prop · G60311 · 1982-12-31 00:00:00 — a. framhållit att registreringen till mervärdeskatt i stort settär utan intresse när det gäller att bedöma om en person enligtsociallagstiftningen är att anse som arbetstagare eller uppdragstagare.Avgörande är i stället sådana omständigheter som arbetets art, under vilkaförhållanden det har utförts, sättet och grunderna för bestämmandet av ersättning,om den part som Prop.1982/83:11 37 utförarbetet härigenom ådrar sig något ekonomiskt ansvar samt parternas ekonomiskaoch sociala situation. Enligt verkets mening finns det därför inteförutsättningar för att i AVGL införa en bestämmelse av det slag som har angettsi promemorian. Idenna fråga får jag för egen del anföra följande. Denav mig föreslagna lösningen innebär att en uppdragsgivare åt en fysisk personpå samma sätt som kan försäkra sig om att inte bli ansvarig föruppdragstagarens skatt bara genom att kontrollera att uppdragstagaren skallbetala B-skatt. Den omständigheten att uppdragstagaren har B-skattesedel blirdäremot lika litet som f. n. någon garanti för att denne inte utför sittuppdrag som arbetstagare. En B-skattesedel kan nämligen utfärdas till andra än rörelseidkare,t.ex. till den, som har betydande inkomster vid sidan av sin huvudsakligainkomst av tjänst. Det förekommer vidare att någon exempelvis driver jordbrukoch därför tilldelats B-skattesedel, men vid sidan härav åtar sig uppdrag sominnebär anställning som arbetstagare. Exempel finns också på uppdragstagare,som tilldelats B-skattesedel i egenskap av uppgivna rörelseidkare, men somaldrig startat någon rörelse eller övergått till att åta sig uppdrag som arbetstagare. Manfår mot denna bakgrund enligt min mening acceptera att B-skatten inte i sambandmed den nu föreslagna reformen kan ges en funktion som skulle innebära att enuppdragsgivare befriades från avgiftsskyldighet om uppdragstagaren har B-skatt.Det är emellertid önskvärt att det uppnås en bättre överensstämmelse mellanreglerna på skatteområdet och avgiftsområdet såvitt avser gränsdragningenmellan begreppen arbetstagare, uppdragstagare och rörelseidkare. Det skullenämligen vara till stor fördel om skatterna och avgifterna beräknades på sammaunderlag och skyldigheten att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifterbands till ett och samma arbetstagare-/arbetsgivarebegrepp eller till ett ochsamma lönebegrepp. Med en sådan ordning skulle det öppnas goda förutsättningarför att också utforma skattsedelsystemet så att arbetsgivarnas avdrags- och avgiftsskyldighetgjordes direkt beroende av vilken typ av skattsedel arbetstagaren/uppdragstagarenhar. Jagvill i detta sammanhang erinra om att gränsdragningen mellan begreppenarbetstagare, uppdragstagare och rörelseidkare inom avgiftsområdet harbehandlats i socialförsäkringsutskottets betänkande SfU 1980/ 81:28 (s. 12-13)och berörs i direktiven för socialavgiftsutredningen (S 1981:04). Dennautrednings arbete syftar till en samordning till de lokala skattemyndigheternaav uppbörden och kontrollen av arbetsgivarnas redovisning och inbetalning av käUskatteroch arbetsgivaravgifter och till en samordning av regelsystemen. Jaghar i frågan om en samordning mellan dessa regler på skatte- och avgiftsområdenasamrått med chefen för . Prop.1982/83:11 38 Dennaparagraf motsvarar 4 § i promemorians lagförslag med bara den skillnaden attockså TL har tagits med bland de uppräknade lagarna. Ipromemorieförslaget (1 §) har uppdragsgivarens skyldighet att under vissaförutsättningar innehålla en del av uppdragsersättningen knutits till vissasärskilt angivna uppdrag. Dessa uppdrag, som motsvaras av skattepliktigatjänster enligt ML, har i promemorian delats upp i fyra punkter. I punkterna13 har sådana uppdrag förts samman som avser arbeten på fastighet medan ipunkt 4 har angetts vilka arbeten som berörs av avdragsskyldigheten om deutförs på uppdrag av en rörelseidkare och utgör ett led i dennes rörelse. Dennauppdelning och beskrivning av uppdragen