prop · G60367 · 1982-12-31 00:00:00 — Motbakgmnd av vad jag sålunda har anfört föreslår jag att avgiftssystemet ändrasså att årsavgifter tas ut . Systemet bör utformasväsentligen i enlighet med patentverkets förslag. Årsavgifter bör sålunda börjaförfalla när har förflutit från ansökningsdagen. Då bör årsavgifternaför förfalla till betalning. Årsavgifterbör givetvis fortsätta att utgå för meddelade patent. I de fall då ansökningenleder till patent måste patenthavaren sålunda fortsätta att betala årsavgifter,om han vill upprätthålla sitt patent. Till skillnad från vad som är fallet meddet nuvarande avgiftssystemet kommer dock inte några ackumulerade årsavgifteratt förfalla i samband med patentmeddelandet. Dennu föreslagna omläggningen av årsavgifterna bör enligt min mening inte berörade ansökningar som har gjorts innan den ändrade lagstiftningen träder i kraft.Jag delar nämligen den av flera remissinstanser framförda uppfattningen att ettuttag av årsavgifter för redan anhängiga ansökningar kan framstå som obilligt. 8.3Vissa särskilda frågor rörande det nya årsavgiftssystemet Enligtdet nuvarande systemet förfaller årsavgiften som regel i detpatentår som gäller för patentet. Patentåret räknas för varje enskilt patentfrån den dag då patentansökningen gjordes eller, i förekommande fall, skaUanses gjord. Äveni fortsättningen bör årsavgifterna avse perioder beräknade från dendag då ansökningen gjordes eller skall anses gjord. Termen "patentår"bör emellertid bytas mot "avgiftsär", eftersom avgifterna inte längreblir knutna enbart till patent. Vidare bör uppbörden av årsavgifternarationaliseras genom att antalet förfallodagar begränsas. För alla ansökningarsom har gjorts under en kalendermånad bör gälla en gemensam förfallodag,lämpligen den . Med en sådan ordning behöver endast tolvförfallodagar bevakas. Detta bör vara till fördel såväl förpatentmyndigheten som för patentsökandena och patenthavarna samt deras ombud. Ivissa fall skall en ansökan anses gjord innan den faktisktförelåg. Detta gäller vid delning av och utbrytning ur en patentansökan.Regleringen av dessa institut innebär att den avdelade resp. utbrutna ansökningenrent faktiskt kan uppkomma efter den dag då den skall anses gjord. Fördessa fall måste ges en spärregel om att årsavgifterna inte i något fallförfaller innan ansökningen rent faktiskt uppkom. SärskUdaregler om förfallodag kan i vissa faU behövas också när det gällerinternationella patentansökningar. Jag har som huvudregel föreslagit attårsavgifterna skall börja förfalla har förflutit från den dag dåansökningen gjordes eller skall anses gjord. En internationell patentansökankan i undantagsfall komma att fullföljas eller upptas till behandling i Sverigesenare än från den dag då ansökningen skall anses gjord. Prop.1982/83:67 65 måste det införas en reglering så att årsavgifter för ensådan ansökan inte börjar förfalla innan den har kommit .under handläggning viddet svenska patentverket. Om en patentansökan ändras från den dagdå den gjordes, skall ansökningen på yrkande av sökanden i stället anses gjordden dag då ändringen vidtogs, s.k. löpdagsförskjutning. Begäran omlöpdagsför-skjutning behöver dock inte göras inom de sex månaderna utan kanframställas . Jag har här förut föreslagit att årsavgifterna också iframtiden skaU beräknas från den dag då patentansökningen gjordeseUer skall anses gjord. Om, till följd av löpdagsförskjutning, utgångspunktenför beräkningen av avgiftsterminerna skulle ändras sedan årsavgifter har börjatförfalla, skulle detta medföra svårigheter. Löpdagsförskjutning är ettinstitut som används ganska sällan. Institutet är administrativt besvärligt atthantera, och det har också andra praktiska nackdelar. Mot den bakgrunden anserjag det inte lämpligt att införa en komplicerad reglering om förändring avavgiftsterminerna vid löpdagsförskjutning. I stället bör enligt min meningrätten att begära löpdagsförskjutning begränsas så att löpdagsförskjutninginte får begäras sedan årsavgifterna har