prop · G60398 · 1982-12-31 00:00:00 — Om skadauppstår pä föremålen torde i åtskilliga fall ett fullt ansvarkunna utkrävas. 1982/83:98 43 Svaren frän de myndigheter som har tecknat depositionsavtal visar attmyndigheterna i några fall har åtagit sig att svara för den lånade egendomens fulla värde genom att teckna en försäkring. Föremålen har i dessa fall försäkrats intill egendomens angivna värde enligt en företagen värdering. I andra fall har läntagande myndigheter tecknat försäkring för skada genom stöld, brand etc. utan att detframkommer att något skriftligt avtal om detta har ingåtts. Tvädomstolar förklarar att de tidigare hade hållit inlånade konstföremål försäkrade. Efter det attdomstolsverkets revisorer hade påtalat olämpligheten i detta hade domstolarnaemellertid sagt upp försäkringen. De myndigheter som bedriver museiverksamhet förklarar att de i samband med inlåningen för tillfälliga utställningar alltid tecknar en försäkring för föremålens värde. Prop, 1982/83:98 44 2.1.1 My nd i_gl2e te£ £0£ £n£e£ £tjt £V£n_i£k£-£t£t_l i£a_l£n_ b£å_f£r£k£mma_ I någotmer än hälften av enkätsvaren anges att statligamyndigheter bör få låna konstverk och andra värdeföremål från andra ägare än statliga institutioner. Inställningen motiveras främst med svårigheten att få låna frän de statliga institutionerna. En del av myndigheterna anser emellertid att bara vissa särskilda långivare bör accepteras, närmast kommuner, landsting,kommunala museer, privata museer, konstföreningar, konststiftelser och andra rättssubjekt där någon beroende-eller jävssituation inte behöver befaras eller också konstnärer på orten. De myndigheter som är positiva till fortsatt låneverksamhet är, grovt sett, jämnt fördelade på de som själva har lånat konstverk och de som inte hargjort det. Bland de låntagande myndigheterna framhåller sålunda exempelvis att det är ytterst svårt att få låna konstföremål från staten eller från kommunerna och att tingsrätten skulle ha varit så gott som utan konstverk om inte deprivatägda konstverken funnits. Län bör därför tillåtas utan inskränkning frän alla tänkbara långivare. Liknande synpunkter förs fram av bl.a. Jämtbyqdens tingsrätt, polisdistrikt och i . Statens bakteriologiskalaboratorium betonar för sindel värdet i att ett större och mer variationsrikt utbudav konst kan ställas till myndigheternas förfogande. Ett begränsat antal av de låntagande myndigheterna - ett tiotal -ansef att lån bör få ske men endast från vissa långivare. Sålunda anser Eskilstunapolisdistrikt att lån bör få ske från 1982/83:98 45 kommuner men att lån frånprivatpersoner bör undvikas med hänsyn till skaderiskerna. Det bör enligt i endast vara möjligt att låna konstföremål m.m. frän kommunala museer, konststiftelsersamt juridiska personer, där någon beroende- och jävssituation inte behöver befaras. Vidare bör värdet på föremålen inte vara så högt. Att lån bara bör få förekomma frän kommuner, kommunala museer,privatmuseer, konstföreningaro.d. anser även i , lokala skattemyndigheterna iHelsingborg och samt kronofogdemyndigheten i . De myndigheter som bedriver olika former avmuseiverksamhet -däribland KB, och statens historiska museer,livrustkatmnaren. och , museetsamt statens -betonar viktenav att de inom ramen för sinverksamhet får låna konst- och värdeföremål för tillfälliga utställningar. Bland de icke låntagande men till lån positivt inställda myndigheterna finns t.ex.socialstyrelsen, som framhåller att det frånarbetsmiljösynpunkter är värdefullt, om en myndighet i sinalokaler kan ha konstverk och andra värdeföremål. Eftersom statens konstråds och statens konstmuseers möjlighet till tilldelning och utlåning är begränsad, är det enligt bra ommyndigheterna kan få låna konstverk eller värdeföremål från annat häll. Liknande synpunkter förs fram av i , som härutöver framhåller att det från allmän trivselsynpunkt är bra om myndigheter kan få tillgång till provinsiella eller lokaltbetonade konstverk. Inom detta område har kommunala institutioner oftast ett större utbud än statliga sådana, heter det. stryker under att lån av konstföremål sannolikt skulle öka möjligheterna till utsmyckning avoffentliga