prop · G603103 · 1982-12-31 00:00:00 — Del II beslutade tillfälliga regeln omtidningsutgivning och annonsbladsutgivning borde enligt kommittén därför kunna avvaras. I remissbehandlingen framförde presslödsnämnden, TU, SJF,TCO och A-pressen som sin mening att regeln trots allt borde kvarstå.Presstödsnämnden framhöll att annonsbladsföretag kan vilja starta endagstidning för alt därmed skapa status åt annonsbladsutgivningen och genomsamannonsering bredda sina marknader. Nämnden ansåg för sin del atl det intefanns några presspolitiska skäl lill alt staten skulle medverka till en sådanutveckling. Om annonsbladsutgivande företag vill ge ut reguljära tidningarborde detta ske med stöd från intäkterna från annonsbladen, inte medproduktionsbidrag. Med utgångspunkt i kommitténs noggranna genomgång avannonsblads-problematiken uttalade jag i prop. 1980/81:137 om stödet tilldagspressen att det i och för sig kan vara "tveksamt alt låtapresslödsförordningen innehålla en regel som kan begränsa en verksamhet somfyller vissa behov. Emellertid har annonsbladsverksamheten en sådan karaktäratt en regel som förhindrar en sammankoppling med bidragstagande dagstidningarknappast torde innebära en inskränkning av förutsättningarna för verksamhetensom sådan. Däremot skulle ett borttagande av regeln med påföljande stimulansför - annonsbladen att etablera sig på dagstidningsmarknaden försämra villkorenför den övriga dagspressen. På skulle effekten kunna bli etl nyttkonkurrensmönster, där vissa dagstidningar med annonsbladsutgivning skulle fåett konstlat ekonomiskt övertag genom kombinationen av presstöd ochannonsbladsutgivning. Jag anser därför atl regeln som uteslänger tidning medbetydande annonsbladsutgivning från produktionsbidrag bör slå kvar. ''Regeringen anslöt sig till detta förslag, vilket senare också godkändes avriksdagen (KU 1980/81:19 och 23, rskr 289). Tidningsföretag som i betydande omfattning utgerannonsblad eller som står i nära förhållande till sådant förelag är sålunda f.n. utestängda från presstöd. Den nuvarande presstödsförordningens (1981:409)bestämmelser i denna fråga (5 §) bygger i slor utsträckning på det synsätt somsedan länge kommit lill uttryck inom dagspressbranschen. har emellertid annonsbladsfrågan tagit en nyvändning. TU beslöt alt låta sina medlemmar offensivt ge sig in påannonsbladsmarknaden för att bemöta konkurrensen från annonsblad ochdirektreklam och försöka vinna tillbaka förlorade annonsmarknadsandelar.Beslutet innebär ett avsteg från föreningens tidigare inställning och lämnarmöjligheterna öppna för annonsbladsutgivning inom dagspressen. Detta kan skapa en ny situation. Enligt vad jag harinhämtat planerar nu några dagstidningar att påbörja utgivning avannonsfinansierade gratistidningar, eller har redan påbörjat sådan utgivning.Det gäller främst storstadstidningar. I vissa fall är de beräknade upplagornamycket stora. Två av de aktuella tidningsföretagen har vänt sig tillpresstödsnämnden med en förfrågan huruvida utgivningen av annonsblad medför attde enligt stödförordningens 5 § förverkar sin rätt till produktionsbidrag. Nämnden har därvid beslutat att man inte anser att 5 § ärtillämplig på tidningar som startar annonsblad, eftersom regeln införts med syftning på helt andra situationer än dem som uppkommit. Nämnden anser att den inte kan förvägra någon tidning produktionsbidrag 1983 på grund av att tidningsutgivningen har kompletterats med utgivning av annonsfinansierad -" gratistidning. Nämnden anser hellerinte att underlag nu föreligger för förslag tillregeländringar att trädai kraft . Någol uttalande rörande sin Skr. 1982/83:103,\ bedömning av hithörande frågor i frariitiden har nämndeninte ansett sig Dir. 1982:85 kunna göra. Nämnden har i en skrivelse informeratregeringen om nämnda beslut. I skrivelsen tar nämnden också upp frågan om hurannonsbladsutgivning inom dagspressföretag kan komma att påverka de ekonomiskaförutsättningarna för pressen samt hur stödet till