prop · G603159 · 1982-12-31 00:00:00 — 5.1.4Upprättande och fördelning av begränsningsfond Departementsförslaget:Regler införs om förfarandet vid upprättande och fördelning avbegränsningsfond. Genom att upprätta en sådan fond kan den skadeståndsskyldigehindra att annan egendom tas i anspråk som säkerhet för skadeståndsanspråk.Rätten till ansvarsbegränsning görs dock inte beroende av om en fond upprättaseller ej. 1982/83:159 70 Utredningensförslag: När det gäller förslaget i stort överensstämmer detta meddepartementsförslaget (se betänkandet s. 99-105). Vad däremot beträffarutformningen av lagbestämmelserna föreligger vissa skillnader mellanutredningens förslag och departementsförslaget. Remissinstanserna:Samtiiga tillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget att införabestämmelser om begränsningsfond. Detsamma gäller förslaget att rätt tillansvarsbegränsning inte skall göras beroende av om en fond upprättas. Däremotförekommer en omfattande kritik mot utformningen av de enskilda bestämmelserna. Skälför departementsförslaget: konvention medger att ansvarsbeloppavsätts såsom en särskild begränsningsfond. Några bestämmelser om detta haremellertid inte tagits in i 10 kap. sjölagen. Kapitlet innehåller endast ettfätal regler om hur begränsningsbeloppet skall fördelas. Bestämmelser finns omatt beloppet skall fördelas i förhällande till fordringarnas storlek och omsubrogationsrätt för den som redan har betalt en fordran när fördelningen sker(236 §). Tvist om fördelningen kan enligt 239 § hänskjutas till dispaschör.Därvid skall reglerna om generaldispasch tillämpas. Slutligen innehåller 240 §vissa bestämmelser om betalning av en fordran som anmäls först sedanansvarsbeloppet har fördelats. Redaren kan då undgå att betala den nyanmäldafordringen bara om han varken hade eller genom vederbörlig undersökning hadekunnat fä kunskap om fordringen när ansvarsbeloppet betalades ut. Även om ettdispaschförfa-rande har inletts, kan det bli nödvändigt att i vissa frågorinvänta domstolsprövning. Parterna är därför också i denna situationoförhindrade att väcka särskild talan vid domstol. Enligt1969 års oljeansvarighetskonvention är upprättandet av en begränsningsfond ettvillkor för att fartygsägaren skall få begränsa sitt ansvar. Ioljeansvarighetslagen finns därför bestämmelser om en sådan fond. Bestämmelserom begränsningsfond finns också konvention. Dessa bygger i storutsträckning på motsvarande bestämmelser i oljeansvarighetskonventionen. Av begränsningskonventionensbestämmelser framgår bl.a. när och av vem en fond kan upprättas, vilka beloppfonden skall motsvara och sättet för fondens upprättande. Vidare regleras vissafrågor som har samband med fördelningen av fonden. konvention skiljersig emellertid från oljeansvarighetskonventionen på det sättet alt upprättandetav en fond enligl huvudregeln inte har gjorts till en förutsättning för attbegränsning av ansvaret skall få ske. Ingendera konventionen innehåller någranärmare bestämtnelser om förfarandet vid upprättande och fördelning av enbegränsningfond. Dessa frågor har överlämnats till reglering i nationell rätt. Somjag har anfört (avsnitt 5.1.2) tillstyrker jag utredningens förslagatt det även vid begränsning av ansvaret enligt 10 kap. sjölagen skall varamöjligt att upprätta en begränsningsfond. I sjölagen bör därför införas reglerom upprättande och fördelning av begränsningsfond. 1982/83:159 71 reglerbör i princip göras tillämpliga också vid upprättande av begränsningsfondenligt oljeansvarighetskonventionen. anser jag att upprättandet av en fond inte skall utgöraföratsättning för rätten till globalbegränsning. Denna begränsning bör sålundakunna åberopas utan att en fond upprättas även när frågan om ansvarighet prövasvid domstol. Om redaren eller den som annars görs ansvarig har anledning atträkna med att det finns flera borgenärer än den eller de borgenärer som är hansmotparter i målet, bör han kunna begära att det i domen tas in förbehåll omrätten till ansvarsbegränsning. Om