prop · G603170 · 1982-12-31 00:00:00 — Regler om hur betalningarna skall delas upp och om räntafinns i 2 mom. I 3 mom. lämnas föreskrifter om förfarandet samt om krav påskuldförbindelse och säkerhet för det skattebelopp som anståndet avser.Ytterligare bestämmelser om förfarandet för det fall att anstånd medgetts hartagits in i 4-6 mom. 2.3.2 Tidpunkten för ansökan om anstånd, m.m. Beslut om anstånd med betalning av skatt fattas avbeskattningsmyndigheten, dvs. av tingsrätten i fråga om arvsskatt och avlänsstyrelsen i fräga om gåvoskatt (55 § 1 mom. AGL). Ansökan om anstånd skallgöras senast då skatteärendet tas upp till avgörande (55 § 3 mom. AGL). JO kritiserar i framställningen bestämmelsen omansökningstidpunkten och hävdar att den kan leda till betydande rättsförlusterför de skattskyldiga. Hans förslag går ut på att den skattskyldige skall kunnabegära anstånd inom rimlig tid efter det han fått del av skattebeslutet. EnligtJO:s uppfattning bör vidare anståndsfrågor som rör arvsskatt behandlas avlänsstyrelsen och inte som f.n. av tingsrätten. Remissinstanserna delar JO:s uppfattning att tidpunktenför ansökan om anstånd bör ändras. När det sedan gäller valet av tidpunkt gårdock meningarna isär. Kammarkollegiet förordar att man, med bibehållande av dennuvarande betalningstiden efter det att skattebeslutet meddelats,föreskriver att ansökan om anstånd får göras förskattebeslutet. Motsvarande regel bör enligt kollegiets mening gälla för detfall att en överrätt beslutar om höjning av skatten. 1982/83:170 12 anser vidare att det är lämpligast att även ifortsättningen låta den myndighet som har beslutat om skatten pröva anständsfrågan.På den sistnämnda punkten har motsatt uppfattning och hävdar attprincipiella skäl talar för att samtliga frågor av verkställighetskaraktärläggs exklusivt på uppbördsmyndigheten, dvs. Enligtlänsstyrelsen i bör den nuvarande betalningsfristen förlängasfrån som tiden för anståndsansökanbestäms till efter det att skattebeslutet meddelades. Länsstyrelsenavstyrker en övergång till formell delgivning av beslut om fastställd arvs-eller gåvoskatt. Nuvarande ordning fungerar enligt länsstyrelsentillfredsställande och en ändring skulle medföra ett avsevärt merarbete förbeskattningsmyndigheterna. finner det däremot ändamålsenligt attprövningen av anståndsfrågor beträffande arvsskatt flyttas över tilluppbördsmyndigheten. För egen del vill jag anföra följande. Bakom den nuvaranderegeln om tidpunkten för anståndsansökan ligger det vällovliga syftet attmöjliggöra samtidiga beslut om skatten och om anstånd med betalningen. Denvalda lösningen kan emellertid som JO påpekat ge otillfredsställande konsekvenserför skattskyldiga som inte känner till när ansökan senast skall ges in ellersom missräknat sig på skatten och först efter att ha fått del av belutet fåranledning att begära anstånd med skattebetalningen. När det gäller gåvoskatthar beskattningsmyndigheterna visserligen delvis eliminerat dessa olägenhetergenom att man i regel tillställer de skattskyldiga besked om skatteberäkningeninnan skattebeslutet fattas. Jag anser dock i likhet med JO ochremissinstanserna att bestämmelsen bör ändras, eftersom de skattskyldigadärigenom får bättre förutsättningar att utnyttja anståndsmöjligheterna. Enligt JO:s förslag skall den skattskyldige få möjlighetatt begära anstånd även inom rimlig tid efter det han fått del avskattebeslutet. Som några remissinstanser har påpekat sker f.n. ingen formelldelgivning av beskattningsmyndighetens beslut om fastställd skatt. Dennaordning uppges fungera väl och jag anser det inte lämpligt att ändra den idetta sammanhang. Tidsfristen för anståndsansökan bör därför räknas från dagenför skattebeslutet. Vidare bör den ordinarie betalningsfristen på sex veckorfrån beslutsdagen ligga fast. Jag kan alltså inte biträda förslaget från enremissinstans om en utsträckning av den fristen . En sådanåtgärd skulle rimma illa med strävandena på vissa andra delar avbeskattningsområdet att förkorta skattebetalningstiderna. Jag