prop · G60359 · 1982-12-31 00:00:00 — omändring i lagen (1938:121) om hittegods; Regeringenföreslår att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag avregeringsprotokoll. Dennuvarande skyldigheten för polismyndigheterna att kungöra hittegods avskaffasfr. o. m. . 1 1982/83. Prop.1982/83:59 2 Lagom ändring i lagen (1938:121) om hittegods Härigenomföreskrivs i fråga om lagen (1938:121) om hittegods delsatl i 4 § ordet "Kronan" skall bytas ut mot "staten", delsatt i 10 § oidet "Konungen" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "regeringen"i motsvarande form, dels att 1 § skall ha nedan angivna lydelse. Varsom något hittar skall utan Var och en som hittar något skall oskäligtdröjsmål anmäla fyndel hos utan oskäligt dröjsmål anmäla fyn- poUsmyndighet. Ar ägaren till god- det hos pohsmyndighet. Är ägaren set känd, må upphittaren i stället till godset känd, får upphittaren i underrätta honom om fyndel. stället underrätta honom om fyn- åligge att, när När anmälan om hittegods har anmälan om hittegods skett,kungöra gjorts skaU polismyndigheten underfyndet på lämpligt sätt eller, där rätta ägaren till godset, om han är ägaren till godset är känd,underrätta känd. Dennalag träder i kraft . 1982/83:59 3 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden I. , , , , , , ,, S. , , , Bodslröm, B. , ,, , R. , Proposition om ändring i lagen (1938:121) om hittegods Bestämmelser om hittegods och annan egendom som harförlorats eller övergetts finns spridda i olika författningar. De centralabestämmelserna om fynd finns dels i lagen (1938:121) om hittegods (hittegodslagen),dels i lagen (1918:163) med vissa bestämmelser om sjöfynd (sjöfyndslagen). Frågor som rör lagstiftningen om hittegods, bärgning ochsjöfynd aktualiserades i olika sammanhang . begärdeår 1974 att regeringen skulle se över bestämmelserna om bärgning till sjöss avherrelöst gods samt överväga vilken myndighet som skulle vara ansvarig försjöfyndsärenden. Vidare framhöll rikspoHsstyrelsen i en skrivelse tilljustitiedepartementet att också den allmänna hittegodslagen bordeses över. tillkallades särskilda sakkunniga' för att seöver lagstiftningen om hittegods samt om sjöfynd och bärgning. De sakkunniga,som antog namnet fyndlagstiftningsutredningen, avlämnade i december 1980betänkandet (Ds Ju 1980:11) Hittegods m. m. Betänkandet har remissbehandlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas dels ensammanfattning av betänkandet som bilaga 1, dels de lagförslag som läggs fram ibetänkandet som bilaga 2, dels en förteckning över remissinstanserna som bilaga3. ' Hovrättslagmannen , ordförande,byrådirektören och polisintendenten . Jansson.Expert: hovrättsassessorn . Prop.1982/83:59 4 sammanställning av remissyttrandena har gjorts ijustitiedepartementet och finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (Dnr2624-80). Beträffande nuvarande förhållanden samt utredningensnärmare överväganden hänvisas lill betänkandet. Allmänna bestämmelser om hittegods finns i hittegodslagen.Beträffande sjöfynd finns föreskrifter i sjöfyndslagen. Dessutom finns olikaregler om sjöfynd och bärgning i flera andra författningar. Även i annanlagstiftning finns en del bestämmelser av fyndrättslig karaktär. Sålunda upptarjaktlagen föreskrifter om fynd av hundar och katter, medan byggningabalkeninnehåller vissa ålderdomliga stadganden om fynd av bin. Slutligen gällersärskilda regler om fynd av föremål på fortskaffningsmedel e. d., såsom påbussar, tåg och flygplan (trafikhiltegods). De bestämmelser om fynd som sålundafinns spridda på olika hålla skiljer sig på flera punkter. Utredningen har föreslagit att dessa bestämmelser skallföras samman till en enda lag, en ny hittegodslag, med i stort sett likartaderegler för alla olika slag av fynd. Förslaget har tillstyrkts av fleraremissinstanser. Några är dock kritiska och anser att en sådan enhetiigreglering inte kan göras tillämplig på alla slags fynd utan måste kompletterasmed särskilda bestämmelser för