börjat förfalla. Jag föreslår därföratt yrkande om löpdagsförskjutning inte skall få framställas senare än två årfrån ansökningsdagen. Patentbesvärsrätten har tagit upp frågan huruvidaårsavgifter skall betalas för patentansökningar endast somansökningarna är anhängiga i patentmyndigheten eller om årsavgifter skallbetalas även under besvärsförfarandet. Patentbesvärsrätten anser attårsavgifter bör utgå enbart under ansökningarnas handläggning i patentverket. Jag delar inte patentbesvärsrättens uppfattning. Det börsålunda enligt min mening vara en fömtsättning för att en patentansökan skallförbli anhängig alt årsavgifterna betalas i föreskriven ordning. Det ligger idetta system att årsavgifter skall utgå även under tid då ansökningen befinnersig under prövning i patentbesvärsrätten eller regeringsrätten.Förvaltnings-rättsligt sett är det en och samma patentansökan som är anhängig.Däremot bör inte uppbörd och kontroll av årsavgifter flyttas över tillöverinstanserna därför att ansökningen prövas där. Det torde vara mestrationellt att denna uppgift ankommer på patentmyndigheten under hela den tidansökningen är under prövning, oavsett vilken instans som för tillfällethandlägger ansökningen. Om årsavgifter inte betalas i ett ärende som är underöverprövning, får givetvis patentverket underrätta överinstansen om detta. Jaganser att det kan lämnas åt patentverket och överinstanserna att finna lämpUgaadministrativa mtiner för sådana underrättelser. Det system med årsavgifter som jagföreslår innebär sålunda att betalningen av årsavgifter är en föratsättning föratt ansökningen skall förbli anhängig. En särskild fråga är emeUertid hur manskall se på förfallodagar som inträffar under en besvärsfrist eller under dentid efter ett avskrivningsbeslut som den avskrivna ansökningen ännu kan 5 1982/83. 1982/83:67 66 återupptas.EnUgt min mening bör årsavgiften betalas på den ordinarie förfallodagen även idessa fall. Så länge fristen för återupptagning löper är ansökningen inteslutligt avgjord. Det är därför naturligt att sökanden får betala en årsavgiftsom råkar förfalla under en sådan frist, om han önskar att ansökningen skallförbli anhängig på sådant sätt att den kan återupptas. Det motsvarande gällerbeträffande årsavgifter som förfaller under besvärsfrister. Det finns även praktiskasynpunkter som talar för att inte låta åtempp-tagningsfrister ochbesvärsfrister påverka förfallodagarna. Jag har här förat föreslagit attförfallodagarna för årsavgifter i princip samlas till endast i varjekalendermånad. Denna förenkUng torde vara till gagn inte bara föradministrationen vid patentmyndigheten. Det måste också i hög grad vara enfördel för patentsökandena och patenthavarna att, i motsats till vad som f.n.gäller för patenthavarna, inte behöva hålla reda på individuella förfallodagari varje ärende. Förenklingen skulle uppenbart till stor del spolieras, om individuellaförskjutningar av förfallodagarna skulle ske vid varje avskrivning som kanleda till åtempptagning och i varje fall när en besvärsfrist löper. Dessutom äratt märka, att årsavgiften alltid får betalas upp efterförfallodagen, om avgiften betalas med 20 procents förhöjning. Eftersomårsavgifterna är låga, blir tilläggsbeloppenmycket blygsamma för den som vill utnyttja denna möjlighet i samband med atthan tar ställning till huruvida han skall yrka åtempptagning eller anförabesvär. Patentbesvärsrättenhar i sitt remissyttrande ansett att ett system med årsavgifter underansökningstiden gör det nödvändigt att införa en lagfäst skyldighet förpatentmyndigheten att avisera förfallodagarna. Enligt patentbesvärsrätten ären sådan aviseringsskyldighet särskilt angelägen, om årsavgifter skulle tas utäven för redan anhängiga ansökningar. Såsomframgår av vad jag har sagt anser jag att det nya avgiftssystemet inteskall tillämpas beträffande redan anhängiga ansökningar. När det gäller deansökningar som görs efter lagändringarnas ikraftträdande kan jag inte delapatentbesvärsrättens uppfattning att