kommer mot dennabakgrund fram till att anståndsfrågan bör lösas i huvudsak på det sätt somkammarkollegiet förordat. Anståndsansökan bör således få göras inom fyra veckorfrån den dag då skattebeslutet meddelades. Om anstånd medges skall enligt nuvarande regel i 55 § 2mom. AGL den första inbetalningen göras inom den ordinarie betalningsfiisten.dvs. senast efter dagen för skattebeslutet. Mitt förslag om förlängdtid för anståndsansökan kan i vissa fall, det gäller särskilt pågåvoskatteområdet. Prop.1982/83:170 13 leda till att anståndsbeslutet inte kan fattas inom denna sexveckorsperiod.Jag föreslår därför att 55 § 2 mom. AGL kompletteras med en föreskrift om attförsta inbetalningen skall göras föranståndsbeslutet i de fall detta innebär en senare förfallodag än enligt sexveckorsfristen. När detsedan gäller frågan om prövningen av anstånd beträffande arvsskatt skall liggakvar hos tingsrätten eller föras över till gör jag följandebedömning. Den nuvarande ordningen innebär att uppbördsfunktionerna i fråga omsåväl arvsskatt som gåvoskatt i huvudsak ligger hos . Frågor omanstånd är typiskt sett att hänföra till uppbördssidan avbeskattningsverksamheten. Mot den bakgrunden skulle det från principiellautgångspunkter vara lämpligt att alla anståndsfrågor handläggs avlänsstyrelsen. Mot en sådan ordning talar emellertid det förhållandet att detäven efter den av mig föreslagna ändringen av tidpunkten för anståndsansökankommer att vara vanligt att anståndsfrågan väcks redan i anslutning tillbouppteckningens ingivande. Starka skäl talar då för att tingsrätten i ettsammanhang bedömer beskattningsfrågan och anståndsfrågan. En sådan ordningtorde också, som kammarkollegiet framhållit, te sig naturligast för deskattskyldiga. Att dela upp anståndsbesluten mellan tingsrätt och länsstyrelseberoende på om anståndsansökan gjorts före eller efter skattebeslutet kangivetvis inte komma i fråga. Min slutsats blir att den nu diskuterade fråganrymmer aspekter som lämpligen bör belysas i samband med en mera genomgripandeöversyn av AGL och att någon ändring därför inte bör göras f.n. Jag har hittillsuppehållit mig vid frågor angående anståndsförfarandet när skatt fastställs avbeskattningsmyndigheten. Motsvarande frågeställningar uppkommer i de fallhovrätten eller högsta domstolen bestämmer skatten till annat belopp änbeskattningsmyndigheten fastställt. I 61 § tredje stycket AGL föreskrivs attett anständsbeslut i det fall överrätten sänker skatten skall justeras på såsätt att de årliga inbetalningarna nedsätts i motsvarande mån. Däremot finnsdet ingen uttrycklig regel i AGL om anstånd för det fall överrättens beslutmedför högre skatt. Genom ett avgörande av högsta domstolen (NJA 1957 s 177)har emellertid en anståndsmöjlighet öppnats i dessa fall. Högsta domstolenuttalade i målet att det av grunderna för anståndsreglerna måste anses följa enrätt för en hovrätt som beslutar om högre skatt, att medge anstånd med betalningenav den tillkommande skatten, under förutsättning att ansökan om anstånd gjortsinnan målet avgjorts av hovrätten. Enligt JObör det i klarhetens intresse tas in en regel i AGL för det sistnämnda fallet.JO synes främst syfta på den situationen att det finns ett tidigare medgivetanstånd som behöver justeras till följd av överrättens beslut om högre skatt. Remissinstanserna tillstyrker förslaget och förordardärvid samma lösningar som de anvisat i fråga om förfarandet i första instans. Prop.1982/83:170 14 Jag delar JO:s uppfattning att man i AGL uttryckligen börreglera frågan om anstånd för de fall att skatten höjs genom beslut avhovrätten eller högsta domstolen. Det saknas anledning att för dessa fall väljaen annan lösning än den som jag föreslagit beträffande första instans. Haröverrätten höjt skatten skall den skattskyldige således ha möjlighet att begäraanstånd med betalningen av den tillkommande skatten från dagenför överrättens beslut. Jagföreslår att mina förslag om tidpunkten för anståndsansökan och om anstånd pågrund av överrättsbeslut