prop · G603103 · 1982-12-31 00:00:00 — 1980/81:57, SoU 23, rskr 216) att det regionala ansvaretför ledningen av den civila hälso- och sjukvården i krig flyttas över frånlänsstyrelserna till sjukvårdshuvudmännen. Vidare slås fast att den civilahälso- och sjukvården i krig skall centralt under regeringen ledas avsocialstyrelsen. har fått rätt att i krig besluta omförflyttning av personal, patienter pch förnödenheter samt i övrigt bestämma omde civila hälso- och sjukvårdsresursernas utnyttjande. hardärigenom fått vissa utvidgade uppgifter i krig. Genombeslut har regeringen fastställt en ny organisation försocialstyrelsen att gälla fr. o. m. den 1 juU 1981. De olika fackenheterna inomstyrelsen har därvid tilldelats ett ansvar för beredskapsfrågor som svarar motresp. enhets ansvarsområde inom fredstida hälso- och sjukvård samtsocialtjänst. Vid skaU tills vidare även finnas en byrå förberedskapsfrågor. försvarskommittéhar i sitt betänkande (Ds Fö 1981:14) Totalförsvaret 1982/1987 bl. a. behandlat frågan om programansvar för vissa delar av totalförsvarsfunktionen hälso- och sjukvården i krig samt även tagit upp uppgifter och ansvar för beredskapsfrågor. StäUnings- taganden till dessa båda frågor har redovisats i prop. 1981/82:102, bil. 5 om säkerhets- och försvarspolitiken samt totalförsvarets fortsatta utveckUng vad avser programmet hälso- och sjukvården'» samt i krig. Föredraganden delar försvarskommitténs uppfattning att berörda myndig heter bör fortsätta att studera frågan om programansvar för vissa bered skapsfunktioner. Ställningstagandet vad avser uppgifter och 85 1982/83:103 organisation inriebär att en särskildutredare tillkallas för denna fråga. I Del II propositionen anmäls också attansvarsfördelningen mellan staten och sjukvårdshuvudmännen vad avser beredskapsfrågor bör prövasytterligare. Regeringen har uppdragit åt statensförhandlingsnämnd att förhandla med sjukvårdshuvudmännen om deras medverkan, ihälso- och sjukvårdens försörjningsberedskap. Uppdraget gäller bådesjukvårdsmateriel av förbrukningskaraktär och s. k. varaktigsjukvårdsutrustning. Enligt tilläggsdirektiv (Dir. 1979:100) har utredningen omsjukvården i krig (USIK) i uppdrag att lägga fram förslag om utbildningen förpersonal inom totalförsvarets hälso-och sjukvård. Mot denna bakgrund föreslår jag att en särskild utredaretillkallas med uppgift att utreda frågan om socialstyrelsensberedskapsuppgifter öch att lägga fram konkreta förslag i ämnet. Utredarenskall särskilt pröva möjligheterna för sjukvårdshuvudmännen att i störreutsträckning ansvara för beredskapsfrågor som handläggs avsocialstyrelsen. Utredaren skall dock inte behandla frågan omkostnadsfördelningen och formerna för att reglera ansvarsfördelningen meUanstaten och sjukvårdshuvudmännen för beredskapsåtgärder. Utgångspunkt för utredarens arbete skall vara delsriksdagens beslut med anledning av prop. 1979/80:6 orri socialstyrelsensuppgifter och organisation vad avser beredskapsfrågor och prop. 1980/81:57 om'hälso- och sjukvården i krig, dels den av regeringen fastställda nyaorganisationen för , dels vad jag anför i prop. 1981/82:102,bil. 5 samt ställningstagande med anledning härav. Utredningsarbetet bör bedrivas så att uppdraget kanslutredovisas . Utredaren bör samråda med , statensförhandlingsnämnd, landstingsförbundet, utredningen (S 1976:05) om sjukvården ikrig samt med andra myndigheter och organisationer som berörs av uppdraget. Det åligger den särskilde utredaren att under arbetetsgång informera berörda personalorganisationer och bereda dem tillfälle attframföra synpunkter. Det åligger därutöver utredaren att på lämpligt sättinformera berörda arbetstagare om utredningsarbetet. Med hänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag attregeringen bemyndigar det statsråd som har till uppgift att föredra ärenden omhälso-och sjukvården i krig att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utredafrågan om beredskapsuppgifter m. hi. att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt utredaren. Vidare hemställer jag att regeringen beslutar attkostnaderna skall belasta femte huvudtitelns kommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hennes hemställan. Tilläggsdirektiv för utredningen (Jo 1980:05) om åter- Skr. 1982/83:103 av dryckesförpackningar Dir. i982:9 Beslut vid regeringssammanträde ! Chefen för , statsrådet ,anför. Med stöd av regeringens bemyndigande den 5 juni 1980tillsatte jag en särskild utredare med uppgift att utreda frågor om återvinningav vissa dryckesförpackningar m. m. (Dir 1980:54). Utredaren har lagtfram två delbetänkanden, nämligen (Ds Jo 1980:13) Återvinningav dryckesförpackningar och (Ds Jo 1981:8) Pant på vin-ochspritbuteljer. De frågor som tas upp i det förstnämnda betänkandetgäller. främst återvinning av aluminiumburken och mina överväganden i dessafrågor kommer jag att redovisa för regeringen senare denna dag, då jag ämnarföreslå regeringen att besluta om en proposition i ärendet. Det senastframlagda betänkandet remissbehandlas f. n. Av utredningsarbetet återstår de idirektiven angivna allmänna frågorna om avgifter och andra styrmedel i fråga omdryckesförpackningar; . Under beredningen av betänkandet Återvinning avdryckesförpackningar har jag överlagt med företrädare för bryggerierna, handelnoch PLM rörande möjligheterna att införa ett pantsystem för aluminiumburkar. Vid överläggningarna som slutfördes deri 2 februari 1982har enighet uppnåtts om följande riktUnjer. Från samhällets sida är utgångspunkten i fråga omåtgärder förande dryckesförpackningar att åtgärderna skall vara ägnade att - med beaktande av bl. a. konsument- och arbetsmiljöaspekter - främja utvecklingen av förpackningsystem som är resurs- och energisnåla och som medför minsta möjliga olägenheter från nedskräpnings- och andra miljösynpunkter. Med denna utgångspunkt bedöms returförpackningar generellt vara att föredra framför engångsförpackningar. Aluminiumbur ken är acceptabel från samhällets synpunkt, om den återvinns till . ' Näringslivsparternaförbinder sig att bygga upp ett pantsystem för aluminiumburkar som är såeffektivt att återvinningen uppgår till . Ett särskiltpantbolag bildas för ändamålet av näringslivet. Staten blir ej delägare ipantbolaget men tillförsäkrar sig nödvändig insyn och kontroll. Förpackningsavgiftenhålls tills vidare oförändrad men slopas på samtUga förpackningar för öl ochläskedrycker i samband med att pantsystemet sätts igång. Frågan om att införaen differentierad miljöavgift pä dryckesförpackningar skall skyndsamt utredas.Uppdraget skall avse att utarbeta ett förslag till en avgift som skall ersättaförpackningsavgiften och som skall vara så utformad att den främjarförpackningsystem som är resurs- och energisnåla och som medför minsta möjligaolägenheter från miljösynpunkt, dvs. i princip skall endastengångsförpackningar beröras. Utredningsarbetet skall bedrivas så snabbt attpoUtiska beslut om en miljöavgift bör kunna fattas . Skr.1982/83:103 5. Regeringen, är'beredd att mednäringslivsparterna diskutera en Del II statlig medverkan tillfinansieringen av kostnaderna för pantsystemets Importeradealuminiumburkar skall behandlas lika med inhemska aluminiumburkar. Vid importav aluminiumburkar kommer därför en lika stor pantkostnad som den som åvilarinhemska burkar att tas ut av importören. Frånsamhällssynpunkt är det angeläget att bibehålla ett returglas-system pådryckesmarknaden. Bryggerierna åtar sig att slå vakt orn det nuvarandereturglassystemet öch att fortsätta det redan inledda arbetet med att utvecklaett bättre returglassystem. Det i punkten 4 av riktlinjerna angivna uppdraget attutarbeta ett förslag till en differentierad miljöavgift bör lämnas tillförevarande utredning. Jag anser att utredningen därvid bör ombildas till enkornmitté med parlamentarisk förankring. Som framgår av riktUnjerna måste utredningsarbetetbedrivas skyndsamt. Förslag från kommittén bör om möjligt läggas fram föreinnevarande års utgång. Vid miljöavgiftens