prop · G60387 · 1982-12-31 00:00:00 — Det åligger denstat där fartyget är registreiat att se till att försäkringspliktenuppfylls. Ett särskilt försäkringscertifikatskall medföras ombord på fartyget. Prop.1982/83:87 111 Redan vid sin tillkomst bedömdes allmänt att ansvarighetskonventioneninte gav de skadelidande ett tillräckligtskydd. För att råda bot pådetta utarbetades inom IMCO ett förslagtill en konvention om upprättandet av en internationelloljeskadefond avsedd att komplettera ansvarighetskonventionen. På grundval av detta förslag antogs vid en konferens i en internationell konvention om upprättandet av en internationell fond för ersättning avskada orsakad av förorening genom olja, den s.k. fondkonventionen. Genom den inrättades en internationell fond för bestridande av ersättning för skada orsakad genom oljeförorening. Konventionen kan tillträdas endast av stater som har tillträtt ansvarighetskonventionen. Avgift till fondenskall betalas av var och en som i en fondstat tar emot en årlig kvantitet sjötransporteradråolja och tjock eldningsolja som överstiger . Avgifterna utgår i förra avgrundavgifter och årsavgifter. Ersättning frånfonden till de skadelidande utgår dels när det inte föreliggernågon ansvarighet enligtansvarighetskonventionen, dels närvarken fartygsägaren eller hans försäkringsgivarekan betala de ersättningar de skall utge enligtansvarighetskonventionen och dels närskadorna överstiger det begränsningsbelopp som gäller för fartygsägarens ansvarighet . har tillträttbåde ansvarighetskonventionen ochfondkonventionen. Dessa trädde 1975 resp. år1978. Den svenska lagstiftningen päområdet - lagen (1973:1198) omansvarighet för oljeskada till sjöss och lagen (1973:1199) om ersättning frånden internationella oljeskadefonden - innehållerföreskrifter som motsvarar bestämmelserna i konventionen. De frivilliga överenskommelserna,Tovalop (Tanker Owners Voluntary Agreement concerning Liability for Oil Pollution)och Cristal (Contract Regarding an Interim Supplement to Tanker Liability for OilPollution) överensstämmer 1982/83:87 112 efter ändringar är 1978 näramed konventionerna. I vissa avseenden gårdock överenskommelserna längre än konventionerna. Tovalop - tankerredarnas överenskommelse - innebär i huvudsakföljande. Närhelst ett tankfartyg, ägt av någonsom tillhör Tovalop, förorsakar ett oljeutsläpp, skall redaren antingen självsanera eller - utan att vänta pä att' ärendet blivit föremål för rättslig prövning - inom skälighetensram gottgöra berörd regering förhavda kostnader. Detta redarens åtagandeskall gälla oberoende av värdslös-het, dvs.efter principen om strikt ansvar. Om tvistighe-ter skulle uppstå med vederböranderegering, skall'redaren vara beredd att gåmed på skiljedom. Redarens maximala ansvar begränsas i överenskommelsentill per ton av det fartygs bruttodräktighet frän vilket oljan kommit och till 16,8milj. dollar för varje tankfartyg som varitinblandat i en olycka. Varje tankfartygsredare, som skrivit under Tovalop, åtar sig därmedersättningsskyldighet med upp till 16,8milj. dollar per tankfartyg enligt Tovalops ansvarighetsregler. För detta åtagandekan redarna täcka sig genom försäkring,vanligen genom någon av de s.k. Protection and InderanityClubs, P & I klubbarna. Tovalop administreras av ett särskilt organ, the . Detta har inte några särskilda fonder förkompensationsutbetalningar, men erforderliga medel ställs till förfogandeav P & i klubbarna. 