vissa typer av fynd, framför allt sjöfynd. För egen del anser jag visserligen att det från lagteknisksynpunkt skulle vara en klar fördel om de regler om fynd som f. n. gällerenligt olika författningar kunde samlas i en gemensam lag. Det förutsätteremellertid att regleringen kan göras i stort sett likartad oavsett vilket slagsfynd det är fråga om. Givetvis blir vinsten inte så stor, om reglerna måsteförses med åtskilliga undantag eller tillägg för vissa typer av fynd.Remissbehandlingen visar emellertid enligt min mening att sådana särskildabestämmelser inte kan undvaras när det gäller sjöfynd, fynd av djur och trafikhiltegods. Jag kan därför inte tillstyrka att de nuvarande reglernaom fynd förs samman till en enhetlig lag. I sak är det enligt min mening inteheller befogat att göra någon ändring i de bestämmelser om fynd av djur eller trafikhiltegodssom gäller f. n. Däremot finns det skäl att förenkla och moderniseralagstiftningen om sjöfynd och bärgning. Till denna fråga avser jag emellertidatt återkomma i ett senare sammanhang. Vad som återstår i detta sammanhang är därför frågan om enrevision av den allmänna hittegodslagstiflningen. I detta hänseende harutredningen föreslagit vissa förenklingar, som enligt utredningen motiveras bl.a. av statsfinansiella skäl. En sådan förenkling är att polismyndigheten - till vilken hittegodsskall anmälas även enligt utredningens förslag - inte längre skall behövakungöra hittegods, något som f. n. måste ske när ägaren är okänd. Detta förslaghar tillstyrkts eller lämnats ulan erinran av praktiskt taget allaremissinstanser. 1982/83:59 5 Hovrätten för Nedre anser dock att det kan finnasskäl att behålla ett kungörelseförfarande beträffande mycket värdefullaföremål. F. n.fullgör poUsmyndigheten vanligen sin kungörelseskyldighet genom anslag ipolisdistriktets lokaler eller annonser i tidningarna om att hittegods finnsatt hämta hos polisen eller, i förekommande fall, polisens hittegods-expedition.En sådan kungörelse fyller emellertid enligt min mening inte någon egentligfunktion. De flesta som har tappat bort något torde vara medvetna om attde kan vända sig till polisen för att efterforska det borttappade. och praktiskt taget alla remissinstanser anser jag därför att dennuvarande kungörelseskyldigheten kan tas bort. Det hindrar inte att polisen ienstaka fall ändå kungör visst hittegods, om det av särskilda skäl är lämpligtt. ex. därför att det rör sig om speciellt värdefull egendom. Utredningenhar vidare föreslagit att den tid som hittegods skall hållas tillgängligt hospolisen, f. n. , skall förkortas till en månad när det gäller hittegodsvars värde överstiger en hundradels basbelopp (alltså f. n. ca ) och i övriga fall. Detta förslag har kritiserats kraftigt underremissbehandlingen. Många remissinstanser framhåller att de föreslagna tidernaär alldeles för korta. Några rationaliseringsvinster anses inte heller uppkommagenom en indelning av hittegods i olika kategorier beroende på värdet. För egendel anser jag att denna kritik har fog för sig. En tillämpning av olikaförvaringstider för skilda kategorier av hittegods skulle i själva verketförsvåra hanteringen för polisen. Dessutom skulle uppgiften att uppskatta hittegodsetsexakta värde kunna skapa problem som polisen inte har haft. Jag ärinte heller övertygad om att särskill mycket är att vinna med en allmänförkortning av den nuvarande förvaringstiden. I varje fall framstår de avutredningen föreslagna tiderna som alltför korta. Enligt min mening finns detinte anledning att tillämpa kortare förvaringstider för hittegods än föregendom som lämnas in till näringsidkare för reparation e. d. och därefter intehämtas. I det sistnämnda fallet skall enligt ett förslag till lag om rätt attsälja saker som inte har hämtats (se Ds Ju 1981:2), vilket f. n. bereds inomjustitiedepartementet, gälla av . Det finns anledning atträkna med att detta förslag, som allmänt har godtagits under remissbehandlingen,kan läggas till grund för en