prop · G603135 · 1982-12-31 00:00:00 — Vad avser inriktningen av landshypoleksföreningarnaskreditgivning framhåller hypoteksbanken i sitt remissyttrande att det ärnaturligt att kreditgivningen baseras på samma gmndsyn som finns i den stafiigajordbmkspoUtiken, inte minst vid värderingen av egendomen. Om inle produktionsinriktningenpå denna är anpassad till de jordbrukspolitiska målsättningarna har dengivetvis ett begränsat värde som belåningsobjekt. Den gäUande föreskriften i 40§ landshypolekslagen om atl den belånade fastigheten skall utgöra ensjälvständig produktionsenhet är därför, enligt hypoteksbanken, tillräcklig.Om inte produktionen där är av betydelse för jordbmkarens försörjning ellersysselsättning kan den nämligen inte sägas utgöra självständigproduktionsenhet. Hypoteksbanken delar uppfattningen att någon jordbmkspolitiskbedömning av kreditansökningama inte skall ankomma på hypoteksföreningama. Bankinspektionenintar samma hållning och menar att en övervakning av lagens tUlämpning iifrågavarande avseende skulle införa ett element i tillsynen som skuUe ändrakaraktären av denna. Flertaletremissinstanser har uttalat sig för att etl prioriteringssystem i enlighet medutredningens förslag införs. De invändningar som har framförts mot dettahänför sig framför allt till svårigheten att i prakfiken hålla isär olika typerav investeringsbehov. Bland de remissinstanser som fillstyrker ett prioriteringssystemär fullmäktige i , som i sitt remissyttrande framhåller attknappheten på kapital skall tvinga fram en noggrannare prövning av låneärendena- enbart uppfyllandet av formella kriterier får inte utgöra gmnd för lånebevillning.Hypoteksbanken och föreningsbankers förbund avstyrker förslaget medhänvisning tUl de praktiska svårigheterna att utforma ett prioriteringssystemoch till ekonomiska skäl som talar för att inte stänga ute lantbmkare som kan företebottenlåneutrymme för lån t.ex. fill maskininvesteringar. Vad gäller frågan om hypoteksbankensobligationsmonopol är remissinstansema uppdelade i tvä läger, de som vill hakvar monopolet och de som vill avskaffa det. Hypoteksbanken, vars uppfattningdelas av föreningsbankers förbund poängterar hypoteksorganisationenskooperativa karaktär och frånvaron av vinstintresse i verksamheten. Dettamedför en lägre kostnad för låntagarna. Man kan inte se någon fördel frånkostnadssynpunkt i att flera institut konkurrerar med varandra inom denbegränsade ram för upplåningen som fastställer.Riksbanksfullmäktige Prop.1982/83:135 13 tillhörliksom , och detandra lägret och anför en rad skäl för att monopolet i vart fall delvisavskaffas. Fullmäktige, som bl. a. pekar på vad som gäller i fråga om stadshypoteksrörelsensutlåning, anser att hypoteksbankens ensamrätt bör behållas för den upplåningsom sker mot prioriterade obligationer men inte för oprioriteradeobligationer. En bibehåUen ensamrätt motiveras med den noggrannare prövning somkrävs om utlåningen skaU följa de snävare kriterier som prioriteringssystemetuppställer. Vad beträffar oprioriterade lån pekar man på att en låntagare intebör vara hänvisad tiU ett enda låneinsfitut. Hypoteksinsfitutionen har svårtalt ensam tillgodose de diversifierade kreditbehov som jordbmkel har . Föregen del får jag anföra följande. Jag delar utredningens uppfattning att det ärangeläget att hypoteksföreningarnas långfristiga långivning i princip baseraspå samma grundsyn som finns i den statliga lånegaranfigivningen. framhållit och flertalet remissinstanser instämt i är det emeUertidinte lämpligt att man i landshypolekslagen ålägger hypoteksföreningarna atlgöra en jordbmkspolitisk prövning av kreditansökningama. En sådan bestämmelseskulle kunna medföra problem vid den övervakning av lagens tUlämpning somåligger bankinspektionen. Denna lag reglerar den organisatoriska uppbyggnadenav landshypoteksinstitu-fionen och innehåller formella regler för verksamhetensbedrivande. Mot denna bakgmnd anser jag inte att det i landshypolekslagen börföras in den bestämmelse om att kreditgivningen