utformning bör kommittén enligt minmening beakta att de båda pantsystemen för glasflaska resp. aluminiumburk fårsådana villkor att de kan fungera på ett effektivt sätt somutvecklingen på förpackningsområdet inte får hindras. Vidare måste självfalletbeaktas de handelspolitiska aspekter som kan finnas i denna fråga. Som en åtgärd för att stärka returglasets stäUning pådryckesmarknaden förordades i betänkandet Återvinning av dryckesförpackningaratt bryggerierna skulle gå över till att använda en lättare glasflaska och éttnytt backsystem i enlighet med de planer som förelåg i ett inom branschenbedrivet utveckUngsarbete. Jag har ansett denna fråga vara så betydelsefullfrån allmän synpunkt att jag tagit upp den vid de nämnda överläggningarna.Frågan behandlas i punkten 7 av riktlinjerna. Kommittén bör enligt min meningfölja det aktuella utvecklingsarbetet som bedrivs i Svenska bryggareföreningensregi. Det bör ankomma på kommittén att lägga fram förslag om hur övergången tUlett nytt returglassystem kan påskyndas. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen beslutar om tilläggsdirektiv i enlighet med vad jag har förordatoch berriyndigar chefen för att tiUkalla ytterUgarehögst tre ledamöter att jämte den tidigare utredaren ingå i kommittén. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Ökaddecentralisering av personalutbildning i SIPU:s Skr. Beslut vid regeringssammanträde . ochpersonalutbildning (SIPU) inrättades (prop. 1978/79:133, AU1978/79:30, rskr 1978/79:294) geriom en sammanslagning av statenspersonalutbildningsnämnd (PUN) och vissa delar av statens personalnämnd (SPN),bl. a. SPN;s regionala organisation. SIPU är central servicemyndighet för statliga myndigheteri frågor om personaladministrativ konsultation och personalutbildning.Verksamheten skall i huvudsak finansieras genom avgifter. SIPU har sjuregionkontor. De finns i , , , , , ochLinköping. Personalutbildningen måste utgå från myndigheternas och deenskilda anställdas behov och utgöra ett led i en fortlöpandepersonalutveckling. Ofta är utbildningsinsatser liksom övrig personalutvecklingeffektivast när de kan planeras öch genomföras i nära anslutning till dendagliga verksamheten. Personalutbildningen är ett viktigt medel för ättförbättra möjligheterna att få mer kvalificerade arbetsuppgifter och att ökatillfredsställelsen i arbetet. Utbildning, t. ex. i form av omskolning är ocksåav stor betydelse som hjälpmedel att öka yrkesrörligheten vid förändringar ochdärigenom bidra till slörre anställningstrygghet. Dét är därför angeläget attinte grupper av anställda ställs utanför på grund av att de av olika skäl,exempelvis problem med barntillsyn, inte kan delta i utbildning som är förlagdtill annan ort och som innebär övernattning. Det är bl. a. ettjämställdhetskrav att personalutbildning så långt möjligt förläggs tilltjänstgöringsorten eller dess närhet. Det kan också finnas ekonomiska fördelar med att förläggapersonalutbildning inom tjänstgöringsorten och under reguljär arbetstid.Internatut-bildning på annan ort ställer sig oftast avsevärt dyrare förmyndigheterna. Efter hand som decentraliseringen av statlig verksamhetfortsätter förändras också i vissa avseenden förutsättningarna för den statUgapersonalutbUdning-en och för SIPU:s regionala verksamhet. En särskild utredare bör därför tillkallas med uppgift attse över och lämna förslag om en ökad decentralisering av den personalutbildningsom SIPU bedriver. Utredaren skall därvid beakta SIPU;smarknadsförutsättningar. SIPU bör ges bättre möjligheter att biträda och stödjamyndigheterna på de orter där dessa har sin verksamhet. Utredaren bör därförockså se över förutsättningarna att bättre anpassa SIPU:s regionala verksamhettill myndigheternas lokalisering. Olika former av regionala och lokala insatserbör kunna övervägas som ersättning för den nuvarande kontorsorganisationen. Enviktig utgångspunkt för utredaren bör vara att SIPU:s regionala och lokalaverksamhet skall kunna bedrivas effektivare och anpassas bättre till denefterfrågan på personalutbildning som vid olika tillfällen finns hosmyndigheter som är lokaliserade utanför . 