i punkterna I -4 behålls i mittförslag. Vissa jämkningar och tillägg föreslås dock. Jag skall först behandlaen viss utvidgning av uppdragsområdet. Promemoriansförslag bygger på att lagen skall gälla i fråga om uppdrag för vilkaskattskyldighet till mervärdeskatt regelmässigt föreligger om uppdragstagarenutför dem i sin yrkesmässiga verksamhet. Det är inom denna ram och i syfte attbegränsa lagstiftningen till de områden där den grå arbetskraften har visat sigvara särskilt besvärande för de seriösa företagarna som de olika uppdragen harvalts ut. Som flera remissinstanser har påpekat förekommer ett utnyttjande avgrå arbetskraft också inom branscher som inte tillhandahållermervärdeskattepliktiga tjänster. Som exempel nämns städning och visskonsultverksamhet. Degrunder som den föreslagna lagstiftningen bygger på innebär att den blirtillämplig bara när uppdraget innefattar en tjänst som är skattepliktig enligtML. Vill man göra den tillämplig också på vissa inte skattepliktiga tjänster iden mån som de utförs av juridiska personer förutsätts att man för sådanatjänster inför något slag av registrering som kan anknytas fill bestämmelsernaom avdragsskyldighet m. m. på samma sätt som registreringen till mervärdeskatt.Jag ansluter mig emellertid fill de remissinstanser som uttalat att man ivarje fall till en början bör nöja sig med en anknytning till mervärdeskatten.Jag vill däremot göra ett tillägg av en skattepliktig tjänst, som inte harnågon motsvarighet i promemorians förslag. I10 § 6 ML anges som skattepliktig tjänst "transport som ej utgör personbefordraneller förmedling av sådan transport". Att denna tjänst inte alls hartagits med i promemorians förslag torde sammanhänga med att i promemorian uppställtsett generellt krav på att det skall vara fråga om ett uppdrag som utförs påuppdragsgivarens arbetsplats. Ett sådant krav kan Prop.1982/83:11 39 inte upprätthållas när det gäller transporttjänster. Somframgår av det följande föreslår jag en uppmjukning i detta avseende och någothinder mot att också ta med transporttjänst föreligger inte. Fleraremissinstanser har vidare framhållit att det finns skäl att låta lagen omfattatransporter. erinrar härvid om att förekommande osundkonkurrens består både av "svartåkare" som saknar trafiktillståndoch inte heller låtit registrera sig till mervärdeskatt och av personer somvisserligen har trafiktillstånd men saknar registrering till mervärdeskatt.Förbundet anser att lagen i varje fall bör gälla transportuppdrag inomföretagssektorn. Jag anser också för egen del att uppdragsområdet börutvidgas så att lagen blir tillämplig när godstransport utförs på uppdrag av rörelseidkareeller när ett sådant uppdrag annars ges i och för en verksamhet somuppdragsgivaren är bokföringsskyldig för. Jag föreslår denna lösning. Bestämmelsenhar tagits in som punkt 5 i 4 §. Jag övergår härmed till promemorians förslag tillbestämmelse om arbetsplats. För att lagen skall vara tillämplig i fråga om deuppräknade uppdragen förutsätts enligt promemorian att uppdraget utförs påuppdragsgivarens arbetsplats. Denna förutsättning har uppställts med hänsyntill att syftet med lagstiftningen är att nå uppdragstagare, som åtar sigarbete på uppdragsgivarens fastighet eller hos en näringsidkare i dennesverksamhet. Vad angår själva begreppet arbetsplats skall detta enligtpromemorian uppfattas bokstavligt och alltså vara mark- eller skogsområde,varvsområde, byggnad, verkstad, fabrik, lägenhet, kontor, butik osv. När ettarbete utförs i flera led genom entreprenad blir vidare uppdragsgivarensarbetsplats - t.ex. en byggherres markområde - också huvudentreprenörensarbetsplats i förhållande till hans entreprenör. Enligt promemorian följer meddetta att uppdragsgivaren inte behöver vara ägare till arbetsplatsen. Det ärtillräckligt att uppdraget grundas på att han har en förfoganderätt tillarbetsplatsen, som ger honom möjlighet att låta annan utföra arbetet på den. Flera remissinstanser har uttalat att