skall främja jordbmketslångsiktiga utveckling som utredningen föreslagU. I stället bör det i lagenendast anges att hypoteksföreningarna skall lämna långfristiga lån för jordbruks-,skogs-bmks- och trädgårdsändamål. Enförbättrad överensstämmelse mellan hypoteksföreningarnas kreditgivning och dejordbrukspolitiska målen kan likväl uppnås genom ett ökat samråd mellan hypoteksorganisationenoch andra organ på jordbrukets område. Jag återkommer i avsnitt 2.5.2 filldenna fråga. Dessutom kommer de jordbrukspolitiska målen alt beaktas i sambandmed att ger tillstånd till emission av prioriterade obligafioner.Även denna fråga återkommer jag till . Jaganser att frågan om prioriteringssyslemet och obligationsmonopolet måsteövervägas mer fömlsättningslöst än vad utredningen enligt sina direktiv haftmöjlighet att göra. Fleraremissinstanser har förordat atl obligalionsmonopolet avskaffas. Bland dessafinns som tidigare framgått riksbanksfuUmäktige, bankföreningen ochsparbanksföreningen. Hypoteksbanken, som anser att dess obligafionsmonopol börbestå, pekar på att bankens ensamställning som förmedlare av långa lån filllantbruket inneburit stora fördelar bl. a. genom låga hanteringskostnader. Jagdelar emellertid utredningens uppfattning att det är svårt att numera se någraprincipiella skäl för hypoteksbankens obligationsmonopol. Det är önskvärt meden skärpt konkurrens vid den Prop.1982/83:135 14 långfristigakreditgivningen till jordbrukssektorn. För de länesökande är det en fördel omde kan få sina projekt prövade av flera kreditbedömare som är oberoende avvarandra. Mol denna bakgrund bör hypoteksbankens obligationsmonopol enligt minmening avskaffas. Som jag tidigare nämntsyftar utredningens förslag om ett prioriterings-system till att vidkapitalknapphet säkerställa atl de mest angelägna kreditbehoven i första handtillgodoses. Mot bakgmnd av statens omfattande upplåningsbehov underöverskådlig tid måste man enligt min mening räkna med atl hypoleksbankensmöjligheter att finansiera sig genom upplåning mot prioriterade obligationer iframliden blir begränsade. Det är i en sådan situation inte möjligt att skapabalans mellan tillgång och efterfrågan på långfristigt länekapilal enbart genomett sådant prioriteringssystem för hypoteksföreningarnas kreditgivning somutredningen föreslagit. För att jordbrukels efterfrågan på långfristigtlånekapital skall kunna tillgodoses i rimlig omfattning är det därför viktigtatt hypoteksinstitutionen har möjlighet att ställa oprioriterad upplåning tiUjordbrukssektorns förfogande. NyUgen har hypoteksbanken fått rätt all låna uppmedel mol revers. Hypoteksbankens möjligheter atl pä den oprioriterademarknaden dra tiU sig långfristigt kapital bör enligt min mening förbättrasgenom att hypoteksbanken fär förutom de prioriterade obligationerna ocksåemittera andra obligationer som är oprioriterade enligt den kreditpolitiskalagstiftningen. Hypoteksbanken och andra kreditinstitut kommer således atl halikvärdiga möjligheter att på den oprioriterade marknaden emittera obligationerför utlåning mot säkerhet i jordbrukssektom. Balansen meUan tillgång och efterfråganpå långfristigt lånekapital inom sektorn bör därigenom kunna förbättras. Denoprioriterade upplåningen kommer visserligen att bli nägol dyrare än denprioriterade. För etablerade jordbrukare med totalt sett förhållandevis lågakapitalkostnader torde ränteskiUnaden dock sannolikt spela en relativi liten roU.Det väsentliga för dem är atl de utan alltför läng väntetid kan få tiUgång tilllångfristig finansiering på rimliga villkor. Motbakgmnd av rådande överskottsproduktion inom jordbruket kan det självfalletifrågasättas, om inte jordbrukets finansiering i sin helhet borde ske genomoprioriterad upplåning. Möjligheten till prioriterad upplåning kan nämligentänkas medföra att investeringarna i jordbmkel blir alltför stora. Omfinansieringen i stället sker på den oprioriterade marknaden skulle däremotinvesteringsprojekten inom jordbrukssektorn komma att avvägas med hänsyn tillrådande