prop · G603103 · 1982-12-31 00:00:00 — Det finns ingenting som lyder på attunderrättelseverksamhet och annan säkerhetsholande verksamhet riktad mot vårtland har minskat . Tvärtom talar mycket för atl detta slagsverksamhet har ökat i omfattning och att allt effektivare metoder kommer tillanvändning. Spioneri, sabotage osv. kan åstadkomma mycket allvarligaskador på vårt totalförsvar eller på annat säll minska förmågan hos delta atlslå emot angrepp utifrån. Det är mot denna bakgrund av avgörande betydelse attvi har ett så effektivt skydd som möjligt mot säkerhetshotande verksamhet avalla slag. Enligt min uppfattning är systemet med skydds ochkonlrollområden ell verksamt medel bland flera när del gäller att bekäriipaverksamhet som holar vår säkerhet. En annan sak är att teknikens utveckling,möjligheterna att till rimliga kostnader bevaka områdena m. m. kan föranledaall den nuvarande områdesindelningen bör ändras. Denna fråga bör vara en avuppgifterna för utredaren. Utredaren bör också undersöka tillämpningen av denuvarande bestämmelserna för att se om avvägningen mellan de säkerhetsmässigakraven och t. ex. friluftslivets behov behöver regleras på ett annat sätt än f.n. En särskild fråga som bör belysas är om personer med utländskt medborgarskapmen födda här i landet eller bosatta här kan likställas med svenskamedborgare i större utsträckning än i fråga om rätten att röra sigfritt inom landet. Jag vill framhålla att utredarens förslag inte mednödvändighet måste innebära att de nuvarande skydds- och kontrollområdenasutsträckning minskar. Övervägandena kan också leda till att områdena blirstörre eller flera än f. n. Som jag har angett i det föregående gäller skyddslagen ifred i princip endast för objekt som tillhör eller utnyttjas avförsvarsväsendet eller som är av betydelse för försvarsväsendel. Det endaundantaget från den regeln är kärnkraftanläggningar och andra anläggningar somavses i 2 § atomenergilagen (1956:306). Skyddslagen, som kom till innan dennuvarande totalförsvarsprincipen hade utvecklats, har tolkats så atl utanförlagens tillämpningsområde i fred faller alla anläggningar som inle har endirekt betydelse för det militära försvarets verksamhet. Lagen omfattar såledesinte vattenkraftanläggningar, anläggningar för energidistribution,vattentäkter, sjukhus, flygplatser m. m. Den internationella terrorismen erbjuder exempel på attangrepp också riktas mot objekt som inte har militär betydelse. Syftet har då varitatt genom hot om förstörelse av egendom som t. ex. har stor betydelse förvitala samhällsfunktioner eller vars förstörande på något annat sätt kanåstadkomma stor skada för samhället förmå detta att ge efter förterroristernas krav. Det har i olika sammanhang efterlysts möjligheter altbereda sådana anläggningar samma skydd som de rent militära objekten. Utredarenbör belysa möjligheterna att utvidga bestämmelserna till att omfatta anläggningar av det slag som har berörts. 1982/83:103 utredareninte undersöka om nuvarande skyddsföremål har någol skydds- Del II värde. Uppgifter i det hänseendet har överbefälhavarennyligen redovisat till En annan fråga gäller vilken personal som skall svara förbevakningen. ombudsmän () har ägnat denna fråga uppmärksamhet medanledning av en händelse i , då två polismän beskötsoch sårades av hemvärnsmän som bevakade ett militärt förråd. JO uttalade somsin åsikt att det saknas författningsmässigt stöd för att i normal fredstid tahemvärnsmän i anspråk för bevakning av skyddsföremål enligt skyddslagen. Nuvarande bestämmelser i skyddslagen förutsätter attmilitär personal i fred bevakar militära skyddsföremål. I sin operativaplanläggning har överbefälhavaren utgått från att sådana bevakningsuppgifterskall anförtros hemvärnets personal under ett mobiliseringsskede och andraskeden av skärpt försvarsberedskap. Redan av delta skäl bör deförfattningsmässiga hindren som JO har ansett föreligga undanröjas. Utredarenbör dock gå ett steg till och undersöka om det finns behov av att