uttrycket"uppdragsgivarens arbetsplats" kan vara vilseledande och medföramissförstånd och därför bör förtydligas. () erinrar därvidom att avsikten med paragrafens utformning bl. a. är att uppdrag påuppdragsgivarens villa skall omfattas av lagen. Enligt RSV:s mening är detknappast adekvat att i ett sådant fall tala om arbete på uppdragsgivarens"arbetsplats". RSV föreslår i stället formuleringen "på arbetsgivarensarbetsplats eller annan plats hos honom". En liknande synpunkt framförs avByggherreföreningen. Denna föreslår att uttrycket ändras till "på en avuppdragsgivaren tillhandahållen arbetsplats" eller "på arbetsplatssom upplåts av uppdragsgivaren". Prop.1982/83:11 40 Frågan hur bestämmelsen om arbetsplats bör formuleras tasupp av med särskild tanke på försäkringsbolagensskaderegleringsverksamhet. Det förekommer att försäkringsbolagen som serviceåt försäkringstagarna åtar sig att stå som beställare av olikareparationsarbeten i skadefall. Förbundet anser att det av lagtexten inte klartkan utläsas om t.ex. en skadad villa, som repareras enligt ett försäkringsbolagsuppdrag, skall anses vara bolagets "arbetsplats". För egen del får jag anföra följande. Enligt promemorians förslag skall lagens bestämmelsergälla bara om uppdraget utförs på "uppdragsgivarens arbetsplats". Meden sådan arbetsplats förstås enligt promemorian som redan nämnts i första handuppdragsgivarens fastighet eller, om uppdragsgivaren är rörelseidkare, dennesvarvs- eller industriområde eller verkstadslokaler. Uppdragsgivaren behöverdock inte vara ägare av arbetsplatsen. Det är tillräckligt att han har en sådanförfoganderätt till arbetsplatsen, att han kan låta någon annan utföra ettarbete på den åt sig. Med anledning av vad har uttalat kan framhållas att promemorians förslag därmed ocksåbör innebära att en skadad villa, som repareras på uppdrag av ettförsäkringsbolag, är att anse som försäkringsbolagets arbetsplats. Denutformning av bestämmelsen om arbetsplats som föreslagits i promemorian syftarsärskilt till att för lagens tillämpning utskilja uppdrag som en uppdragsgivarelåter utföra på sin egen fasta arbetsplats, t.ex. på sitt varvs- ellerindustriområde eller i sina verkstadslokaler. Bestämmelsen har med andra ordsin egentliga betydelse i fråga om de uppdrag som avses i punkt 4 i 4 §. Närdet gäller uppdragen enligt punkterna I -3, dvs. arbeten på fastighet, synesbestämmelsen däremot inte ha någon praktisk betydelse. Dessa uppdrag avserarbeten som har en direkt fysisk anknytning till mark, växtlighet eller byggnadoch det ligger i sakens natur att den som uppdrar ett sådant arbeteregelmässigt har sådan förfoganderätt till marken m. m. som har angetts ipromemorian. Jag anser att lagen därför kan göras tillämplig på uppdragenenligt punkterna 1-3 utan något i lagstiftningen infört krav på att det skallvara fråga om uppdragsgivarens arbetsplats. Med denna ändring undanröjs bl.a.den tveksamhet som uttalat med tanke påförsäkringsbolagens skaderegleringsverksamhet. Om ett försäkringsbolag låterutföra reparationer på en skadad villa blir bolaget skyldigt att iaktta lagensbestämmelser redan och enbart av det skälet att bolagets uppdrag avserreparation av byggnad enligt punkt 3. Jag föreslår i enlighet med vad jag harsagt nu att en bestämmelse om arbetsplats bara ges i fråga om uppdragen enligtpunkt 4. Om man begränsar en bestämmelse om arbetsplats tilluppdrag enligt punkt 4 torde det i promemorian använda uttrycket"uppdragsgivarens arbetsplats" inte kunna medföra några tolkningsproblem. Prop.1982/83:11 41 5.2.1.3Sambandet med uppdragsgivarens rörelse, m.m. Närdet gäller punkt 4 i 4 § finns det också en fråga att behandla som gällerpromemorians förslag att uppdraget skall utgöra ett led i uppdragsgivarensrörelse. Meddenna bestämmelse avses enligt promemorian att klargöra att det arbete somutförs enligt uppdraget skall ingå i uppdragsgivarens verksamhet och vara endel av denna. Om en industriidkares maskiner behöver repareras