prop · G60384 · 1982-12-31 00:00:00 — Fråga är då om man nu bör nöja sig med en reform som baralar sikte på uppdragstagare som kan betala hela den preliminära skatten genomatt skatteavdrag görs. Man skulle sålunda bortse från atl det kommer att finnasfall då det blir svårl atl avväga uppdragstagarens preliminära skatt enbart pågrundval av vad som kan beräknas bli betalt i form av A-skatl. Uppdragstagarenkan ha sidoinkomster som faller utanför AUL:s tillämpningsområde eller annarsha sådana inkomstförhållanden, atl hans preliminära skatt bara till viss delbör falla på preliminär A-skalt. Som elt exempel kan nämnas att enverkstadsägare, med exempelvis två anställda, inte bara utför reparationereller andra arbeten i sin verkstad utan också åtar sig uppdrag för vilka AUL:s beslämmelsergäller. I detta och liknande fall kan för en riktig avvägning av den preUminäraskatten krävas att uppdragstagaren i likhet med en B-skattebelalare också självfår betala in en preliminär skatt. Denna skulle i så fall lämpligen kunnabetecknas C-skall. Att den får en annan Prop.1982/83:84 30 benämning än B-skalt är nödvändigt, eftersomuppdragstagaren enligl både UBL:s och annars skulle kunnaundgå skatteavdrag genom att åberopa sin B-skattesedel. Denna kombinationskulle också kunna användas om den från andra synpunkter medför fördelar medhänsyn lill uppdragstagarens inkomst- och arbetsförhållanden och ge ett visstutrymme för uppdragstagarens önskemål om hur A-skatten lämpligast bör avvägas.Del bör beaktas all syftet med reformen till stor del är atl ge myndigheternauppgifter om inkomster som annars kan riskeras bli undanhållna. Från dennasynpunkt är det inle skatteavdragets storlek som är det väsentiiga utan alt ettskatteavdrag över huvud taget görs och därmed leder till enredovisningsskyldighet för uppdragsgivaren. Fördelarna med en C-skallekombination får å andra sidaninte övervärderas. En reform som gör del möjligt att utfärda A-skaltesedelutan hinder av atl uppdragstagaren i del särskilda fallet får anses drivarörelse bör få elt betydande användningsområde även om A-skatten inte kankombineras med en C-skatl. Till detta kommer all ell system med C-skatt avregistrerings- och redovisningslekniska skäl inle kan börja lillämpas förränden . Det finns därför tid för atl vinna erfarenheter av enbegränsad reform och därefter bedöma om den bör kompletteras med beslämmelserom en C-skatt. Jag förordar denna lösning. En förutsättning för att systemet med A-skall skall fåanvändas för skallskyldiga som har uppdragsverksamhet enligt AUL bör enligl minmening också vara att den skatt som kan beräknas bli innehållen genom skatteavdragstår i en viss relation till den beräknade totala skatten. Något bestämtandelstal bör dock inte anges. Det synes lämpligt att avväga detta så, alt A-skatlesedelkommer att få utfärdas om den skattskyldiges beräknade slutliga skatt lillhuvudsaklig del kan antas bli betald genom skatteavdrag. Jagföreslår atl bestämmelser av här angiven innebörd förs in i UBL. Innan jagövergår till en redovisning för själva lagförslaget vill jag dock framhållaföljande. Jag villförst erinra om att syftet med reformen är dels att förbättra skatleuppbörden,dels atl minska skalle- och avgiftsundandragandet. Från förstnämnda synpunktblir del naturligtvis särskilt angelägel atl del nya systemet används i frågaom skattskyldiga som visat sig vara misskötsamma när det gäller redovisningeller betalning av preliminära eller kvarstående skatter. Uppgift om dessaskallskyldiga kan skaltemyndigheterna lätt få genom restiängderna över obetaldaskatter och skattelängdernas uppgifter om kvarstående skatter. En vägledning omvilka skattskyldiga som del kan finnas skäl att ge A-skatlesedel fårskattemyndigheterna också ofta i samband med revisioner eller annan kontrollhos uppdragsgivarna. På detta sätt kan systemet med A-skatt för uppdragstagarekomma lill allt slörre användning. Vad jag har sagt nu skulle kanske kunna lyda på altsystemet i slorl sett 1982/83:84 