prop · G603163 · 1982-12-31 00:00:00 — medförslag till lag med vissa bestämmelser om larmanläggningar m.m.; Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag avregeringsprotokoll ovannämnda dag. Propositioneninnehåller förslag till åtgärder som syftar till att minska polisensolägenheter av obefogade larm från larmanläggningar, som är inrättade för att skyddamotbrottsliga angrepp. Detföreslås att yrkesmässig verksamhet för bl. a. installation av anläggningarsom är anslutna till särskilda larmmottagare i fortsättningen skall få bedrivasendast efter tillstånd av polismyndighet. För sådant tillstånd skall bl. a.krävas att det kan antas att företaget kommer att bedriva verksamheten mednoggrannhet och omsorg. Tillståndet skall kunna återkallas t. ex. om ettföretag har utfört uppenbart undermåliga installationsarbeten, som i betydandeutsträckning förorsakat onödiga polisutryckningar. Installationsförelagetsledning skall kontrolleras med avseende på laglydnad m. m. och företagen fårrätt att inhämta polisregisterutdrag beträffande personer som söker anställningi företaget. Ipropositionen slås vidare fast att larminnehavarna är skyldiga att se till attderas anläggningar hålls i trim och att personer som kommer i kontakt medutrustningen har de kunskaper som behövs för att man inte i onödan skall utlösalarmet. Kan det antas att en obefogad polisutryckning beror på att larmet harutlösts av misstag eller på andra brister i frågan om anläggningens skötseleller utrustning, skall polismyndigheten kunna förelägga innehavaren att vidtaåtgärder för att hindra en upprepning. Innehavaren skall betala kostnaden förde utryckningar som anläggningen förorsakar efter det att föreläggande harutfärdats och fram till dess han visat att han har gjort vad som ålagts honom.När det gäller anläggningar som är anslutna till larmmottagare hos polisen fårpolisen också möjlighet att 1 1982/83. 1982/83:163 2 avbrytaanslutningen, om innehaviiren inte efterkommer föreläggandet. I propositionenbehandlas vidare Iförutsättningarna för att en larmanläggning skall få varaansluten till larmmottagare hos polisen. Det föreslås också attpolisen skall få en generell befogenhet att låta larm från en anläggning, somtidigare har föranlett upprepade obefogade utryckningar, stå tillbaka förandra mera angelägna uppgifter. Dennya regleringen föreslås träda i kraft . 1982/83:163 3 Lagmed vissa bestämmelser om larmanläggningar m. m. 1 §I denna lag avses med larmanläggning enanläggning som är inrättad för att vid in- trång,överfall eller annat liknande brottsligt angrepp avge signal till en särskild larmmot-tagare larm en signal som avges från en larmanläggning larminstallationsverksamhetyrkesmässig verksamhet för installation, montering,reparation eller ändring av larmanläggningar larminstallationsföretagett företag som bedriver larminstallationsverksamhet larminnehavare densom innehar en larmanläggning. 2 §Larminstallationsverksamhet får inte bedrivas utan tillstånd. 1. attden som ansöker om tillstånd kan antas komma att bedriva verk samheten med noggrannhet och omsorg, 2. att, om sökanden är en juridiskperson, en föreståndare för verksamheten har utsetts, 3. att sökanden eller, om denne ären juridisk person, föreståndaren och medlemmarna i dess styrelse har gjort sigkända för laglydnad och ordentlighet. Statenbehöver inte tillstånd enligt första stycket. Detsamma gäller företag som avsesi lagen (1974:191) om bevakningsföretag. 3 § Fråga om tillstånd prövas avpolismyndigheten i den ort där verksamhetens ledning skall utövas. 4 § fåråterkalla tillståndet, om förutsättningarna för tillstånd inte längreföreligger. Bevakningsföretag får i motsvarande fall förbjudas att bedriva larminstallationsverksamhet.Ett sådant förbud skall upphävas på ansökan av företaget, om det inte längrefinns skäl för förbudet. 5 §Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskri ver under vilka förutsättningar en larmanläggning får anslutas till larmmot tagare hos polisen. 