prop · G60323 · 1982-12-31 00:00:00 — Vad gäller utbildningens omfattning ochinnehåll är remissutfallet nästan odelatpositivt. Många remissinstanser har betecknatden föreslagna omfattningen avutbildningen som ett minimimi. De relativt fåtaligainvändningar som har förts fram i frågaom utbildningens innehåll gäller tämligen detaljbetonade frågor. I fråga om utbildningens organisation är remissutfallet mera blandat. Fleraremissinstanser, bl.a. ,och , har uttalat tvekan inför de högakostnaderna och föreslagit att möjlighetema till en samordning med det allmänna skol- cch högskoleväsendet undersöks.Civilförsvarsstyrelsen har fövordat en samordning med dess verksamhet. Enligtdessa remissinstanser skulle därigenombetydande samordningsvinster kunna göras. En förteckning över remissinst;uisema och en sammanställning av deras yttranden fogas som bilaga 2 tillderma promemoria. 1.4 Överarbetningav de sakkunnigas förslag, m.m. tillsattes en arbetsgrupp inomregeringskansliet med företrädare för kommundepartementet, försvarsdepartementet,budgetdepartementet och . Gruppen fick till uppgift attmed hänsyn till remisskritiken skyndsamt överarbeta förslaget till översyn avbrandförsvarsutbildningen m.m. Arbetsgruppen skulle i erforderlig utsträckningsamråda med berörda myndigheter och org;misationer. För arhetsgrimpen har inte utfärdats särskilda direktiv. 1982/83:23 62 Arbetsgruppen har samiiraiträtt med företrädare förcivilförsvarsstyrelsen, , , universitets-och högskoleämbetet, statens brandiiäiraid, Svenskakoimnunför-bundet samt med företrädare för de fackliga organisationerna.Vidare h:ir studiebesök gjorts på brandnäiraidens utbildningsenhet,civilförsvarets anläggningar i , och , Malmöbrandförsvar och dess övniingsanläggning , brandförsvaren i Stockholmoch samt luftfartsverkets brandskola på . Arbetsgruppen harockså besökt och diskuterat utbildningsfrågor med berördainstitutioner. Till regeringen har från samtbrandchefen i och kommuner kommit in skrivelser med synpunkterpå brandförsvarsutbi Itbiingen. har på regeringens uppdragredovisat ett förslag till provisorisk utfonraiing av utbildning i annanräddningstjänst än brandsläckning. Arbetsgruppen har inom ramen för arbetet meden ny räddningstjänstutbildning behandlat och prövat dessa frågor. 1982/83:23 63 Samhällets räddningstjänst består av allmän räddningstjänstoch olika former av särskild räddningstjänst. Den allmänna räddningstjänstenhar till uppgift att Ingripa vid brand, oljeutflöde, ras, översvämning ellerannat nödläge för att avvärja eller begränsa skad på människor eller egendomeller i miljön. Särskild räddningstjänst är bl.a. fjällräddning, flygräddning, sjöräddning och räddningstjänst vid olyckor i atomanläggning.Det kommunala brandväsendet har ansvaret för den allmänna räddningstjänstenoch deltar i särskild räddningstjänst. Brandförsvarsutbildningen skall tillgodose deutbildningskrav som måste uppställas för brandväsendets personal. Personalenbestår av brandmän samt av brandförmän, brandmästare och brandingenjörer, vilka tjänstgör som befäl. För befattning som brandchef och vice brandchefkrävs brandingenjörsexamen. Efter dispens kjui även brandmästare förordnastill sådan befattning. En stor del av brandpersonalen är deltidsanställd. Dedeltidsanställda har p.g.a. sitt vanliga arbete endast möjlighet att genomgå relativt korta kurser. En utbildning som tillgodoser de krav som ställs pä deolika kategorierna inom brandväsendet kan - med hänsyn till de uppgifter sombrandväsendet nu har -karaktäriseras som en räddningstjänstutbildning, alltså en utbildning som täcker ett vidare område än brandsläckning. En modernisering av räddningstjänstutbildningen har längeansetts vara en angelägen fråga. Såväl tillkomsten av brandlag meddess utvidgning av kommunernas ansvar för räddningstjänsten som den fortgåendesamhällsutvecklingen ställer större krav på brandpersonalens kunn;mde än vadden nuvarande utbildningen kan ge. Det förslag som de Siikkunniga för översynav