1982/83:103 Förslagbör även lämnas om lokaliseringen av SIPU:s centrala förvaltning. Del II , Utredaren bör därvid beakta kravetpå effektivitet och SIPU:s ställning i förhållande till fackansvariga myndigheter. Utredaren skall i sina förslag utgå från att SIPU:sverksamhet i huvudsak skall finansieras genom avgifter och att således fullkostnadstäckning kan tas ut från de myndigheter som anlitar SIPU:s tjänster. Utredaren bör, förutom lids- och kostnadsberäkningar, ävengöra beräkningar av besparingseffekter på olika sikt samt lämna förslag tillhur förslagen skall genomföras. Utredningsarbetet bör bedrivas i nära kontakt med SIPU ochstatskontoret..Utredaren bör vid arbetets påbörjande samt vidare underarbetets gång informera berörda huvudorganisationer och i förekommande fallannan berörd central arbetstagarorganisation med vilken staten har eller brukarha avtal om löner och andra anställningsvillkor samt bereda dem tillfälle attframföra synpunkter. Utredaren bör arbeta skyndsamt så att förslag beträffandeåtgärder föreligger före . Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar det statsråd som har till uppgift att föredra ärendenom arbets-och anställningsvillkor i,allmän tjänst att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se överoch lämna förslag om en ökad decentralisering av den personalutbildning somSIPU bedriver samt att mot bakgrund av sina övriga överväganden lämna förslagom lokalisering av SIPU:s centrala förvaltning ,a« besluta om sakkimniga,experter, sekreterare och annat biträde åt utredaren. Vidare hemställer jag att regeringen föreskriver , attkostnaderna skall belasta åttonde huvudtitelns kommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Samordning av vissa resurser vid lantbruksnämnderna,skogsvårdsstyrelserna och den lokala fiskeriadministrationen Beslut vid regeringssammanträde . Chefen för , statsrådet ,anför. Lantbruksnämndernas huvuduppgift är att främjarationaliseringen inomjordbruket och trädgårdsnäringen samt den yttre rationaliseringen Verksamheten omfattar bl. köp ochförsäljning av mark, finansieUt stöd samt prövning enligt jordför- 90 värvslagen (1979:230) av förvärv avjordbruksfastigheter. nämnden vissa andra uppgifter, bl. a. tillsyn överväxtodling och husdjurs- Skr;; 1982/83:103 skötsel samt handläggning avvissa frågor om skördeskadeskyddet och om Dir. 1982:11 försöks- ochkursverksamheten på jordbrukets område. Tre lantbruksnämnder handlägger ävenrennäringsfrågor. Vid lantbruksnämnderna finns f. n. ca 1 350 anställda,varav 790 är fältarbetande personal och 560 administrativ personal. Nämndernaspersonalstyrka varierar från ca 100 i till knappt 30 iBlekinge län. De flesta nämnderna har 50-60 anställda. Lantbruksnämndernas nuvarande organisation beslöts (prop. 1977/78:100 bil. 13, JoU 1977/78:12, rskr 1977/78:177). Vid varjelantbruksnämnd finns en företagsenhet, en produktionsenhet och enadministrativ enhet. Vid vardera nämnden i och finnsockså en trädgårdsenhet. Lantbruksnämnderna i , och Norrbottenslän har rennäringsenheter. I lantbruksnämnden ingår lantbruksdirektören ochåtta andra ledamöter. Fyra av ledamöterna, däriblarid ordföranden, utses avregeringen och fyra av eller, i , av kommunfullmäktigei . Med tre undantag är lantbruksnämnderna belägna iresidensstäder. Lantbruksnämnderna i , och samtSkaraborgs län ligger i , resp. iÄlvsborgs län har viss personal stationerad i . Även i vissa andra län,särskilt de nordligaste, finns lokalt placerad personal.. Utom på trädgårdsområdet har varje lantbruksnämnd iallmänhet specialister för de uppgifter nämnden har att sköta. I fråga områdgivning och handläggning av ärenden om ekonomiskt stöd till trädgårdsföretagär landet indelat i fem distrikt. F. n. finns sju län som helt saknar egenpersonal för trädgårdsfrågor. Denna verksamhet sköts där av personal vid andranämnder. Beslut