av skolans resurser.Även den statliga skoladministrationen har emellertid en viktig roll attfylla i detta sammanhang. Det ankommer på länsskolnämnderna att inom ramen försitt löpande tillsynsarbete ge kommunerna råd. Såväl länsskolnämnderna som SÖhar ansvaret för att uppgifter om exempel på goda lokala initiativ sprids, t. ex. i form avkommentarmaterial, till gagnför en verkligt behovsinriktad resursfördelning. Länsskolnämndernahar också ett särskilt ansvar för att anslaget till särskilda åtgärderpå skolområdet fördelas behovsinriktat. Jag återkommer i denna fråga under det särskilda anslaget förändamålet. I etl läge då del av ansvaret för skolan är decentraliserat är de för statsmaktenkvarvarande styrinstmmenten särskilt betydelsefulla. Jag och chefen för utbildningsdepartementetkommer därför att uppmärksamt följa SÖ:s utvärderingsarbete och återkomma till regeringen medförslag till åtgärder om detskulle visa sig erforderligt. Medan besluten om resursanvändning,undervisningens organisation ochpersonalutbildning har decentraliserats i fråga om det kommunala skolväsendet ankommer det fortfarande på riksdagoch regering eller SÖ att besluta iflertalet av dessa frågor när del gäller de statliga skolformerna specialskolanoch sameskolan. Enligt nuvarandebestämmelser tilldelas specialskolorna lärartjänster dels av SÖ, dels avlänsskolnämnden. De tjänster som skolorna tilldelas av SÖ har inrättatsefter beslut av riksdag och regering. Enligt 63 § specialskolförordningen(1965:478, 63 § ändrad senast 1982:745) bestämmer länsskolnämnden förvarje läsår i vilken utsträckning icke-ordinarie lärare skall tjänstgöra vid varjeskolenhet. Tjänster för övrig personal inrättas av regeringen. SÖ fördelartjänsterna mellan skolorna i den mån regeringen inte har beslutatom placering av tjänsterna. För sameskolan gäller 5 kap. 14 1982/83 1samt. Prop.1982/83:100 Bilaga 10 210 skolförordningen (1971:235) i dess lydelse före den 1juli 1978. fastställer således organisationen vid varjesameskola. Åtnjuter skolledareeller lärare inom specialskolan och sameskolan tjänstledighet för utbildning beslutarSÖ eller myndighet som SÖ bestämmer om lön med B-avdrag skall utgå under tjänstledigheten.Regeringen beslutar om oavkortad lön. Skolornas styrelser beslutar omtjänstledighet vidutbildning. Även när det gäller de statliga skolformerna anser jagdet angeläget att en större del av besluten fattas närmare de lokala verksamheterna. Jagkommer därför senare under anslaget D 15. Specialskolan m.m.: Utbildningskostnader all föreslå ett nyttsystem för tilldelning av lärarresurser vid skolorna. Inom den resursramsom skolorna tilldelas bör även rymmas kostnader för erforderliga vikarier ochtjänstledighetslöner vid utbildning. Styrelsen för skolan bör få medge löneförmåner vid tjänsfiedighet förutbildning inom ramen för tillgängligamedel och bestämmelser som regeringen och SÖ meddelar. Ordningen bör huvudsakligen överensstämma med vad som gäller för lokal skolutveckling i gmndskolan m.fl. skolformer. Genom den föreslagna ordningen kommer besluten omresursanvändning och personalutbildningatl överföras lill styrelserna för specialskolorna. När del gällersameskolan kommer jag, som framgår av min redovisning under anslaget D 14.Sameskolor, att senare föreslå regeringen att uppdra åt SÖ att lämnaförslag fill ett nytt system för tilldelning av lärarresurser ochpersonalutbildning liknande det som föreslås för specialskolan. SÖ föreslår i sinanslagsframställning en kraftig satsning pä fortbildning för lågstadielärareoch förskollärare. Förslaget bygger på en ekonomisk satsning om 90milj. fördelat (4 x 22,5 milj. och skulle innebära enfortbildning för all personal på lågstadiet och viss personal iförskolan. Av de 90 milj.kr. skulle 57 milj.kr. gå till kommunernamedan 33 milj.kr. skulle användas till utbildning av resurspersonersamt utveckling av modeller och material. Jag vill här redovisa vad SÖ angett angående bakgrundentill sitt förslag. harundervisningssituationen på lågstadiet mer kommit att uppmärksammas.Successivt har problem som oro