brandförsvarsutbildningen a\gav Innebar en förbättrad och utvidgadutbildning. I stort sett innebar förslaget en 1982/83:23 64 fördubblad utbildningstid för brandpersonalen och för personalen inom sotningsväsendet. Förslagetinnebar emellertid en kraftig ökningav de årliga utbildningskostnaderna ochbetydande investeringskostnader. Flera tunga remissinstanser ansåg därför att de sakkunniga i större utsträckningborde ha eftersträvat en samordning med annanutbildning I sajnliället. Arbetsgrujipen har haft till uppgift att organisatoriskt överarbeta förslagettill översyii av brandförsvarsutbildningen m.m. Det har gällt att undersökamöjligheterna att samordna utbildningenmed aiuian utbildning i samhället och attbelysa konsekvenserna av detta. Föratt bedöma de organisatoriska frågorna har det i viss mån varit nödvändigt för arbetsgruppen att också beröra de olikautbildningamas innehåll och omfattning. Arbetsgruppenhar emellertid inte sett det som sin uppgift att nännare gåin på dessa frågor. Betänkandetom brandförsvarsutbildningen Innehåller i denna del detaljerade förslag som i allt väsentligt har godtagits av remissinstanserna. Sedan statsmaktema iprincip har tagit ställning till den framtidautbildningen och angett kostnadsramarna föl'denna får det därför ankomma på de ansvariga m>ai-digheterna att nämiare bestäntiiakursernas innehåll. En väsentlig utgångspunkt förarbetsgruppen har varit de allmännaekonoruska riktlinjer som enligt statsmakternas beslut gäller förallt reformarbete. Arbetsgruppen vill erinra om att föredragande statsrådeti budgetpropositionen (prop. 1980/81:100 bil. 2)uttalade att det inte kommer att finnas nägot utr)'mme fören politik präglad av kostnadskrävande reformer och löften. Enligt föredraganden borde därför intressetinte i första hand koncentreras pä förslag till ioch för sig befogade ökningar av existerande anslag och nya insatser. Övervägandenaborde i stället avse möjligheterna till begränsningar och omprioriteringar inom ramen för gjorda åtaganden.I samband med behandling av propositionen uttalade finansutskottet(FiU 1979/80: 15) att det även för budgetbehandling mästevara en självklar utgångspunkt att de samlade statsutgifternas ökningstakt dämpas.Om i något fall utgifter utöver budgetför- Prop.1982/83:23 65 slaget bedöms som oundgängliga, borde dessa enligt utskottet kompenserasgenom en motsvarande neddragning av utgifterna för nägot annat ändamål. Utskottetfann vidare anledning att framhålla att ensjälvklar utgångspunkt förriksdagens ställningstaganden under detta ochkommande riksmöten böi" vara att kommuner och landstingskommuner inte annat än undantagsvis åsamkasnya utgifter till följd av statliga beslut. Dessa riktlinjerför reformarbetet kommer ocksä till uttryck i de till-läggsdirektiv (Dir. 1980:20) angående finansieringen av re-foiTTier som efterriksdagsbehandlingen av budgetpropositionutfärdades till samtliga kommittéer och särskildautredare. Utgångspunkten skall enligt direktivenvara att alla förslag som kommittéerna läggerfram skall kunna genomföras inom ramen för oförändrade resurser inom det område som förslagenavser. För arbetsgruppen har sålunda gälltatt kostnaderna för den moderniserade räddningstjänstutbildningenmåste ligga inom nuvarandekostnadsramar. Staten och kommunerna skall inte få ökade kostnader. Att genomförareformen med dessa förutsättningar medför enligt arbetsgruppens mening i betydande utsträckning måste utnyttja befintliga utbildningsresurser ochsamordna utbildningen med annan utbildning. Samordningen med annan utbildning i samhället innebäratt de allmänna principer som gäller inom utbildningsväsendet kommer att slå igenom även på detta område. En bärandetanke är att utbildningama inte får leda till alltförbegränsade arbetsuppgifter ellermotverka den enskildes möjligheter till återkommande utbildning.UtbiItViing är ett av de viktigaste redskapen för att genomföraönskade förändringarinom ett område. Det är därför väsentligt attde nya utbildningama fär en sådan utformning att de står i samklang med utvecklingen pä arbetsma rknaden. Enligt arbetsgruppens mening bör de nya utbildningama i möjligaste månorganiseras inom ramen för gynmasieskolan eller högskolan. Allmäntsett är förutsättningarna härför goda. Den överväldigandedelen av ungdomsutbildningen sker inom gymnasieskolan. Dagens gymnasieskolaomfattar 25 olika linjer och ca 5 1982/83. 