marknadsränta på samma sätt som gäller exempelvis för industrin. Det bordeteoretiskt leda till alt investeringarna fördelades mellan olika sektorer avnäringslivet på effektivast möjliga sätt. Som utredningen framhåller har detränteläge som rått medfört mycket stora skUlnader iproduktionskostnader mellan å ena sidan nyetablerade jordbmkare och jordbrukaresom gjort stora investeringar i rationella anläggningar och ä andra sidanetablerade jordbrukare som har en låg eUer relativt låg skuldsättning. Prop.1982/83:135 15 ringeninom jordbmkel, i vilken slaten medverkar med oUka typer av åtgärder, behövsdel tillgång till långfristigt kapital. Del är också från samhäUets synpunktangeläget att åtgärder av långsiktig karaktär såsom investeringar i anläggningstUlgångaroch fastighetsförvärv genomförs på ett sådant sätt att de överensstämmer medvad som är jordbrukspolitiskt önskvärt. En fuUständig övergäng tilloprioriterad finansiering skuUe kunna leda till att samhällsekonomisktmotiverade investeringar inom jordbmkssektorn ej kom tiU stånd. Även i ensituation där överskottsproduktion inom jordbrukssektorn gör det nödvändigtatt begränsa den totala investeringsvolymen i näringen, kan det därför vararimligt att långsiktiga investeringar inom sektorn finansieras genomprioriterad upplåning. Frågan om prioritering av oUkasektorers upplåningsbehov på kreditmarknaden behandlas i kredilpolitiskautredningens slutbetänkande En effektivare kreditpolifik (SOU 1982:52) som f.n.remissbehandlas. Vilka förändringar i den kredilpolitiska lagstiftningen somutredningens förslag kan komma att medföra kommer att prövas efter avslutadremissbehandling. I mina överväganden om jordbmkssektorns upplåning motprioriterade obligationer har jag utgålt från gällande lagsttftning. Det kan inte bli fråga omatt obligationer för jordbruksfinansiering som emitteras av andra institut än hypoteksbankenskall kunna bli prioriterade enligt den kreditpolitiska lagsfiftningen. Hypoteksbankenbör därför liksom hittUls ha möjlighel att emittera prioriterade obligafionerinom den ram som finner rimlig med hänsyn till övergripandekreditpolitiska överväganden. De medel som på delta sätt ställs tiU hypoteksbankensförfogande bör enhgt min mening användas för de mest angelägna långsikligafinansieringsbehoven inom jordbrukssektorn. För att markera detta bör det ilagen om kreditpoUtiska medel anges att obligationer utfärdade av Sverigesallmänna hypoteksbank för kreditgivning som främjar jordbrukets, skogsbruketsoch trädgårdsnäringens långsikliga utveckling är prioriterade. En förutsättning för denprioriterade upplåningen bör vara att det finns etl prioriteringssystem för hypoteksföreningarnaskreditgivning. Utredningens förslag till prioriteringssystem vid knapphet päkapital utgör enligt min mening en god bedömningsgrund för vilka kreditbehovsom bör tUlgodoses med medel som hypoteksbanken anskaffat genom emission avprioriterade obligationer. Utredningen anger som prioriterade ändamål i förstahjnd investeringslån, dvs. lån till långsiktiga investeringar i markanläggningar,byggnader och byggnadsinventarier med eller utan stafiig garanti, och i andrahand om väntetiden tenderar att bli alltför lång förvärvslån, dvs. lån förfinansiering av förvärv av jordbruksfastigheter, och övriga mer långfristigakapitalbehov för vilka statlig länegaranti stäUs. Del bör enligt min meningöver huvud inte förekomma att hypoteksföreningarna - om de inte har möjlighetatt tUlgodose jordbrukets behov av investeringslån i nu angiven mening ställer medel som lånals upp mot prioriterade obliga- Prop.1982/83:135 16 tionertill förfogande för andra ändamål inom jordbmkssektorn. Jag vill understrykaatt vUka kreditändamål som bör tillgodoses med hjälp av prioriterad upplåninginte kan fastslås en gång för alla. Vilka ändamål som börtillgodoses måste bestämmas med beaktande av de jord-bmkspolitiska mål som dågäller. Ansvaretför den praktiska utformningen av elt prioriteringssystem och lämpliga rutineri samband med detta kommer