6 §En larminnehavare är skyldig att iaktta vad som skäligen bör ankom ma på honom för att motverka att anläggningen genom obefogade larm förorsakar onödigt arbete för polisen. I detta hänseende åligger det honom Prop.1982/83:163 4 särskilt att ombesörja den skötsel och tillsyn avlarmanläggningen som behövs samt att se till att personer som kan komma ikontakt med den inte av misstag utlöser larmet. 7 § Vidbedömningen av om uttryckning skall göras eller annan åtgärd skall vidtas medanledning av ett larm bör polismyndigheten, om åtgärden skulle leda till attandra uppgifter eftersatts, beakta om anläggningen tidigare i stor omfattninghar föranlett onödiga insatser från polisens sida. 8 § Har enpolisutryckning gjorts med anledning av ett larm och kan det antas att larmethar utlösts av misstag eller att det har orsakats av andra brister i fräga omanläggningens skötsel eller utrustning, får polismyndigheten föreläggalarminnehavaren att vidta åtgärder för att förebygga ett upprepande. Föranleder larm från anläggningen polisutryckning efterdet att ett föreläggande enligt första stycket har utfärdats och har intelarminnehavaren visat att han har fulljyort vad som har förelagtshonom, skall han betala kostnaden för utryckningen, om det inte är uppenbartoskäligt. Fråga om sådan ersättningsskyldighet prövas av polismyndigheten. Är i sådana fall som avses i första eller andra stycketlarmanläggningen ansluten till larmmottagare hos polisen, kan polismyndigheten,enligt närmare föreskrifter som regeringen meddelar, besluta att anläggningeninte längre skall få vara ansluten. 9 § Tillsyn över efterlevnaden av denna lag utövas avpolismyndigheten. 10 § Larminstallationsföretag och iarminnehavare ärskyldiga att efter anmodan lämna de upplysningar och förete de handlingar som behövs för tillsynen. Underlåts detta, får polismyndigheten utfärda vitesföreläggande. 11 § Den sombryter mot 2 § eller mot förbud som avses i 4 § andra meningen döms till bötereller fängelse . 12 §Polismyndighetens beslut enligt denna lag får överklagas hos länsstyrelsengenom besvär. beslut får överklagas hos kammarrättengenom besvär. Ett föreläggande enligt 8 § första stycket får inte överklagas särskih. Denna lag träder i kraft . får före ta emot ochpröva ansökan om tillstånd enligt 2 § såvitt avser tid därefter. Den som vid ikraftträdandet bedriver larminstallationsverksamhetoch som före utgången av december månad 1983 har sökt tillstånd får fortsättamed verksamheten medan ansökningen prövas. 1982/83:163 5 Lagom ändring i lagen (1965:94) om polisregister m. m. Härigenom föreskrivsatt 3 § lagen (1965:94) om polisregister m. m. skall ha följande lydelse. Utdrag av eller upplysning om innehållet i polisregister skall meddelas, när framställning därom göres av 1. justitiekanslern, ombudsmän, , den centrala utlänningsmyndigheten, länsstyrelse, länsrätt, polischef eller allmän åklagare; 2. annan myndighet, om och i den mån regeringen för visst slag av ärenden eller för särskilt fall ger tillstånd därtill; 3. enskild, om han behöver ut- 3. enskild, om han behöver utdraget för att ta till vara sin rätt i draget för att ta till vara sin rätt i främmande stat, för att fåtillstånd att inresa, vistas, bosätta sig eller arbeta i främmande stat ellerför att pröva fråga om anställning eller uppdrag i verksamhet som avser vårdeller som är av betydelse för rikets säkerhet och regeringen i förordningmedgivit att utdrag eller upplysning lämnas för sådant ändamål eller, i annatfall, om den enskilde styrker att hans rätt är beroende av upplysning urregistret och regeringen medger att upplysningen meddelas. Utdragav eller upplysning om innehållet i polisregister skall meddelas, närframställning därom görs av främmande stat, för att fåtillstånd att inresa, vistas, bosätta sig eller arbeta i främmande stat ellerför att pröva fråga om anställning eller uppdrag i verksamhet, som avser vårdeller som är av betydelse för rikets säkerhet eller för förebyggandet ellerbeivrandet av brott, och regeringen i förordning medgivit att utdrag ellerupplysning lämnas för sådant ändamål eller, i annat fall, om den enskildestyrker att hans rätt är beroende av upplysning ur registret och regeringenmedger att upplysningen meddelas. Dennalag träder i kraft . 