dagspressen som en följddärav kan behöva ändras. med utgivning avannonsblad, försvåras enligt nämnden lågtäckningstidningens situation. Dessbehov av produktionsbidrag ökar. Sannolikt kan också frågan om vid vilkatäckningstal produktionsbidrag skall utgå behöva omprövas. med utgivningen av totaltäckningstid-ning är, menarnämnden, den reguljära tidningens lågtäckning inte längre etl korrekt uttryckför dess marknadssituation och därmed inle heller för dess behov avproduklionsbidrag. Nämnden framhåller alt man inte kan dra någonslutsats, men betonar att en omfattande annonsbladsutgivning kan skapa ett nyttkonkurrensmönster inom dagspressen som kan medföra att det.statliga stödetmåste ändras mycket radikalt. Jag har gett en ganska uttömmande bakgrundsteckning föratt kunna redovisa hur statsmakterna har setl på annonsbladen samtvilka regler som lill en följd av detta har gällt för presstödet. För egen delser jag ingen anledning att ändra den grundläggande inställningen lill frågan.Annonsbladen ikläder sig knappast något väsentligt kultur- ellerpresspolitiskt ansvar. De motsvarar inte den reguljära dagspressens viktigafunktion som, förmedlare av nyheter, information och opinionsbildning.Samtidigt tillägnar de sig delar av det ekonomiska underlaget för dessafunktioner. Risken är påtaglig att en ökad annonsbladsutgivning inomdagspressen kan medföra hot om nedläggning av vissa tidningar och att tidningarsom har haft dagspresskaraktär övergår till att bli annonsblad. Ensådan utveckling skulle givetvis vara djupt olycklig. Det sagda innebär inte att jag underskattar det hot somlokala annonsblad och direktreklam utgör för dagspressens annonsintäkter. Detkan emellertid ifrågasättas om den väg tidningsutgivarna nu har valt är denmest framkomliga. Ett måhända inte avsett resultat kan, som jag haranfört, bli att inte bara lokala annonsblad får känna av effekterna. Enligl minmening är elt framgångsrikt bemötande av annonsbladen, nu som tidigare,beroende av ett visst samförstånd i fråga om principer inom dagspressen och avsamarbete inom densamma. Mol bakgrund av den förändring som äger rum iförhållandet mellan dagspress och annonsblad anser jag det vara av slörsla viktatt statsmakterna så snart som möjligl tar ställning till den nya situationenoch överväger åtgärder. Ett förarbete bör därvid göras av en särskild utredaremed uppgift att undersöka förhållandet mellan dagspress och annonsblad. Utredarenbör göra en förutsättningslös analys av annonsbladssituationen: Vilken effekt för dagspressens annonsunderlag får en annonsbladsutgivning i dagstidningarnas egen regi? Vilket hot mot dagspressen utgör andra annonsblad och direktreklamen? Vilka möjligheter har pressen att genom egna åtgärder komma till rätta med föreliggande problem? I sitt arbete bör utredaren inte bara se till branschen som helhet, utan även studera effekterna för olika tidningskategorier. Utredaren bör i detta sammanhang också 373 1982/83:103 övervägaför- och nackdelar med olika samverkansmöjligheter - t. ex. Del II samarbete mellan dagstidningar inom en region - ochdärvid givelvis samråda med representanter för branschen. Samråd bör idenna del också ske med . Med utgångspunkt i resultatet av denna analys börutredaren undersöka om det finns behov av ändringar i reglerna för detnuvarande presstödet och framlägga erforderliga förslag. Ett särskilt problem härvidlag ulgör frågan om förelag somutger annonsblad skall kunna erhålla statligt presstöd. Gällandeförordningstext och förarbetena till denna förhindrar inte alt tidningsförelagsom utger annonsblad erhåller produktionsbidrag förutsatt att intäkterna frånannonsbladsverksamheten är lägre än intäkterna från den reguljäradagstidnings-utgivningen. Eftersom dagstidningarna först börjatintressera sig för annonsbladsutgivning torde enligt min mening knappast någonstödberättigad dagstidning som börjat utge annonsblad äventyrasitt produktionsbidrag 1983. Med hänsyn till utvecklingen och frågans vikt börutredaren arbeta skyndsamt och överlämna sitt förslag så snabbt som möjligt. Utredaren bör beakta vad som har anförts i regeringensdirektiv (1980:20) angående finansiering av reformer. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag attundersöka förhållandet mellan dagspress och annonsblad och framlägga förslagtill eventuella ändringar i förordningen (1981:409) om statligt stöd tilldagstidningar att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde ål utredaren. Vidare hemställer jag att regeringen beslutar att kostnaderna skall belasta nionde huvudtitelnskommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Beslut vid regeringssammanträde . Chefen för försvarsdepartementet, statsrådet .. Enligt rapporter från militära myndigheter har främrnandeubåtar olovligen trängt in på svenskt territorium. Densenaste, tidens händelser i vid en av våra vikfigaste örlogsbaserär mycket allvarliga. Det är av avgörande betydelse för svensk säkerhetspolitikatt svenskt 374 territorium med alla tillgängligamedel skyddas, mot kränkningar av detta Förtroendet för vår vilja och förmåga all vara neutrala måste Skr.1982/83:103 vidmakthållas. Det är därför angelägel alt den senaste tidens händelserklarläggs. En särskild kommission bör tillsättas för detta. Kommissionen bör hafrihet att själv lägga upp sitt arbete. Några utgångspunkter vill jag dock ge. Kommissionen bör redovisa och bedöma utvecklingen då detgäller ubåtskränkningar av vårt territorium samt diskutera tänkbara motiv fördessa. Den bör vidare kartlägga och bedöma den samlade svenskaförmågan att i fredslid och under neutralitet upptäcka, identifiera och avvisafrämmande fartyg. Kommissionen bör också utvärdera de operativa, taktiskaoch tekniska erfarenheter som vunnits vid i första hand ubåtsjakten i ochutanför . Därvid bör den ta ställning till om de bestämmelser somtillämpas och de som har beslutats men ännu inte trätt i kraft ärlämpliga och tillräckliga. Det bör ingå i kommissionens uppdrag att utvärderaformerna för information kring det inträffade. Kommissionen bör vidare bedöma - mot bakgrund avinriktningen försvarsbeslut och däri beslutade åtgärder-omytterligare uppmärksamhet bör ägnas hävdandet av territoriet mol kränkningarav ubåtar under fred och neutralitet. måste därvid vara att eneventuell omfördelning av resurser skall ske mot bakgrund av vad som sägs iregeringsförklaringen. Kommissionen bör också överväga om ytterligare ändringarav bestämmelserna för ingripande mot kränkningar bör göras. Kommissionen bör redovisa sitt arbete under april månad1983. Med hänvisning till .vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för försvarsdepartementet att tillkalla en kommission med högst fem ledamöter meduppdrag att undersöka ubåtskränkningarna, atl utse en av ledamöterna att vara ordförande, att besluta om experter, sekreterare och annat biträde åtkommissionen. Vidare hemställer jag all regeringen beslutar att kostnaderna skall belasta fjärde huvudtitelnskommittéanslag. Regeringen ansluler sig till föredragandensöverväganden,och bifaller hans hemställan. Skr.1982/83:103 Den kommunala beslutsprocessen m. m. under bered- Del II skåp och krig Beslut vid regeringssammanträde . Chefen för kommundeparlementet, statsrådet ,anför. Den svenska säkerhets- och försvarspolitiken bygger bl. a.på ett starkt totalförsvar. En viktig del av totalförsvarsålgärderna är denadminislrativa beredskapen. En administrativ beredskap upprätthålls genom attstatsmakterna redan i fred utfärdar beredskapsförfatlningar som reglerarsamhällets omställning från fred till krig. Den administrativa beredskapeninnefattar också ett system av beredskapsplaner för de offentliga organen.Såväl statliga myndigheter som kommuner, landstingskommuneroch kyrkligakommuner är skyldiga att urider fredstid planera för den egna beredskapen.Planläggningen omfaltar både organisationsberedskap och verksamhetsberedskap.Ett väsentligt mål för organisationsberedskapen är att