med den här förordade ordningen att vila på hypoteksorganisationen.Det fär ankomma på att efter samråd med lantbruksstyrelsen se fillatt det tillämpade prioriteringssystemet står i sådan överensstämmelse medgällande jord-bmkspolitiska målsättningar all emissionslillslånd förprioriterade obligafioner kan medges. Hypoteksbanken bör därför överlägga medriksbanken om den närmare utformningen av prioriteringssystemet. Genom hypoteksbankensförsorg bör vidare i möjligaste mån hållas underrättad om hur hypoteksföreningarnai sin kreditgivning tilllämpar prioriterings-grunderna och eventuella problem isamband därmed. Jag delar utredningensuppfattning att ocksä ansvaret för att åstadkomma balans mellan hypoteksföreningarnaskreditgivning och utlåningskapaciteten, åvilar hypoteksorganisationen. Jagvill därför inte föreslä några närmare riktlinjer för hur lång väntetiden förprioriterade hypotekslån bör vara. Jag delar dock i princip utredningensuppfattning att väntefiderna bör minskas och att hypoteksföreningarna därför ivissa situafioner kan tvingas avslå nya kreditansökningar för att undvika attväntetiderna för prioriterade lån blir alltför långa trots att kreditgivningeribegränsats till det mest angelägna området, investeringslånen. Närdet gäller de medel som lånats upp mot oprioriterade obligafioner ochkapitalmarknadsreverser behövs det inte ett detaljerat prioriteringssystem vidkreditgivningen. Medel som lånas ut tiU gällande marknadsränta bör i principej reserveras för vissa ändamål. Det är vidare uppenbart att ett priorileringssystemsom omfattade de medel som erhållits genom den oprioriterade upplåningen skullemedföra atl hypoteksbanken ej fick möjlighet att konkurrera med andrakreditgivare på lika villkor. SärskUt uppenbar blir konkurrensnackdelen vid enjämförelse med andra institut som kan komma att finansiera sinutlåning till jordbmkel med medel som anskaffats genom upplåning motobligationer eller kapitalmarknadsreverser på den oprioriteradekapitalmarknaden. Elt prioriteringssystem bör alltså inte införas för hypoteksföreningamasutlåning av medel som anskaffats genom oprioriterad upplåning. Däremot börsjälvfallet gälla atl hypoteksföreningarna över huvud endast skall gelångfristiga krediter för jordbruks-, skogsbmks- och trädgårdsändamål. föreslagit bör landshypolekslagen modifieras nägol så att dettaklart framgår av lagstiftningen. Den oprioriterade kreditgivningen kan efter degenomförda ändringarna avse dels sådana prioriterade ändamål som ej kantillgodoses inom ramen för hypoteksbankens upplåningsutrymme på denprioriterade Prop.1982/83:135 17 obligationsmarknaden,dels vissa oprioriterade långfristiga kreditbehov inom jordbmkssektorn. Exempelpä sådana oprioriterade ändamål är långsiktiga investeringar i maskiner ochredskap eller omsättningstillgångar och insatser i ekonomiska föreningar. Enligtmin mening är del angeläget atl det pä en annan punkt tydligare än f. n.klargörs i lagen att kreditgivningen bör inriktas pä jordbruksföretag som intebara vid lånefiltfällel är en självständig jordbmksenhet utan även ärutvecklingsbara. Elt mindre jordbruk kan visserligen på gmnd av lågakapitalkostnader och ringa investeringar ge nuvarande bmkare en tiltfredsslällandeinkomst och därför betraktas som en självständig produktionsenhet. Ett sådantjordbruk kan dock i många fall inte bära sådana investeringar att det på siktkan beslå som en självständig produktionsenhet. Utredningen har föreslagil vid sidan av kravet på självständig produktionsenhet skall uppställa ettkrav på att produktionen på fastigheten skaU ha en omfattning som är "avbetydelse från sysselsättnings- och försörjningssynpunkt". Jag delarvisserligen hypoleksbankens mening att ett sådant tiUägg inte innebär nägonytterligare avgränsning - har produktionen på fastigheten inte någon betydelseför bmkarens försörjning eller sysselsättning kan fastigheten inte räknas somen självständig produktionsenhet. I linje med utredningens förslag liggeremellertid att fastigheten för att vara belåningsbar inte bara f. n. skall varautan också pä skall kunna förväntas bestå som självständigproduktionsenhet. Elt sådant krav ansluter dessutom gällandebedömningsgrunder för det statliga finansieringsstödet tUl jordbruket. Jagförordar atl ett tiUägg av denna innebörd tas in i 40 § landshypolekslagen. 