proposition (se också prop. 1981/ 82:49). Med hänsyn till dessa omständigheter bör man enligt minmening inte ändra de nuvarande reglerna om tiden för polisens förvaring av hittegods. I fråga om föremål som någon har hittat på en plats därallmänheten har tillträde (s. k. institutionsgods) anses f. n. gälla attföremålet - hksom då det har glömts kvar i någons privata bostad - tillfallerinnehavaren av lokalen e.d., om ägaren inte hör av sig hos polisen inom nämnda 1982/83:59 6 tremånaderstiden, och att upphittaren i ett sådant fallinte ens har rätt till hittelön. Denna ordning har kritiserats av utredningen,som anser att de allmänna reglerna om hittegods bör kunna tillämpas när någonhittar föremål inom större områden, t. ex. på varuhus, postkontor elleridrottsplatser. Någon regel om detta har utredningen dock inte föreslagit, utanavsikten är att en sådan ändrad ordning skall kunna åstadkommas genom en mernyanserad bedömning i rättstillämpningen än den som har gjorts. Flera remissinstanser har invänt att en ändring avnuvarande rättspraxis kan åstadkommas endast genom uttryckliga lagregler. Ävenom remissinstanserna allmänt sett är positiva till att de vanliga hittegodsreglernatillämpas även på institutionsgods, måste man enligt dem på ett tydligt sättavgränsa dessa fall från de fall då egendom glöms kvar i någons privata bostadeller i sådana mindre lokaler där hittegodsreglerna enligt utredningens meninginte heller i fortsättningen bör bU tillämpliga fullt ut. Jag delar remissinstansernas uppfattning att, om detnuvarande rättsläget skall ändras, det ankommer på lagstiftaren atl genom klararegler ange hur de olika fallen skall bedömas. Varken utredningens förslageller vad som har framkommit under remissbehandlingen utgör emellertid etttillräckligt underlag för en sådan reglering. Behovet av en ändring är enligtmin mening inte heller särskilt påfallande. Det kan anmärkas att de fall somframför allt har föranlett kritik mot den nuvarande ordningen, nämligen dånågon har hittat föremål på postkontor eller inom i , numerasynes ha fått en i huvudsak tillfredsställande lösning. Såväl postverket somstiftelsen har nämligen för polisen förklarat att de generellt avstårfrån varje anspråk på gods som har hittats inom deras områden. Det innebär attgodset i dessa fall tillfaller upphittaren och inte de nämnda institutionerna,om ägaren inte hör av sig till polisen . Jag är därför, i varje fall f. n., inte beredd att föreslånågra särskilda regler om institutionsgods. Utredningen har i övrigt föreslagit ändringar i en deldetaljer i den nuvarande hittegodslagen. a. föreslås särskilda undantag förnycklar och värdepapper som kan dödas. Enligt min mening finns det emellertidinte anledning att genomföra dessa förslag. Sammanfattningsvis anser jag att de nuvarande reglerna om hittegodsoch andra fynd inte i detta sammanhang bör ändras på annat sätt än attskyldigheten för polisen att kungöra hittegods avskaffas. Detta föranleder enändring i 1 § hittegodslagen. Lagändringen bör lämpligen träda i kraft redanden . I enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats ett förslag till lag om ändring i lagen(1938:121) om hittegods. 1982/83:59 7 Pågrund av lagstiftningsfrågans enkla beskaffenhet är det enligl min mening intenödvändigt atl höra lagrådet i della ärende. Jaghemställer att regeringen föreslår att anla lagförslaget. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta det förslag som föredraganden har lagtfram. Prop.1982/83:59 8 Sammanfattning av utredningens överväganden Utredningen lägger i betänkandet fram förslag till dels hittegodslag,dels hittegodsförordning. Den föreslagna lagen avses ersätta lagen (1938:121)om hittegods och lagen (1918:163) med vissa bestämmelser om sjöfynd. Vidareföreslår utredningen upphävande av ett antal särbestämmelser om fynd i olikaförfattningar. Förslaget innebär alltså att reglerna om fynd, vilka f. n.