'Senaste lydelse 1977:1032. Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden I. , , ,, , , , , , ,, , , , R. , , , Thunborg Lagrådsremisssom åtgärder mi}t obefogade larm till polisen m. m. Vid1978/beslöt att ge regeringen till känna att enöversyn borde göras av vilka åtgärder som skulle kunna vidtas för att minskaantalet falska larm till polisen (JuU 1978/79:7, rskr 18). Medstöd av regeringens bemyndigande tillkallade dåvarande chefenför industridepartementet en särskild utredare med uppdrag att utreda frågorrörande behovet av officiell kontroll m.m. av vissa lannanordningar.' Utredarenantog namnet larmutredningen. Utredningenhar avlämnat betänkandet (Ds I 1981:22) Färre falsklarm. Därlämnas förslag till olika åtgärder med syfte att minska antalet obefogade larmtill polisen. Betänkandet innehåller bl. a. ett förslag till lag om anläggningför Inbrotts- eller överfallslarm. Till protokollet i detta ärende bör sombilaga I fogas en sammanfattning av betänkandet och som bilaga 2 det avutredningen framlagda lagförslaget. En inom upprättadremissammanställning bör ftigas till protokollet som bilaga 3. 1982/83:163 7 Dethar under en följd av år blivit allt vanligare att man på skilda håll i samhälletanvänder sig av mekaniska larmanordningar i syfte att skydda sig mot brottsligaangrepp eller faror av annat slag. Från vissa utgångspunkter har dennautveckling inneburit en betydande rationalisering av bevakningsverksamheten. Istället för att anlita bevakningsföretag eller använda egen anställd personalför dessa uppgifter kan man utnyttja tekniska hjälpmedel - ellerautomatiska - som har det gemensamt att en larmsignal kan utlösas, när farahotar den person eller det objekt som skall skyddas. I regel fungerar systemetpå det sättet att larmsignalen tas emot hos en larmmottagare som finns på enannan plats än den där larmet har utlösts, ofta hos en s. k. larmcentral.Därifrån vidarebefordras i sin tur larmen i stor utsträckning till detsamhällsorgan vars hjälp bedöms vara påkallad, exempelvis polisen ellerbrandförsvaret. I en del fall är larman-ordningama anslutna direkt tilllarmmottagare hos polisen. Larmanordningar som syftartill att skydda mot brottsliga angrepp fyller en mycket viktig funktion i det brottsbekämpandearbetet. Genom sin blotta existens motverkar de att brott över huvud tagetkommer till stånd och när ett angrepp ändå sker kan de i åtskilliga fall bidratill snabba och effektiva åtgärder mot gärningsmannen. Utvecklingen i riktningmot ökad användning av mekanisk bevakning har emellertid också gett upphov tillproblem. Systemet uppvisar allvarliga brister så till vida att ett mycket stortantal larm från dessa larmanordningar är obefogade i den meningen att någotsamhällsingripande egentligen inte behövs. Enligt statistiskt material somutredningen har tagit fram beträffande överfalls- och inbrottslarm jagåterkommer strax till innebörden av dessa termer ligger andelen obefogadelarm på en oacceptabelt hög nivå. Antalet sådana larm som kom till polisenskännedom uppgick till 77064. Av dessa var 73559 (95,) falska i denmening som angavs. Andelen obefogade larm har i själva verket under fleraår uppgått till . Detär givet att alla dessa obefogade larm sammantagna utgör ett problem. Desspraktiska betydelse kan belysas av att man från rikspoUsstyrel-sens sida harräknat med att det arbete som läggs ned på utryckningar till följd av obefogadelarm motsvarar ca 40 årsarbetskrafter. Med dagens trängda arbetssituation förpolisens del är detta en hög siffra. torde det emellertid stå klartatt det här generellt sett inte är fråga om något dominerande problem förpolisens övervakningsverksamhet. Självfalletär det emellertid inte godtagbart att polisens tjänster i betydandeutsträckning tas i