däremot alla aktuella krav är uppe tillbedömning i samma rättegång, bör frågan om fördelning av begränsningsbeloppetkunna avgöras i domen. Denborgenär som, innan en begränsningsfond har upprättats, vill säkra sin fordranbör få göra detta med stöd av vanliga regler. Vill redaren inte upprätta enfond bör han, på samma sätt som annars när kvarstad begärs, ha möjlighet attställa säkerhet i form av pant eller borgen för att undgå åtgärden. En sådansäkerhet kommer då att gälla bara till förmån för den borgenär som har begärtden. Redaren utsätter sig alltså för risken att andra borgenäier senare begärkvarstad och att han då blir tvungen att ställa ytterligare säkerhet. Detta kanvara en risk som han i vissa fall är beredd att ta. Vill han inte utsätta sigför denna risk, bör han ha möjlighet att upprätta en begränsningsfond ochdärigenom hindra att hans egendom beläggs med kvarstad. Den rättsverkan somföljer på upprättandet av en fond är nämligen enligt konventionen att samtiigaborgenärer som har begränsningsbara krav med anledning av olyckan - även de sominte har begärt någon säkerhet har rätt till utdelning ur fonden. Däravföljer att den som har upprättat fonden, liksom andra personer som kan vara skadeståndsskyldigapä fartygets sida, därefter är skyddade mot att deras egendom tas i anspråkför borgenärernas krav. Har fonden upprättats i någon annan konventionsstatgäller i princip detsamma, men inte obetingat. Någonmöjlighet att hindra utmätning för verkställighet av dom genom att ställasäkerhet finns inte enligt 10 kap. sjölagen i dess nuvarande lydelse. I dettaavseende gäller således de allmänna exekutionsrättsliga bestämmelserna. Denomständigheten att domen innehåller förbehåll för redarens rätt tillansvarsbegränsning torde alltså inte utgöra något hinder mot verkställighet aven lagakraftvunnen dom, som avser ett lägre belopp än begränsningsbeloppet. Omflera sådana lagakraftvunna domar föreligger, kan redaren komma att få betalamer än begränsningsbeloppet. Har förbehåll för rätt till ansvarsbegränsninggjorts, kan en enskild borgenär dock inte erhålla verkställighet på högrebelopp än begränsningsbeloppet även om den fordran som har fastställts genomdomen överstiger begränsningsbeloppet. Ettförslag om att även utmätning skulle kunna förhindras genom att säkerhet föransvarsbeloppet ställdes lades visserligen fram i samband med lagstiftningen pågrandval av konvention. 1982/83:159 72 tid,sedan lagberedningen hade framhållit bl.a. att särskilda och utförligarebestämmelser i så fall erfordrades om hur borgenärerna skulle kunna utverkaverkställighet av domen i säkerheten. Enligt norsk och engelsk.rätt kan redarendäremot genom att ställa säkerhet för ansvarsbeloppet förhindra utmätning ochverkställighet av dom. Den säkerhet som ställs kan åberopas också gentemotandra borgenärer som har fordringar med rätt till utdelning urbegränsningsbeloppet. Liknande bestämmelser finns i tysk och fransk rätt, därdet krävs att säkerheten ställs i form av en begränsningsfond. Äveni det fallet att en borgenär för sin fordran har hunnit utverka en dom, sominnehåller förbehåll för ansvarsbegränsning, och begär verkställighet av domenbör det enligt min mening vara möjligt att upprätta en fond och därmed hindraatt särskild verkställighet sker. Som nämnts kan redaren annars bli tvungenatt till denne borgenär betala mer än borgenären enligt begränsningsreglernahar rätt till. Situationen kan vara den att parterna har varit inställda påatt begränsningsbeloppet skulle fördelas utom rätta och att förhandlingar omdetta har pågått. Om förhandlingarna bryter samman, bör redaren kunna upprättaen fond och därigenom få till stånd en fördelning av begränsningsbeloppet viddomstol. För borgenären innebär det att han tvingas finna sig i ett dröjsmålmed betalningen, om inte redaren är villig att betala vad borgenären får antasvara berättigad till vid fördelning av fonden. För att motverka ett alltförlångt dröjsmål i avvaktan t.ex. på atl ansvaret gentemot andra