eller rengörasär detta sålunda enligt promemorian ett uppdrag som faller under lagen.Rengöring av kontors- eller verkstadslokaler sägs däremot falla utanför. Några remissinstanseranser att bestämmelsen bör göras mera entydig. framhållersålunda att avsikten synes vara att fånga in uppdrag som är direkt hänföriiga tillverksamhetens ändamål, medan uppdrag av mer indirekt slag inte skulleomfattas. Enligt nämndens bedömning skulle bokföringsskyldiga uppdragsgivarekunna få problem med en sådan gränsdragning. Som exempel framhåller nämnden attett uppdrag som en textilindustri lämnar för reparation av en vävstol somanvänds i produktionen torde falla under lagen. Mer osäker anser nämndenbedömningen bli om reparationen avser en vävstol som bara används av enutvecklingsavdelning inom företaget 1 arbetet med nya material. Kammarrätten iGöteborg efterlyser också en mera klargörande avgränsning av vad som utgör ettled i uppdragsgivarens rörelse. Kammarrätten pekar härvid på promemorianssynsätt, enligt vilket reparation eller rengöring av maskiner faller underlagen men inte rengöring av kontors- eller verkstadslokaler. För kammarrättenförefaller detta synsätt tveksamt. Innebördenav förevarande bestämmelse bör enligt min mening vara att i princip varjeuppdrag av det slag som anges i punkt 4 faller under lagen om det avseruppdragsgivarens verksamhet och utförs på hans arbetsplats. Ett uppdrag att t.ex. reparera en vävstol i en utvecklingsavdelning bör sålunda också falla underlagen. Jaganser mot denna bakgrund att det finns skäl att ge bl. a. bestämmelsen i punkt4 en något annan utformning än som har föreslagits i promemorian. Jag föreslåri enlighet med vad jag har sagt att promemorians formulering "utgörett led i uppdragsgivarens rörelse" ersätts med "avser uppdragsgivarensrörelse". Med tanke pä att det är önskvärt att få en entydig bestämning avde uppdrag som lagen skall avse, vill jag också föreslå en annan jämkning avbestämmelserna. Om detta får jag anföra följande. Deuppdragsarbeten som anges i 4 § motsvaras av skattepliktiga tjänster enligt 10§ ML. Enligt promemorians förslag (3 §) skall vidare de uttryck som används iden föreslagna lagen och som förekommer i ML ha samma innebörd som i ML. Dettainnebär att exempelvis ett uppdrag att utföra en rengöring bara faller underlagen om den är att anse som en skatteplikfig tjänst enligt ML. Om rengöringeninnebär städning av bostad eller annan Prop.1982/83:11 42 lokal är tjänsten inte skattepliktig. Detsamma gäller vidrengöring av möbler och annan lös egendom i samband med sådan städning. Parterna i ett uppdragsförhållande torde mycket sällan fåanledning att ta ställning fill om ett uppdrag enligt 4 § innefattar en skatteplikfigtjänst enligt 10 § ML eller inte. Det kommer i praktiken att regelmässigt varatillräckligt med ett konstaterande huruvida det arbete som utförs enligtuppdraget är eller inte är sådant som anges i 4 § 1 -5.1 vanliga fall behöverinte ens en sådan bedömning göras eftersom den enligt mitt förslag får praktiskbetydelse för uppdragsgivaren bara om uppdragstagarens faktura saknar deuppgifter som krävs för att avdrag skall kunna underiåtas och uppdraget avserarbete som inte regelmässigt ingår i uppdragsgivarens verksamhet. Till dettakommer att lagens bestämmelser om avdragsskyldighet enligt vad jag föreslår idet följande inte skall gälla uppdrag i fråga om småhus eller lägenheter. Detblir därför i stort sett bara uppdragsgivare som har erfarenhet av ML som kanfå anledning att ta ställning i denna fråga. Det kan dock tänkas förekomma falldå frågan kommer på sin spets och får avgörande betydelse vid en prövning avuppdragsgivarens betalningsskyldighet vid underiåtenhet att innehålla en delav ersättningen. Innebörden av bestämmelserna står vidare uppenbarligen intehelt klar med den utformning som har föreslagits i promemorian. Paragrafen bördärför enligt min mening förtydligas så att det redan av ingressen framgår attdet arbete som uppdras skall utgöra en tjänst som är skattepliktig enligt 10 §ML. Jag föreslår denna ändring. 