1982/83:87 113 Tovalop trädde i krafti och omfattar nu mer av världens tankfartygstonnage. Cristal innebäratt ägarna till oljelasterna ställer erforderliga medel till förfogande, varigenom alla som lider skada förorsakad av tankfartyg, såväl nationersom enskilda, kan erhålla ersättning. Denna ersättningökade det maximala belopp, som kanbetalas ut vid varje olyckstillfälle,till 36 milj. dollar. Cristal svarar alltsåför skillnaden raellan den ersättning som lämnasav Tovalop och vanliga ansvarsförsäkringar samt de verkliga kostnaderna för förlustereller skador. Förutsättning för att Cristal skall träda in äratt berörd last ägs av en Cristalmedlem, att tankfartyget som transporterardenna last är medlem av Tovalop och att redari. ;ni princip är ansvarig enligtansvarighetskonventionens bestämmelser. Medlemmar av Cristal äroljebolag som själva eller genom sina dotterbolagsvarar för av all råolja ooh eldningsolja, som transporteras över världshaven. Skadestånd, som godkänts av Cristal betalas med medel som satsas avmedlemsföretagen i proportion till dessasandel av de totalt till importhamnar och raffinaderier transporteradekvantiteterna råolja och eldningsolja. 8 1982/83. 1982/83:87 114 4 Företaqsböter, sanktionsavgifter och förverkande I den departementspromemoria som låg till grund fördon nya lagstiftningen om åtgärder mot vattenförorening frän fartyg närandessom en tänkbar åtgärd för att ytterligare minska antalet olagliga utsläpp av olja m.m. någonform av ekonomisk påföljd som riktar sig mot dem som kan ha ekonomisk av sådana brott. Det framhölls att förslag om en ny ekonomisk påföljd hadelagts fram i betänkandet (Ds Ju 1978:5) Företagsböter,som innehåller en kartläggande undersökningav korporativt ansvar, och i departementspromemorian (Ds Ju 1979:10) Företagsböter,sora innehåller förslag till lagtexter. Frågan om att införaen ny ekonomisk påföljd och den närmare utformningen av en sådan borde övervägas sedan betänkandetoch promemorian hade remissbehandlats. Dessa utsattes emellertid underremissbehandlingen för skarp kritik i bl.a. åtskilliga grundläggandedelar. I har lagts fram en departe-mentspromeraoria,(Ds Ju 1981:3) Ekonomiska sanktioner vid brott i näringsverksarahet, som berör hithörandefrågor. De där redovisade förslagenutgår ifrån att man bör överge tanken på en bestraffande sanktion mot företag och i ställetinrikta sig på en effektivisering av förverkandeinstitutet. Det föreslås sålunda att man infören möjlighet att förverka värdetav sådana ekonomiska fördelar som - direkt eller indirekt - har uppkommit iett företag i anledning av att någon bland personalen har gjort sig skyldig till ettbrott i den näringsverksarahet som det är fråga om. För sådana fall där förverkande framstår som otillräckligt uttalas i promemorian att det ibland kan varalämpligt att Prop.1982/83:87 115 sanktionera överträdelserna med särskildaavgifter. Härmed åsyftas avgifter av den typ som i senare års lagstiftningsarbete i ökandeutsträckning kommit till användning som ekonomiska sanktioner vid sidan av elleri stället för skadestånd,vite, böter och förverkande. Avgifter av detta slag - i promemoriankallade sanktionsavgifter - är oftaknutna till vissa bestämmelser pä ett sådantsätt att en överträdelse medför en i det närmastestrikt skyldighet att utge ett påvisst sätt bestämt belopp till det allmänna . Enligt promemorian ärdet ett angeläget önskemål att sådana sanktionsavgifter så längt det är möjligtutformas efter enhetliga principer. I ett särskiltavsnitt (4.5.3.5) i promemorian lämnasen sammanfattning av redovisningen i frägaom vinstbegränsande sanktionsavgifter, en sammanfattningsom kan vara av värde vid utformningen av nyaavgiftssystem. Innan vi här redovisardessa sammanfattande synpunkter i frågaom sanktionsavgifter kan det vara skälatt kort beröra några av de avgifter som redan äri bruk och några föreslagna sådana.Redovisningen har i allt väsentligt hämtats fråndepartementspromemorian (Ds Ju 1981:3) Ekonomiska sanktioner vid brott i näringsverksara-hf . Genom ändringar i dåvarande taxeringsförordningen, numera taxeringslagen (1956:623), och vissa andra skatteförfatt-ning,-;r infördes är 1971 avgifter av det slag som här avses päskattelagstiftningens område. Avgift i form av skat- Prop.1982/83:87 116 tetillägg kan påförasskattskyldig med anledning av en oriktig uppgift i deklaration eller liknandehandling. Skattetillägget bestäms till viss del - vid inkomstskatt 40 eller i vissafall - av det skattebelopp som skulle ha undandragits, om denoriktiga uppgiften hade