i trädgårdsärenden fattas dock av den nämnd inom vars områdeärendet hör hemma. Annan länssamverkan förekornmer i olika former mellan nämndernai fråga om vissa specialistfunktioner inom t. ex. ornrådena växtskydd ochbevattning. I proposition 1981/82:122 om organisatiori ochfinansiering av djurens hälso-och sjukvård, m. m. har regeringen lagt framvissa förslag som ger lantbruksnämnderna det regionala ansvaret för djurenshälso- och sjukvård. Skogsvårdsstyrelserna är statligamyndigheter (prop. 1980/81:136, JoU 1980/81:25, rskr 1980/81:295). De har tilluppgift att verka för en ändamålsenlig utveckling av skogsnäringen. De har bådemyndighetsuppgifter och uppdragsverksamhet. Myndighetsuppgifterna utgör endryg tredjedel av deras totala verksamhet. Dessa uppgifter består huvudsakligenav tillsyn av att skogsvårdslagen efterlevs, rådgivning och information i syfteatt främja ett rationellt skogsbruk samt av förmedling av statligt stöd tillskogsbruket. Uppdragsverksamheten, som omsluter ca 500 milj. kr., riktas tillmyndigheter, kommuner och skogsägare. Ca två tredjedelar av den har de senasteåren bestått i planering pch ledning av skogliga beredskapsarbeten.Skogsvårdsstyrelserna bedriver också en omfattande produktion av skogsfrö ochskogsplantor. Verksamheten omsätter mer än 100 milj. kr. och tillgodosermer än hälften av skogsbrukets behov. Antaletfast anställda i skogsvårdsstyrelserna uppgår till ca 2 300. Därtill kommer drygt 1 000 personer som är anställda i skogsvårdsstyrelsernas plantskolor. Skogsvårdsstyrelserna är vidare arbetsgivare för ett stort antal 91 1982/83:103 beredskapsarbetare,3 000-4 000. Del II Skogsvårdsstyrelsernasstorlek varierar mellan deolika länen. finns i och den minsta i . Vidskogsvårdsstyrelsen finns förutom en central länsorganisation också en lokalorganisation, som består av distrikt med lokalt placerad personal. Antaletdistrikt varierar från två i till 29 i ochpersonalen på distrikt från fyra till 53. I ingårlänsjägmästaren och sex andra ledamöter. Ledamöterna utses i huvudsak enligtsamma regler som ledamöterna i lantbruksnämnderna. Med sex undantag är skogsvårdsstyrelserna belägna iresidensstäder. Skogsvårdsstyrelserna i , , , Göteborgsoch , samt ligger i resp. ,, , , och . Specialister inom skogsvårdsstyrelsernas fältverksamhetförekommer normalt inte. Med hänsyn till de flytande gränserna mellan t. ex.tillsyn enligt skogsvårdslagen (1979:429) och rådgivning är det inte möjligtatt arbeta med enbart ett område. Skogsvårdslagstiftningen förutsätter förövrigt ett nära samband mellan dessa båda områden. Exempel på undantag härifrånär den personal som utför väg- eller dikningsprojektering eller rådgivning iarbetsteknik. Inte heller har det varit rationellt att göra en fullständiguppdelning av personalen på myndighetsuppgifter eller uppdragsverksamhet. Enspeciell tidredovisning utgör underlag för beräkningen av kostnaderna förolika tjänster. Statens lokala fiskeriadministration omfattarfiskenämnderna, fiskeri-intendentorganisatiorien, statens fiskodlingsanstalt iÄlvkarleby, statens fiskeriförsöksanstalt i samt statensfiskeriingenjör. Fiskenämnderna, som finns i varje län, handlägger frågorom fiskerinä-ririgen, fritidsfisket och fiskevården. Nämnderna svarar för vissastatliga åtgärder till stöd åt fisket samt för fiskestatistik ochkursverksamhet. Vid fiskenämnderna finns f. n. sammanlagt ca 40 anställda.Fiskenämndens i område omfattar även hela och nämndens iJöriköpings län hela . Nämndens i område omfattar ävenhela och . Fiskenämnderna är samlokaliserade medlantbruksnämnderna. består av fem ledamöter som utses av länsstyrelsen.Vid handläggning av ärenden som rör fisket i , , ochHjälmaren finns särskilda regler om nämndens sammansättning. Fiskeriintendenterna handlägger fiskeribiologiskauppgifter av kvalificerad art. De skall bl. a. samverka med fiskenämndernainom distriktet samt lämna råd och anvisningar till dem i fiskeribiologiskafrågor. I uppgifterna ingår också att göra