är uppdelade på flera författningar, i huvudsak samlas på ett ställe. Polisen bör enligt utredningen i princip bli ensamansvarig myndighet för alla fyndärenden som omfattas av den föreslagnalagstiftningen. I fråga om hittegods som tas om hand på fortskaffningsmedel iallmän trafik och inom allmänt trafikföretags område föreslås emellertidtrafikföretaget liksom bli ansvarigt för hanteringen. Förenklingar föreslås beträffande handläggningen avfyndärenden. Sådana förenklingar är motiverade av bl. a. statsfinansiella skäl.Sålunda slopas enligt förslaget kravet på kungörande av fynd. Tiderna förpolisens och trafikförelags förvaring av hittegods, vilka numera kan uppgå tillfyra resp. , förkortas så att de normalt inte skall uppgå till mer beträffande ordinärt hittegods saml i fråga omlågvärdigt gods. Med lågvärdigt gods avses hittegods vars värde vid tiden förfyndet inte uppgår till en procent av då gällande basbelopp. Klarläggande bestämmelser införs rörande fynd avvärdepapper. Dessa bestämmelser innebär att hittegodslagen inte skall gällahandlingar som kan dödas. Beträffande övriga slag av värdepapper blir hittegodslageni princip tillämplig. När de gäller föremål upphittade på platser ditallmänheten har tillträde föreslås en mera nyanserad bedömning irättstillämpningen än f. n. beträffande frågan om sådana föremål är att ansesom hittegods. Sålunda bör det enligt utredningen vara möjligt alt tillämpa hittegodslagennär ett föremål påträffas t. ex. i en snabbköpsbutik eller på postkontor,vilket i regel har varit uteslutet. Förslaget innebär att upphittareni ett sådant fall får rätt till hittelön. Slutligen kan nämnas att utredningen föreslår vissaändringar i reglerna om ensamrätt til! Beslut härom skall ifortsättningen meddelas av . Prop.1982/83:59 9 1 Förslag till Hittegodslag Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag har tillämpning på omhändertagande avföremål som inte finns i någons besittning. Sådant omhändertagande kallas i lagen fynd. Föremål för fynd kallas i lagen hittegods. Lagen gäller emellertid inte fynd av 1. föremål somuppenbart saknar ägare eller som ägaren uppenbart inte önskar få tillbaka, 2. föremål varsvärde inte uppgår till en tusendel av det vid tiden för fyndet gällandebasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, 3. handling som kan dödas enligt lagen (1927:85) omdödande av förkommen handling samt 4. nyckel. 2 § Finns i frågaom visst slag av fynd särskilda bestämmelser i annan lag, gäller hittegodslagenendasi i den mån den inle strider mot de särskilda bestämmelserna. 3 § Med lågvärdigtgods förstås i denna lag hittegods vars värde inte uppgår till en hundradel avdet vid tiden för fyndet gällande basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmänförsäkring. Anmälan och överlämnande till polismyndighet m. m. 4 § Fynd skall utan oskäligt dröjsmål anmälas hospolismyndighet av den som har tagit hand om hittegodset. Annat hittegods än sådant som anges i 224 § första stycketsjölagen (1891:35 s. 1) skall av den som har tagit hand om godset så snart detkan ske överlämnas till polismyndigheten om inte myndigheten på hans begäranmedger atl han själv får förvara det. Sådant medgivande får lämnas endast omsärskilda skäl föreligger. Är ägaren lill hittegodset känd, gäller intebestämmelserna i första och andra styckena. I sådant fall skall den som hartagit hand om godset utan oskäligt dröjsmål underrätta ägaren. Ägaren har rättatt få tillbaka föremålet om han till denne betalar ersättning och hittelönenligt 8 § första stycket. Har hittegods tagits om hand på fortskaffningsmedel i allmäntrafik eller inom allmänt Irafikföretags område, gäljer inte hellerbestämmelserna i första och andra styckena. I sådant fall skall den som har lagilhand om godset utan oskäligt dröjsmål anmäla fyndel och överlämna godset tilltrafikföretaget. Prop.1982/83:59 10 5 § Finns anledning anta att anmält fynd avser vara somskall förlullas, skall den som förvarar föremålet genast underrätta tullmyndighet. 