godtagits. Skattetillägg får efterges, bl.a. i fall då felet i deklarationen med hänsyn till den skattskyldiges ålder, sjukdom eller bristande erfarenhet eller annanomständighet framstår sora ursäktligteller det genom felaktigheten undandragna skattebeloppet är att anse som ringa. Besliit om skattetillägg meddelas av lokal skattemyndighet. I princip kan en oriktig uppgift medföra såväl skattetilläggsom straffrättslig påföljd. Enligt13 § skattebrottslagen (1971:69) fär dock åtalför skatteförseelse och bristande uppbördsredovisning väckasendast om det är påkallat av särskilda skäl. Skattetilläggen infördes i förstahand därför att man ville förenkla och förbättra påföljdssystemetpä det skatterättsliga området.Det var ett önskemål att avskaffa det straffrättsligaförfarandet vid mindre allvarliga överträdelser avdessa bestämmelser. Det skall ocksåanmärkas att det inomskattelagstiftningen även förekommer avgifter med en helt annan utformning. Här åsyftas derelativt låga och till beloppet maximeradeavgifter som åläggs i anledning av olika slag av försummelser,exempelvis förseningsavgifter. Enligt lagen (1972:435) om överlastavgift j-åförs ägare eller innehavare av lastbil,buss eller bil med tillkopp- 1971:10 bl.a. s. 200 ff, 221, 233 och 241. Prop.1982/83:87 117 lad släpvagn sådan avgift, ora fordonet framförs med mer last änsom är tillåtet. Avgiften bestäms enligt en i lagen intagen taxa till visst belopp i förhållande tillmängden överlast och den utgår oavsett om överträdelsen medför straffrättslig påföljd eller ej. Avgiften, som åläggs av länsstyrelse, fårnedsättas då särskilda omständigheter föreligger. Införandet av överlastavgifterna motiverades bl.a. med att eliminera det vinstintresse som ansågsi vissa fall ligga bakom överträdelser av trafikförfattningarnas belastningsbestämmelser. Kriminaliseringen bibehölls därför att man inte genom införande av avgiftssystemet ville ge intryck av att överlaster var tillåtna. Arbetsgivare som underlåteratt i enlighet med bestämmelserna i lagen (1974:13) omvissa anställningsfrämjande åtgärder varsla om planerad driftsinskränkning kan åläggas att utge varselavgift om underlätelsen beror päuppsåt eller grov oaktsamhet. Avgiftenfastställs för varje påbörjad vecka som varsel har försummatsoch bestäms till lägst 100 och högst500 kr. för varje arbetstagare som berörs av driftsinskränkningen.Avgiften får nedsättas eller efterges, om särskilda skälföreligger. Skyldighet att betalaavgift åläggs av allmän domstol på talan av . Avgift valdes häri stället för straffrättsligpåföljd, därför att man eftersträvade ensanktion som kunde anpassas efter den ekonomiska ställningen hos det berörda företaget och som kunde bestämmas säatt företaget inte gjorde 1972:81 s. 70; jfr även TU 1972:13 s. 7 f. 1982/83:87 118 någon vinst pä sin underlätenhet.Det ansågs även kunna uppfattas som stötandeatt införa en straffrättslig påföljd på ett område som under långtid varit föremål för avtalsreglering mellanarbetsmarknadens parter. Sora ytterligare ett skäl att välja en ekonomisk sanktion i form avavgift i stället för kriminalisering angavs att en avgift kan åläggas även en arbetsgivare som är juridisk per-son. Parkeringsboten avskaffades och ersattes enligt lagen (1975:206) om felparkeringsavgift medavgift. Polisman eller trafikövervakare får enligt dessa bestämmelser meddela parkeringsanmärkning.Anmärkningen skall innehålla uppmaning till fordonets ägare att betala avgiften. Om ägaren eller förarenanser att anmärkning inte borde ha meddelats, får han hos polismyndigheten ansöka om rättelse.Bestridande av betalningsansvar kan ävenpå annan grund göras hos polismyndigheten. Den kan efter utredningundanröja betalningsansvaret. Om så inte sker, fårfordonsägaren fullfölja talan mot polismyndighetens beslut genom besvär hos tingsrätt. Avkriminaliseringen av parkeringsförseelser genomfördesbl.a. därför att dessa inte längre ansågs utgörabrott i egentlig mening. Den tidigare straffrättsliga ordningen hade