skapa förutsättningarför en snabb och effektiv beslutsgång på alla myndighetsnivåer i krislägen. Statsmakterna har redan i fredstid antagit ett flertalberedskapsförfattningar som reglerar vårt beredskapssystem. I den ordinarielagsfiftningen, som främst tar sikte på fredsförhållanden, finns i en del fallsärskilda beredskapsföreskrifter intagna. Beträffande och regeringenfinns sålunda huvuddelen av bestämmelserna om deras verksamhet under krig ochvid krigsfara samlade i ett särskilt kapitel (13 kap.) i regeringsformen. Genomfullmaktslagstiftning för krig och krigsfara skapas möjligheter för regeringenatt snabbi lämna de föreskrifter som kan krävas under sådana förhållanden.Fullmaktslagarna är utfärdade redan i fred, men de tillämpas endast somunderlag för krigsplanläggningen och andra förberedelser. För tillämpning iövrigt av fullmaktslagarna under beredskap och krig fordras i regel särskillförordnande av regeringen och i många fall även att förordnandet uriderställsriksdagens prövning. Dessutom finns utkast till lagar och förordningar som äravsedda att kompletteras och snabbt utfärdas i etl kritiskt läge. Regeringsformens kapitel om krig och krigsfara innehållerföreskrifter som främst reglerar rikets styrelse, när riket befinner sig i krig ellerkrigsfara. Om riket kommer i krig eller omedelbar krigsfara, skall en inom utsedd krigsdelegation träda i ställe, om förhållandena kräver det. Vad gäller normgivning får med vissa undantag regeringen, om riket är i krig eller krigsfara eller om det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller krigsfara som riket har befunnit sig i, medstöd av bemyndigande i lag genom förordning meddela sådana föreskrifter i visst ämne som enligt grundlag annars skall meddelas genom lag (13 kap. 6 § 376 regeringsformen). För kommuner och landstingskommuner gäller kommunallagen(1977: Skr. 1982/83:103 179. ändrad senast 1981:1107). Den innehåller ingasärskilda regler om kom- Dir. 1982:87 munernas och landstingskommunernasorganisation och verksamhet under beredskaps- och krigsförhållanden.Kommunallagens grundläggande bestämmelser alt beslutanderätten i kommunernaoch landstingskommunerna utövas av kommunfullmäktige resp. samt altförvaltning och verkställighet ankommer.på kommunstyrelsen resp.förvaltningsutskottet och övriga nämnder skall alltså i princip tillämpas ocksåunder beredskap och krig. Genom fullmaktslagstiflning finns emellertidmöjligheter för regeringen att förordna om ändringar i myndigheternasorganisation och av deras verksamhet. En av fullmaktslagarna är lagen (1942:87) med särskildabestämmelser angående stats- och kommunalmyndigheterna och deras verksamhet vidkrig eller krigsfara m. m. (ändrad senast 1953:51), den s. k. administrativafullmaktslagen (AFL). Lagen gäller med vissa undantag för "statsmyndigheter"och "kommunalmyndigheter". Med "kommunalmyndigheter" avsesbl. a. de kommunala, landstingskommunala och kyrkokommunala beslutandeförsamlingarna och nämnderna. AFL.gör det möjligl för regeringen att vid krig ellerkrigsfara bestämma bl. a. atl en uppgift som tillkommer regeringen skallövertas av en underordnad myndighet samt att de uppgifter som tillkommer enstatlig myndighet helt eller delvis skall övertas av en annan statlig myndigheteller av en "kommunalmyndighet". Enligt lagen kan regeringen vidarebestämma att vissa beslut av statliga myndigheter inte får överklagas, att deuppgifter som tillkommer en "kommunalmyndighet" helt eller delvisskall övertas av en annan "kommunalmyndighet" eller av en"statsmyndighet" samt att en myndighet får fatta beslut i annan sammansällning,med färre ledamöter eller i annan ordning än som annars är föreskrivet (2 §). Vidare gäller enligt AFL atl regeringen kan bestämma attsuppleanter får utses till större antal än det annars medgivna, atl del skallanslå med val av ledamot i representation eller att det skall anståmed val eller tillsättning av innehavare av annat allmänt uppdrag. Regeringenkan också