får komma till uttryck i 55 § 1-3 samt 6 mom. Jag skallslutligen ta upp frågan om hur ett medgivet anstånd skall justeras i de fall dåen överrätt sätter ner skatten. Enligt min mening kan det inte vara rimligt attett långt anstånd skall kvarstå om överrättens beslut innebär att skatten sänkstill en nivå som inte motiverar något betalningsanstånd över huvud taget. Jagförordar därför att den nuvarande bestämmelsen i 61 § tredje stycket andrameningen ersätts med en föreskrift om att överrätten skall ompröva ettanståndsbeslut när den skatt som omfattas av anståndet har satts ner. Sammarätt till omprövning av ett anståndsbeslut bör tillkommabeskattningsmyndigheten när skatt satts ner med tillämpning av föreskrifternai 27 §,.33 § 3 mom. eller 56-59 §§ AGL. 2.3.3 Justering av ställda säkerheter, m.m. , En skattskyldig som beviljas anstånd med skattensbetalning skall enligt 55 § 3 mom. AGL lämna en till staten utfärdadskuldförbindelse på det belopp som anståndet avser jämte ränta. Dessutom krävsatt den skattskyldige ställer nöjaktig säkerhet. 1 55 § 6 mom. stadgas attlänsstyrelsen skall vårda och bevaka skuldförbindelser och säkerheter. Somsäkerheter lämnas ofta pantbrev i fast egendoni eller s.k. bankgarantier. Detfinns i AGL inga föreskrifter om justering av de ställda säkerheterna i taktmed avbetalningarna. JOkritiserar den nuvarande ordningen och föreslår att ställda säkerheter skallkunna anpassas till den aktuella skulden. Kammarkollegietoch i anser - båda med hänvisning till nuvarandepraxis på området - att någon särskild föreskrift inte behövs. Länsstyrelsenuppger att man har likartade rutiner för handläggningen av anståndsärendenenligt UBL och AGL. Det innebär bl.a. att ingivna säkerheter efter ansökan helteller delvis byts ut eller successivt utlämnas allteftersom anståndsbeloppetavbetalas. framhåller dock att en skyldighet för länsstyrelsernaatt ex officio justera ingivna säkerheter i den takt som anståndsbeloppetsjunker skulle medföra ett betydande merarbete. Såvitt jagkan förstå sträcker sig JO:s förslag inte längre än till att det skall varamöjligt för den skattskyldige att få säkerheten anpassad till den aktuellaskulden. Länsstyrelsernas nuvarande praxis synes innebära att den möjlig- 1982/83:170 15 heten redan finns. Enligt min uppfattning behövs därför inte någon lagstiftningsåtgärd. Jag vill i sammanhanget påpeka att mina förslag i detföregående om ändrade anståndsregler och om rätt för kammarkollegiet att ivissa fall anmäla hinder mot återbetalning av skatt även får viss betydelse förfrågorna om skuldförbindelser och säkerheter. Någon ytterligare reglering avdessa frågor är dock enligt min mening inte påkallad utan det bör ankomma på deberörda myndigheterna att efter tillämpade riktlinjer utforma lämpligarutiner för de nya situationerna. 2.4 Värdering av fast egendom i vissa fall Vid arvs- och gåvobeskattningen skall enligt huvudregelnfast egendom tas upp till taxeringsvärdet året före det år då skattskyldigheten inträdde. Saknas särskilt taxeringsvärde skall egendomen enligt 22 § 2 mom. tredje stycket AGL åsättas ett värde av . Sådan värdering krävs dock inte om det är uppenbart att den fasta egendomens värde inte överstiger . Den nuvarande värdegränsen tillkom genom lagstiftning då beloppet höjdes från . ' i föreslår att värdegränsenhöjs till . Enligt är en sådan höjning tnotiverad avförändringarna i penningvärdet . hävdar ett åtgärdenskulle förenkla handläggningen av boupptecknings- och gåvodeklarationsärendenoch dessutom innebära en arbetsbesparing för den enhet inom somgör de särskilda värderingarna. För egendel vill jag först understryka att även fastigheter med värden under 10 000 kr.i dag blir föremål för arvs- och gåvobeskattning. Frågan handlar således om ivilka fall en särskild, värdering genom försorg skall ske och ivilka fall annan utredning om värdet normalt kan godtas. Det är frånförenklingssynpunkt rimligt att genom en beloppsgräns undanta fastigheter medlåga värden från länsstyrelsevärderingen. Jag har inte heller något att erinramot en höjning av den nuvarande gränsen. En höjning till . somansluter sig till prisutvecklingen förefaller mig lämplig. Jagföreslår således att värdegränsen i 22 § 2 mom. tredje stycket AGL bestäms till50 . bör reglerna justeras så att det klart framgår att ävenbeskattningsmyndigheten kan begära värdering av fast egendom i det nudiskuterade fallet. Även om egendomen uppges ha ett värde . börbeskattningsmyndigheten ha möjlighet att begära värdering av . 