ocksåmedfört att polisens resurser ansträngdes raed ett betungande utredningsarbete i rena bagatellmäl. strikt ägaransvaransågs vara bättre ägnat atthindra 1973:129 s. 100, 211 f, 305, 1975/76:105 s. 35 ff. 1982/83:87 119 Enligt lage,n (1975:566) om påföljder ochingripanden vid olovligt byggande m.m. (LPI) utgår byggnadsavgift, när nägon vidtar åtgärd, för vilkenerfordras byggnadslov, utan att sådantlov föreligger. Avgiften bestäms till belopp, som motsvarar fyra gånger vad som skulle ha betalats enligt kommunensbyggnadslovstaxa, dock lägst . För smärre överträdelser avbyggnadsförfattningarna -sädana överträdelser som inte utgör olovligt byggande -utgåren särskild avgift, som uppgår till minst 200 och högst . I de allvarligaste fallen, t.ex. nybyggnad, utgår dessutom en tilläggsavgift, som uppgår till 500'kr. för varje kvadratmeter väningsyta som åtgärden har avsett. Beslut om åläggande avdessa avgifter meddelas av byggnadsnämnd,utom såvitt gäller tilläggsavgifter,vilka beslutas av domstol pä talan avallmän åklagare. Avgift skall inte utgåbl.a. om rättelse vidtages, innan fråga om ingripande har tagits upp vid sammanträde med byggnads-närand.Länsstyrelse får, om särskildaskäl föreligger, efter besvär nedsätta byggnadsavgift, som fastställts av byggnadsnämnd.Den tidigare kriminaliseringen bibehöllsi fråga om överträdelse av debestämmelser i byggnadslagen, vilka gäller regeringens prövning av frågor om tillkomst och lokaliseringav industriell och liknande verksamhet. Avkriminaliseringen av överträdelser påbyggnadslagstiftningens områdemotiverades med att de böter som tidigare dömdes ut mängagånger stannade vid belopp somutgjorde endast en bråkdel av värdet av det olovligt byggda. Ett sanktionssystem somvar bättre ägnat att eliminera denna värdeökning ansågsha större preventiv effekt.-'- i lagstiftningsärendet gavs bl.a. genom lagrådets yttrande (prop. 1975/76:164 s. 240 ff) en ingående belysning av olika aspekter på ett avgiftssystem av angivet slag. 1 se prop. 1975/76:164 bl.a. s. 17 ff. Prop.1982/83:87 120 l betänkandet SOU 1979:65-56 föreslås att bestäm-melserna flyttas till en föreslagen ny plan- och bygglag. Med verkan fr.o.m. har införts en miljöskyddsavgifti railjöskyddslagen (1959:387). Miljöskyddsavgift skall utgå när särskilda föreskrifteroch villkor som har meddelats för vissverksamhet har åsidosatts. Avgiften är i allt väsentligtknuten till det objektiva gärningsin-nehället i miljöskyddslagensstraffbestämmelser. Dock föreligger den betydelsefulla skillnaden att det för ådömande av ansvar erfordras att den aktuella gärningen har begåttsuppsåtligen eller av oaktsamhet underdet att avgiften skall fä en strikt tillärapning. Avgiften skall med andra ord kunna åläggas så snart en överträdelse objektivt sett har konstaterats och oberoendeav om överträdelsen har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Avgiften skall bestämmas till ett belopp som motsvarar de ekonomiska fördelar som har uppkommit till följd av överträdelsen. Om full bevisning om storleken av dessaekonomiska fordelar inte alls eller endast med svårighet kan läggasfram, skall avgiften få bestämmas till ett skäligt belopp. Avgiften skall vidarekunna nedsättas eller efterges, om särskilda skälföreligger. Frågor om miljöskyddsavgiftskall prövas av koncessionsnämnden förmiljöskydd efter ansökan av . Syftet med miljöskyddsavgiftenär att det inte skall vara lönsamt att begåbrott mot miljöskyddslagen. den omständigheten att den till sin karaktär påminner om enstraffrattslig sanktion har ansetts böraföranleda att tillämpningen av avgiften skall vara obligatorisk, dvs.att är skyldigt att ansöka om uttagande av en avgift såsnart det föreligger förutsättningar för Prop.1982/83:87 121 Den strikta tillämpningenanses vara nödvändig för att miljöskyddsavgifterna skall få avsedd effekt. (Se prop. 1980/81:92 s. I betänkandet (SOU 1981:5) Nyarbetstidslag föreslär utredningen av vissa arbetstidsfrågor att en sanktionsavgift införspå arbetstidslagstiftningens