årsavgifter i högregrad än årsavgifter för patent skuUe kräva ett aviseringssystem. Det kanknappast vara svårare för en patentsökande än för en patenthavare att hållareda på en årlig förfallodag. Till detta kommer att, med den ordning som jaghar föreslagit, antalet förfallodagar minskas mycket kraftigt. Sålunda kommerdet i princip att finnas bara en förfallodag i varje kalendermånad. Dettakommer enligt min mening att göra det lättare för patentsökande ochpatenthavare att iaktta förfallodagarna. I jämförelse med detta system framståren ordning där förfallodagen görs beroende av att patentmyndigheten haraviserat om avgiften som avsevärt mer komplicerad. Jag är därför inte bereddatt föreslå att patentmyndigheten i författning åläggs skyldighet att påminnaom förfallodagarna för årsavgifter. Jag vill emellertid nämna att patentmyndighetensedan länge som en service sänder 1982/83:67 67 enpåminnelse till de patenthavare som inte har erlagt en viss årsavgift påförfallodagen. Jag anser mig kunna utgå från att patentmyndigheten även ifortsättningen som service på lämpligt sätt påminner de patentsökande ochpatenthavare som inte har betalat vid den ordinarie förfallodagen att avgiftenhar förfallit och kan med förhöjning erläggas frånförfallodagen, om ansökningen eller patentet skall upprätthållas. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om ändring i patentiagen (1967:837) och 2. lag om ändring i lagen (1977:729) ompatentbesvärsrätten. Förslagenbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 8. 10.1Förslaget till lag om ändring i patentlagen Dennaparagraf innehåller de grundläggande bestämmelserna om var en patentansökanskaU göras och vad ansökningen skaU innehålla. I sin nu gällande lydelseinnehåller paragrafen vissa särskilda bestämmelser som rör beskrivningen avuppfinningar på det mikrobiologiska området. Som framgår av den aUmännamotiveringen har dessa bestämmelser byggts ut. Bestämmelserna har därvid delatsupp mellan förevarande paragraf och en ny paragraf, 8 a §. I den förevarandeparagrafen ges den allmänna bestämmelsen om att det i vissa fall gällersärskilda villkor beträffande beskrivningen av sådana uppfinrungar som avserett mikrobiologiskt förfarande eller ett alster av ett sådant förfarande. Om desärskilda villkoren inte uppfylls i dessa fall, anses uppfinningen sålunda intevara tillräckligt tydligt beskriven (andra stycket fjärde meningen). Vilkadessa fall är och vilka de särskUda villkoren är regleras i 8 a §. Förevarandeparagraf innehåller i sin nu gällande lydelse också en bestämmelse om att denpatentsökande skall betala fastställd ansökningsavgift. Denna bestämmelseutgör femte stycket. I detta stycke har också tagits in en bestämmelse omskyldighet att betala faststäUda årsavgifter för patentansökningar. Sådanavgift skall enligt den nya bestämmelsen erläggas räknat från dendag då ansökningen gjordes eller skall anses gjord (avgiftsår). Avgiflsårenberäknas alltså på samma sätt som f.n. gäller för patentår. Enmotsvarande bestämmelse om skyldighet att betala årsavgifter för patent harförts in i 40 §. Bestämmelser om när årsavgifterna för patentan- 1982/83:67 68 sökningaroch patent förfaller till betalning finns i 41 § och bestämmelser om, anståndmed betalning i vissa fall i 42 §. Idenna paragraf anges i vilka fall det gäller särskilda villkor för att enuppfinning på det mikrobiologiska området skall anses tillräckligt tydUgtbeskriven. Vidare anges vilka dessa särskilda villkor är. Slutligen finnsbestämmelser om rätt för patentsökanden eller patenthavaren att i vissa fallersätta en deponerad kultur med en ny kultur av samma mikroorganism. Enligt8 § skall patentansökningen innehålla en beskrivning av uppfinningen.Beskrivningen skall vara så tydlig att en fackman med ledning av den kan utövauppfinningen. Defall då särskilda villkor gäller är om det vid utövandet av uppfinningen skallanvändas en mikroorganism som varken är allmänt tillgänglig eller kan beskrivasså i ansökningshandlingarna att en fackman