2.5 Underlag för värderingen av vissa aktier Till ledning för värderingen av aktier, obligationer ochjämförliga värdepapper som är noterade på börs skall enligt 26 § tredje stycketAGL företes ett intyg från bank, mäklare eller annan sakkunnig. Prop.1982/83:170 16 värdepapper som inte är börsnoterade skall enligt detnämnda lagrummet företes ett av utfärdat bevis om senast åsättvärde vid förmögenhetstaxeringen. Genom riksdagsbeslut (prop. 1981/82:191, SkU65, rskr 368, SFS 1982:338) ändrades reglerna vid förmögenhetsbeskattningen förvärderingen av aktier i rörelsedrivande bolag som - utan att vara börsnoterade- är föremål för omsättning på kapitalmarknaden (se 4 § sjätte stycket lagen(1947:577) om statlig förmögenhetsskatt). Ändringen innebär att sådana aktier iförmögenhetsskattesammanhang inte behöver tas upp till marknadsvärdet utan fårvärderas enligt de i allmänhet mera förmånliga reglerna som gäller för aktier irörelsedrivande familjeföretag. De nya reglerna tillämpas första gången vid1983 års taxering. Någon motsvarande ändring av reglerna för värderingen avaktier i marknadsbolag genomfördes inte på arvs- och gåvoskattesidan (23 § B AGL). Ändringen i fråga om förmögenhetsbeskattningen av aktier imarknadsbolag medför att det underlag som enligt 26 § tredje stycket AGL skallföretes för värderingen av sådana aktier vid tillämpning av AGL kan blimissvisande. Lagrummet bör därför ändras. Jag föreslår att den ordning somredan nu tillämpas beträffande underlag för värderingen av börsnoteradevärdepapper skall komma till användning även i fråga om andra värdepapper somomsätts på kapitalmarknaden. Också till ledning för värderingen av sistnämndaslag av värdepapper bör således ett intyg utfärdat av bank eller annan sakkunnigföretes. Mitt förslag föranleder ändring i 26 § tredje stycket AGL. 2.6 Beslut till det bättre för den enskilde AGL innehåller ingen regel som säger att den myndighet sombeslutar om arvs- och gåvoskatt har rätt att besluta också till det bättre förenskild utan men för motstående enskilt intresse. JO föreslår att en sådan regel skall införas i AGL. Hanpekar på att frågan är uttryckligt reglerad på andra delar av skatteområdetgenom 29 § förvallningsprocesslagen (1971:291). Med undantag för kammarkollegiet tillstyrkerremissinstanserna förslaget. Enligt kammarkollegiet är en sådan föreskriftobehövlig eftersom överrätterna enligt fast praxis utan yrkande ändrarbeslut till det bättre för enskild. Jag har förståelse för JO:s strävan att i klarhetensintresse komplettera AGL med en bestämmelse av det nu diskuterade slaget. Somkammarkollegiet framhållit torde det dock stå helt klart att den rätt som JOefterlyser redan finns. Något sakligt behov av en ny regel finns således inteoch jag anser det därför inte påkallat att genomföra JO:s förslag. 1982/83:170 17 De föreslagna ändringarna i AGL bör träda i kraft den 1juli 1983. För tillämpning av de nya bestämmelserna om anstånd medskattebetalning och återbetalning av skatt bör dock krävas att beslutet omskatten har fattats efter ikraftträdandet. 1 enlighet med vad jag nu har anfört har inomfinansdepartementet upprättats förslag till lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt ochgåvoskatt. Förslaget bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga.' Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas överlagförslaget. Regeringen beslutar i enlighet med föredragandenshemställan. 