användahemvärnet för bevakningsändamål även under normala fredsförhållanden, t. ex.inom ramen för den utbildning som skall fullgöras av hemvärnsmannen. Utredaren bör beakta att det i frågor om tillträdesskyddär viktigt med dispensregler som ger utrymme för en nyanserad tillämpning avföreskrifterna. Det är också viktigt att dispensfrågorna handläggs snabbt ocheffektivt. Utredaren bör undrsöka om befogenheten att ge dispens kan lämnastill lokala myndigheter i större omfattning än f. n. Åven i övrigt börutredaren se efter att regelsystemet är ändamålsenligt med hänsyn tillnuvarande förhållanden. Utredaren bör lägga fram förslag till de författningar sombehövs. Uppdraget berör flera områden inom totalförsvaret. Det fårankomma på utredaren att ta de kontakter med myndigheter, andra utredningarosv. som bedöms erforderliga. En utgångspunkt för statliga utredningar är enligttilläggsdirektiv (Dir. 1980:20) till samtliga statliga kommittéer och utredarealt alla förslag som läggs fram skall kunna genomföras inom ramen föroförändrade ekonomiska resurser inom det område som förslagen avser. Dessautgångspunkter skall gälla också de förslag som utredaren lägger fram i denna fråga. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för försvarsdepartementet att tillkalla en särskild utredare med uppdrag atl se överreglerna om tillträdesskydd, att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt utredaren. Vidare hemställer jag att regeringen beslutar att kostnaderna skall belasta fjärde huvudtitelnskommitléanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Tilläggsdirektiv till kommittén (B 1980:05) omunder- Skr. Beslut vid regeringssammanträde Chefen förbudgetdepartementet, statsrådet , anför. Kommittén (B 1980:05) om underskottsavdrag, , skallenligt sina direktiv (Dir 1980:11) se över reglerna om rätten tillunderskottsavdrag vid inkomsttaxeringen och föreslå lämpliga begränsningar. Utgångspunkten för detta utredningsuppdrag var naturligende gällande reglerna om underskottsavdrag m. m. och de problem som dessa kundeanses ge upphov till. Det förslag till reformerad inkomstbeskattning (prop.1981/82:197) som framlagts inverkar i olika hänseenden väsentligt påförutsättningarna för utredningsuppdraget. Propositionsförslaget innebär bl. a. att det skattemässigavärdet av underskottsavdrag begränsas kraftigt. Fr. o. m. , dvs. närreformen avses vara fullt genomförd, kommer enligt förslaget ett underskott attminska skatteuttaget med högst (vid skattesats). För det stora flertalet inkomsttagare blir detta enautomatisk följd av de marginalskattesänkningar som reformen innefattar;förslaget innebär att högre marginalskatt än skall tas ut endast förinkomster överstigande sexton basenheter (den s. k. brytpunkten, motsvarande110 . För de högre inkomsternas del, där skatten på eninkomstökning alltså är större än , begränsas underskottens skattemässigavärde till denna nivå genom en särskill utformad avdragsbegränsning. Teknisktåstadkommes denna genom att den statliga inkomstskatten delas i två delar,grundbelopp och tilläggsbelopp. Grundbelopp beräknas för alla, mentilläggsbelopp endast för inkomstdelar över brytpunkten. För grundbeloppetgäller nuvarande regler om underskottsavdrag helt oförändrade, medan vidberäkning av tilläggsbelopp i princip inga underskottsavdrag medges. Det nu redovisade förslaget bör bl. a. få till följd attintresset för transaktioner där skattelättnader till följd av underskottsavdragi dag är en väsentlig drivkraft minskar eftersom skattelättnaden blir mycketmindre. Enligt min mening kan man emellertid inte hävda ätt problemen kringunderskottsavdragen därmed helt försvinner. Det finns t. ex. fortfarandeanledning att undersöka i vad mån mer långtgående åtgärder behöver vidtas motvissa slag av underskottsavdrag. Vidare medför det framlagda reformförslagetatt en del ytterligare frågor bör behandlas. Enligt min mening bör därför KUSKfå tilläggsdirektiv enligt följande. Utgångspunkten för KUSK:s överväganden bör vara deförhållanden som gäller sedan den aktueUa skattereformen genomförts. I de ursprungliga direktiven för diskuteras bl. a.utformningen av de olika förvärvskällorna och vilken betydelse detta har för underskottsav- 161 11 1982/83. 