borgenärerutreds bör det finnas möjlighet för domstolen att förordna om en preliminärutbetalning från fonden till de borgenärer, vars fordringar är fastställda. Harredaren i rättegången mot borgenären inte gjort något förbehåll föransvarsbegränsning med hänsyn till att andra krav kan föreligga, bör domenemellertid kunna verkställas på vanligt sätt. Deprocessudla bestämmelsema om förfarandet vid upprättande av begränsningsfondoch fördelning av medlen i fonden bör som utredningen har föreslagit tas in iett nytt 15 kap. i sjölagen. förslag skall frågor rörande ansvar och ansvarsbegränsning,frågor rörande skadeståndsfordringarnas storlek och frågor rörande fördelningav begränsningsfonden avgöras inom ramen för elt och samma mål, det s.k.begränsningsmålet. Såsom har angetts inledningsvis har en relativt omfattanderemisskritik framförts mol den utformning av de processudla bestämmelser somutredningen har föreslagit. Bakom kritiken står hovrätten för ,och , dvs. samtliga domstolar blandremissinstanserna, samt rätte-gängsutredningen. Förmin del har jag funnit anledning att tillmäta denna kritik stor betydelse.Allvariigast är att domstolarna, dvs. de som i framliden skall tillämpabestämmelserna, uppenbariigen anser sig sakna vägledning för hur den föreslagnaordningen med begränsningsmål skall genomföras i praktiken. Prop.1982/83:159 73 har ansett att det på flera punkter råder en avsevärdoklarhet om hur begränsningsförfarandet enligt förslaget praktiskt sett bör gåtill. Remisskritiken har föranlett att man på svensk sida har tagit upp fråganom en genomgripande omarbetning av utredningsförslaget såvitt gäller deprocessudla bestämmelserna. Saken har diskuterats vid nordiskadepartementsöveriäggningar och i marS 1982. Frånde övriga nordiska länderna har man inte haft någon större förståelse för densvenska remisskritiken. Motsvarande kritik har inte kommit till uttryck vidremissbehandlingen i , och . Frän dessa länders sida harman därför inte varit villig att göra någon mera genomgripande omarbetning avkommittéförslagen. Frän svensk sida har framförts tanken på en svensksärlösning på detta område, men detta har väckt starkt motstånd från de övriganordiska länderna. Man har därvid särskilt framhållit, att det är likaangeläget att de processuella bestämmelserna får en så långt möjligt enhetiigutformning i de nordiska länderna som att de materiella bestämmelserna ikonventionen leder till enhetlig lagstiftning. Det har påpekats att deprocessuella reglerna syftar till att genomföra de materiella reglerna. Det harockså framhållits att det skulle vara olyckligt om skillnader irättegängsbestämmdserna i de nordiska länderna skulle leda till s.k. foramshopping, dvs. att den skadeståndsskyldige väljer att upprättabegränsningsfonden i det land där rättegängsbestämmdserna är fördelaktigast förhonom. Från de övriga nordiska länderna har hävdats att detta skulle kunnainnebära påtagliga nackdelar för de skadelidande. Jagvill för egen del först framhålla att jag har stor förståelse för den kritiksom domstolarna och rättegångsutredningen har framfört i sina remissvar. Jagskulle därför i och för sig för egen del ha varit beredd att göra engenomgripande omarbetning av de processuella bestämmelserna för att tillgodoseremisskritiken. Mot bakgrund av de övriga nordiska ländernas inställning harjag dock ansett att utredningens förslag bör i huvudsak läggas till grand förlagstiftningen. Avgörande för mitt ställningstagande har därvid varitbetydelsen av att en mycket lång tradition med nordisk enhetlighet päsjörättens område upprätthålls. Vadjag nu har sagt innebär, att man för svensk del får godta en ordning som påvissa punkter passar mindre väl in i det processrättsliga systemet i stort.Enligt min mening bör detta emellertid medföra endast begränsade nackdelar. Jagvill framhålla att det torde bli relativt ovanligt att begränsningsfondupprättas. Det bör påpekas att, i de fall en begränsningsfond upprättas, dettaenligt min mening bör ske vid någon av de sju tingsrätter som ärsjörättsdomstolar. Frågor rörande fördelning av fonden skulle i så fall kommaatt handläggas av en domstol med stor erfarenhet av sjörättsliga frågor. Medhänsyn härtill har jag också ansett det tillräckligt att i sjölagen ta inendast vissa grundläggande regler för förfarandet. Jag har vidare funnit attremisskritiken till viss del kan tillgodoses genom smärre justeringar ochkompletteringar i utredningens förslag. 