område. Avgiften (övertidsavgift)skall enligt förslaget utgä vid överträdelser av bestämmelsernaom högsta tillåtna övertid. Denskall för varje timme utöver tillätenövertid och för varje arbetstagare som har anlitats utgöra en procent av basbeloppet enligt lagen(1952:381) om allmän försäkring. Avgiftsskyidighet skallkunna åläggas den i vars verksamhet överträdelsen har begåtts,varvid i princip strikt ansvar skall tillämpas.Det föresläs dock att avgiften skall kunna jämkaseller efterges, om särskilda omständigheter föreligger.Frågor om övertidsavgift föreslås bli handlagda av allmän domstol-efter ansökan av allmän åklagare. Förslaget har motiverats bl.a. medatt man genom ett system av det härslaget fär ökade möjligheter att motverka att överträdelser avarbetstidslagstiftningen medför ekonomiskvinst (se betänkandet s. 159). Säljare och vissa förbrukare av mineralolja är enligt lagen (1957:343) om oljelagring m.m.skyldiga att bl.a. hålla lager av olja och att tillviss del förvara detta oljelager i bergrumeller på annat bombsäkert sätt.Den som är lagringsskyldig kan enligt bestämmelserna i förordningen Prop.1982/83:87 122 (1957:344) om olje-vgift m.ra. åläggas attutge en sådan avgift bl.a. om han erhåller dispens fråndessa skyldigheter eller om han, utan erhållendispens, försummar vad sora åligger honom enligt lagringsbestämmelserna. Avgiften, som utgår med olika belopp för olika slag av oljor, beräknasmed hänsyn till den mängd olja, sora avses med det icke tillåtna förfarandet,och som detta förfarandehar pågätt. Syftet med avgiften äratt förhindra att den som inte fullgör lagringsskyldighet åtnjuter ekonomisk av detta. I avgiften ingår överslagsraässigt beräknadekostnader för oljelagring (se närraare prop. 1957:144 s. 18 f och 50 f).Oljeavgiften debiteras och uppbärs av överstyrelsen förekonoraiskt försvar. Om det är uppenbart att oljeavgiften avsevärt överstigerden som den lagringsskyldige kan tänkasgöra genom sin underlåtenhet, fåröverstyrelsen förordna om skälignedsättning av avgiften. Om det, efterdet att oljeavgift har debiterats, visas att den lagringsskyldige fullgör sina skyldigheter, fär överstyrelsen efter skälighet förordnaom återbäring av oljeavgift som belöperpå den tid sora skyldigheten harfullgjorts. Regeringen kan, om synnerliga skälföreligger, förordna om befrielse från eller återbäring av oljeavgift. I 33 § ransoneringslagen (1978:258) finnsbestämmelser om en särskild avgift (överförbrukningsavgift) som kan komma i fråga om regeringen har beslutat att ransoneringsbestämmelserna i lagen på grund av krigsfara, fredskris e.d. skall tillämpas. Överförbrukningsavgift får åläggas en förbrukare som har använt mer ledningsbunden energi än som har tilldelats honom eller sora har misshushållat raed energi sora har tilldelats honom på ett sådantsätt att myndighet nödgas tilldela honom ytterligare energi. Avgiften,som enligt regeringens bestämmande åläggs av länsstyrelse, kristidsnärand eller annan myndighet, fårbestämmas till högst fem eller, om särskilda skäl föreligger, högst tio gånger vederlaget förenergin. Om den som har ålagts över- Prop.1982/83:87 123 förbrukningsavgift inte kunnat i väsentlig mänpåverka förbrukningen eller om det eljest föreligger särskildaskäl får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer befria honom från avgiften. 4.2.9 Vissa andra avgifter I de fall som föri:tredovisats skall avgiften för en inträffad överträdelse erläggastill staten. I fråga om felparkeringsavgifttillfaller dock beloppet kommunen efter avdrag för statens administrationskostnader. Bestämmelser om avgifter av delvis annatslag finns i lagen (1977:67) om tilläggsavgifti kollektiv persontrafik och i trafikskadelagen (1975:1410). Vissa trafikutövare fårenligt den förstnämnda lagen ta ut tilläggsavgift avresande som inte kan förete giltig biljett. rätt till gottgörelsei form av trafikförsäkringsavgift. Denna tas ut av en försäkringspliktig som har underlåtit att teckna trafikförsäkring för motordrivet fordon. Tilläggsavgift bestämsi förhållande till det aktuella biljettpriset och trafikförsäkringsavgifti förhållande till den normala premiekostnaden för trafikförsäkring. Dessa avgifter eriäggs direkt till den som enligt bestämmelserna har rättatt ta ut dem. De har övervägande karaktär av privaträttsliga skadestånd. 