anspråk när de egentligen inte behövs och att i 1982/83:163 8 vissafall angelägna polisuppgifter kan få stå tillbaka för dessa onödiga utryckningar.Den omständigheten att det helt övervägande antalet larm är falska kan dessutompå medföra att tilltron till larmanordningar minskar, något sominte heller framstår som önskvärt mot bakgrund av deras betydelse i det brottsbekämpandearbetet. Det är därför angeläget att åtgärder vidtas med sikte på att få tillstånd en bättre ordning. har alltsåhaft i uppdrag att undersöka vad som kan göras för att komma till rätta meddessa problem. Den har i enlighet med sina direktiv begränsat sitt arbete tillatt avse larm från anläggningar som skall skydda mot utpräglat brottsligaangrepp. De automatiska brandlarmen, som även de uppvisar en mycket hög falsklarmsfrekvens,har inte tagits upp till närmare behandling. Utredningen har i den delenhänvisat till att statens brandnämnd har utarbetat vissa förslag till hurproblemet bör lösas för brandlarmens del. Av nämndens remissyttrande i dettaärende framgår vidare att man där valt en lösning som innebär att de"kommunala brandförsvarsmyndigheterna när det gäller centralanslutnaanläggningar träffar ett avtal med innehavaren, där denne får åta sig attbetala kostnaden för vaije utryckning som görs i anledning av ett obefogat larm en ordning som av olika skäl inte ter sig genomförbar, när det gäller debrottsanknutna larmen. Jag skall återkomma till detta längre fram. Jag villemellertid redan nu framhålla att jag i det följande inte kommer att ta uppfrågor som rör brandlarmen. I fortsättningen uppehåller jag mig uteslutande vidden problematik som är specifik för sådana larm som är avsedda att ge skyddmot brottsliga angrepp på person och egendom. Detförtjänar här nämnas att de problem som de obefogade larmen ger upphov till hargjort sig gällande inte bara i vårt land. Utredningens genomgång avförhållandena utomlands ger vid handen att liknande problem förekommer ipraktiskt taget hela västvärlden. deltar också i ett omfattandeinternationellt samarbete med syfte att komma till rätta med en del av detekniska problem som här föreligger. Inomramen för det nordiska samarbetsorganet på provningsområdet, NORDTEST, bedrivssålunda ett projekt som närmast tar sikte på att få fram gemensammaprovningsföreskrifter för inbrottslarmanläggningar. ElectrotechnicEilCommission (lEC) har bildats en teknisk kommitté med uppgift att utarbetainternationella normer för larmanläggningar som skydd för person och egendom.Ett motsvarande arbete har inletts inom det västeuropeiskastandardiseringsorganet Comité Euro-péen de Normalisation Electrotechnique (CENELEC).Svenska Elektriska kommissionen (SEK), som är svensk nationalkommitté av lECoch CENELEC, har bildat en normkornmitté (NK 79, Larmsystem) med uppgift attmedverka i det internationella arbetet på området och att om så är lämpligtöverföra resultaten till svensk standard. Huvuduppgifterna i detta internationellaarbete är att utarbeta rekommendationer avseende egen- Prop.1982/83:163 9 skaper,prestanda, elsäkerhet, tillförlitlighet och provningsmetoder för system för bl.a. inbrotts- och överfallslarm samt larmöverföring, . Problemen med de falskalarmen har också behandlats inom Internationella kriminalpolisorganisationen(). 2.1.2Olika typer av larmanläggningar Sominbrottslarm brukar man beteckna en anläggning som automatiskt utlöser ensignal, när någon gör intrång i eller åverkan på det objekt som anläggningen äravsedd att skydda. Man brukar skilja mellan två olika huvudtyper avinbrottslarm. Den erta utgörs av lokallarm, dvs. sådana anordningar som ärkonstruerade för att avge en larmsignal på platsen genom en klocka, siren ellerliknande eller genom en ljussignal och som, vid sidan av en eventuellskrämseleffekt visavi en presumtiv gärningsman, huvudsakligen fyller funktionenatt väcka omgivningens uppmärksamhet. Till den andra gruppen brukar man räknade s. k. centralanslutna inbrottslarmen, som karaktäriseras av att de avgersignal