5,3 Avdragsskyldighet m. m. 5,3.1.1 Anknytningen fill UBL och ML 1 promemorians lagförslag har bestämmelserna omuppdragsgivarens skyldighet att göra avdrag och undantagen från dennaskyldighet tagits in i två paragrafer, 2 och 5 §§. Man får emellertid enligtmin mening en bättre överskådlighet genom att redovisa samtliga undantag i denparagraf som innehåller föreskrifter om uppdragsgivarens avdragsskyldighet,dvs. i 5 § av mitt lagförslag. Innan jag kommenterar bestämmelserna i dessadelar skall jag först redovisa hur kontroll- och avdragsskyldigheten enligt minmening bör anknytas till UBL och ML. Uppdragsgivarens kontroll- och avdragsskyldighet har ipromemorians förslag knutits till mervärdeskatten på så sätt attuppdragsgivaren är skyldig att innehålla en del av ersättningen omuppdragstagaren inte visar sig vara registrerad enligt ML för den verksamhetsom uppdraget avser. Sin registrering skall uppdragstagaren kunna styrka genomett av utfärdat bevis eller intyg. Företes inte någon sådanhandling måste uppdragsgivaren innehålla viss del av ersättningen om han villundgå risken att bli betalningsskyldig för ett belopp motsvarande vad som bortinnehållas. 1982/83:11 43 Somframgått av vad jag har sagt har jag anslutit mig till grundprincipeni promemorians förslag, att uppdragsgivarnas kontroll bör anknytas till denregistrering av skattskyldiga som finns i uppbördssystemen. Detta är enförutsättning för att förfarandet skall kunna utformas på ett för alla parterså enkelt och lättillämpligt sätt som möjligt. Jag har emellertid kommit tilluppfattningen att man vid valet av en sådan anknytning som huvudgrund föruppdragsgivarnas kontroll- och avdragsskyldighet bör ha registreringssystemetför preliminär A-skatt och B-skatt enligt UBL. Registreringen tillmervärdeskatt skall enligt mitt förslag bli avgörande bara då uppdragstagarenär en juridisk person. En anknytning till mervärdeskatteregistreringen är isådant fall nödvändig eftersom en juridisk person antingen, såsom ettaktiebolag, alltid har B-skatt eller, såsom ett handelsbolag, inte taxeras förinkomst och därför inte registreras för betalning av preliminär skatt. Remissinstanserna har haftatt ta ställning bara till en ordning med anknytning tillmervärdeskatteregistreringen. Jag anser det därför lämpligt att i första handredovisa vad som enligt min mening bör gälla i den del som förfarandet grundaspå denna registrering. Många remissinstanser harsynpunkter på hur anknytningen till mervärdeskatten bör ordnas. Flera anseratt uppdragsgivaren i stället för ett bevis eller intyg bör kunna godta, attuppdragstagaren på fakturan anger det registreringsnummer som han hartilldelats för redovisningen av mervärdeskatt. En sådan ordning anses underiättakontrollen för uppdragsgivaren. Några remissinstanser framhåller att det ipraktiken kan vara svårt för en uppdragsgivare att konstatera om enregistrering avser den bransch som uppdraget gäller. Uppdragsgivaren bör därförvara skyldig att kontrollera bara om uppdragstagaren är registrerad tillmervärdeskatt eller inte. Det finns också remissinstanser som pekar på att detkan vara problem med att nuvarande registreringsbevis inte är tidsbegränsade.Sålunda framhålls att det finns risk för att bevisen kommer att användas sedan avregistreringskett eller registreringen blivit inaktuell på grund av att den registrerade fåttändrade inkomstförhållanden. Det bör därför enligt dessa remissinstansersmening övervägas att göra bevisen tidsbegränsade för de branscher som fallerunder lagen. Ett annat förslag är att uppdragstagare som vill undvika avdrag påersättningarna får vända sig till med begäran om ettregistreringsintyg. Antalet företag som kan komma i fråga för ett sådant intygär enligt förslagsställarens uppfattning relativt begränsat och förfarandetskulle därför inte behöva medföra särskilt stort merarbete för företagen