prop · G603103 · 1982-12-31 00:00:00 — Det bör stå klart att de arbetssökande måste vara beredda attacceptera något av de arbeten som finns lediga på arbetsmarknaden om de harförutsättningar att ta dessa arbeten. Den som har svårigheter att flytta annan ort måste vara beredd till yrkesmässig rörlighet och att bredda sittsökande till fler yrkesområden utan en föregående långvarig arbetslöshet. Omden arbetssökande vill hålla fast vid ett yrkesmässigt arbetsönskemål, bör densökande i gengäld vara beredd att snabbt söka sig till de orter där det finnssådana arbeten eller i avvaktan på ett sådant ta ett tillfälligt arbete. Utredaren hör inleda sitt arbete inom detta område med attkartlägga och beskriva nuvarande praxis när det gäller tolkningen av"lämpligt arbete" och härvid särskilt undersöka om det föreliggerregionala eller av andra orsaker betingade systematiska skillnader itolkningen. Vid denna kartläggning bör särskilt undersökas om de nuvarandeadministrativa rutinerna på arbetsförmedlingarna är enhetliga och möjliggör eneffektiv uppföljning av de arbetserbjudanden den sökande fått. Med dennakartläggning som utgångspunkt bör utredaren sedan, om det finns anledninghärtill, föreslå förändringar av reglerna. Samarbete med andra utredningar m. m. Utredaren bör arbeta i nära kontakt med den kommitté somser över arbetsmarknadsverkets ansvarsområde och organisation. Vidare bör utredaren samråda med den utredning som jaginom kort skall begära regeringens tillstånd om att få tillkalla och som skallfinna metoder för en bättre samordning mellan arbetsmarknadsverketsanpassningsverksamhet, å ena sidan, samt skyddskommittéernas ochföretagshälsovårdens arbete, å den andra sidan. Utredaren skall vidare bedriva sitt arbete i närasamarbete med parterna på arbetsmarknaden och andra berördaintresseorganisationer. Utredarens överväganden och förslag bör redovisas underförsta . Slutligen vill jag förorda att vad chefen förbudgetdepartementet har anfört i direktiv till samtligakommittéer och särskilda utredare angående finansiering av reformer (dir.1980:20) också skall gälla denna utredning. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utredavissa frågor rörande åtgärder för att påverka arbetsgivarnasrekryteringspolitik och se över reglerna för rätt till ersättning vidarbetslöshet att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt utredaren. Skr.1982/83:103 Vidare hemställer jag attregeringen beslutar Del II att kostnaderna skall belasta tolfte huvudtitelnskommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans Beslut vid regeringssamtnanträde 1981-09-10Departementschefen, statsrådet , anför. Arbetsmarknadspolitikens inriktning under 1980-latet 1980/81:126 (AU 1980/81:21, rskr 1980/81:404) omarbetsmarknadspolitikens framtida inriktning anges de allmänna riktlinjernaför arbetsmarknadspolitiken . I proposifionen fastslås vikten av att förbättraarbetsmarknadens funktionssätt och underlätta den ömsesidiga anpassningenmellan utbud och efterfrågan på arbetskraft. Vidare konstateras att det blirallt mer angeläget att så långt möjligt lösaarbetslöshetsproblemen genom att utnyttja de lediga platser som finns på denöppna arbetsmarknaden. I takt med alt de arbetsmarknadspolitiskaåtgärdsprogrammen har byggts ut har arbetsförmedlingen fått ökadeadministrativa uppgifter vilket fått negativa följder för det som skulle kunnabetecknas som normal förmedlingsverksamhet. Att effektivisera och avdelatillräckliga resurser för platsförmedlingen och återge den dess centrala platsi del arbetsmarknadspolitiska arbetet är därför en förstahandsuppgift i ettprogram som syftar till att underlätta anpassningen på arbetsmarknaden. Hur väl platsförmedlingen lyckas med sin uppgift attfrämja anpassningen mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft påarbetsmarknaden är bl. a. beroende av arbetssätt, organisation och resurser.Inom arbetsmarknadsverket har länge pågått ett utvecklingsarbete i syfte atteffektivisera