med ledning av dessa kan utövauppfinningen. I sådana fall skall en kultur av organismen finnas deponeradsenast från och med den dag då patentansökningen görs. Kulturen skall varadeponerad så att den som enligt patentlagen har rätt att få prov också kan fåsitt prov levererat i . Regeringen bemyndigas föreskriva vardepositionen får göras. Dessa bestämmelser utgör första stycket. Endeposition är inte nödvändig för en tiUräckligt tydlig beskrivning, omorganismen är allmänt tillgänglig när ansökningen görs. Vad som i dettasammanhang skall förstås med att organismen är allmänt tillgänglig harbehandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.7). Om deposition inte harskett därför att organismen vid ansökningstill fallet är allmänt tillgängUg,måste sökanden tillse att organismen också förblir allmänt tillgänglig. Skulleorganismen upphöra att vara allmänt tillgänglig, kan sökanden drabbas avrättsförlust. I sådant fall kan nämUgen patentansökningen inte bifallas, ominte den skriftliga beskrivningen är tillräckligt tydlig i sig själv. Enbristfällig beskrivning kan vidare utgöra gmnd för ogiltighet. Ävenom organismen inte är allmänt tillgänglig, är deposition inte alltid nödvändig.Den nya regleringen innebär att deposition kan underlåtas, trots att det rörsig om en icke allmänt tiUgängUg organism, om organismen kan beskrivastillräckligt tydligt i ansökningshandlingarna. I fråga om skälen till dennaändring hänvisas till den allmänna motiveringen (avsnitt 6.2). Enbeskrivning av en organism kan anses tUlräckUgt tydlig endast om beskrivningengör det möjligt att framställa och entydigt identifiera organismen. Det börerinras om att det av beskrivningen - däri inbegripet en eventuell deposition -måste framgå att det gmndläggande kravet på reproducerbarhet hos uppfinningenär uppfyllt. Detta gäller på det mikrobiologiskaområdet liksom på alla andratekniska områden. Motbakgrand av den snabba utvecklingen inom mikrobiologin får det 1982/83:67 69 lämnastill rättstillämpningen att utifrån de nu angivna grundsatserna avgöra i vilkenutsträckning en beskrivning av en organism enbart i dokument skall godtas.Somtidigare har nämnts kan en bristfällig beskrivning utgöra grand förogiltigförklaring av patent. Sökandena har därför anledning att vara försiktigamed alt förlita sig på en beskrivning enbart i handlingarna när det gällerorganismer som inte är allmänt tillgängliga. Avbestämmelsen framgår att en deposition måste vara gjord senast den dag dåpatentansökningen görs. Detta överensstämmer med vad som gäller f.n. enligtpatentkungörelsen. Regeln är emellertid så väsentUg att den bör stå i lagen. Avregeln följer att en patentansökan inte i efterhand kan kompletteras med endeposition. Om depositionen har gjorts efter ansökningsdagen, kan depositionentillföras ansökningen endast omansökningens löpdag med stöd av 14 § kanförskjutas fram till depositionsdagen. Detkan tänkas att sökanden efter det att ansökningen har gjorts vill åberopa endeposition som visserligen har gjorts på ansökningsdagen eller tidigare men sominte har åberopats i ansökningen när den gjordes. Av 13 § torde dock följa attett tillägg till ansökningen i form av ett åberopande av en sådan depositionutgör en otillåten ändring av ansökningen, om beskrivningen inte ärtillräckligt tydlig utan depositionen. Såsomframgår av den allmänna motiveringen är det inte tillräckligt bara att endeposition en gång har gjorts. För att fylla sin funktion måste depositionenförst och främst fortsätta att existera. Kravet på kontinuerlig existens hartagits in i lagen. Det föreskrivs sålunda att, i de fall då deposition krävs,kulturen skall finnas deponerad senast från och med den dag då ansökningengörs. allmänna motiveringen har vidare framhållits att en deposition, för att fyUasin funktion som del av beskrivningen, också måste vara tillgänglig för tredjeman i viss omfattning. Även kravet på tillgänglighet har tagits in iförevarande stycke. Sålundaföreskrivs att kulturen skall vara deponerad