1982/83:159 74 harmotsvarande ändringar gjorts i de lagförslag som läggs fram i de andra nordiskaländerna, som därvid på en del punkter har tillmötesgått svenska önskemål omjusteringar. Den nordiska rättslikheten kan därför i allt väsentligtupprätthållas även när det gäller regleringen av de frågor som har samband medbegränsningsfonden. Enligtmin mening bör förfarandet vid upprättande och fördelning av begränsningsfondutformas på följande sätt. Begränsningsfondenbör upprättas genom inbetalning av kontanta medel eller genom att säkerhetställs. Det senare fallet torde bli det i praktiken vanligaste. Det belopp somskall betalas in eller som säkerheten skall avse bör i överensstämmelse medkonventionen i första hand motsvara det eller de begränsningsbelopp som ärtillämpliga. När en fond enligt 10 kap. upprättas, bör den också omfatta räntapå begränsningsbeloppet för den skadevållande händelsen fram tilldagen för fondens upprättande. Domstolen bör dessutom kunna kräva att etttilläggsbelopp betalas in som skall utgöra säkerhet för borgenärernas räntekravoch de rättegångskostnader som kan uppkomma. Sedanen fond har upprättats, ligger det enligt min mening i alla parters intresseatt samtiiga frågor som måste avgöras innan en fördelning av fonden kan skeblir avgjorda . Detta underlättas, om alla sådanatvistefrågor kanaliseras till den domstol där fonden är upprättad. Ett annatskäl för att kanalisera tvisterna till denna domstol är att det så långtmöjligt bör undvikas att frågan om rätt till ansvarsbegränsning i anledning aven och samma olycka kommer upp till bedömning vid skilda tingsrätter. Sedan enfond har upprättats, bör det därför inte vara möjligt att föra särskild talanbeträffande en fordran som är föremål för ansvarsbegränsning. Talan rörande ensådan fordran liksom frågan huruvida den som upprättat fonden har rätt tillansvarsbegränsning och frågan om fördelning av fonden bör avgöras inom ramenför ett och samma mål, begränsningsmålet. Emellertid bör det inte krävas atttvistemål, som redan har inletts när fonden upprättas, avskrivs för attfordringen skall kunna anmälas i fonden. Då pågående rättegångar bör avslutas.Domarna i dessa mål bör sedan få åberopas gentemot fonden och läggas till grandvid fördelningen. Detsamma bör gälla beträffande domar som har meddelats innanfonden har upprättats och som innehåller förbehåll om ansvarsbegränsning. Närfonden har upprättats, bör borgenärerna genom kungörelse uppmanas attskriftligen anmäla sina fordringar. Under vissa omständigheter bör rätlen ocksåutse en förvaltare i fonden. Detta bör ske exempelvis om det finns anledningmisstänka att antalet borgenärer är stort eller att fördelningen av fondenannars kan komma att bli komplicerad. Förvaltare bör också utses, om det kanantas att mera betydande tvister kommer att uppstå, t.ex. rörande storleken avvissa fordringar. Näranmälningsfristen har gätt ut, bör det fortsatta förfarandet kunna följa tvåolika vägar. Det enklaste fallet är att det råder fullständig enighet 1982/83:159 75 mellanden skadeståndsskyldige och borgenärerna både om fondens storlek ochbeträffande anmälda fordringar. I ett sådant fall bör fonden kunna upplösashelt formlöst sedan ansökningen om upprättande av begränsningsfond haråterkallats. Om någon önskar att fonden skall fördelas genom dom, bör detdäremot vara nödvändigt att talan väcks i begränsningsmål. Föreligger intenågon tvist, bör detta mål avgöras snabbt utan huvudförhandling. Om däremottvist skulle råda i något hänseende, blir det enligt min mening nödvändigt attpröva frågan eller frågorna