31 bara skulle användas i fråga om uppdragstagare sommissköter sin preliminärskattebetalning. Detta är dock inte avsiklen. Syftet ärju, som sagt, också alt minska skatte- och avgiftsundandragandet. Med dettaföljer all det är önskvärt atl systemet även kommer till användning då någramissförhållanden visserligen inle visats föreligga men del är fråga ombranscher som är svårkontrollerade utan uppdragsgivarnas medverkan. De grundläggande bestämmelserna om A-skalt och B-skaltfinns under två punkter i 3 § 2 mom. UBL. Under punkt 1 behandlas A-skatt,medan bestämmelserna om B-skatt är intagna under punkt 2. Under punkt 1 finnsdock en undanlagsföreskrift enligt vilken den lokala skattemyndigheten i vissafall kan föreskriva att den skattskyldige skall betala B-skatl i stället förpreliminär A-skatt. De av migföreslagna bestämmelserna bör enligl min mening inordnas i 3 § 2 mom. UBL ochfölja systemaliken i delta momenl. Jag föreslår därför alt under punkt 2 införsbestämmelse om att den lokala skattemyndigheten får besluta alt en fysiskperson skall betala A-skatl i stället för B-skatl. I enlighet med mitt förslagbör anges att det skall vara fråga om en sådan fysisk person som harinkomst av uppdragsverksamhet som avses i 4 § AUL, dvs. i allmänhet en enmansföretagare.Dessa beslämmelser föreslås ingå i ett nytt andra stycke under punkt 2. Detandra villkoret, som enligt milt förslag skall vara uppfyllt för atl A-skatlesedelskall få utfärdas, är alt den för inkomståret beräknade slutliga skatten tillhuvudsaklig del kan antas bli betald genom skatteavdrag. Bestämmelse om dettaföreslås intagen som en sista punkt i det nya stycket. Jag vill lillsist framhålla att jag inte ansett mig i.förevarande sammanhang böra utarbeta någolförslag lill de redaktionella ändringar i 3 § 2 mom. UBL som i och för sig ärönskvärda. Jag har i detta avseende begränsat mig till de nuvarandebestämmelserna under punkt 2 i detta moment och till en ändring som betingas avatl 12 § är upphävd. De av mig föreslagna bestämmelserna bygger på AUL:s föreskrifterom skatteavdrag. AUL träder i kraft . Det är önskvärt atl denu föreslagna bestämmelserna kan börja tillämpas så snart som möjligl därefter.Föreskrifterna om ikrafllrädande har utformats i enlighet med detta. 1982/83:84 32 4 Förlängning av preskriptionstiden vid betalningsbrottenligt uppbördslagen Möjligheterna atl undgå straffrättsligt ansvar förskattebrott är i många fall anmärkningsvärt stora. Orsakerna härtill är bl. a.alt brotten inte sällan upptäcks relativt lång lid efter del alt de förövatsoch atl förundersökningen av olika skäl tar . Mot bakgrund avsvårigheterna atl inom gällande processordning beivra skattebrotten på ell fråndet allmännas synpunkt godtagbart sätt har utredningen om säkerhetsåtgärder m. m.i skatteprocessen i betänkandet (SOU 1980:4) Preskriplionshinder vid skattebroltlagt fram förslag till reformerade bestämmelser om s. k. åtalspreskription vidbrott mot skatte- och avgiftsförfattningar. Utredningens huvudförslag är atl redan delgivning avunderrättelse om brottsmisstanke vid förundersökningen skall avbrytapreskriptionen vid skattebrott och vissa brott mot avgiflsförfattningar. Ettannat centralt förslag i belänkandet är att domstolen i brottmålet skall fåbesluta om förlängning av preskriptionstiden, om underrättelse ombrottsmisstanke inte kunnat delges på grund av atl den misstänkte hållit sigundan. I betänkandet tas också upp frågan om en allmän förlängning avpreskriptionstiderna. Utredningens uppfattning är alt de gällandepreskriptionstiderna i allmänhet är väl avvägda. Utredningen konstateraremellertid att det i fråga om vissa brott på skatte- och avgiftsområdetförekommer preskriptionstider som avviker från den minimitid sområder för skattebrotten i allmänhet. Enligl utredningens mening är detangeläget att preskriptionstiderna görs enhetliga för alla brott mot skatte-och avgiftsförfattningarna utom för dem som tillhör kategorin ordningsförseelser.Preskriptionstiden för