1982/83:23 66 Vidare finns bl.a. försöksverksamhetmed särskild lärlingsutbildning. I dimensioneringen av utbildningensammanvägs olika utgångspunkter nämligenarbetsmarknadens behov, elevernas önskemål samt tillgängligautbildningsresurser. Vad gäller högskolan börframhållas att en ny högskole-refoi-m träddei kraft . Ett utmärkande drag i den nya högskoleorganisationen är att det i den ryms ett betydligt bredare fält av utbildningar än tidigare och att all utbildning inom högskolan skall knytas an till forskning. En annanviktig del av refomien är att andra regler nu gäller förtillträde till utbildningen. Nya grupperav studerande bereds härigenom tillfälle till högskoleutbildning. Ävenom arbetsgruppens strävai har varit att i största möjligautsträckning samordna brandförsvarsutbildningen med utbildningen igymnasieskolan och högskolan finner arbetsgruppen attdet kvarstår ett utbildningsbehov som inte lämpligen kan tillgodoses pä detta sätt.Det gäller den vidareutbildning som krävs bl.a. föruppgifter som brandförman, brandmästare och tekniker inom sotningsväsendet. Det gällerocksä fortbildningen av personal på olika nivåer. Det utbildningsbehov som kvarstår bör enligtarbetsgruppens mening tillgodoses genom samordning med annan likartad utbildningså långt detta är möjligt. Närmast till hands ligger ensamordning med civilförsvarsutbildningen. Arbetsgruppenhar sett det som en angelägen uppgift att undersöka förutsättningarna fören sådan samordning. Möjligheterna härtillbegränsas emellertid av den mera övergripande fråganom en samordning av räddningstjänsten i fred och räddningstjänsten i krig. Denna fräga övervägs f.n. Arbetsgruppen utgår därför från attvidareutbildningen och fortbildningen tills vidare får anordnas utan den eftersträvade samordningen. En samordning med det allmänna skolväsendet innebär en långtgående decentralisering av utbildningen..Enligtarbetsgruppens mening bör strävan vara att i möjligaste män decentralisera ocksä den vidareutbildning och fortbildning som ligger utan- Prop.1982/83:23 67 för det allmänna utbildningsväsendet.Nföjligheterna härtill äremellertid delvis beroende av den nyssnämndafrågan om en samordning av räddningstjänsteni fred och krig. Vad gäller den utbildning av personalinom räddningstjänsten och sotningsväsendet som inte kan inordnas i gymnasieskolan eller högskolan börenligt arbetsgruppens mening grundprincipen vara att utbildningen koncentrerastill sådana ämnesområden för vilka utbildning inte redan finns tillgänglig. Utbildning som annan personal i motsvarandebefattningar inom den kommunala verksamheten kan få genom ett redan befintligt kursutbud bör således inteingå i den framtida utbildningen. Arbetsgruppen anser att det är väsentligt att den framtidautbildningen, även om den anordnas av skildahuvudmän, bildar ett heltutbildningssystem. Den tillämpadeprincipen med starkt åtskilda utbildningssteg bör alltsåersättas med en mera sammanhållen utbildning. Principen bör vara att den grundläggande utbildningen utfoimas påett sådant sätt att den erfarne och i övrigt lämpadebefattningshavaren kan avancera till mera ansvarsfulla uppgifter. Utbildningssystemetbör vidare göra det möjligtför personalen att under hela denyrkesverksamma tiden vidareutbilda sig till nya och mera kvalificeradeuppgifter. I fråga om den nännare utformningen av utbildningen har arbets-" gruppen ansett det betydelsefullt att ta hänsyn till de nya krav som ställspä personalen. Räddningstjänstenhar blivit allt mera komplicerad. Det förebyggandebrandskyddet kräver tekniskt kvalificerade överväganden.Sotningsväsendets arbetsuppgifter har alltmer kommit att utvidgas till att omfatta frågorom uppvärmning och ventilation.Arbetsgruppen återkommer till dessa frågor vid den följandebehandlingen av utbildningen. 