och bristande koncentrationsförmåga hos eleverna blivitallt vanligare - i synnerhet hos nybörjarna. I en rapport från (Arbetssituationen på lågstadiet 1981) redovisas en försvårad situation förlärarna på lågstadiet. Skolstarten ochlågsiadieliden, i synnerhet i årskurs 1, är betydelsefull för elevernas helafortsatta skolgång både i fråga om kunskapsinhämtning Prop.1982/83:100 Bilaga 10 211 och gmndläggande färdighetsträning och elevernasutveckling i andra avseenden. Det finns således starka skäl att uppmärksammabehovet av en god skolstart och intensifiera ansträngningarna atl åstadkomma enbra början på elevernasskolgång. Den negafiva utveckling som iakttagits måste enligt SÖ:s meningbrytas genom insatser på alla områden som gäller lågstadiet. För atl belysa desociala och fysiska villkor barn lever under i dagens redovisar SÖvissa uppgifter om arbetssituationen för föräldrarna tUl små barn,antalet splittrade familjer, och barns TV-tittande. SÖ anför vidare. Även om de ökande problemeni vissa fall är orsakade av förhållanden som det ligger utanför skolans möjligheter att direktpåverka, kan skolan inte underlåta alt angripa dessa problem. Den måste ocksåanpassa sin verksamhet tillnybörjarnas behov och möjligheter. I sin gemensammaverksamhetsplanering har länsskolnämnderna och SÖ prioriterat bl.a.arbetet med lågstadiets problem. När SÖ nu föreslår åtgärder för atlförbättra arbetssituationen på lågstadiet bör insatser i första hand göras på sådana områden som utgörfömtsättningar för en utveckling avarbetssätt och verksamhetens innehåll. Det rör sig om åtgärder som avser t. ex. den fysiska och socialamiljön, arbetets organisation och resursfrågor, samverkan och samarbete samtpersonalens fortbildningsbehov.Denna kraftsamling kommer att avspegla sig i den statliga skoladministrationens hela verksamhet såsomforskning, utvecklingsarbete,rådgivning och fortbildning och syftar tUl en pedagogisk och social uppmstning. Det förhållandetatt de flesta barn går i förskola innan de börjar i ställerkrav på de båda skolformerna att bedriva sin verksamhet så atl övergången dem emellan blirsmidig. ochSÖ har i samarbete stött försök med samverkan mellan förskola och lågstadium. För egen del vill jag anföra följande. Jag ser i likhet medSÖ allvarligt på rapporterna om ökade svårigheter på lågstadiet. pålågstadiet skall eleverna bl. a. tillägna sig gmndläggande kunskaper ochfärdigheter i läsning, skrivning och räkning. Dessa kunskaper ochfärdigheter utgör en bas för all fortsatt verksamhet såväl i skolan som iarbetslivet. Lågstadiet är också av mycket slor betydelse när det gällerelevernas personlighetsmässiga och sociala utveckling. Somjag har anfört i detföregående har skolan och därvid inte minst lågstadiet fått en allt svårareuppgift under de senasie åren. Ett misslyckande för lågstadiet i dess viktigauppgifter får därför ofta konsekvenser för hela skolgången. Problemen pålågstadiet måste mötas med omedelbara åtgärder på alla plan inom skolväsendet -inom den enskilda klassen, arbetsenheten och skolan, från kommunernas ochlänsskolnämndernas sida och från central nivå. 1982/83:100 Bilaga 10 212 Mycket kan göras medde resurser skolan redan disponerar. Förstärkningsresursen måste fördelas på ettsådant sätt inom kommuner och rektorsområden att det blir möjligt att tillgodoselågstadiets behov. Resurserna för lokalt utvecklingsarbete kan inriktas motfortbildning och utveckling av arbetssätt och metoder på lågstadiet.Länsskolnämnderna och SÖ kan i sitt utvecklande och stödjande arbete prioriterafrågor som kan underlättasituationen på lågstadiet. Myckel av detta görs också redan. Som exempel vill jag bl.a. peka på att man på mångahåll prövat ett årskurslösl arbetssätt på lågstadiet med gott resultat. Projektkring samverkan mellan förskola ochlågstadium har startats i många kommuner. SÖ och länsskolnämnderna har angett undervisningssituationen på lågstadiet och samverkan med förskolan som ett av sexprioriterade områden för den statligaskoladministrationen. (U 1981:01) arbetar utifråndirektiv inriktade på ytterligare