1982/83:103 dragens vidkommande. Genorn reformförslaget får denna frågaökad vikt. Del II Eftersom en särskild begränsning avunderskottsavdragen skall gälla för inkomster över brytpunkten blir det nämligen i dessa fallav betydligt större intresse till vilken förvärvskälla som en intäkt ellerutgift rätteligen hör. Det bör aUtså diskuteras i vad mån indelningen i och dennärmare utformningen av olika förvärvskällor kan behöva ändras även med hänsyntill de nya avdragsreglerna. Vid en sådan översyn blir det inte bara en fråga om vartolika intäkter eller utgifter skall höra. Översynen måste även la sikte på degrundläggande reglerna rörande förvärvskällebegreppet. Den nuvarande regleringenav denna sak bör alltså omprövas. Som exempel på några hithörande frågor kannämnas om en jordbruksfastighet skall kunna ingå i rörelse eller om enbyggmästares rörelse och fasiighelsinnehav skall kunna utgöra en endaförvärvskälla. I översynen ingår även alt undersöka i vad mån något av denuvarande inkomstslagen kan undvaras för framtiden genom att i stället fåredovisas inom ett annat inkomstslag. Med tanke på dessa frågors betydelse börde utredas med förtur. En särskild fråga som hänger samman bl. a. medförvärvskällornas utformning gäller möjligheterna att begränsa rätlen lillavdrag för privata ränteutgifter där dessa inte utgör underskottsavdrag. Vissatillgångar som ingår i en näringsverksamhet används privat. Enränteutgift som belöper på en sådan tillgång har då i princip delvis karaktärav privat levnadskostnad och borde då också ge samma skattemässiga effekter somen privat ränteutgift utan samband med näringsverksamheten. För vissa ipraktiken vanligen förekommande fall, i första hand jordbrukets bostäder samtbilar som redovisas i näringsverksamheten och också utnyttjas privat,har lösningar föreslagits redan i propositionen. bör givetvis varaoförhindrad att pröva om dessa, i ljuset av de mer allmänna övervägandena, kanbehöva modifieras i ett eller annat hänseende. Den nämnda frågan har ocksåen mer praktisk aspekt. En ränteutgift för en skuld som avser den skattskyldigespersonliga levnadskostnader hör normalt hemma i förvärvskällan kapital. För t.ex. en rörelseidkare kan det då för alt undvika ett underskott i denförvärvskällan vara frestande att i stället försöka göra ränteavdraget irörelsen och alltså kunna kvitta det mot rörelseinkomsterna. Visserligen finnsdet regleri 44 § kommunalskattelagen (1928:370), KL, som närmare anger i vilkenförvärvskälla olika ränteavdrag skall göras. Dessa regler torde emellertidinte alltid vara lätta att hantera i praktiken, bl. a. eftersom man i detenskilda fallet kan möta särskilda utredriingsproblem. En uppgift för bördärför bli att söka skapa klarare regler för ränteutgifternas fördelning. bör även behandla de förslag till undantag frånavdragsbegränsningen (kvittningsförbudet) som har lagts fram. Dessa motiverasdirekt av det nuvarande sättet att avgränsa olika förvärvskällor. Villaägarensrätt att kvitta underskott från fastigheten mot kapitalinkomster har fåttinföras på grund av att det i vissa situationer kan bero på tillfälligheter ivilket inkomstslag redovisningen skall ske. Det andra undantaget frånkvittningsförbudet innebär att man för att inte försvåra köp eller andraförvärv av familjeföretag infört en rätt att räkna av ränta som hänför sig tillskuld för förvärvet mot överskott från näringsverksamheten. Beroende på vilkenföretagsform det är fråga om kan ränteunderskottet komma alt kvittas mot 162 tjänsteinkomst, nämligen omföretaget är ett aktiebolag, eller mot rörelse- ellerfastighetsinkomster om verksamheten drivs i direktägd form eller Skr.1982/83:103 genom handelsbolag. bör undersöka om ytterligare undantag frånkvittningsförbudet kan visa sig motiverade, med