till en särskild lärmmot-tagare, vanligen en larmcentral, där signalentas emot, behandlas och vidarebefordras för påkallande av hjälpinsatser. Medcentralanslutna larm kan man i detta sammanhang jämställa de fall därlarmmottagningen sker hos en privatperson exempelvis när ägaren till ettlarmat företag själv tar emot signaler från anläggningen i sin bostad.Inbrottslarm är i vissa fall kopplade direkt till polisens lednings- ellersambandscentraler, s. k. direktanslutna inbrottslarm. Utredningensförslag rörande lokallarmanläggningar skall jag återkomma till i slutet avdenna redogörelse (se avsnitt 2.8). Jag vill här bara nämna att dessaanläggningar enligt vad utredningen anfört visar en förhållandevis låg falsklarmsfrekvens.Det är de centralanslutna larmanläggningarna som ligger bakom merparten av de falsklarmsproblemsom nu är aktuella. Gemensamtför alla automatiska inbrottslarm är att de är uppbyggda kring något slag av detektorersom ger utslag om de yttre förhållandena ändras på ett bestämt sätt. Dessa detektorerkan vara av mycket skiftande beskaffenhet - alltifrån tämligen enkla kontaktersom reagerar exempelvis om en dörr öppnas eller stängs till tekniskt mycketavancerad utrustning som genom mikrovågor, radiovågor eller fotoceller eller påliknande sätt ger utslag, om någon rör sig i den skyddade lokalen. Vanligt ärockså att man inom ett och samma objekt kombinerar flera olika detektorer ochatt man exempelvis har dels ett s. k. skalskydd i form av larm vid dörrar och fönster,dels detektorer som ger utslag för rörelser i lokalen, dels någon form avpunktskydd i anslutning till särskilt stöldbegädig egendom. Punktskydden kanutgöras av exempelvis trampmattor som utlöser larm, om någon kliver på dem,eller ljud- eller värmedetektorer som ger utslag, om någon med verktyg eller svetsaggregatbearbetar ett värdeskåp. I dessa komplexa anläggningar löper som regellarmslingor från de olika detekto- 1982/83:163 10 rernasamman i en centralapparat, där alltså en larmimpuls från något av larmställenatas emot och vidarebefordras till larmmottagaren/larmcentralen. Dennaöverföring sker ofta via en robottelefon eller via en direkt telefonledning. Ensärskild kategori av larmanläggningar utgörs av de s. k. överfallslarmen,varmed avses anläggningar som används för att påkalla hjälp vid överfall ellerrånhot. Dessa anläggningar är för det mesta direktanslutna till polisen. Ivissa fall används här som ett komplement ljud- eller ljussignaler utanförlarmobjektet, s. k. uppmärksamhetslarm. Överfallslarmen är i allmänhet enklaretill sin konstruktion än inbrottslarmen. I begreppet överfallslarm liggernämligen att det inte finns någon automatisk utlösningsmekanism, utan attlarmet utlöses manuellt. För att ett överfallslarm skall utlösas måste alltsåen knapp tryckas in eller någon liknande åtgärd vidtas. Användningenav inbrotts- och överfallslarm är f.n. inte föremål för någonförfattningsreglering. Det finns inte heller några uttryckliga bestämmelser ompolisens skyldigheter att rycka ut på grund av larm. Polisens uppgifter påområdet härleds ytterst ur 2 § polisinstruktionen (1972:511). Enligt vad somdär anges skall polisen upprätthålla allmän ordning och säkerhet och därvid bl.a.förebygga brott. I den allmänna övervakning som polisen med stöd häravfortlöpande bedriver ingår utryckningsverksamheten som ett viktigt led. Föratt kunna fullgöra denna verksamhet måste polisen ständigt hålla en vissutryckningsberedskap, så att resurser kan sättas in om ett brott eller en annanakut händelse påkallar en snabb insats. En till polisen förmedlad signal frånen larmanordning - vare sig anordningen är direktansluten eller larmet harvidarebefordrats från en larmcentral eller en privatperson - kan ju vara enindikation på en sådan akut händelse. Pohsen anser sig därför i princip varaskyldig att omgående rycka ut till larmobjektet. Rikspolisstyrelsenhar meddelat anvisningar (dnr IV-274-1697/ 65) rörande bl. a. rättenatt direktansluta anläggningar för inbrottslarm