'Av bilagan harhär endast tagits med förslaget om ändringi 22 §2 mom. Lagförslaget i övrigt överensstämmer med propositionenslagförslag. Bilaga Det remitterade lagförslaget Lag omändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt 2 mom.' Har fast egendoni efter den tidpunkt, som nästföregående årets taxeringsvärde avsett, nedgått i värde genom eldsvåda,vattenflöde eller annan dylik tilldragelse eller genom borttagande av byggnadeller annan anläggning å egendomen eller av tillbehör därtill eller genoniskogsavverkning eller genom nedläggning eller väsentlig förändring av rörelse,i vilken egendomen varit använd, eller av annan liknande anledning, skalllänsstyrelsen i det län där egendomen är belägen på ansökan av skattskyldig,boutredningsman eller testamentsexekutör, efter verkställd utredning, åsättaegendomen särskilt värde till ledning för beräkning av på egendomen belöpandearvsskatt. Därefter tidpunkt som nämnts fortsatt bebyggelse skett å fast egendom ellerdess värde eljest förhöjts till följd av ny-, till- eller ombyggnad ellerväsentlig förändring av rörelse, vari egendomen varit använd, eller annanliknande anledning, äger beskattningsniyndigheten hos påkalla attegendomen för ändamål, som i föregående stycke sägs, åsättes särskilt värde. Fastegendom, för vilken icke finnes särskilt taxeringsvärde, skall ock avlänsstyrelsen åsättas värde till ledning för arvsskattens bestämmande. Detåligger skattskyldig, boutredningsman eller testamentsexekutör att göraansökan härom. Värdering som sägs är dock icke erforderlig, där del finnesuppenbart, att egendomens värde ej överstiger . Vid värdesättning enligt detta moment skall hänsyn tastill egendomens beskaffenhet som avses i 21 §. Värdet skalluppskattas enligt de grunder som gäller för bestämmande av tax-erinasvärde åretföre det år då denna tidpunkt inföll. Föreskrifterna i 22 § 1 mom. andra ochtredje meningar- Fast egendom som inte /lor särskilt taxeringsvärde skallockså värderas av till ledning för arvsskattens bestämmande. Detåligger skattskyldig, boutredningsman eller testamentsexekutör att ansöka omdetta. får också begära sådan värdering. Om beskattningsmyndigheléninle begär det behöver värderingen inte göras i de fall det är uppenbart, attegendomens värde inte överstiger . Vidvärdering enligt detta moment skall hänsyn tas till egendomens beskaffenhet vidden tidpunkt som avses i 21 §. Värdet skall uppskattas enligt de grunder somgäller för bestämmande av taxeringsvärde året före det år då denna tidpunktinföll. Föreskrifterna i 22 § I mom. andra och tredje meningarna skall därvid Senaste Ivdelse 1982:339. na skall därvid tillämpas. Sökanden skall lämnalänsstyrelsen de upplysningar som behövs för prövning av ansökningen.Länsstyrelsen får i ärendet inhämta yttrande från ordföranden distrikt, inom vilket egendomen är belägen.Länsstyrelsen får även besluta om besiktning av egendomen. Har ärendet tagitsupp på ansökan, får dock sådant beslut fattas'endast om sökanden åtar sig attbetala kostnaderna för besiktningen. I fall sotn avses i andra stycket skallkostnaderna betalas av allmänna medel. Skattskyldig, boutredningsman ellertestamentsexekutör skall lämna de upplysningar som behövs förprövning av ansökningen. får i ärendet inhämta yttrande från ordförandeni distrikt, inom vilket egendomen är belägen.Länsstyrelsen får även besluta om besiktning av egendomen. Har ärendet tagitsupp på ansökan av annan än beskattningsmyndigheten, får dock sådant beslutfattas endast om sökanden åtar sig att betala kostnaderna för besiktningen.Har värderingen begärts av beskattningsmyndigheten skall kostnaderna betalasav allmänna medel, moment får inte överklagas. 1982/83:170 20 Närvarande: f.d. regeringsrådet , regeringsrådetDelin, justitierådet . Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 17 mars 1983har regeringen pä hemställan av statsrådet och chefen för Feldtbeslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen(1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt. Förslaget har inför lagrådet föredragits avkammarrättsassessorn Per . Förslaget föranleder följande yttrande av lagrådet: Den avsedda innebörden av 2 nnom. tredje stycket tordevara att den enskilde inte behöver ansöka om värdering i fall där egendomensvärde uppenbarligen inte överstiger . Detta kommer bättre fram omstycket får följande lydelse: "Fast egendoni... om detta. Värdering behövsdock inte om det är uppenbart att egendomens värde inte överstiger 50.000kronor. skall vidare göra värdering om beskattningsmyndighetenbegär det." Regleringen i 2 mom. av tidpunkten för förstainbetalningen när anstånd har beviljats - som i och för sig innebär enförbättring från den skattskyldiges synpunkt - kan ge upphov till denkomplikationen att, trots att ansökningen kommit in inom den tid som föreskrivsi 3 mom., något anståndsbeslut inte hinner meddelas innan från skattens fastställande - går ut; utredningen om förutsättningföreligger för anstånd kan tänkas kräva . Det framstår som stötandeom en skattskyldig, som i och för sig är berättigad till anstånd, i en sådansituation skulle vara skyldig att likväl inbetala skatten för att undgåindrivningsåtgärder och restavgift. Även om den skattskyldige väl i allmänhettorde se till att ansökningen inges , kan del sättas i fråga om intebeskattningsmyndigheten respektive överrätten bör få möjlighet att tills vidarege uppskov med inbetalningen i avvaktan på beslut i anståndsfrågan. Enligt andra stycket av paragrafen - som har 87§ uppbördslagen (1953:272) till förebild-kan, om hovrätten fastställtskatten till lägre belopp Prop.1982/83:170 21 än granskningsmyndigheten medgett eller yrkat, myndigheteni fråga anmäla hinder mot återbetalning, med verkan att kan medgeåterbetalning endast under förutsättning som anges i styckets sista mening.Med tanke på de begränsade möjligheter som föreligger att erhållaprövningstillstånd i fråga om hovrättens beslut kan det ifrågasättas om sakligaskäl finns för en regel av detta slag. Eftersom en motsvarande bestämmelseförekommer i uppbördslagen och dessutom en översyn av arvs-och gåvoskatlelagstiftningenär avsedd vill lagrådet dock inte motsätta sig bestämmelsen. Närvarande: stalrådet 1. , ordförande, ochstatsråden , , , , , , ,, , , , , Thunborg Proposition om vissa ändringar i reglerna om uppbörd av arvs-och gåvoskatt, m.m. Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslagtill lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt.Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. 22 § 2 mom. Lagrådet har förslagit en ändring av huvudsakligenspråklig natur i tredje stycket. Syftet med lagrådets förslag är att detklarare skall framgå att skyldigheten att ansöka om länsstyrelsevärdering integäller i de fall egendomens värde uppenbart understiger . Föreskriften får givetvis inte tolkas så att skyldighetenatt ansöka om värdering även omfattar det fall då egendomens värde ligger underden valda beloppsgränsen. Jag delar uppfattningen att den av lagrådetföreslagna lydelsen bättre klargör detta och biträder därför förslaget. De nya anståndsreglerna kan i vissa fall leda till attfrågan om anstånd inte hinner avgöras före utgången av den ordinariebetalningsfristen för skattebeslutet. För densituationen har lagrådet satt i fråga om inte beskattningsmyndigheten resp.överrätten bör få möjlighet att t.v. ge uppskov med inbetalningen i avvaktan påbeslutet i anståndsfrågan. 'Beslut om lagrädsremiss fattat vid regeringssammanträde . 1982/83:170 23 För egen del vill jag först framhålla att det remitteradeförslaget innebär att den som beviljas anstånd efter utgången av den ordinariebetalningsfristen kan betala det första delbeloppet från dagenför anståndsbeslutet utan att träffas av någon restavgift. Lagrådetsinvändning tar således främst sikte på att det inte finns några uttryckligaföreskrifter om att man kan avvakta med indrivningsåtgärder till dessanståndsfrågan har avgjorts. Jag vill då erinra om att samma förhållande gällerpå skatteområdet i övrigt. Enligt vad jag erfarit tillämpar man där i praktikenden ordningen att indrivningsåtgärder får anstå i avvaktan på beslutet ianståndsfrågan.