tanke på andra situationer ände nämnda där dagens regler om förvärvskälleuppdelning kan ge ettolämpligt resultat, eller t. ex. med tanke på situationen för nystartadeverksamheter. Alternativt kan det visa sig att ändrade regler för avgränsningenav olika förvärvskällor kan göra det möjligt att helt eller delvis avvaraundantagen. bör alltså ta upp sådana frågor som rör omfattningenav olika förvärvskällor, liksom utrymmet för kvittning mellan skilda sådana.Däremot bör det vara en uppgift företagsskattekommitté (B1979:13) att studera den principiellt betydligt mer omvälvande förändring somnämns i departementspromemorian, nämligen möjligheten att skapa ett system därman för näringsidkare upprätthåller en skattemässig gräns mellan denprivatekonomiska sfären och näringsverksamheten. Självfallet har dock dessafrågor sådana beröringspunkter som motiverar ett nära samarbete mellan de bådakommittéerna. Avdragsbegränsningen innebär att förlustavdrag på sammasätt som underskottsavdrag skall vägras vid beräkning av underlaget förtilläggsbelopp. I stället öppnar propositionsförslaget en särskild möjlighetatt just i fråga om tilläggsbeloppet utjämna över- och underskott i ennäringsverksamhet mellan olika år. Närmare bestämt innebär förslaget att ettunderskott av jordbruk, rörelse eller konventionellt taxerad annan fastighetvid beräkning av underlag för tilläggsbelopp får avräknas från överskott somuppstår i samma förvärvskälla inom de sex närmast följande åren. I propositionen har konstaterats att den föreslagnasärskilda avräknings-regeln för äldre underskott inte helt kan samordnas medvad som gäller för förlustavdrag. Likväl är det klart att en del av depraktiska och principiella frågor som uppkommer torde vara likartade. Eftersomerfarenheterna från dagens regler om förlustutjämning är att de utgör enbetydande komplikation i det praktiska taxeringsarbetet, bör därför få iuppdrag att se över dessa frågor i syfte att finna så smidiga former sommöjligt för tillämpningen. En fråga som t. ex. bör kunna prövas är om detskulle innebära en förenkling att ha en ordning där alla underskott skall fastställasvid den taxering där de uppkommer oavsett att de kanske först kan utnyttjas viden senare taxering i forrii av förlustavdrag resp. särskild avräkning vidbestämning av underlag för tilläggsbelopp. Underskottsavdragen vid den kommunala beskattningen I samband med remissbehandlingen av förslaget tillavdragsbegränsning vid den statliga taxeringen har man från vissa håll tagit upp frågan om de avdragsbegränsningar som sedan gammalt gäller vid den kommunala beskattningen. Vad som därvid åsyftats är det förhållandet att en kvittning av underskott i en förvärvskälla mot överskott i en annan förutsätter att de två förvärvskällorna enligt reglerna om rätt beskattningsort är att hänföra till samma kommun. När detta villkor inte är uppfyllt, dvs. när den skattskyldige saknar inkomst i den kommun där underskottet uppkommer, bUr det 163 1982/83:103 skattemässiga värdet långt mindre äneljest. kan denna effekt Del II uppfattas som positiv, t. ex. närfråga är om jordbruksfastigheter med passiva ägare bosatta på annat håll. Oftare är emellertidsituationen sådan att den kommunala avdragsbegränsningen får effekter som tersig svårförkla-rade och delvis direkt olämpliga. Betydelsen av dessa effekterhar också ökat i takt med att de kommunala skattesatserna höjts och en alltstörre del av den samlade inkomstskatten förts över på den kommunala delen. Ett vanligt förekommande fall där den kommunalaavdragsbegränsningen aktualiseras är det när en person förvärvar enfritidsfastighet och tar upp lån för denna. Ligger då fastigheten inte ihemortskommunen, så betyder det i de flesta fall att ett underskott på grund avlåneräntorna inte kan utnyttjas vid kommunaltaxeringen. En annan vanligsituation är atl en rörelseidkare bedriver sin rörelse i en annan kommun än därhan är bosatt. Har han då ett eget hem som är belånat, så kan ett uppkommandeunderskott inte