1982/83:23 68 Arbetsgruppen har haft till uppgift att pröva frågan om attinordna den grundläggande utbildningen för heltidsanställdabrandmän i gymnasieskolan. Detta ligger ilinje med den av statsmaktema uttalade målsättningen att alla ungdomar som lämnar skall garanteras utbildning,arbete eller praktik. Man strävar efteratt förlägga ungdomsutbildning som bygger pägrundskola till gymnasieskolan. En grundläggandeutbildning av brandmän inom gymnasieskolan bör enligt arbetsgruppens mening kimna ge bredarekunskaper. kan utbildningen anordnas inom befintliga kostnadsramar.Utbildning inom gymnasieskolan kommer därtillatt ge den enskilde större valfrihet på arbetsmarknaden och bättre utvecklingsmöjligheter än en s.k. inomverksutbildning. De deltidsanställdabrandmännens utbildning har alltid variteftersatt. I princip har de heltidsanställdaoch deltidsanställda brandmännen samma arbetsuppgifter vid ett nödläge och bordedärför ha samma utbildning. De deltidsanställdas övriga eller huvudsakligayrkesverksamhet har emellertid . utgjort ett hinder för att ge dem en tillfredsställande utbildning. Detta hinder torde aldrig kurma övervinnas helt. Väsentligtförbättrade förutsättningar för en utbildning av de deltidsanställda brandmännentorde emellertid kunna skapas om den grundläggandeutbildningen kan ske inom den kommunala vuxenutbildningen, komvux. Inomkomioix bör man nämligen kunna genomföra utbildningen utan att i alltförhög grad inkräkta på dedeltidsanställdas huvudsysselsättningar. I de följande avsnittentar arbetsgruppen upp frågorna om utbildning för heltidsanställdaoch deltidsanställda brandmän. Det förslag som arbetsgruppen lämnar kan åskådliggöras genom följande skiss. Ht3GRE SPECIALKURS 40 v KCNVUX (RÄDDNINGSTJÄNST) Heltidsanställda brandmän får för närvarandedels en introduktionsutbildning vid respektive brandförsvar i samband med anställningen, dels en traditionell skolutbildning ibrandmannaklassen vid statens brandnämndsutbildniiigsenhet. Brandmännen övas dessutom vid den egna brandkårenenligt föreskrifter i kommunernasbrandordningar. Introduktionsutbildningen ärberoende av de olika brandförsvarensskiftande resurser. Utbildningens längdvarierar frän någon vecka till omkring i de tre största kommunerna. 'Brandmannaklassen vid brandnämnden omfattar åttaveckor, varav teori och praktik. Prop.1982/83:23 70 De sakkunniga föreslogatt heltidsanställda brandmän skulle fåtre veckors anställningsutbildning vid någon av tio utvalda brandkårer, s.k. utbildningsbrandkärer, (skede I). Därefterskulle brandmännen genomgå en delvis handledd praktik under vid eget brandförsvar(skede II).En avslutandeyrkesutbildning skulle ske vid brandnämndens utbildningsenhet (skede III).Yrkesutbildningen vid brandnämndensutbildningsenhet skulle vara en kompetensutbildning. Som skäl för att skede III av utbildningen borde koncentrerastill en plats anförde de sakkunniga attelevunderlaget inte gjorde det ekonomiskt möjligtatt bygga upp nödvändiga övningsresurser pä flera platser. En uppdelning av utbildningen skulleenligt de sakkunniga dessutom medföraatt systemet med deltidsanställda lärare skulle bli bestående. De sakkunniga ansåg atterfarenhetema visade att detta system fungerade otillfredsställande. , och framhölli sina remissyttranden att utbildningen av brandmän borde anordnas av det allmännaskolväsendet. 