2.3Avvecklingen av nuvarande lånekö Somjag fidigare nämnt uppgår lönekön i hypoteksföreningarna lill ca 6 miljarderkr., vilket kan jämföras med hypoteksbankens nuvarande emissionsram på ca 1,5miljarder kr. Den genomsnittliga kötiden uppgår således till ca 4 år.Av kön avser knappt hälften förvärvslån och drygi en tredjedel investeringslän.Återstoden avser driflskrediter m. m. Kötidenbör enligt utredningen begränsas tiU 1218 månader. Den nuvarande lånekön bördärför snabbt avvecklas. Utredningen har föreslagit att del skall ske genom särskUdaobligationsemissioner riktade fill bankerna. Bland remissinstansernatiUstyrker hypoteksbanken och LRF förslaget om särskilda obligationsemissioner.LO och sladshypotekskassan är tveksamma till om kapitalmarknaden förmår sväljaett sådant tillskott av prioriterade obligationer. somsparbanksföreningen avvisar förslagel och framhåller atl kötiderna kanförkortas genom att nya insfitut ges möjlighet att medverka i jordbruketsfinansiering. Riksbanksfullmäktige understryker alt köproblemet bl.a.sammanhänger med att räntan på hypoteksföreningarnas krediter är låg. Så snarträntan för en viss 2 1982183. Prop.1982/83:135 18 typav krediter ligger under marknadsräntan riktar sig kreditefterfrågan specieUtstarkt mot just. Enligt fullmäktiges mening kan ändamålsenligheteni atl hålla lägre ränta för jordbruket än industrin ifrågasättas. Industrinsinvesteringar är ju lika angelägna som jordbrukets. Fullmäktige anser vidare atlutredningens förslag när det gäller avvecklingen av lånekön inte ärgenomförbart. Redan nu går 3/4 av de större placerarnas nettoplaceringar tillprioriterade ändamål. I stäUet måste jordbrukets finansiering, i likhet medfinansieringen av ombyggnader och ägarbyten på bostadsområdet, i ökadutsträckning ske utan anUtande av prioriterade krediter. Erfarenheten har visatatt det är möjligt för bosladsinstilulen alt anskaffa mycket stora belopp päden icke prioriterade marknaden. Den årliga upplåningen där har uppgått tiU ca5 miljarder kr., vilket kan jämföras med kön i hypoteksföreningarna på ca 6 mUjarderkr. Föregen del får jag anföra följande. Genom atl såväl hypoteksorganisa-fionen somandra insfitut enligt mitt förslag kommer atl kunna erbjuda jordbmkeloprioriterade krediter bör det i princip inle föreligga någon bristpå långfristiga krediter lill jordbruket och därmed heller ingen kö för sådanakrediter. För de prioriterade krediterna där räntan håUs under marknadsräntankommer dock sannolikt en efterfrågan som är större än tiUgången atl råda ocksåi framliden. Del kan därför komma att visa sig svårt all utan särskildaåtgärder begränsa kötiden för sådana krediter tUl de av utredningen förordade12 tUl 18 månaderna. Jag anser dock att det bl. a. med hänsyn till statensomfattande upplåningsbehov inle är någon framkomlig väg att kötiden förprioriterade krediter nedbringas genom särskilda emissioner av prioriteradeobligationer. Jag delar aUtså riksbanksfullmäktiges uppfattning attutredningens förslag om särskilda obligationsemissioner inte är genomförbart.Del måste därför ankomma på hypoteksorganisationen att med hjälp av det inominstitutionen tillämpade prioriteringssystemet så snabbt som möjligt skapabalans mellan tillgäng och efterfrågan på prioriterade krediter. Lsamma mån somtillgången på oprioriterade krediter ökar bör del enligt min mening bli lättareatt åstadkomma en sådan balans. Efterfrågan på prioriterade krediter kanminska genom att mänga jordbrukare väljer atl relativt snabbt få tillgång oprioriterad långfristig kredit i stället för att en längre lid stå i kö fören något billigare prioriterad kredit. Medhänsyn till vad jag nu har anfört kan jag inte förorda att lånekön avvecklasgenom särskilda obligationsemissioner. 