ochmyndigheterna. Föregen del fär jag anföra följande. Enanknytning till rnervärdeskatten bör självfallet ordnas så att den medför sålitet besvär som möjligt för uppdragsgivare och uppdragstagare. En ordning sominnebär att uppdragstagaren får visa upp sitt registreringsbevis eller ett avlänsstyrelsen särskilt utfärdat intyg skulle säkerligen i 1982/83:11 44 flertalet fall komma att fungera på ett för alla partertillfredsställande sätt, i all synnerhet om uppdragsgivarens kontroll fick avsebara själva registreringen och alltså inte också uppdragstagarensbranschtillhörighet. En sådan anknytning fill mervärdeskatten skulle dockibland fungera mindre väl. Jag tänker härvid särskilt på deuppdragsförhållanden, där uppdraget ges och utförs på ett håll medanersättningen utanordnas från uppdragsgivarens huvudkontor på ett helt annathåll. I dessa fall skulle det vara mycket enklare för parterna omuppdragsgivaren kunde bedöma frågan om sin avdragsskyldighet enbart på grundvalav uppgifter på uppdragstagarens faktura. Enligt det förslag som lagts fram av flera remissinstanser- , SAF', . Lantbrukarnas riksförbundoch bör uppdragsgivaren kunna godta attuppdragstagaren har angett sitt registreringsnummer till mervärdeskatt påfakturan. Jag anser alt frågan om anknytningen till mervärdeskatten löses pådet enklaste och smidigaste sättet i huvudsaklig överensstämmelse med dettaförslag. Såsomlagen föreslås bli konstruerad är det väsentliga huruvida uppdraget avser enför uppdragstagaren enligt ML skattepliktig tjänst eller inte. Uppdragsgivarens avdragsskyldighet bör därför enligt minmening inte knytas bara till uppdragstagarens uppgift om registreringen. Denbör också knytas till dennes skyldighet enligt 16 § ML att pä fakturan ange vederiagetoch skattens belopp. En skyldighet för uppdragsgivaren att innehålla viss delav uppdragsersättningen bör i överensstämmelse härmed utformas så att avdragfår underlåtas bara om fakturan innehåller uppgift om vederlaget, skattensbelopp och det nummer som uppdragstagaren är registrerad under enligt ML. Detligger enligt min mening i sakens natur att uppdragstagaren också skall ha angettsitt namn på fakturan. Skyldighet härtill föreligger f. ö. enligt anvisningarnatill 16 § ML. Jag vill framhålla att den föreslagna utformningen medföratt uppdragsgivaren inte behöver bedöma för vilken bransch uppdragstagaren ärregistrerad. Som vissa remissinstanser har påpekat skulle ett sådantställningstagande i praktiken kunna vara svårt för uppdragsgivaren. Om uppdragstagaren är en fysisk person skall uppdragsgivareni enlighet med mitt förslag i stället kontrollera om uppdragstagaren skallbetala preliminär A-skatt eller B-skatt. Det är önskvärt att också dennakontroll förenklas så långt möjligt och alltså får ske i huvudsakligöverensstämmelse med vad som skall gälla i fråga om uppdragsgivarens kontrollav en juridisk persons registrering till mervärdeskatt. Detta innebär att uppdragsgivarenockså då uppdragstagaren är en fysisk person bör kunna nöja sig med en kontrollav att fakturan innehåller de uppgifter som i detta fall krävs för att han inteskall vara skyldig att innehålla en del av ersättningen. Fråga är då vilkauppgifter som bör finnas på fakturan för att avdragsskyldighet inte skallföreligga. Prop.1982/83:11 45 Mångauppdragstagare kommer naturligtvis också i dessa fall att vara skattskyldiga fillmervärdeskatt och utfärda fakturor i enlighet med vad som krävs för att avdragskall kunna underlåtas då uppdragstagaren är en juridisk person. Anknytningentill preliminärskatteregistreringen har emellertid valts bl. a. med tanke påalla de uppdragstagare som åtar sig arbeten vid sidan av sin huvudsakligatjänst och inte är skattskyldiga till eller redovisningsskyldiga förmervärdeskatt. När det gäller uppdrag till fysiska personer bör därför kravetpå fakturans innehåll i nu förevarande lagstiftning begränsas till vad sombehövs för identifiering och bedömning av skyldigheten att göra avdrag.