3,1.2 Utbildningens målm.m. Brandmannayrket ställerstora krav på personalen. Brandmannen skallkunna bemästra de mest skiftande situationer.Han befinner sig själv ofta i direkt fara. Samtidigtkan hans insatser ha avgörande betydelse för att räddamänniskor och för att hindra eller begränsa stora egendomsskador eller skador i miljön. De krav som ställspä brandmannen bör naturligtvis tjänasom utgångspunkter när en ny räddningstjänstutbildning skall organiseras. I dagens läge är det god tillgängpå sökande till heltidsanställning inombrandmannayrket. Yrket anses attraktivt. Detta har medfört att man vid rekryteringen av brandmän på heltid harmöjlighet att fä höga kravtillgodosedda. I varje fall för 1982/83:23 71 de större kommunerna har vissa gemensammaprinciper till-lämpats vid rekryteringen. De somanställts kan beskrivas ungefär enligt följande - ålder mellan 20och 30 år - gymnasieutbildningpä yrkesteknisk linje - något ellernägra ärs yrkesverksaiihet inom något för räddningstjänsten värdefullt yrke (plåtslagare, snickare, byggnadsarbetare, bilmekaniker, yrkesförare osv.) - körkort och gärnakörvana verksamhet inom något praktiskt yrke anses ha stort värdeför användbarheten inom den allmännaräddningstjänsten. Föreanställningen genomgår de sökandeocksä regelmässigt praktiska och teoretiska prov under någon dag. De praktiska proven syftar främst till att fastslå grundkondition, simkun-nighet och stress tålighet. Vidare prövasförmågan att vistas pähöjder samt i trånga,mörka och i-ökfyllda utninmen. Proven kan de olika brandförsvaren emellan skilja sig i detaljutformningen. Från brandförsvarshåll påpekas atterfarenlieterna visar att man på ett fullttillfredsställande sätt kan skilja ut dem som inte lämpar sig förbrandmannayrket. En fullt utbildad heltidsanställd brandman börenligt arbetsgruppen - kunna rökdykning och strälföring - vara godkänd uttryckningsförare - kunna grundläggande släcknings-och räddningsteknik - ha kunskap iakutsjukvård med tonvikt på omhändertagandeav skadade personer Prop.1982/83:23 72 - kunna utföra enklare underhälls-och reparationsarbeten - ha en lämplig teoretisk bas för vidareutbildning. 3.1.3 Utbildningens organisation m.m. Arbetsgruppen har haft till uppgift, förutom att prövafrägan om en integration av brandmannautbildningenmed utbildningen inom gymnasieskolan och komvux, att bedöma förutsättningarna fören samordning med annan utbildning. Traditionellt utför brandkårernaspersonal ett stort antal ambulanstransporter. Det är sjukvårdshuvudmännen som i princip ansvarar för sjuktransporterna. Dessa anlitar dock i hög grad, vid sidan av eller i stället föregen personal, brandkårerna i det praktiska arbetet.Arbetsgruppen utgår från att det kommer att finnas bäde och landstingskommunalambulanspersonal. Det finns därför redan av denna anledning skäl att samordna utbildningen för brandmänoch ambulansmän. Arbetsgruppen anser att brandmannautbildningen mäste innehållaett stort inslag av akutsjukvård. Delsanlitas pä sätt som har sagts personalen ofta i ambulanstjänst. Dels äromhändertagandet av skadade personer pä en olycksplats en angelägen arbetsuppgift för all räddningspersonal. Brandmännen måste därför kunna bedömavad de drabbade har för skador och kunna ge en första hjälpåt skadade personer. De skadade mäste indelas i prioritetsgrupper så att de mest angelägna fallen kommer till sjukhus först.Brandmannen skall vidare medverka till att skadade förs bort fränsjälva olycksplatsen, Eftersonbrandinannayrket är förenat med många risker är det dessutom angeläget att brandpersonalen vid nödläge kan biståoch ta hand om skadade arbetskamrater. Ambulanspersonal genomgårför närvarande en sju veckors grundutbildning i form av en specialkurs igymnasieskolan. Ambulansmannen har till viss del behov av en utbildning medsamma innehåll som brandmannens. Det gäller bl.a. utrycknings- Prop, 1982/83:23 73 förarutbildning och sambandtjänst m.m. Ambulansmannen har " dessutom behov avkunskaper i räddningstjänst för att kunnagöra insatser i det inledande skedetpå en olycksplats och för att kunna samverka med brandmännen vid olika tyjier av nödlägen. Engemensam utbildningsgrund är enligt arbetsgixippens mening ägnad att främjaen sädan samordning mellan olika delarav Sc'imhällets räddningstjänstsom räddningstjänstkommittén(Kn 1979:01) behandlar i sitt betänkande(SOU 1981:82) Samhällets räddningstjänst. Arbetsgruppen ser påtagligafördelar i en samordning av utbildningenav brand- och