föreskriva den jämkning av valperiodens längd som kan vara påkallad.I samband härmed kan föreskrivas viss skyldighet atl kvarstå i uppdrag och vissainskränkningar i fråga om befogenheten att avsäga sig ett förtroendeuppdrag (3§). Lagen gör det möjligt med väsentliga förenklingar i myndigheternasarbetssätt under krigsförhållanden. Bestämmelser om tillämpningen av lagen finns i enanslutande kungörelse (1943:137). Enligt denna skall myndigheterna vid krigeller krigsfara anpassa sin verksamhet efter det rådande lägel. För det fallatl del beslutande organet inte kan sammanträda under krig eller krigsfaraanges i 11 § beträffande det kommunala och kyrkokommunala området vilka organsom skall utöva beslutanderätten i det ordinarie organets ställe. Med vissainskränkningar utövas i sådant fall kommunernas och landstingskommunernasbeslutanderätt av kommunstyrelsen resp. förvaltningsutskottet. I församling,pastorat eller kyrklig samfällighet utövas beslutanderätten av kyrkorådet. Hosmyndigheter, som handhar förvaltning och verkställighet, får under beredskapoch krig ordföranden och minst en ledamot besluta för myndigheten i sådanafrågor (12 §). I trängande fall får ordföranden ensam besluta. Destatliga myndigheterna, kommunerna och landstingskommunerna är redan i fredstid skyldiga att planera för sin verksamhet och vidta andra 377 Skr.1982/83:103 förberedelser som behövs för att deskall kunna fullgöra sina uppgifter under Del II beredskap och krig. En sådan förberedelseåtgärd är att utarbeta en krigsuppgiflsförteckning och en krigsorganisationsplan.För kommunernas och landstingskommunernas del finns denna skyldighet angiven ilagen (1964:63) om beredskap (omtryckt 1977:417, ändrad senast1981:294). Kompletterande bestämmelser om den kommunala beredskapen finns ikommunala beredskapskungörelsen (1964:722, ändrad senast 1981:889).Föreskrifter om kommunala uppgifter av vikt för totalförsvaret finns också iflera andra författningar. För de kyrkliga kommunerna anges en motsvarandeplaneringsskyldighet i lagen (1981:1216) om kyrklig beredskap. För att handlägga vissa centrala samordningsuppgifterrörande den kommunala beredskapsplanläggningen inrättades genom Kungl. har gettul både allmänna anvisningar i fråga om ocholika fackanvisningar. Samtliga kommuner och landstingskommuner har upprättatberedskapsplaner. De kyrkliga kommunernas beredskapsplanering har nyligenpåbörjats. De uppgifter som fullgörs av riksnämnden när det gäller denkommunala beredskapsplanläggningen handhas på det kyrkliga området avkyrkoberedskapskommittén (U 1976:09). I riksnämndens fackanvisning om kommunernas förberedelseroch planläggning för kommunstyrelsen framhålls atl kommunstyrelsen är detcentrala ledningsorganet inom kommunen under beredskap och krig. När det gäller kommunstyrelsens ställning i kommunenskrigsorganisation betonas att AFL och dess tillämpningskungörelse ger godamöjUgheter till lägesanpassning så att giltiga beslul alltid skall kunna fattasunder krigsförhållanden. Enligt fackanvisningén kan kommunens beslutanderättutövas av kommunstyrelsen, om så bedöms nödvändigt. Det anvisas som lämpligtatt en politiskt representativ del av kommunstyrelsen säkras - förslagsvisstyrelsens arbetsutskott eller en särskilt utsedd krigsdelegation - förtjänstgöring i krigsorganisationen. Den kommunala beredskapsplanläggningenbygger huvudsakligen på den sålunda redovisade ordningen med en förenkladbeslutsprocess. AFL hör till de beredskapsförfattningar som utarbetadesmot bakgrund av erfarenheterna från det . Sedan AFL kom tillhar den offentliga verksamheten expanderat. En omfattande kommunalisering avden offentliga- förvaltningen har skett. Kommunerna och landstingskommunernahar ansvar för betydligt fler samhällsuppgifter . Den kommunalasjälvstyrelsen hör till statsskickets grunder enligt gällande regeringsform. I propositionen om säkerhets- och försvarspolitiken samttotalförsvarets fortsatta utveckling (prop. 1981/82:102 bil. 1) anförs att den administrativa beredskapen uppvisar vissa brister. Beredskapsförfattningarna är delvis ålderdomliga till form och innehåll och skrivna mot bakgrund av andra hotbilder än de nuvarande. har dragit konsekvensen av dessa förhållanden och har förordat att resurser avsätts för att slå samman. 