platsförmedlingen. Arbetsförmedlingens metodik, arbetsformer ochorganisation har i olika hänseenden utvecklats ochförbättrats. Bho.vet av individualiserade insatser för att placera sökande iarbete och att tillsätta platser har ökat som arbetsförmedlingen harfått allt fler arbetsuppgifter i samband med att en rad nya hjälpmedel inomarbetsmarknadspolitiken har införts och byggts ut. Platsförmedlingens arbetsformer och dess hjälpmedel och pågickförsöksverksamhet 10 med en långtgående s.k. öppenförmedling som innebar en avsevärd förändringoch begränsning av den individuella platsförmedlingen. Till vissa Skr.1982/83:103 delar ersattes den egentliga platsförmedlingen av självservice ochtyngd- Dir. 1981:65 punkten i de individuella insatserna lades påarbetsförberedande åtgärder. Många sökande fick på egen hand ta del av trycktplatsinformation och man begränsade eller slopade olika åtgärder förregistrering, anvisning av sökande, uppföljning och redovisning av denplatsförmedlande verksamheten. Vid utvärderingen av försöksverksamhetenbedömde huvudorganisationerna i att rationaliseringen i alltförhög grad gått ut över den individuella platsförmedlingen och att den ogynnsamtpåverkat resultatet av förmedlingens arbete. Efter förslag från AMS fastställdestatsmakterna (prop. 13, InU 1973:3, rskr 1973:71)riktlinjer för arbetsförmedlingens organisation och arbetsformer. modifierad öppen förmedling, vilket bl. innebar en återgång till ettmera regelmässigt inskrivningsförfarande. inleddes försök med fasta arbetsformer förindividuell platsförmedling på flera förmedlingar. Sådana fasta arbetsformer ärsedan år 1979 införda vid samtliga kontor. Syftet är att ge alla arbetssökandeen individuellt anpassad service, stärka kontakterna med arbetsgivarna ochsystematisera olika arbetsmoment som har utförts på olika sätt vidolika kontor och av olika förmedlare. En förutsättning för att arbetsförmedlingen på bästa sättskall kunna fullgöra sina uppgifter är att förmedlingen har en så fullständigöverblick som möjligt över platsutbudet. För att ge arbetsförmedlingen ökadinformation om tillgängliga vakanser beslutade attinföra en lag (1976:157) om skyldighet att anmäla ledig plats till denoffentliga förmedlingen (s.k. allmän platsanmälan). är allmänplatsanmälan införd i hela landet. Ett viktigt led i ansträngningarna att effektiviseraplatsförmedlingen är den ökade användningen av modern datateknik (ADB) inomarbetsförmedlingen. På försök började framställning av platslistor medhjälp av ADB. Under /77 inleddes försök med sökning ochbevaknings-matchning av lediga platser via dataterminal. ADB-platslistorframställs i hela landet och försöken med lerminalbaserad sökningoch bevakningsmatchning har utvidgats till ett stort antal förmedlingskontor. Sotn ett led i försöken med ADB i förmedlingsarbetet harockså en verksamhet med s.k. modellkontor startat i . Syftet är att pröva en mer genomgripande användning av . Alla förmedlingskontor inom en väl avgränsadarbetsmarknad får datatekniska hjälpmedel för alla eller flertalet funktionerinom platsförmedlingen och terminaler står till förfogande för alla som arbetarmed platsförmedling. Riktlinjerna för hela försöksverksamheten med godkändes senast av (prop. 1978/79:131,AU 1978/7934; rskr 1978/79:304). Arbetsförmedlingen har vidare fått enmycket betydande personalförstärkning i huvudsak för att förstärkaförmedlingsverksamheten. Emellertid har arbetsmarknadens parter upprepadegånger framfört sina krav på att platsförmedlingen måste ytterligare förstärkasoch ges en mera central loll i arbetsmarknadspolitiken. tillsatte AMS en arbetsgrupp för att seöver platsförmedlingens organisation (PLOG). Arbetsgruppen lade fram en 1982/83:103 huvudrapport,Arbetsförmedlingens framtida organisation. Del II godkände i alla delar förslagen i rapporten ochöverlämnade den till Det övergripande syftet med PLOG:s förslag är attsäkerställa utrymme för individuell platsförmedling. Det centrala i rapportenär förslaget