ambulanspersonal. En samordning m.edför ocksäatt utbildningen får en större total volym. voljTiien ger bättreförutsättningar för att sprida utbildningen till flergymnasieorter i landet än vad som skulle bli fallet omvardera utbildningen ordnades för sig. Dennadecentraliseringseffekt är lika betydelsefull för båda yrkesområdena. En annan trolig effekt för båda yrkesområdena är en ökad jäm-ställdiiet. Kvinnor tjänstgör redan som ambulansmän. Arbetsgruppen föreslär därför att en samordnad räddningstjiinstutbildning i vid bemärkelse anordnas, dvs. det anordnas en utbildning somleder till bäde ambulans- och brandmannayrket. Arbetsgruppen har haft som en av sina uppgifter att pröva frågan om hurden grundläggimde utbildningen av.heltidsanställda brandmänkan inordnas i gyimiasieskolan. Gymnasieskolan är uppdelad pä fem minsttreåriga linjer och pä tjugo tvåårigalinjer. Vidare förekommer bl.a. ett stort antalspecialkurser. Nästan 90 » av alla elever som går ut , söker sig tillgymnasieskolans olika linjer och kurser. Arbetsgruppen har övervägt följande alternativ. - en tvåårig linje - en särskild gren inom en tvåårig yrkesinriktad linje - en tvåårig specialkurs (direkt grundskoleanknuten specialkurs) - en ettårig högrespecialkurs Prop.1982/83:23 74 Arbetsgruppen vill i detta sammanhang erinra om attutredningen (U 1976:10) om den gymnasiala utbildningen bl.a. skall pröva frågan omgymnasieskolans nuvarande konstruktion med linjer och näraliggande specialkurser är ändamålsenlig. Enligt vad arbetsgruppen har erfarit väntas utredningen avge sittprincipbetänkande angående den framtida gymnasieskolan. Nbt bakgrund av det begränsade utbildiiingsbehovet (ca 500 elever ) anser arbetsgruppen att en utbildning för räddningstjänstens behov inte kan komma i fräga inom gymnasieskolans nuvarandelinjeorganisation. Arbetsgruppen anser sig såledesinte kunna förorda en tvåårig yrkesinriktad linje eller en särskild gren inom en befintlig tvåårig yrkesinriktad linje. En tvåårig specialkurs i gymnasieskolan,dit eleven kan söka direkt efter , förordades av i dess remissyttrande över de sakkunnigas förslag. Alternativet ger enligt arbetsgruppens mening flera fördelar. Inom utbildningen kan rymmas allmänna ämnen dvs. svenska,matematik och språk samt olika ämnen inom industri- och hantverksområdet. En avsevärdpraktisk utbildning fär plats inom tidsramen. Vidare bör en sädankurs kunna ge en kvalificerad teoretisk utbildning i olika former av räddningstjänsti fred och krig, inbegripet en grundläggandesjukvårdsutbildning. Kursen kan inte barage de önskvärda kvalifikationerna att vara brandman och ambulansman utan också en god grund föratt efter en vidareutbildning kunna fungera som utryckningsledare. Alternativethar emellertid ocksä nackdelar. Dessa kan ytterst härledas till elevemas ålder. Utbildningen avslutas nämligeni 18-årsåldern. Brandförsvarets önskemål omerfarenhet och mognad hos de nyanställdaär därför svära att uppfylla. Vidare medförelevernas ålder begränsade möjlighetertill praktisk körutbildning och fullständig rökdykarutbildning. Prop.1982/83:23 75 En ettårig högre specialkurs förutsätter att eleven har genomgått lägst tvåårig utbildning i gymnasieskola eller motsvarande äldre utbildning. Denna kurs inrymmer flertalet av defördelar som har angivits beträffande specialkursen direkt efter . Dedelar av utbildningen som inte ryms i den ettåriga högre specialkursen har eleven ihuvudsak genomgått i sin tidigare utbildning. En påtaglig fördelär att eleverna har hunnit uppnå en högre ålder. Detta ger möjlighetertill kör- och rökdykarutbildning. En säkrare bedömning av elevens lämplighet föryrket torde också bli möjlig. Dessutom kan man räkna med att 18-årigaelever har större be-nägenliet änyngre elever att söka sig till de studieorter där utbildningen anordnas. Om den högre specialkursen ges en tillräcklig praktisk inrikting, kan m;m dessutom räkna med att elever som har genomgått någon avgymnasieskolans yrkesinriktade linjer sökersig dit.