bl. a. betalningsbrott enligt UBL bör därför, anserutredningen, utsträckas från nuvarande två till . Betänkandet har remissbehandlats. Förslagen om ändraderegler för preskriplionshinder vid skattebrott har tillstyrkts av de flestaremissinstanserna. Förslaget om förlängning av preskriptionstiden vidbetalningsbrott enligt UBL har fått elt odelat positivt mottagande. Jag delar utredningens uppfattning alt de allmännareglerna om preskriplionshinder på grund av skallebroltens specifika karaktärpassar mindre väl vid sådana brott. Starka skäl talar för att man inför ensärreglering för skattebrotten för att hindra att preskription inträder inuvarande utsträckning. Dessa frågor övervägs f. n. inom budgetdepartementeloch jag räknar med all förslag på grundval av belänkandet skall kunnaföreläggas . De brottsbekämpande myndigheternas möjligheter all beivravissa brott, bl. a. de uppbördsbrolt som gäller arbetsgivares underlåtenhet atlbetala in skatt som har innehållits genom skatteavdrag, bör emellertid kunnaförbättras avsevärt redan genom en förlängning av preskriptionsfristerna.Eftersom behovet av åtgärder är stort beträffande de nämnda uppbördsbrot- 1982/83:84 33 ten bör därför preskriptionstiden vid dessa brott redan nukunna förläng as. Bestämmelser om sådana brott finns i 81 § UBL. Enligtdessa skall en arbetsgivare som uppsåtligen eller av grov oaklsamhet.åsidosätter sin skyldighet alt betala in skatt som innehållils för annan dömastill böter eller, om gärningen rör betydande belopp eller annan försvårandeomständighet föreligger, till fängelse i högst etl år. I fråga ompreskriptionstid för brottet skall allmänna regler tillämpas. I35 kap. 1 § föreskrivs att påföljd för broll, för vilket inte kanfölja svårare straff än fängelse , inte får ådömas med mindre denmisstänkte häktats eller erhållit del av ålal för brottet från brotlet.Detta innebär sålunda att preskriptionstiden för betalningsbrolt enligt UBL . För skattebrotten i allmänhet har i 14 § skattebrottslagen(1971:69), SkBL, meddelats bestämmelser om undantag från reglerom åtalspreskription. Preskriptionstiden för de broll enligt SkBL, t. ex.skatteförseelse, för vilka inte kan följa svårare straffan fängelse i elt århar bestämts till . Härigenom är preskriptionstiden för alla brott enUgt SkBLminst . Den förhållandevis korta preskriptionstiden förbetalningsbrott enligt UBL har medfört alt åtal för sådana brott ofta inle harhunnit väckas. En förlängning av preskriptionstiden till bör skapaförutsättningar för att effektivare beivra brott på detta område. Härigenomskulle också ett steg tas i riktning mot en enhetligare reglering vad gällerpreskriptionstiderna för brott på skatteområdet. Jag föreslår därför atl preskriptionstiden för broltenligt 81 § UBL utsträcks till . Detta bör lagtekniskt ske genom atl enbestämmelse om undantag från de allmänna preskriptionsreglerna i 35 kap. 1 §brottsbalken las in som ett nytt tredje stycke i 81 § UBL. Den föreslagna bestämmelsen bör träda i kraft den 1 april1983. Den bör tillämpas även på brott som har begåtts före ikraftträdandetunder förutsättning att preskription inte inträtt enligt äldre beslämmelser. 5 Utvidgning av avräkningsmöjligheterna vid återbetalningav mervärdeskatt På det civilrättsliga området gäller atl en gäldenär undervissa förulsättningar får betala en skuld genom s.k. kvittning. Detta innebäratt gäldenären fullgör sin betalningsförpliktelse genom ätt avstå från en molfordranmot borgenären. Fordringarna räknas således av mol varandra och upphör därmedatt gälla till den del som de täcker varandra. Man behöver emellertid inte se kvittningenbara såsom etl sätt för gäldenären att fullgöra borgenärens 3 1982/83. 1982/83:84 34 huvudfordran utan den kan också ses som ett medel attdriva in motford-ringen. Även det allmänna kan i rent civilrättsliga sammanhanggöra sådan kvittningsrätt gällande. Inom detoffentligrättsliga området är det däremot inte helt klarlagt i vad mån detallmänna äger rätt att fullgöra en betalningsförpliktelse genom kvittning.