om ändrad arbetsfördelning bland den handläggande personalen vidarbetsförmedlingen. Jag har i årets budgetproposition atifört att jag ser AMSförslag om arbetsföidelning och arbetsrnetoder i som mycketviktiga, eftersom de lägger tyngdpunkten på den egentliga platsförmedlingen ochdärmed bidrar till en ytterligaie effektivisering av platsförmedlingsarbetet.Jag har vidare anfört att förslagen bör genomföras så långt det är möjligt inomde medelsramar som anvisas. Arbetsförmedlingen skall använda sina resurser dels föratt bedriva egentlig platsförmedling, dels för att administrera och föra ut ipraktisk verklighet alla andra arbetsmarknadspolitiska medel som statsmakternafattat beslut om. Det har enligt min mening varit en styrka i den svenskaarbetsmarknadspolitiken att de olika åtgäderna varit samlade i en och sammamyndighetsorganisation. Det har varit en förutsättning för den flexibilitet ochslagkraft som arbetsmarknadspolitiken har visat inte minst i konjunkturnedgångar.Den i föreslagna ansvarsfördelningen mellan platsförmedlareoch arbetsvägledare bör emellertid medföra ett väsentligt steg i riktning moten effektivare platsförmedling. Med hänsyn till det ekonomiska läget måste emellertidförstärkningar av den platsförmedlande funktionen i huvudsak åstadkommas genomomfördelningar och effekliviseringar inom givna medelsramar. I propositionenom arbetsmarknadspolitikens framtida inriktning anmälde regeringen sin avsiktatl tillkalla en parlamentarisk kommitté med uppgift att undersökaförutsättningarna för att förstärka resurserna för platsförmedling genom att göraavgränsningar och omprioriteringar när del gäller arbetsmarknadsverkets totalaarbetsuppgifter. Förslagen till förändringen skulle genomföras inoi-n ramen föroförändrade resurser. Jag förordar mot denna bakgrund att en kommitté tillkallasför att utreda dessa frågor och vill till ledning för denna kommittés arbeteanföra följande. AMS ansvarar för att arbetsmarknadspolitiken genomförs ienlighet med av och regeringen fastställda mål och direktiv. AMS ärvidare chefsmyndighet för länsarbetsnämnderna och arbetsförinedlingen ochbenämningen på den samlade organisationen är arbetsmarknadsverket. 1980/81:126 om arbetsmarknadspolitikens framtida inriktning framhölljag att arbetsmarknadsverkets samlade uppgifter och de olika Skr.1982/83:103 arbetsmarknadspolitiskainstrumenten vuxit mycket kraftigt under 1970- Dir. 1981:65 talet.Bland de uppgifter som arbetsmarknadsverket har ansvar för finns uppgiftersom i egentlig mening inte är arbetsmarknadspolitiska och andra uppgiftersom ligger på gränsen mellan arbetsmarknadspolitik och andra Genorn utbyggnaden av arbetsmarknadspolitiken hararbetsförmedlingens verksamhet blivit mycket mångfacetterad. Koncentrationenav krafterna på de centrala uppgifterna har härigenom försvårats. För att kommatillrätta med detta bör målsättningen för verksamheten vid arbetsförmedlingenvara så enhetlig och entydig som möjligt. Verksamheten bör styras utifrån klartangivna arbetsmarknadspolitiska mål och arbetsmarknadsmyndigheterna bör ej gessådana utbildningspolitiska, socialpolitiska eller andra uppgifter sominkräktar på möjligheterna att nå dessa mål. AMS har också i sin anslagsframställning för budgetåret1981/82 efterlyst en klarare ansvarsfördelning mellan arbetsmarknadspolitikenoch andra politikområden samt ifrågasatt om vissa delar av verksamheten överhuvud taget skall finnas kvar inom arbetsmarknadsverket. Motdenna bakgrund bör kommittén inleda sitt arbete med att klarläggaarbetsmarknadsverkets ansvarsområde. Därvid bör kommittén utgå ifrån atthuvuduppgiften för arbetsmarknadspolitiken är att främja anpassningen mellanarbetssökande och lediga platser i syfte att upprätthålla full sysselsättning.Svaga gruppers behov av särskilt stöd för att erhålla ett arbete på denreguljära arbetsmarknaden skall uppmärksammas. Här ingår att inrikta kvinnor påatt söka sig utanför de traditionella kvinnoyrkena och att förmå arbetsgivarna,framför