så att den som enligt patentlagenär berättigad att få prov från kulturen kan få sitt prov levererat i Sverige.Detta villkor innefattar två led. För det första måste deponenlen göra sindeposition med ett sådant depositionsavtal mellan sig ochdepositionsinstitutionen att institutionen får tillhandahålla prov till den somenligt patentlagen har rätt till prov. För det andra måste depositionen hållaspå sådant sätt att den som är berättigad aft få prov också rent faktiskt kan fåsitt prov levererat i . Såsom har framhållits i den allmänna motiveringen(avsnitt 5.6) får det anses följa av grandläggande patenträttsliga principeratt tredje man skall kunna la del av innehållet i ett patent i det land sompatentet avser. Ivad mån någon är berättigad att få prov från en deposition framgår avbestämmelsema om patentansökningars offentlighet i 22 §. Somnyss har nämnts bemyndigas regeringen att föreskriva var depositio- 1982/83:67 70 Av den allmänna motiveringen (avsnitt 5.1) framgår att avsikten äratt depositioner skall göras vid institutioner som har ställning sominternationell depositionsmyndighet enligt Budapestöverenskommelsen. Skulle detemeUertid uppkomma ett praktiskt behov att godkänna även andra institutioner,har regeringen möjlighet att meddela föreskrifter om detta. Iandra stycket finns bestämmelser om rätt att ersätta en deponerad kultur. Dessabestämmelser föranleds av Budapestöverenskommelsen. Såsom framgår avredogörelsen för konventionens innehåll (avsnitt 2) och av den aUmännamotiveringen (avsnitt 5.2) skall sålunda deponenlen ha rätt att ersätta sindeposition i vissa fall. IenUghet med Budapestöverenskommelsen föreskrivs att en deponerad kultur fårersättas med en ny kultur av samma organism, om den deponerade kulturen upphöratt vara livs duglig eller om prov från den av annan orsak inte kantillhandahållas. När en deponerad kultur ersätts med en ny, skall detta ske iden ordning som regeringen föreskriver. Regeringens föreskrifter kan avse t.ex.den tid inom vilken ersättning skall ske. Dessa föreskrifter får givetvis inteinnehålla något som strider mot Budapestöverenskommelsens reglering. Omen deponerad kultur har ersatts i föreskriven ordning, får detta en bestämdrättsverkan. Det skall nämligen i så fall anses som om den nya depositionenhade gjorts redan den dag då den tidigare depositionen gjordes. Dennarättsverkan är föreskriven i Budapestöverenskommelsen. I praktiken innebärbestämmelsen att, om en deposition ersätts i föreskriven ordning, det anses somom det avbrott i existens eller tillgänglighet som faktiskt inträdde aldrighade uppkommit. Den nya depositionen träder i den gamlas ställe, och det ansessom om en och samma kultur fortlöpande hade funnits tiUgängUg. Såsomframgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 5.6) föreligger det rätt attersätta en deposition i fler fall än då det med hänsyn till den svenskapatentansökningen eller det svenska patentet är nödvändigt att göra det. Rättatt ersätta depositionen med en ny föreligger nämligen så snart prov av någonanledning inte har kunnat levereras till någon som har rätt att få ut prov,oavsett var denne befinner sig. Av första stycket andra meningen följeremellertid motsättningsvis att brist i tillgängligheten inte anses föreliggabara därför att prov inte har kunnat levereras till en tredje man i ett annatland än . Att en deposition får ersättas även om det inte behövs medhänsyn till svensk rätt kan dock vara av betydelse då en och samma depositionåberopas både i en patentansökan som avser och i patentansökningar somavser andra länder. I sådana fall kan sökanden behöva ersätta depositionen medhänsyn till en ansökan eller ett patent i ett annat land. Den nya depositionsom han gör kan då erkännas också i . Omen ny deposition har gjorts utan att det har varit nödvändigt med hänsyn tillden svenska ansökningen eller det svenska patentet, måste 1982/83:67 71 deponenlenta ställning till huruvida han vill åberopa den nya depositionen också för densvenska