Åtskilliga författningar på skatte- och avgiftsområdet innehåller emellertidbestämmelser enligt vUka avräkning skall eller får ske vid återbetalning -restitution - av skatte- eller avgiftsbelopp. Vad som får avräknas enUgt dessabestämmelser är i princip statliga skatte- och avgiftsfordringar som är avsamma eller liknande slag som restitutionsford-ringen. Numeratorde den allmänt rådande uppfattningen vara att del allmänna inte har rätt allutnyttja skalle- och avgiftsrestitutioner för avräkning mot andra motfordringarän dem som uttryckligen anges i resp. avräkningsbe-stämmelse. Det allmänna harsåledes inte någon generell avräkningsrätt på skatte- och avgiftsområdet. Den nämnda begränsningen av avräkningsrälten på skatte-och avgiftsområdet får ses mot bakgrund av att man kommit att stå kvar i etltidigare synsätt, enligt vilket en mer vidsträckt avräkning bedömdes innebära etlOtiUbörUgt gynnande av det allmänna framför den ålerbetalningsberälti-gadesövriga borgenärer. Så som förhållandena i fråga om skatter och allmännaavgifter utvecklats synes det dock inte längre finnas fog för elt sådantsynsätt. Trots deinsatser som gjorts för att förbättra och effektivera skatteindrivningen hardel sammanlagda beloppet atl indriva beträffande skatter och avgifter ökatmarkant . a. mot denna bakgrund har under de senaste årenfrån olika håll förts fram krav på atl indrivningsmöjligheterna förbättrasgenom att en möjlighel lill "generell kvittning" införs. I prop.1980/81:20 om besparingar i statsverksamheten, m.m. (s. 98) har min företrädareockså uttalat alt det, med tanke på hur integrerade nuvarande skalle- ochavgiftssystem är, inte är konsekvent alt upprätlhålla den rådande ordningen vadgäller statens möjligheter till avräkning. En utvidgning skulle enligl hansmening medföra en betydande effektivisering äv kronofogdemyndigheternas indrivningsyerksamhetoch även ge administrativa rationaliseringsvinster. Inom regeringskanslietövervägs också möjligheterna att införa en allmän rätt för staten atl vidåterbetalning av skatter och avgifter räkna av fordringar av olika slag somstaten kan ha på den ålerbelalnings-berättigade. Avsikten är alt resultatet avövervägandena relativi snart skall redovisas i en promemoria, som avses bli remissbehandlad. Man tordefår räkna med att en ny lag med generella avräkningsbestäm-melser på skatte-och avgiftsområdet inte kan komma att träda i kraft förrän om ungefär ett år.Det finns emellertid ett område där man enligl min mening bör kunna vidtasnabba och verkningsfulla åtgärder utan att avvakta resultatet av de pågåendeövervägandena. Jag tänker på möjligheten att 1982/83:84 35 utvidga den f. n. mycket begränsade rätten till avräkningvid återbetalning av mervärdeskatt. Jag skall i det följande behandla dennafråga, vilken f. ö. tagils upp i en framställning tillbudgetdepartementet från RSV. Enligt lagen (1968:430) om mervärdeskatt (omtryckt1979:304), ML, tillämpas ett uppbördsförfarande som har sin grund imervärdeskattens tekniska utformning med ingående och utgående skatt. Ingåendeskatt är enligt 5 § ML den mervärdeskatt som belöper på den skattskyldigesförvärv eller införsel för en verksamhel medan utgående skatt är den mervärdeskattsom belöper på skattepliktig omsättning i verksamheten. Redovisning för mervärdeskatt lämnas löpande för bestämdaredovisningsperioder (vanligen ) på grundval av deklaration somskall ges in till , i regel senast den 5 i andra månaden efterredovisningsperiodens utgång. Vid redovisningen får den skattskyldige enligt 17§ ML (17 § ändrad senast 1982:449) dra av ingående skatt. Vad den skattskyldigehar alt betala är alltså det belopp varmed den utgående skatten överstiger deningående skatten under varje redovisningsperiod. Om den ingående skatten för en viss redovisningsperiodöverstiger den utgående skatten , får en skatlskyldig, somredovisar olika verksamheter var för sig, enUgt 17 § sjunde stycket ML kvittasådan överskjutande ingående skatt i en