2.4Finansiering i samband med ägarskiften m. m. Ettöverlagande av en jordbruksfastighet medför ofta ett slort lånebehov förförvärvaren. Sålunda sker nästan hälften av hypoteksbankens upplåning för attfinansiera fastighetsöverlåtelser. behov kan inle helt tillgodoses genom hypotekslånmot pantbrev och eventuell lånegaranti. Prop.1982/83:135 19 Bankernaskreditgivning är därför av stor betydelse i dessa faU. Överlåtelserna medförett betydande kapitalutflöde frän jordbmkssektorn. Ett system motsvarande detsom sedan nägra år tiUbaka finns på villamarknaden, där köparen erhåller nyabottenlån i proportion liU de medel som säljaren lämnar som inlåning till bankeller placerar mol revers hos annat kreditgivande institut, har därfördiskuterats också för jordbrukssektorn. Utredningenhar i betänkande diskuterat olika modeller att binda likvida medel som frigörsvid en fastighetsöverlåtelse fill jordbmkssektorn. En av dessa bygger på attsäljaren ligger kvar med krediter tiU köparen mot revers (säljarrevers) iavvaktan på slutlig finansiering. Ett sådant syslem förekommer för övrigt redani dag när det gäller jordbmksfastigheter. Etl alternativ är atl kreditgivarensom viUkor för sin medverkan till finansieringen kräver "inlåning"från säljaren. Detta sker redan nu i det fall en bank medverkar tiUfinansieringen och skulle kunna införas också när en hypoleksförening stär för kreditgivningen.Kapitaluiflödet skulle ocksä kunna bromsas genom alt hypotekslån förfastighetsförvärv inte beviljas förrän efter viss lid eller genom att hypotekslånetinte motsvarar hela lånebehovet. Utredningen har funnit attsamtliga dessa metoder i och för sig skulle vkunna användas för att bromsa ulströmningenav kapUal från jordbrukssektorn. Emellertid har utredningen inte ansett attdel f. n. är motiverat att för hypoteksföreningarna föreskriva att elt systemmed "inlåning" skall tillämpas i samband med finansiering avfastighetsöverlåtelser. bör dock vara oförhindrad atlpå egen hand införa elt sådant system om så skulle behövas. Hypoteksbankenhar anslutit sig tiU utredningens uppfattning. Av de övriga remissinstanser somnärmare övervägt de av utredningen diskuterade metoderna för att binda överlåtelselikvidertill jordbmkel anser bankinspektionen att det kan vara lämpligt att kapitalsom lösgjorts vid fastighetsöverlåtelser i möjlig omfattning bevaras åtjordbruksnäringen genom placering i hypoleksbankens reverser.Riksbanksfullmäktige framhåller att om köpeskillingen fill en del eriäggs iform av revers tillgången på långfristigt kapital vidgas somlikviditet binds upp. pekar på de negativaerfarenheter av säljarreverser som finns på villamarknaden. Konsekvenserna avett system med säljarreverser inom jordbrukssektom är inte fillräckligl analyseratför atl definifiv ställning skall kunna tas till etl sådant system. Föregen del fär jag anföra följande. I avsnitt 2.2 har jag föreslagit alt hypoteksbankensupplåning skall ske dels mot obligationer, som ulgör prioriterade placeringarenligt den kredilpolitiska lagstiftningen, dels mot andra obligationer ellermot revers. De medel som ställs till hypoteksbankens förfogande genomprioriterade obligationer skall användas för de mest angelägna, långsiktigafinansieringsbehoven inom jordbrukssektorn. Knappheten på kapital kan i mångafall medföra alt det inte finns utrymme för landshypoteksföreningarna att lämnaprioriterade lån för fastighets- Prop.1982/83:135 20 överlåtelser.Föreningen kan då i stället finansiera förvärvet med medel som hypoteksbankenlånar upp mot oprioriterade obligationer eller kapitalmarknadsreverser ellergenom att överlälaren av jordbruksfastigheten förvärvar en av hypoteksbankenutfärdad revers. En fördel med del sista alternativet är att demedel somfrigörs genom överlåtelsen i stor utsträckning kommer att stanna Rvar inom jordbmkssektornvarigenom sektorns upplåningsbehov på den organiserade kapitalmarknadenbegränsas. Vidare kommer dessa förvärv alt finansieras pä marknadsmässigavillkor.