6 § Har hittegods överlämnats till polismyndighet ellertrafikföretag, åligger det mottagaren att ombesörja förvaring av föremålet. 7§ Den som förvarar hittegods skall vårda det väl. och trafikföretag får under förvaringstidenlåta sälja hittegods om 1. föremålet intekan vårdas utan fara för försämring, 2. vården bliralltför dyrbar för staten eller Irafikföretagel i förhållande lill föremåletsvärde eller 3. del föreliggerandra särskilda skäl för försäljning. Beträffande vad som har flutit in vid försäljningen efteravdrag för försäljningskostnaderna gäller bestämmelserna om hittegods i dennalag i tillämpliga delar. Ägares rätt att lösa godset S § Ägaren har rätt att få tillbaka hittegods som hartagils i förvar genom polismyndighets eller trafikföretags försorg om han tillmyndigheten eller företagel erlägger avgift enligt 9 § samt till den som hartagit hand om godset betalar skälig ersättning för dennes kostnader medanledning av fyndet och skälig hittelön. Myndigheten eller förelaget har atlmeddela beslul om vad ägaren sålunda skall utge. I beslutet skall vidare partsom är missnöjd med beslutet hänvisas att väcka talan vid allmän domstol. Utgörhittegodset vara som skall förlullas, får det inte lämnas ul lill ägaren ulantullmyndighets medgivande. Är hittegodset sådant som anges i 224 § första stycketsjölagen (1891:35 s. 1), skall i stället'för hittelön utges bärgarlön enligtbestämmelserna i nämnda lag. 9 § Avgift till polismyndighet eller irafikförelagenligt 8 § första stycket och 11 § skall bestämmas lill högsl del belopp som svarar mot myndighetens eller trafikföretagets kostnader för mottagande av fyndanmälan och förvaring av hittegodset. Avgiften skall erläggas enligl taxa som beslutas avregeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. 10 § Hittegods tillfaller den som har tagit hand omgodset om 1. ägaren lillföremålet inle är känd inom en månad från det fyndet anmäldes hospolismyndighet eller trafikföretag eller, i fråga om lågvärdigt gods. 2. ägaren inteavhämtar gödset från det polismyndighet eller irafikförelagunderrättade honom om fyndet eller 3. ägaren på annatsätt kan anses ha gett upp sin rätt. 1982/83:59 11 11 § Har hittegods enligt 10 § tillfallit den somhar tagit hand om godset, är han skyldig att efter det anmaning har avsänts till honom till polismyndigheten eller trafikföretaget erlägga avgift som avses i 9 §. Underlåter han detta eller kan han på annat sätt anses ha gett upp sin rätt, tillfaller föremålet staten eller trafikföretaget. Utgörs hittegodsetav vara som skall förtullas, får det inte lämnas ut utan tullmyndighets medgivande. 12 § Myndighet som regeringen bestämmer får efteransökan av bärgare medge denne ensamrätt att och på närmare angivna ställen ta upp sjunket gods som inte är i någons besittning. I beslut om ensamrätt skall myndigheten meddela sådana föreskrifter som krävs för att bärgningen inte skall medföra skada eller olägenhet för allmänna eller enskilda intressen. Åsidosätts meddelad föreskrift, får myndigheten upphäva beslutet. Ensamrättenligt första stycket innebär rätt för bärgaren att utan intrång av andra påden angivna platsen bärga sjunkgods . Ansvar m. m. 13 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet brytermot bestämmelserna i 4 § döms till böter och har förverkat all rätt på grund av fyndet. Hade han uppsåt alt tillägna sig hittegodset, finns beslämmelser om ansvar i . Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser m. m. Denna lagträder i kraft . Genom lagenupphävs lagen (1918:163) med vissa, bestämmelser om sjöfynd och lagen(1938:121) om hittegods. Har anmälan om fynd gjorts före lagensikraftträdande gäller fortfarande äldre bestämmelser. Förekommer i lag eller annan författning hänvisningtill föreskrift som har ersatts genom bestämmelse i denna lag lillämpas i stället den nya bestämmelsen. Prop.1982/83:59 12 Lag om ändring i byggningabalken Härigenom föreskrivs atl 21 kap. byggningabalken skallupphöra att gälla vid utgången av . Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 10 kap. 8 § skallupphöra att gälla vid utgången av . Lag om ändring i lagen (1919:426) om flottning i allmänflottled Härigenom föreskrivs an 73 § lagen (1919:426) om flottningi allmän flottled skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Har i allmän flottled virke sjunkit å ställe, där det kanvålla uppgrundning eller annan olägenhet, äge om dylikt virkesbortskaffande enahanda vårdnad, som i 72 § första stycket sägs om underhåll avdär avsedd flottledsbyggnad; stånde ock slrandägare eller annan, som kan lidamen av virkets kvarlämnande, fritt atl, därest ej virket efter tillsägelse tillflottningsstyrelse, flottningschef eller ombud, som i 44 § sägs, eller den,som inom distriktet förestår flottningen, skyndsamt bortföres, själv påföreningens bekostnad upptaga virket, sedan behovet därav blivit vidundersökning på platsen vitsordat av två ojävige män. Om upptagande skallunderrättelse genast lämnas till flottnningsstyrelsen; och äge styrelsenavgöra, huruvida det upptagna virket skall av föreningen omhändertagas ellerock till upptagaren överlåtas. Har allmän flottled blivit avlyst, Har allmän flottled, blivit avlyst, får strandägare eller annan som kan får var och en upptagavirket med lida men av sjunket virkes kvarläm- rätt att fritt förfoga däröver.Virkets nande upptaga virket med rätt atl ägare, om han är känd, eller förvalfrittförfoga däröver. Virkets ägare, tare som utsetts med anledning av om han ärkänd, eller förvaltare som avlysningen skall dock först tillsägas utsetts medanledning av avlysning- och få skäligt rådrum alt avlägsna en skall dock försttillsägas och få virket. förflutit efter skäligt rådrum attavlägsna virket. avlysningen, får virket upptagas förflutit efter avlysning-utan att tillsägelse behöver ske. en, får virket upptagas utan att tillsägelsebehöver ske. Vad nu är sagt om sjunket virke gälle ock om virke, som isjunkande tillstånd står upprätt i flonleden. Denna lag träder i kraft . Senaste lydelse 1977:fi71. 1982/83:59 13 Lag om ändring i lagen (I933:2<>9) om ägofred Härigenom föreskrivs att 52-57 §§ lagen (1933:269) omägofred skall upphöra att gälla vid utgången av . Lag om ändring i lagen (1938:274) om rätt till jakt Härigenom föreskrivs atl 22 § lagen (1938:274) om räll lilljakt skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Löper hund lös i mark där villebråd finnes, ägerjakträttsinnehavaren eller hans folk rätt att upptaga hunden. Det åligger densom sålunda upptagit hund att därom ofördröjligen underrätta hundens ägareeller innehavare eller, om denne är okänd eller icke kan träffas, polismyndigheteni orten. Den som vilt återfå upptagen hund skall lösa den med , omhunden upptagits den 1 mars-den 20 augusti, och med tjugofemkronor i annat fall samt utgiva ersätlning för hundensföda och övrigakostnader. Har ej ägaren eller innehavaren löst hunden inom efter detpolismyndigheten underrättades, får jakträttsinnehavaren behålla hunden.Väcker han inom efter utgången av nu angiven tid talan om att istället erhålla lösen, är hundens ägare eller innehavare skyldig att utgivasådan enligt förut angivna grunder. Jagar eller ofredar hund, som löper lös, villebråd, varehundens ägare eller innehavare skyldig ersätta jakträttsinnehavaren skada somdärigenom må anses hava skett å villebrådsbeståndet. Låter hund, som löper lös och jagar eller ofredarvillebråd, sig icke upptagas får polismyndigheten låta döda hunden, om det ärangeläget från viltvårdssynpunkt och försvarligt även med hänsyn till övriga omständighe- Senaste lydelse 1974:347. Prop.1982/83:59 14 ter.Polismyndigheten kan uppdraga åt jakträttsinnehavaren eller hans folk att dödahunden. Dennalag träder i kraft . 1982/83:59 15 Efterremiss har yttranden över betänkandet avgetls av juslitiekanslern, (vattenöverdomstolen), hovrätten för Nedre , ,, , luftfartsverket, riksrevisionsverkel,generaltullstyrelsen, i , iVästernorrlands län, ombudsmän (), Föreningen , , ,. Sjösportens samarbelsdelega-tion, ,AB , ,, , advokatsamfundoch .