verksamhet mol utgående skatt i enannan verksamhet. Om deningående avdragsgilla skatten enligt deklarationen överstiger den utgående,återbetalar enligl 49 § första stycket ML det överskjutandebeloppet i den män kvittning inte skett enligt 17 § sjunde stycket. I övrigtskall återbetalning enligt 49 § andra och tredje styckena ML ske när för vissperiod inbetald skatt överstiger skatt som fastställts eller anses fastställdresp. när skattskyldig i annat faU får nedsättning i eller befrielse från skattsom avkrävts honom. Återbetalning av skatt enligl 49 § ML skall enligt 23 § mervärdeskatlekungörelsen(1968:431) ske skyndsamt. Enligt 49 fjärdestycket ML får endast restförd mervärdeskatt och därpå belöpande restavgiftavräknas vid återbetalning enligl första stycket av överskjutande ingåendeskatt enligl deklaration. Fordran på överskjutande ingående skatt, dvs. fordranpå återbetalning enligt första stycket, får vidare enligt femte stycket inte särskillöverlåtas eller utmätas. I sjätte stycket föreskrivs slutligen alt i övrigtgäller om restitution av skatt i tillämpliga delarbeträffande återbetalning av mervärdeskatt. Denna bestämmelse synes innebära atlavräkning för betalning av skatt som avses i UBL (jfr 68 § 3 och 4 mom. UBL)skulle kunna ske vid sådan återbetalning av mervärdeskatt som avses i 49 §andra eller tredje stycket ML. JO har emeUertid i ett beslut (, dnr1478/72) som sin mening uttalat att bestämmelsen inte får läsas så att enskattskyldigs fordran på för mycket inbetald mervärdeskatt, dvs. fordran pååterbetalning enligt 49 § andra eller Prop.1982/83:84 36 tredje stycket ML, skulle få tas i anspråk för avräkning molstatens fordran på resförd skatt som avses i uppbördsförordningen (numera UBL).Klart är dock alt utmätningsförbudet i 49 § femte stycket ML inle avser fordranpå återbetalning enligl paragrafens andra eller tredje stycke. 5.3 Bakgrunden till mervärdeskattelagens avräkningsbestämmelsem. Bestämmelsen i 49 § ML att endasi restförd mervärdeskattoch därpå belöpande restavgift får avräknas vid återbetalning av överskjutandeingående mervärdeskatt enligt deklaration infördes i enlighet med förslag i prop.1968:137 (BeU 1968:62, rskr 1968:352). Denursprungligen antagna lydelsen av 49 §, vilken överensstämde med vad somföreslagits i prop. 1968:100 med förslag lill förordning om mervärdeskatt, m. m.,innefattade varken någon bestämmelse som begränsade avräkningsrälten ellernågon bestämmelse som förbjöd överlåtelse och utmätning av fordran påöverskjutande ingående skatt. I stället föreskrevs endasi, i paragrafens sistastycke, att bestämmelserna i 68 § 3 och 4 mom. uppbördsförordningen omrestitution av skatt gällde i tillämpliga delar. I sittbetänkande 1968:45 i anledning av sistnämnda prop. a. följande. På grund av att är beskattningsmyndighel vidinkomstbeskattningen kan i åtskilliga fall den situationen uppkomma attlänsstyrelsen har skattefordringar avseende direkt skall på ett företag, somenligt mervärdeskattedeklaration är berättigat lill restitution. I sådana fallbör enligt utskottets mening någon utmätning inte få göras. Utskottet harövervägt om med hänsyn härtill bör införas särskilda beslämmelser för attskydda restitutionsrätten gentemot indrivningsåtgärder som avser andrafordringar, men utskoltet är inle berett alt nu förorda några särskildaåtgärder utan förutsätter att frågan kommer alt ägnas erforderlig uppmärksamhet.Utskottet vill dock understryka frågans principiella räckvidd. Skyddas inte restitulionsrätlenkan mervärdeskatten komma alt medföra en inte avsedd utvidgning av statens ochen försämring av lönlagarnas förmånsrätt. 