undersökningar av och beskrivningaröver fiskevatten, följa fiskets utveckling i sjöar och vattendrag som berörs avvattenbyggnadsföretag samt på begäran vara sakkunniga åt domstolar och andramyndigheter. Fiskeriintendentorganisationenbestår av sju distrikt, som omfattar två eller flera län. Distrikten benämns övre norra, nedre norra, mellersta, övre södra, nedre södra, östra och västra distrikten. Intendenlkontoren ligger i , , , , , resp. . I varje distrikt finns en fiskefiintendent som chef. I distrikten finns i övrigt38 anställda, flertalet i de norra distrikten. " Som framgår av det föregående ärlantbruksnämndernas och skogsvårds- styrelsernas arbetsuppgifter olika. De riktar sig dock istor utsträckning till Skr. 1982/83:103 samma målgrupper, nämligen ägare ochbrukare av jord och skog. I vissa Dir. 1982:11 frågor förekommer samverkan ochsamarbete regelmässigt mellan lantbruksnämnder och skogsvårdsstyrelser. Främstgäller detta i fråga om samtidig tillämpning av lagen om skötsel avjordbruksmark och skogsvårdslagen samt i fråga om åtgärder för yttrerationalisering. Åven i vissa delar av arbetet med den regionalpolitiska ochfysiska planeringen sker samråd. Dessutom anlitar lantbruksnämnderna påuppdragsbasis skogsvårdsstyrelserna för t. ex. skogsvärdering och vidförvaltningen av lantbruksnämndernas fastighetsinnehav. Lantbruksnämnderna förser fiskenämnderna och deraspersonal med lokaler och administrativ service i den omfattning som krävs föratt någon särskild kansliorganisation hos fiskenämnderna inte skall behövas.Från lantbruksnämndernas anslag betalas fiskenämndernas utgifter för resor,lokaler, expenser och administrativ service. Fiskerilån förvaltas och utbetalasav lantbruksnämnderna. Av vad jag anfört framgår att de regionalamyndigheterna inom verksamhetsområde har beröringspunkter i fråga om verksamhet, resurser och lokalisering. Detta har som jag har nämnt helt naturligt resulterat i samarbete och samverkan i olika former. Anslagen till de i det föregående nämnda myndigheterna uppgår f. n. till mer än 300 milj. kr. Det är givetvis angeläget att dessa medel används effektivt och att alla möjligheter tas tillvara för att åstadkomma besparingar inom myndig heterna. Dessa har också lyckats genomföra besparingar utan menlig inverkan på de centrala uppgifter som åligger dem. Det är enligt min meiiing angeläget att fortsätta den pågående omprövningen av befintliga verksam heter och arbetsrutiner. Skogsvårdsstyrelsernas resurser har de senaste årenminskats. Genom att uppdragsverksamheten har kunnat varieras i omfattninghar nedskärningen av anslaget till myndighetsuppgifter inte inneburit alltförsvåra problem. Även lantbruksnämndernas resurser har minskat. För att det skallbli möjligt att gåvidare i besparingsarbetet bör nya vägar prövas. Exempel på sådana är en utbyggd samverkan delsmellan de olika länsmyndigheterna i ett län, dels mellan länen. Nämnvärda besparingar genom samverkan mellan de olikamyndigheterna i ett län torde förutsätta organisationsförändringar. Detutredningsarbete som erfordras inför ett ställningstagande till sådanaförändringar bör anförtros åt en särskild utredare. Utredaren bör överväga förutsättningarna för att genomsamverkan i olika former effektivisera användningen av de samlade resursernaför länsmyndigheterna under . Samverkan kan vara mereller mindre långt gående. En utgångspunkt skall dock vara att lantbruksnämndernaoch skogsvårdsstyrelserna består som länsorgan till lantbruksstyrelsen resp.skogsstyrelsen. Exempel på samverkan är samlokalisering och gemensamtutnyttjande av utrustning och administrativ service. Som jag framhöll ipropositionen 1980/81:136 om skogsvårdsstyrelsernas organisation, m. m. är detfrämst på detta område som samordningsvinster bör kunna göras. De varierandeförhållandena och behoven inom landet gör att olika lösningar beträffande sådansamverkan bör kunna förekomma i och mellan länen samt att genomförandet fåranpassas till förhållandena i varje enskilt län.