378 förenkla och kompletteraberedskapsförfallningarna med hänsyn lill dagens och morgondagens behov. Inom förbereds en modernisering avAFL. I Dir. 1982:87 departementspromemorian (Ds Ju 1982:9) De offentliga organensverksamhet vid krig eller krigsfara, 1. Förvaltningsmyndigheter och kommunerföreslås bl. a. en ny administrativ fullmaktslag som är avsedd att ersätta AFL.Reformbehovet och de åtgärder som kan vidtas för att nå en bättreförfattningsmässig beredskap diskuteras i promemorian. Det konstateras attredan terminologin i fråga om kommunerna och deras organ numera är en annanän.när AFL kom till. Enligt vad som anförs i departementspromemorian medgerinte regeringsformen atl den kommunala beslutanderätten utövas av något annatorgan än av valda församlingar. Enligl kommunallagen har fullmäktige vissdelegationsrätt. Den får emellertid inte avse ärenden som är av principiellbeskaffenhet eller i övrigt av större vikt. I promemorian framhålls attordningen att en kommunstyrelse övertar beslutanderätten i -kommunen och deförenklingar i övrigt av beslutsprocessen som föreskrivs itillämpningskungörelsen till AFL inle slår i överensstämmelse med regeringsformen.I promemorian föreslås därför att den kommunala beslutsprocessen i krig blirföremål för en närmare utredning. För att göra en särreglering av den kommunalabeslutanderätten i krig möjlig innehåller promemorian ett förslag till ändringi regeringsformen. I en ny paragraf i 13 kap. föreslås ett tillägg attbeslutanderätten i kommunerna utövas på sätt som anges i lag, om riket är ikrig eller omedelbar krigsfara. Promemorian remissbehandlas f. n. Jag vil) erinra om att har beslutat attkommunerna med början senast under /85 skall la över ansvaretför ledningen av civilförsvarsverksamheten på lokal nivå i krig och delplanläggningsansvar i fred som hänger samman härmed (prop: 1981/82:102 bil. 2,FöU 1981/82:18, rskr 1981/82:374). Till följd av detta riksdagsbeslut blir detväsentligt att den kommunala krigsorganisationen är effektivt och lämpligtutformad och att kommunerna under beredskap och krig har ett väl fungerandebeslutssystem. Med hänsyn till vad jag nu har sagt finns det anledningatt se över den kommunala beslutsprocessen i krig. En särskild utredare börtillkallas för att göra denna översyn och undersöka om övriga reglerför den kommunala sektorn kan tillämpas i krig. En grundläggande princip för försvarspläneringen är attden myndighet eller det organ som svarar för viss verksamhet i fred skall svara för verksamheten också i krig, om verksamheten då skall upprätthållas. Vidare gäller atf den statliga och kommunala förvaltningen så långt det är möjligt skall arbeta efter det regelsystem som gäller i fred. Det är under krigsförhållanden av största vikt att myndigheterna snabbt och effektivt kan fatta beslut. För att delta skall vara möjligt behöver beslutsordningen i krig ofta förenklas. När det gäller den statliga förvaltningen kan besluten i slor utsträckning decentraliseras eller beslutförheten ändras. Förenklingar måste också kunna ske i fråga om den kommunala beslutanderätten. Det fredstida beslutssystemet enligt regeringsformens och kommunallagens bestämmelser innebär att beslutanderätten i kommunerna och landstingskommunerna utövas av valda församlingar. Detta beslutssystem kan inte alltid upprätt- 379 Skr.1982/83:103 hållas under beredskap och krig.Den kommunala beslutanderätten behöver Del II under sådana förhållanden kunnaanförtros ett lämpligt beslutsorgan. uppgift för utredaren blir att pröva hur ett sådant organskall utses och vara sammansatt. En ändrad beslutsordning i ofredstider förutsätterändringar i regeringsformen och kommunallagen.