åtgärder som kan underlätta skolstarten. Kommittén har anordnat etlsymposium kring samverkan mellanförskola och skola, vilket väckt stor uppmärksamhet och som jag räknar med skall medföra att dessa frågorkommer att uppmärksammas på kommunalnivå i ännu större utsträckning . Här kan också erinras om det utredningsarbete mot ett merpreciserat innehåll i förskolansverksamhet som efter beslut har i uppdrag attbedriva. Trots att mycketsåledes kan göras redan inom ramen för nuvarande resurser är det enligl min meningnödvändigt att ytterligare stimulera en förbättring av arbetssituationen pä lågstadiet. Jagföreslår därför att 30 milj.kr. avsätts härför fr.o.m. /84.Detta belopp har frigjorts genom besparingar, till vilka jagåterkommer i det följande. Av nämnda 30 milj.kr. bör 28 milj. kr. användas som stimulans för lokalt utvecklingsarbeteoch fördelas av SÖ till länsskolnämnderna för konkreta utvecklingsprojekt.Projekten kan gälla att pröva de positiva effekterna av personalförstärkningargenom t.ex. fler lågstadielärareeller förskollärare på lågstadiet. De kan också avse fortbildningsinsatser föratt åstadkomma en förbättrad samverkan mellan förskola och skola. Andra möjligheteratt användaresursen kan vara att förbättra kontakterna mellan föräldrar och skola för att därigenomåstadkomma en bättre samverkan mellan skola och hem och bl.a. göra föräldrarnamedvetna om vilka krav verksamheten i skolan ställer på barnen.Ytterligare exempel är att utveckla arbetssättet på lågstadiet t.ex. genomprojekt med årskurslös undervisning. Med hänsyn till dels att medlen skall vara en stimulans till fortsatta åtgärder, dels att medlen inte räcker till alla skolor i landet bör den enskilda skolan få disponera medel endasi för begränsad tid. Densärskilda resursen kommer därmed attvandra mnt mellan olika skolor. 2 milj. kr. bör avsättas för centraltinitierat utvecklingsarbete rörande övergången mellan förskola och skola. SÖ och bör få i uppdragatt gemensamt fördela dessa medel. 1982/83:100 Bilaga 10 213 Förslagen på delta område kommer jag attbehandla närmare under anslaget Dll. Bidrag fill driften av gmndskolor m. m. 3.2 Arbetsgrupp om utslagning inom Från olika håll haroroande uppgifter framförts rörande ulslagningen av elever i gmndskolan.Flertalet av dessa uppgifter härrör från en undersökning som statistiskacentralbyrån (SCB) gjorde och som avsäg de ungdomar som år1979 fyllde . Resultaten från undersökningen tyder på att enanmärkningsvärt stor andel av eleverna lämnar gmndskolan med ofullständig utbildning. Enligt SCBhade av gmndskolans elever intefullföljt skolgången i dess helhet. Motsvarande tal var enliglen då gjord undersökning 5,. SÖ har sammanställtutvärderingen av anpassad studiegång från de olika länsskolnämnderna.Dessa utvärderingar skiljer sig metodiskt från SCB-undersökningen. Dels har SÖinhämtat information via länsskolnämnderna medan SCB ulfört enenkätundersökning bland eleverna, dels avser SÖ:s undersökning endast förhållandena en vissvecka . Enligt SÖ hade av eleverna i årskurs 9 anpassadstudiegång.I vissa län låg andelen elever med anpassad studiegäng dock högre -. I enskilda kommunerlåg andelen ända uppe vid eller däröver.SÖ menar sammanfattningsvis att bestämmelser och allmänna råd angåendeanpassad studiegång i princip följs, men atl ett antal kommuner har en anmärkningsvärt hög andel elever i anpassad studiegång. Jag vill betona attanpassad studiegång för en del elever kan vara en nödvändig åtgärd,som rätt använd kan förhindra social eller kunskaps-mässig utslagning.I andra fall kan den dock vara uttryck för ett misslyckande för eleven och förskolan som i värsta fall blir ett sätt för skolan att göra sig av med enbesvärlig elev. Anpassad studiegång måste därför användas mycket restriktivt och enbartnär den är väl förberedd och insatt ien individuell plan för den enskilde eleven. De uppgifter omfrekvensen av oftillständig skolgång som framkommit är under allaomständigheter så oroande att de ger anledning till en genomgripande analys av situafionen i närdet gäller utslagning av elever.