inom ramen för ett begränsningsmål. När ett begränsningsmålhar anhängiggjorts, bör rätten kalla borgenärerna och den som har upprättatfonden till ett fondsammanträde. Om en förvaltare har förordnats, bör givetvisäven denne kallas. Det är enligt min mening lämpligt att förvaltaren införsammanträdet granskar anmälda fordringar och om möjligt även upprättar ettförslag till fördelning av fonden. Har någon förvaltare inte utsetts, bör detåligga rätten att vidta dessa åtgärder. Detta förslag bör sändas ut till demsom har kallats till sammanträdet. Fondsammanträdet bör syfta till att bringaeventuella meningsskilj-aktigheter ur världen. Om detta inte lyckas, är detenligt min uppfattning lämpligt att rätten ges möjlighet att förordna attfondsammanträdet skall fortsätta . Enas däremotparterna pä alla punkter bör förslaget, med de justeringar som eventuellt hargjorts vid fondsammanträdet, läggas till grand för fördelning av fonden. Omdet vid fondsammanträdets slut visar sig att någon eller några invändningar motfördelningsförslaget fortfarande kvarstår, bör domstolen avgöra dessa frågor.Detta bör alltjämt ske inom ramen för begränsningsmålet. När det är möjligtbör olika frågor behandlas var för sig och avgöras genom deldom ellermellandom. Liksom när det gäller begränsningsmålet i stort bör tillämpas devanliga tvistemålsreglerna för dispositiva mål, dvs. mål i vilka förlikning omsaken är tillåten. har framhållit kan det vara svårt för parterna att efterfondsammanträdets avslutande ta ställning till om de skall anta fördelningsförslageteller om en tvist i en viss fråga skall drivas vidare. En ordning bör därförinföras där det åligger den som har gjort en invändning att somrätten bestämmer anmäla huruvida han vidhåller sin invändning. Om någon sådananmälan inte görs, bör invändningen anses förfallen. Vidhålls däremotinvändningen, bör rätten pröva tvisten. Ettfondsammanträde bör i den mån inga särregler ges jämställas med muntligförberedelse enligt . Detta innebär bl.a. att det finnsmöjligheter att hålla huvudförhandling i förenklad form i omedelbar anslutningtill fondsammanträdet under samma föratsättningar som i vanliga tvistemål.Rätten bör givetvis också kunna besluta om ytterligare förberedelse om sådan ärnödvändig. Omdet kan antas att avgörandet av återstående tvistefrågor kommer att 1982/83:159 76 tanågon i anspråk, bör domstolen kunna förordna om preliminärbetalning av en viss del av de fordringar som är oslridiga. Detsamma bör gällai de fall då det visserligen inte råder någon tvist om de redan anmäldafordringarna men det inte kan uteslutas ätt det finns ytterligareersättnings-berättigade fordringar. En preliminär fördelning av fonden bör dåkunna ske, sedan rätten har avsatt ett bestämt belopp för att täcka sådana fordringarsom har nämnts. Först när alla tvister rörande fordringsanspråk haravgjorts och del inte längre finns anledning anta att ytterligare fordringarkan uppkomma, bör slutlig fördelning av fonden ske. Skulledet visa sig att rätt till ansvarsbegränsning inte föreligger, bör enligtsjölagsutredningen fonden ändå fördelas bland borgenärerna. bör nämligen den omständigheten att ansvaret är obegränsatinte försätta borgenärerna i en sämre ställning än om rätt tillansvarsbegränsning hade förelegat. uttalar på dennapunkt att, om del konstateras att rätt till ansvarsbegränsning föreligger,beslutet om upprättande av fonden i princip har varit felaktigt. Enligt rättegångsutredningenborde de medel som fonden innehåller i stället ha ingått i gäldenärens totalaförmögenhetsmassa och kommit borgenärerna till godo enligt allmännaförmänsrättsregler. påpekar att förslaget i.denna deldärför gynnar borgenärerna i begränsningsmålet på bekostnad av övrigaborgenärer. Ianledning av vad rättegångsutredningen har anfört på denna punkt vill jag föregen del framhålla följande. Det skulle i och för sig kunna hävdas att enreglering i enlighet med sjölagsutredningens förslag gynnar borgenärerna ibegränsningsmålet. Jag vill emellertid erinra