allt i industrin, att acceptera kvinnliga arbetssökande på uppgiftersom domineras av män. Detsamma gäller arbetsmarknadspolitikensstabiliseringspolitiska uppgift att tillfälligt ge de arbetssökande meningsfullsysselsättning i ett konjunkturläge då det totala antalet arbetstillfällen interäcker till för att sysselsätta hela arbetskraften. Undersökning av om vissa av arbetsmarknadsverketsuppgifter kan flyttas till annan huvudman Med utgångspunkt från en piecisering av verketshuvuduppgifter bör kommittén ingående undersöka om del finns någraarbetsuppgifter som helt eller delvis kan slopas eller föras över till annanhuvudman. Ansvarsfördelningen mellan arbetsmarknadsmyndigheterna och andramyndigheter bör klarläggas. Det finns gränsområden genteinot t. ex.utbildningspolitiken och socialpolitiken där arbetsmarknadsmyndigheterna i vissmån har ålagts uppgifter som inte i första hand är arbetsinarknadspolitiska.Klara avgränsningar i ansvarsfördelningen mellan arbetsmarknadsmyndigheternaoch andra myndigheter får naturligtvis inte hindra en nära samverkan mellandessa. Genom en precisering av ansvarsförhållandena kan tvärtom bättreförutsättningar skapas för ett sådant samarbete. Kommittén bör särskilt studeravilka konsekvenser olika gränsdragningar i ansvarsfördelningen får förarbetsförmedlingens verksamhet. För att fåunderlag för sina ställningstaganden bör kommittén analyseraarbetsförmedlingens uppgifter och resursåtgårfgen för olika aktiviteter. Skr.1982/83:103 Därvid bör särskilt samspelet med andra myndigheterbelysas. I det Del II sammanhanget kan även studerasvilka krav som ställs på arbetsförmedling- en från utomstående intressenter och organ utöver detlöpande arbetet med arbetssökande och lediga platser. Genom punktvisaundersökningar på några orter kan utredningen få en konkret bild av vilkauppgifter arbetsförmedlingen i verkligheten har kommit att få på olikaarbetsmarknader. I sin anslagsframställnig för /82 har AMSgivit exempel på verksamheter som helt eller delvis bör flyttas över frånarbetsmarknadsverket till andra myndigheter. Det gäller bl. a.flyktingverksamheten, utplace-ring av vapenfria tjänstepliktiga i utbildningoch investeringsfondernas administration. Beträffande flyktingverksamheten har AMS anfört attarbetsmarknadsverket borde engageras först när det blir aktuellt attarbetsplacera flyktingarna. Uttagningen av flyktingar, deras omhändertagande iförläggningar efter ankomsten till landet etc. anser AMS inte vara enarbetsmarknadspoUtisk angelägenhet. Statsrådet har den 20 november1980 tillkallat en arbetsgrupp med uppgift att pröva frågan om huvudmannaskapför överföring och omhändertagande av flyktingar i . Arbetsgruppenberäknas slutföra sitt arbete . AMS har vidare föreslagit att vapenfriverksamheten bordeadministeras av annan myndighet. Regeringen har tillsatt en utredning omvapenfriorganisationen (A 1979:5) som bl. a. har sett över frågan omhuvudmannaskapet för verksamheten. Utredningen har slutfört sitt arbete under våren1981 och betänkandet remissbehandlas f. n. Jag räknar med att eventuella förändringar i dessa bådaavseenden kan genomföras utan att denna kommittés arbete behöver avvaktas. AMS har i anslagsframställningen också tagit upp frågan omansvaret för anskaffning av pryoplatser åt skolan. Inslagen av yrkes- ocharbetslivsorien-teririg liksom praktik inom olika delar av utbildningsväsendethar ökat kraftigt . Det kommer att ställa ökade krav påackvisition äv praktikplatser. Enligt AMS finns skäl att ifrågasätta om dennuvarande ordningen för ackvisition av 100 000-tals platser för kortaarbetslivskontakter i första hand i är ändamålsenlig. Denförutsätter en rad tidskrävande kontakter mellan skola, arbetsförmedhng ochföretag. Kommittén bör pröva om ifrågavarande verksamhet även i fortsättningenbör åvila arbetsförmedlingen eller om denna hantering av anskaffande avpryoplatser och de personalresurser som är engagerade för detta kan tas över avannan huvudman, i första