kvittas kommunalt mot rörelseinkomsten. I betänkandet (SOU1981:95) Tillväxtkapital har vidare utredningen angående de små och medelstoraföretagens situation påtalat att nuvarande regler om den kommunalaavdragsbegränsningen kan försvåra riskkapitalanskaffning t. ex. genomförsäljning av patenträttsandelar eller andelar i kommanditbolag. Inte minst besvärande är att det blir skildabeskattningsresultat i situationer som materiellt ter sig likadana. Omrörelseidkaren i exemplet således i stället drivit sin verksamhet iaktiebolagsform skulle inga kvittningsproblem föreligga eftersom såväl inkomstav tjänst som inkomst av kapital beskattas i hemortskommunen. Om innehavet avfritidsbostaden arrangeras i form av en bostadsrättsförening skall medlemmarnasränteavdrag göras i hemortskommunen och uppkommande underskott kan då kvittas.Huruvida kvittning av ett visst underskott är möjlig eller ej kan ocksåpåverkas helt överraskande genom ändringar i den kommunala indelningen. Vidareär det också väl känt att avdragsbegränsningen i faslighetsfallen kan sättas urspel t. ex. av makar genom att endast ena maken står som fastighetsägare medanandra maken står för räntebetalningarna på lånen. Jag kan för egen del instämma i att det finns goda skälatt ifrågasätta den kommunala avdragsbegränsningen. I och för sig kan detvisserligen sägas att begränsningen ger uttryck för ett grundläggande drag i denkommunala beskattningens uppbyggnad, vilket gör att en ändring framstår som ettprincipiellt sett mycket långtgående ingrepp. Det får dock konstateras attutvecklingen i flera avseenden försvagat de principiella argumenten isammanhanget. Genom tillkomsten och utbyggnaden av systemet för kommunalskatteutjämning har också en situation uppstått där de allra flesta kommunersfaktiska inkomster inte primärt bestäms av det egna skatteunderlaget utan avdet samlade skatteunderlaget i riket. Jag vill också påpeka att redan sådanaändringar i förvärvskälleindelningen som enligt vad jag förut sagt skallpröva får återverkningar även i fråga om avdragsbegränsningen kommunalt. Mankommer således redan där in på dessa frågor. Enligt min mening bör mot denna bakgrund ges iuppdrag att närmare studera vad ett slopande - helt eller delvis - avden kommunala avdragsbegränsningen skulle betyda och att framlägga deförslag som kommittén finner motiverade. Därvid måste givetvisbelysas förutom beskattningseffekterna i de enskilda fallen,ocksååterverkningarna på de Vissabegränsningar i uppdraget Skr. Jag vill slutligen ta upp en fråga som gäller vissabegränsningar i det uppdrag som från början givits . I de ursprungligadirektiven sägs att de underskottsavdrag som härrör från egnahem i huvudsak börlämnas utanför utredningsarbetet. I tidigare sammanhang (prop. 1980/81:118) har jag pekat påatt det finns en rad frågor inom bostadsbeskattningens område där nyaöverväganden är påkallade. Även samspelet mellan beskattnings- ochfinansieringsreglerna inom bostadsområdet måste därvid prövas. En genomgripandeöversyn av bostadsbeskattningen och systemet för bostadssubventioner bör därförkomma till stånd och när nu klarhet föreligger om skattereformens innehåll bördetta arbete inledas . Jag avser därför att, efteröverläggningar med chefen för , begäraregeringens bemyndigande att tillkalla en parlamentariskt sammansatt kommitté idetta syfte. Vissa frågor som enligt de ursprungliga direktiven ingår i bör då lämpligen föras över till denna nya kommitté. Hit hörfrågor som rör bostadshus på jordbruksfastighet, reparation av hyreshus samtkonsekvenserna i skattehänseende av s. k. ägariägenheter i flerbosladshus. Som framgått av vad jag nu har anfört finns det ett närasamband mellan de nya uppgifter som bör få och det arbete som skallutföras inom 1980 års företagsskattekommitté. Motsvarande gäller i förhållandetill den blivande kommitté som skall behandla bostadsbeskattningsfrågor. De nuangivna kommittéerna bör givetvis i möjligaste omfattning samordna sitt arbete; Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen beslutar om tilläggsdirektiv i enlighet med vad jag harförordat. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Utredning om förhållandet mellan tryckfrihetsförordningenoch medbestämmandelagen Chefen för , statsrådetEliasson, anför. Tryckfrihetsförordningen (TF) bestämmelser om varje svenskmedborga res rätt att i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter samt meddelauppgifter och underrättelser i vad ämne som helst är av fundamental betydelse för 165 1982/83:103 ' säkerställandet av ett frittmeningsutbyte och en allsidig upplysning. En Del II viktig del av det tryckfrihetsrättsligaregelsystemet avser utgivarens befogen- het att öva inseende över skriftens utgivning och bestämmaöver dess innehåll. Vid tillkomsten av lagen (1976:580) om medbestämmande iarbetslivet kom dessa grundlagsfästa tryckfrihetsprinciper till uttryck på det sättet att medbestämmandelagens tillämpningsområde begränsades. I 2 § medbe stämmandelagen (MBL) finns således en bestämmelse av följande lydel se: ' 2 § Arbetsgivares verksamhet som är av religiös,vetenskaplig, konstnärlig eller annan ideell natur eller som-har kooperativt,fackligt, politiskt eller annat opinionsbildande ändamål undantages från lagenstillämpningsområde såvitt avser verksamhetens mål och inriktning. Innebörden av detta undanlag har behandlats i lagensförarbeten (prop. 1975/76:105 bil. 1 s. 210,"328 ff, 472, 526 ff; InU1975/76:45 s. 24 f och bil. 6 s. 82). Frågor kring lagens tillämpningsområdehar också berörts i rättspraxis (jfr AD 1981 nr 22). Utanför MBL:stillämpningsområde faller också frågor som inte rör förhållandet mellanarbetsgivare och arbetstagare. Spörsmålet om MBL:s tillämpningsområde har härefterbehandlats i riksdagsmotionen 1980/81:1810 av BertilFiskesjö m.fl. I denmotionen återges inledningsvis ett avsnitt ur ett yttrande avkonstitutionsutskottet till dåvarande inrikesutskottet vid behandlingen avregeringens proposition om MBL, i vilket uttalade sig ombetydelsen av undantagsregeln i 2 § för massmedieföretagen. Därefter erinrarmotionärerna om de grundläggande rättigheter som TF ger bl. a. utgivaren.Motionärerna återger också ett uttalande ur förarbetena till TF, enligt vilketdess regler gäller "oavsett om innehållet i en tryckt skrift framstår somett egentligt yttrande av den sorri författar skriften eller som ett meddelandeeller fortspridande av en upplysning". Motiorien utmynnar i omdömet attdet föreligger oklarhet om tolkningen av 2§ MBL i förhållande till TF.Motionärerna begär därför att skall hos regeringen anhålla omutredning i syfte att undanröja oklarheter i förhållandet mellan TF och MBL. arbetsmarknadsutskott har vid beredningen avärendet inhämtat yttrande från och sänt motionen påremiss till arbetsdomstolen, , juridiska fakulteten i sarntett antal tidningsutgivar- och arbetsmarknadsorganisationer. (KU 1981/82:1 y) yttrade, efter attha erinrat bl. a. om det huvudsakliga innehållet i 5 kap. 3 § TF och 2 § MBL, att det med hänsyn till att det i motionen aktualiserade problemet inte hade blivit närmare belyst i förarbetena till arbetsrättsreform och att viss oklarhet förefaller råda på området, del enligt utskottets åsikt kunde finnas anledning att utreda frågan närmare. kom till samma resultat (AU 1981/82:2). Utskottet sade sig dela konstitutionsut skottets uppfattning atl det finns anledning att utreda hur lagreglerna förhåller sig till varandra i det av motionärerna påtalade hänseendet. Utskottet hemställde att måtte med bifall till motionen som sin mening ge regeringen till känna .vad utskottet hade anfört om utredning av förhållandet mellan tryckfrihetsförordningen och lagen om medbestämman- 166 de i arbetslivet. biföllulskotlets hemställan (rskr 1981/82:40). Den av åsyftade utredningen bör nu komma lillstånd. 1982/83:103 bör då analyseras hur långt de arbetsrätlsligareglerna i MBL sträcker sig i Dir. 1982:32 olika hänseenden med tanke på de igrundlag fastlagda principerna för tryckfriheten.