om att dessa borgenärer i ochmed att en begränsningsfond upprättas förlorar möjligheten att genom kvarstadeller utmätning säkerställa sina fordringar. Skulle kvarstad eller utmätningredan ha ägt ram, skall åtgärden i princip hävas. Har säkerhet ställts för enfordran som är av det slag att den omfattas av ansvarsbegränsningsreglerna,skall säkerheten friges. Det kan emellertid senare visa sig att den somupprättat fonden inte har rätt till ansvarsbegränsning och att någon fonddäiför inte skulle ha upprättats. Enligt min uppfattning skulle det varaobilligt mot borgenärerna i begränsningsmålet, om fondbeloppet i sådana fallinte fördelades mellan fondborgenärerna utan kom att ingå i gäldenärens totalaförmögenhetsmassa. Fondborgenärerna skulle dä missgynnas i förhållande tillredarens, övriga borgenärer. Jag anser därför att sjölagsutredningens förslagbör följas på denna punkt. Förden del av en fordran som inte blir betald genom fondfördelningen i de fall somnu avses bör borgenärema få begära verkställighet på vanligt sätt, underförutsättning alt hela fordringen har fastställts genom domen ibegränsningsmålet. För att så skall kunna ske bör det krävas att särskiltyrkande om detta har framställts mot den som påstås vara ansvarig med anledningav händelsen. Borgenärerna bör fö. vara oförhindrade att, redan innan ettslutligt avgörande föreligger i fråga om rätlen till ansvars- 1982/83:159 77 begränsning,begära säkerhet i form av kvarstad för sin fordran utöver den säkerhet somfonden utgör genom att göra sannolikt alt rätt till ansvarsbegränsning inteföreligger. Vid sin prövning har domstolen då givetvis att dessutom taställning till om skäl i övrigt föreligger för kvarstad enligt 15 kap. 1 §rättegångsbalken. Samtiigaparter i begränsningsmålet bör ha möjlighet att hävda sin rätt genom att görainvändning mot fördelningsförslaget och genom att efter fondsammanträdetfullfölja invändningen tills rättskraftig dom föreligger. En dom som har vunnitlaga kraft bör givetvis läggas till grund för fördelningen i målet. Även densom inte har gjort någon invändning mot förslaget bör således bli bunden avdomen. Den som har en fordran men som inte har anmält denna bör också blibunden av domen för att begränsningssystemet skall bli effektivt. Annarsriskerar gäldenären att få betala mer än vad han enligt begränsningsreglerna ärskyldig att betala. En bestämmelse bör därför införas om att domar ibegränsningsmål har rättskraft mot alla som kan göra fordringar gällande motfonden, oavsett om de har anmält sina fordringar eller inte. Mot bakgrund häravbör den kungörelse till borgenärerna varigenom de uppmanas all anmäla sinafordringar innehålla en erinran om den rättskraft som domar i begränsningsmålhar. De av mig förordadebestämmelserna för upprättande av begränsningsfond och för begränsningsmålföljer i stort de linjer för förfarandet som utredningens förslag innehåller.Skillnaden mellan deparlementsförslaget' och utredningens förslag är främst attdet i departementsförslaget görs en klarare uppdelning av förfarandet i de tvåmoment som det är fråga om; nämligen upprättandel av en fond ochbegränsningsmålet. Som jag har förklarat torde nämhgen inte alltid detförhållandet att en fond har upprättats behöva leda till atl ettbegränsningsmål uppkommer. Tvärtom kan det antas att eventuella tvister somregel kan lösas utom rätta och att fonden därefter kan upplösas utan attfördelningen behöver fastställas genom dom. Motbakgrund härav bör föratsättningarna för förordnande av förvaltare skärpas iförhållande till vad utredningen har föreslagit. En förvaltare bör såledestillsättas endast om det är lämpligt med hänsyn till sakens beskaffenhet elleromständigheterna i övrigt. Vidare bör förvaltarens uppgifter begränsas.Utredningen har föreslagit att förvaltaren skall utreda saken och att han skallha möjlighet att anlita särskild expertis för att utreda ett visst förhällande,t.ex. om ett fartyg har manövrerats felaktigt eller till vilket belopp en vissskada skall uppskattas.