hand skolan. När det gäller investeringsfonderna har AMS påpekat att detidigare använts i konjunkturpolitiskt syfte men att de nu kommit att användassom medel för allmän investeringsstimulans. Om denna förändrade inriktningskall bestå, anser AMS att frågan om överföring av de olika fondernasadministration till annan myndighet bör prövas. godkände systemet med investeringsfonderi företagen. Fonderna skulle i första hand användas som ett konjunkturpolitisktmedel men även kunna användas i regionalpolitiskt syfte för att stimuleralångsiktiga investeringar av särskild betydelse-för sysselsättningen och förutvecklingen av landets näringsliv. Fonderna kan alltså ses både som en 14 generellt verkande investeringsstimulans och som ettselektivt medel inom Skr. 1982/83:103 regional- och arbetsmarknadspolitiken.Jag anser att det är angeläget att Dir. 1981:65 finna former för enrationell handläggning och administration av investeringsfondsärendena.Kommittén bör behandla dessa organisatoriska frågor. Näringshjälp enligt arbetsmarknadskungörelsen (1966:368)kan utgå i form av bidrag eller lån till bl. a. handikappade för att börjaeller i vissa fall fortsätta verksamhet som egen företagare. Stödformen harliten omfattning och andra arbetsmarknadspolitiska medel har visat sig mereffektiva för att ge arbete åt svärplacerade. I årets budgetproposition har jagaktualiserat frågan om huvudmannaskapet för denna hjälpform. Utredningar omnäringshjälp, uppföljning, återkrav m.m. har i många fall inneburit omfattandeadministrativt arbete för arbetsförmedlingar och länsarbetsnämnder. Det kanifrågasättas om stödets sysselsättningsskapande effekt motiverar den relativtomfattande administrativa hanteringen. Trots detta anser jag att det föreliggerett behov av det särskilda stöd som näringshjälpen utgör. Att helt avskaffastödformen innebär att man avhänder sig en möjlighet till individanpassat stöd,som i det enskilda fallet kan vara dén enda möjligheten att ge den sökandesysselsättning. Stödet har också visat sig ha en särskild betydelse iglesbygder. Emellertid anser jag mot bakgrund av den administrativa hanteringsom är förknippad med denna volymmässigt föga omfattande stödform att kommitténbör se över stödformen och även undersöka möjligheterna att föra över den tilannan huvudman. Härvid kan särskilt erinras om administrationen av detsärskilda glesbygdstödet. Jag har här nämnt några exempel på arbetsuppgifter somhelt eller delvis kan föras över till annan huvudman. Kommittén bör överväga omdet finns flera områden som kan aktualiseras i detta sammanhang. Riktlinjer för arbetsmarknadsverkets ansvar inom bl. a. utbildnings- och socialområdena När det gäller ansvarsfördelningen meUanarbetsmarknadsutbildning och övrig vuxenutbildning, skall arbetsmarknadsutbildningenutgöra ett komplement. Arbetsmarknadsutbildningen skall vara ett instrument iarbetsförmedlingens arbete med att passa samman arbetssökande och ledigaplatser. Däremot bör arbetsmarknadsutbildningen inte ta över ansvaret för atttillgodose grundläggande allmänteoretiska utbildningsbehov som primärt skalltillgodoses genom det reguljära utbildningsväsendet. Det kan i detta sammanhang ifrågasättas om intearbetsmarknadsutbildningen av oHka skäl fått ett för vidsträckt ansvarsområde.Det kan i det praktiska arbetet på förmedlingarna vara svårt att få till stånden sådan handläggning av ansökningar om arbetsmarknadsutbildning att det skeren styrning av arbetsmarknadsutbildningens inriktning och omfattning efterförändringarna i arbetsmarknadsläget, inte minst när det gäller att begränsaomfattningen i uppgående konjunkturer. Allmänheten betraktar oftaarbetsmarknadsutbildningen som en rättighet oavsett sysselsättningsalternativ.Arbetsmarknadsutbildningen kan också lätt uppfattas som ett attraktivtalternativ till vanlig vuxenutbildning eftersom utbildningsstödet är väsentUgtförmånligare. Åtminstone en viss del av arbetsmarknadsutbildningen kandärigenom bli ett utbildningspolitiskt