till polisens larmmottagare.Enligt de.5sa anvisningar får de lokala polismyndigheterna medge sådananslutning beträffande objekt som är viktiga för totalförsvaret, objekt somtillhör postverket eller bankväsendet samt apotek. Även andra objekt somkräver särskilt skydd på grund av att de inrymmer stora egendomsvärden kandirektanslutas, men då efter särskild prövning av rikspolisstyrelsen.Anläggningar som var anslutna när dessa anvisningar meddelades fick t. v. varakvar under förutsättning att de inte utjorde någon belastning för polisensarbete i övrigt. Sådana anslutningar från tiden förekommerfortfarande i viss utsträckning. Någramotsvarande anvisningar beträffande direktanslutning av överfallslarm har intemeddelats. I praktiken har dock innehavare av sådana anläggningar i allmänhetmöjlighet att ansluta dem direkt till polisens 1982/83:163 11 mottagare,låt vara att polismyndigheten i vaije särskilt fall torde göra en viss prövningav behovet av sådan anslutning. fall dä anslutning sker till mottagare pä polisstation installeraslarmanordningarna av enskilda företag på vederbörande intressents bekostnad.På motsvarande sätt har denne att själv svara för de åtgärder som måste vidtashos polisen, om anläggningen inte längre skall vara direktansluten. Det stora flertaletcentralanslutna larm är dock inte anslutna till polisen utan till särskildalarmmottagare. Här kan nämnas det samhällsägda företaget ()som driver regionala alarmeringscen-traler, vilka betjänar stat, kommuner ochlandsting men som även åtar sig att ta emot och förmedla larm från andra,exempelvis bevakningsföretag, bostadsföretag och industrier. Till SOSAB:slarmcentraler går praktiskt taget alla centralanslutna brandlarm liksom f. ö.också telefonanropet 90000. SOSAB har enbart en förmedlande funktion. Man tardär emot larmet och underrättar - i de fall som är aktuella - polisen om attlarmet har utlösts. (1981:1104) om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentralerhar meddelats vissa bestämmelser om verksamheten vid dessa centraler. Bevakningsföretaghar inte sällan egna larmcentraler där man tar mot larm från anslutnaanläggningar. Även dessa företag har i stor utsträckning en förmedlandefunktion i den meningen att de underrättar polisen om att larm har utlösts.Stundom skickar man även egen personal till larmplatsen. Det finns ocksåsärskilda larmföretag vilkas verksamhet på samma sätt som SOSAB:s är begränsadtill larmmottagning och vidarebefordran av larm. I endel fall, slutligen, är det privatpersoner - t. ex. ägaren till ett larmat företag som fungerar som larmmottagare och som vidarebefordrar uppgift om larmettill polisen. Bevakningsföretagmåste enligt lagen (1974:191) om bevakningsföretag vara auktoriserade för attfå bedriva sin verksamhet, men i övrigt är larmbranschen inte i någon nämnvärdutsträckning föremål för officiell insyn och reglering. Däremot harförsäkringsbolagen gemensamt dragit upp vissa riktlinjer beträffandeinstallation, kontroll och tillsyn av larmanläggningar. Som förutsättning föratt teckna försäkring eller för premierabatt uppställer försäkringsbolagenstundom ett krav på att det skall finnas en larmanläggning som är installeradav ett företag, som är godkänt av försäkringsbolagen, och ansluten till enlikaledes godkänd larmcentral. De installationsföretag som har fått ett sådantgodkännande av försäkringsbolagen har bildat en egen förening.Larminstallatörernas förening (). Försäkringsbolagensriktlinjer för larmanläggningar har tillkommit i samarbete medstöldskyddsföreningen och . De tar sikte både påanläggningarnas utförande och på deras skötsel och syftar till att göraanläggningarna ändamålsenliga och driftsäkra, något som har betydel- 1982/83:163 12 se även när det gäller att begränsa risken för obefogadelarm. Enligt dessa regler gäller bl.a. att en anläggning efter installationenskall besiktigas av en av försäkringsbolaget godkänd representant och därefterbli föremål för kontrollbesiktning minst en gång varje kalenderår.