4.3 Förslaget tillny förverkanderegel i Som har nämntsär förslaget till nya förverkandebestämmelser avsett att ge möjlighet att förverkavärdet av sådana ekonomiska fördelarsom har uppkommit i anledning av brott begångnai utövningen av näringsverksamhet. 1982/83:87 124 Lagförslagen utgörs av en ny paragraf, 3 a §, i 35 kap. och av vissa ändringar i kapitlets 4 §. 1 den föreslagna 3 a§ stadgas följande: Har det i anledning av ett brott som är begånget i utövningen av näringsverksamhetuppkommit en otillbörlig förtjänst ellerbesparing för näringsidkaren, får värdet därav förklaras förverkatäven när det inte följer av 1 eller 2 § eller annars har särskilt föreskrivits. Vad som har sagts i förstastycket gäller ej, om förverkande ärobilligt. Vid bedömningen av om så är förhållandetskall bland andra omständigheter beaktas om det finnsgrundad anledning att anta att annan betalningsskyldighet som svarar mot denekonomiska fördelen av brottet kommer att åläggas näringsidkaren. Enligt 4 § i dess föreslagna lydelse kan förverkande i anledning av brott ske hos bl.a. näringsidkare som avses i 3 a §. Med den föreslagnaordningen kan den sora är ansvarig för en överträdelse dömastill ett personligt straff, t.ex. bötereller fängelse, som företagets ekonomiska fördel av brottet förverkas. Detta senare innebär att företagetblir skyldigt att betala det belopp dorastolen har förklarat förverkat. 4.4 Allmännasynpunkter på sanktionsavgifter Departementsproraemorian (Ds Ju 1981:3) Ekonomiska sanktionervid brott i näringsverksamhet avslutas med ensammanfattning av de synpunkter som i promemorian har redovisats i fräga om vinstbegränsandesanktionsavgifter. Sammanfattningen ärav intresse som bakgrund till de överväganden sora görslängre fram i denna promemoria. Den återges därför här i sinhelhet. Prop.1982/83:87 125 - Det tilläggtill förverkandebestämmelser som har föreslagits i det föregående kan på vissa områden behöva kompletteras. Ett avgiftssystemkan i detta hänse ende erbjuda en ändamålsenlig lösning i fall där regel- överträdelser är särskilt frekventa eller speciella svå righeter föreligger att beräknastorleken av den vinst eller besparing som uppnås i det särskilda fallet. Andra fall är när den ekonomiska fördelen av enisolerad över trädelse genomsnittligt sett kan bedömas som låg,samti digt som samhällets behov av skydd på det aktuella området är så framträdande, att inte bara den ekonomiskafördelen i det särskildafallet utan redan utsikten till vinst eller besparing bör neutraliseras. Avgifter bör fä förekomma endast inom speciella och klart avgränsade rättsområden. I den mände används på näringsregleringens område bör de varaknutna ti"ll särskilda föreskrifter som näringsutövarna har att iaktta i denna egenskap. Bestämmelserna om beräkningav. avgiftsbeloppet bör i all möjlig utsträckningkonstrueras sä att de utgår frän ett mätbart moment i den aktuella överträdelsen -enparameter - som gör det möjligt att förutseoch fastställa hur stor avgiften skall.bli idet särskilda fallet. Konstruktionen kanvara utformad på ett sådant sättatt den schablonmässigt fastställda avgiften kan beräknas genomsnittligt motsvara den uppkomna vinsten vid varje särskild överträdelse. I de fall dä det bedöms angeläget att sökaneutralisera redan utsikten till vinst bördock hinder inte föreligga mot att låta avgiften utgåenligt grunder sora leder till väsentligt högre avgiftsbelopp. Beroende på det aktuella rättsområdets natur börprövas om uppsåt eller oaktsamhet skall förutsättas för avgiftsskyldighet eller omi denna skyldighet kanbygga på strikt ansvar. För att en konstruktion med strikt ansvar skall Prop.1982/83:87 126