1968:137 erinrades i fråga om återbetalning avskall inledningsvis om vad bevillningsutskottet i sill betänkande hade anförtom att rätten till återbetalning i vissa fall borde skyddas mol indrivningsålgärder.Som bakgrund för sitt ställningstagande lämnade departementschefen därefterföljande redovisning för mervärdeskattens konstruktion. Mervärdeskatteprincipen innebär, atl man i varje beskaltningsledendasi skall beskatta det s. k. mervärde som tillförts skattepliktiga objektgenom bearbetning, hantering eller annan åtgärd. Delta når man genom deskattskyldigas rätt atl i deklaration för mervärdeskatt från skatten påomsättningen (den s. k. utgående skatten) göra avdrag för skatt som erlagtseller påförts inköp m. m. för verksamheten (den s. k. ingående skatten). Ingåendeskatt i elt led representerar utgående skatt i föregående led. Uppkommeröverskjutande ingående skatt hos en skatlskyldig härrör detta 1982/83:84 37 från utgående skatt som annan skaltskyldig eller andraskattskyldiga står betalningsansvaret för gentemot slaten. Utgående ochingående skatt utgör således komponenter i ett uppbördssystem som löper genomhela produktions- och distributionskedjan. Med hänsyn till de redovisade förhållandena fanndepartementschefen att del inte borde göras någon principiell skiUnad mellanöverskjutande ingående skatt och överskjutande utgående skatt. Mot enskattskyldigs betalningsplikt för den senare skatten borde stå en restitutionsrällför den förra. Enligt departementschefens mening borde i enlighet härmed återbetalningske under förulsällning all restitutionskravet grundades på deklaration"som inte-föranlett ändring". Återbetalning av överskjutande mervärdeskattskulle därför ske även om den skattskyldige häftade i skuld till del allmännaför annan skatt eller allmän avgift och någon kvittning borde inte få ske isådana fall. Departementschefen ansåg att av delta också borde följa alt inteheller indrivningsåtgärd fick vidtas mot överskjutande ingående skatt förränåterbetalning skett. Ett sådant förbud mol indrivning borde enligtdepartementschefens mening kopplas samman med ett förbud för den skattskyldigealt överlåta sin skattefordran. I sin framställning erinrar RSV inledningsvis om att MLinnehåller bestämmelser enligt vilka fordran på överskjutande ingående mervärdeskattinte får utmätas. RSV anför därefter atl elt antal kronofogdemyndigheter underett flertal år i samråd med länsstyrelsernas mervärdeskatteenheter harutarbetat vissa rutiner, som gjort det möjligt för kronofogdemyndigheterna atlutmäta gäldenärens tillgodohavande på postgirokonto. Utmätning har i dessa fallskett efter det all överskjutande mervärdeskatt av postgirot förts över till gäldenärenskonto. Varje kronofogdemyndighet har, i den mån utmätning förekommit mera frekvenlinom distriktet, skapat egna rutiner i samråd med resp. mervärdeskatteenhet. RSV uppger vidare atl man genom en enkät till samtligakronofogdemyndigheter har sökt kartlägga omfattningen av ochproblemen med ifrågavarande utmätningar. Av enkätsvaren framgår enligt RSV atlkronofogdemyndigheterna önskar en snar ändring av ML, som möjliggör kvittningav överskjutande ingående mervärdeskatt mot annan restförd skatt. Enligt RSV ärskälet lill detta främst atl vissa länsstyrelser ändrat rutinerna för utbetalningenav restitutionerna, yilket i praktiken omöjliggjort utmätning. RSV uttalar atl mångmiljonbelopphärigenom undanhålls från utmätning. RSV hemställer att ML ändras så att överskjutande ingåendemervärdeskatt i fortsättningen kan tas i anspråk för kvittning mot andra reslfördaskatter eller avgifter. RSV hemställer också atl överlåtelse- ochutmätnings-förbudet i 49 § femte stycket ML utgår, så alt det blir möjligt attutmäta överskjutande ingående mervärdeskatt. 4 1982/83. Prop.1982/83:84 38 5.5 Överväganden och förslag Det är enUgt min mening mycket angeläget atl uppbörden ochindrivningen av skatter och allmänna avgifter förbättras och effektiveras. Enåtgärd som verksamt bör kunna bidra lill detta är införandel av en generell avräkningslag,som ger det allmänna rätt att räkna av sina fordringar på skatter och avgifterav olika slag från alla slags återbetalningar av skatte- och avgiftsbelopp. Somjag inledningsvis (5.1) nämnt övervägs frågan om en sådan lagstiftning inomregeringskansliet. En generell avräkningslag torde emellertid inte kunnainföras under det närmaste året.