ansökningen resp. det svenska patentet. För att en ny deposition skallfå den rättsverkan som anges i förevarande stycke krävs att den görs i denordning som regeringen föreskriver. I dessa föreskrifter bör givetvis ingåbestämmelser om att deponenlen skall underrätta patentmyndigheten om den nyadepositionen på det sätt som anges i Budapestöverenskommelsen. Lämnar han densvenska patentmyndigheten uppgifter om den nya depositionen i föreskrivenordning, får den anses ha trätt i den tidigare depositionens ställe. Dentidigare depositionen får därmed anses ha upphört att gälla för svensk del.Lämnas inte sådana uppgifter, får däremot den tidigare depositionen ansesfortsätta att gälla för den svenska ansökningen resp. det svenska patentet. Detär att märka att bortfall av en deposition i vissa fall kan vara utanbetydelse. Detta är fallet om den deponerade organismen när depositionen fallerbort har blivit allmänt tillgänglig på sådant sätt att någon deposition intehade fordrats, om organismen vid ansökningstillfäUet hade varit tillgänglig pådet sättet. Härvid gäller dock den föratsättningen att organismen kanidentifieras med tillräcklig säkerhet. Idenna paragraf finns bestämmelser om s.k. löpdagsförskjutning. Föratsättningenför att få löpdagsförskjutning är att sökanden har ändrat sin ansökan inom sexmånader från den dag då ansökningen gjordes. I sådant fall skall ansökningen påyrkande av sökanden anses gjord när ändringen vidtogs. Genom att förskjutaansökningsdagen fram till den dag då ändringen gjordes kan sökanden uppnå attansökningen får omfatta en eljest otillåten ändring. Begäran omlöpdagsförskjutning behöver inte framställas inom de sex månaderna från denurspmngliga ansökningsdagen utan kan göras fram till dess ansökningen godkännsför utläggning (jfr 19 § andra stycket). Avskäl som har anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 8.3) har rätten attbegära löpdagsförskjutning begränsats. I paragrafens andra stycke i den nuföreslagna lydelsen föreskrivs att yrkande om löpdagsförskjutning skallframställas från den dag då ansökningen gjordes. Liksom hittillsfår yrkande om löpdagsförskjutning framställas endast en gång och får intealertas. I fråga om ansökningar som har gjorts före lagändringensikraftträdande finns dock en särskild övergångsreglering (punkten 6 tredjestycket i övergångsbestämmelserna). Bestämmelseni 19 § andra stycket om att löpdagsförskjutning inte får begäras sedanansökningen har godkänts för utläggning kvarstår oberoende av den nyatvåårsgränsen. Den bestämmelsen får i fortsättningen betydelse endast för detfall att en ansökan skulle godkännas för utläggning innan har förflutitfrån det att ansökningen gjordes. 1982/83:67 72 Dennaparagraf innehåller bl.a. bestämmelser om avskrivning av patentansökningar.Till paragrafen har fogats ett nytt fjärde stycke med bestämmelser omavskrivning av patentansökningar för vilka årsavgifter inte har betalats. Omsökanden inte erlägger årsavgift för ansökningen enligt 8, 41 och 42§§, skallansökningen avskrivas. Har ansökningen avskrivits på denna gmnd, fåransökningeninte åtempptas. Beslutet om avskrivning kan överklagas i vanUg ordning, omsökanden anser att det var felaktigt. Beslutet att avskriva ansökningen pågrand av att föreskriven årsavgift inte har erlagts skall, liksom andra avskrivningsbeslut,kungöras när det har vunnit laga kraft, om beslutet rör en ansökan, som harblivit tillgänglig för envar. Detta följer av 26 § andra stycket. Bestämmelsenatt en patentansökan skall avskrivas, om årsavgifterna inte betalas, gällerinte endast vid handläggningen hos patentmyndigheten. Om hela ansökningsärendetgenom besvär har förts vidare till patentbesvärsrätten eller regeringsrätten,är bestämmelsen också tillämplig på ansökningsärendet där. Liksom dessaöverinstanser kan besluta att godkänna en ansökan för utläggning eller attmeddela patent, kan de besluta att en patentansökan som de har under sinprövning skall avskrivas på grund av att årsavgifter inte har betalats.