snarare än ett arbetsmarknadspolitiskl 1982/83:103 medel. Detta kan leda till attarbetsförmedUngarna i viss mån blir sysselsatta Del II med en utbildningsrekrytering somgår utöver vad som är motiverat av Kommittén bör pröva dennafråga och göra det i nära samarbete med kommittén (A 1980:02) förarbetsmarknadsutbildning och företagsutbildning (KAFU) samt föreslå riktlinjerför arbetsmarknadsverkets ansvar på utbildningsområdet. Vidare bör kommitténbeakta vad kommittén (U 1978:04) om vuxenutbildning (KOMVUX) som inomkort skall framlägga sitt huvudbetänkande föreslår beträffande gränsdragningenmellan den kommunala vuxenutbildningen och vissa delar avarbetsmarknadsutbildningen. Jag vill i detta sammanhang också erinra om attsvenskundervisningen för invandrare inom bl. a. arbetsmarknadsutbildningen sesöver av (A 1978:07). Kommittén beräknas slutföra sitt arbeteunder . Kommitténs arbete med dessa frågor bör dock inte innebäraatt angelägna förslag från andra utredningar som behandlar likartade frågorfördröjs. Även inom det sociala området föreligger behov av ettklarläggande av ansvarsfördelnigen. Vårdinstitutioner och sociala myndighetersläpper enligt AMS i många fall ansvaret för enskilda alltför . att lägga ner mycket stora resurser på arbetssökandesom inte är tillräckligt rehabiliterade för att en arbetsplacering skaU varamöjlig. Effekterna av förmedlingens insatser kan därför i praktiken ofta blimycket små eller obetydliga. FörmedUngens arbete har här kommit att få visskaraktär av kurativ verksamhet. Kommittén bör belysa i vilken utsträckningförmedlingens resurser tas i anspråk för just sådana uppgifter. Arbetsförmedlingens primära uppgift är platsförmedlingensom skall ge arbetssökande hjälp att få arbete och arbetsgivare hjälp att fåarbetskraft. Men arbetsförmedlingen skall också medverka med arbetsförberedandeåtgärder för sökande som behöver särskilt stöd för att få arbete. Detta kan t.ex. gälla nytillträdande på arbetsmarknaden, sökande i svåra omställningssituationeroch arbetshandikappade. finns arbetsmarknadsinstitutinrättade inom arbetsmarknadsverket. Verksamheten vid instituten syftar tillatt pröva arbetshandikappades och yrkesobestämda personers förutsättningar förolika arbeten och genom vägledning och arbetsförberedande insatser medverkatill att vederbörande får ett arbete. Arbetsmarknadsinstitutens resurser börkomma sådana sökande tillgodo som behöver fördjupad vägledning och meraomfattande förberedelser innan de kan ta steget vidare till arbete ellerutbildning. När det gäller sökande som behöver arbetsförberedande ochyrkesreha-biliterande insatser behövs en nära samverkan med andra ansvarigamyndigheter inom t. ex. sjukvård, socialvård, kriminalvård, sjukförsäkring etc.Det är naturligtvis angeläget att, innan arbetsförmedlingen kopplas in, denmedicinska och sociala rehabiliteringen har genomförts så långt attförmedlingens och arbetsmarknadsinstitutens arbetsförberedande och platsförmedlandeinsatser kan leda till positiva resultat för den sökande. Det är emellertidockså betydelsefullt att olika faser i rehabiliteringsprocessen samordnas påett sådant sätt att inga besvärande väntetider eller avbrott uppstår, vilka kanleda till att behandlingsarbetet försvåras eller omintetgörs. Därför är detangeläget att en nära samverkan kommer till stånd mellan arbetsförmedUngen ochandra berörda myndigheter, så att man får en ansvars- och arbetsfördelning somär rationell ur samhällsekonomisk 16 synpunkt och som tillgodoser individernas behov avkontinuitet i rehabilite- sir. 1982/83:103 ringsprocessen. Vad jag här har anfört om behovet av samverkan och klarareansvarsfördelning mellan olika myndigheter bör inte tolkas så att arbetsmarknadsverketkan frånsäga sig ett ansvar för dem som på grund av handikapp eller andraarbetshinder har svårigheter på arbetsmarknaden. Jag vill erinra om riksdagensställningstagande (AU 1978/79:20, rskr 1978/79:186) till prop. 1978/79:73 omåtgärder för arbetshandikappade.