lokaler. En rad andra myndigheter - bl.a. och , försvarshögskolan, transportrådet, , centralastudiestödsnämnden, , statensvattenfallsverk samt länsstyrelsernai och -anser också att lån från privata långivare bör tilllåtas utan begränsning, men lämnar inte någon närmare motivering till sitt ställningstagande. Prop.1982/83:98 46 Ocksåbland de myndigheter som själva inte lånat några konstverk e.d. finns en del somanser att lån från privata intressenter bör få ske men bara med vissa begränsningar. Sålunda menar attmyndigheterna bör få låna konstföremål från konstnärer på orten och att föremålen inte bör representera något större ekonomiskt värde. Att lån bör tillåtas uteslutande från kommuner och kommunala museeranser och kronofogdemyndigheten i . Av samma mening är i som anser att lån bara bör få ske från allmänna organ, såsom kommuner och landsting. anför att lån bara bör fä förekomma från kommuner och från museer. En mellaninställning representeras av kammarkollegiet, som anför att myndigheterna endast ytterstrestriktivt och av speciella skäl bör få låna konstverk från andra ägare än statliga institutioner. Ett sädan skäl kan enligt kollegiet vara en utställning. Och enligtlantbruksstyrelsen bör sådana lån tillåtas bara om särskilda skäl, t.ex. anknytning tillmyndighetens verksamhet eller miljöskäl, motiverar sädan inlåning. Varje sådan inlåning utifrån bör enligt lantbruksstyrelsen prövas noga. 2.1.2 MyrviiijheteT £oni £nse£ £t iltZiiliQ iH °L undv_ika8_ Som nämnts finns ocksåbland de myndigheter som själva har lånat konst- och andra värdeföremål sädsna som anser att lån från privata ägare inte bör tillåtas, exempelvis , polisdistrikt, länsstyrelserna i ,och , lokala skattemyndigheten i Lundsamt kronofogdemyndigheten i . Myndigheterna bör enligt deras mening sålunda enbart fä vända sig till statliga institutionerför stt få tillgång till konstföremål. Som skäl för sin inställning anför t.ex. polisdistrikt attkonstföremål lätt kan komma bort och att det är svårt att alltid ha kontroll över dem. Och i län pekar på att län frän privatpersoner kan uppfattas sommuta och därför bör undvikas. 1982/83:98 47 En grupp på 16 myndigheter utgörs av sådana som inte själva har några konstföremål inlånade från privata intressenter och som också är negativt inställda till sådan inlåning i fortsättningen. Till denna grupp hör bl.a. , luftfartsverket, SJ, , , , kommerskollegium, patent- och registreringsverket, styrelsen för arbetarskyddsfonden och statensinvandrarverk. De pläderaralltså för att statliga myndigheter bör låna konstföremål o.d. från uteslutande statligainstitutioner. Till samma grupp hör RA, FOA och UHÄ. Som skäl för att lån frän privata håll inte bör tillåtas hänvisar RA till att sådana lån leder till för stora omkostnader och för mycken administration för myndigheterna. FOA uppger att deninte har velat ta ansvar för annan utsmyckning än statlig inlåningoch eget ägande. Vidare framgår att FOA har över 300 konstverk. Ett stort antalhar erhållits genom eller gävor från besökare. Andra verk har inköpts genom . Det finns även enligt FOA många andra statliga institutioner, t.ex.marinmuseum och som ställer konst till förfogande. UHÄ förklarar sig ha svårt att se när det skulle finnas anledning attta emot och ansvara för icke-statligadepositioner. I det följande redovisas lämnade synpunkter på frågan vilket ansvar som myndigheternai fortsättningen bör ikläda sig för värdet av inlånade konstföremål. 2.2.1 £risl£i rig_ Endast ett begränsat antal myndigheter anser att en myndighet bör helt friskriva sig från allt ansvar vid lån av konstföremål till myndigheterna. Bland de myndigheter som själva har lånat konstföremål är det , polisdistrikt samt lokalaskattemyndigheterna i och som är av den uppfattningen. 1982/83:98 48 som inte har lånat några konstföremål är det RA, polisdistrikt,luftfartsverket. statens geotekniska institut, kammarkollegiet, SAV. UHÄ och centrala som förordar friskrivning. Några närmare skäl för ställningstagandet har interedovisats. De flesta myndigheter, däribland högsta domstolen, Jämtbyqdens tingsrätt, , Landskronapolisdistrikt, försvarets civilförvaltning, , ,transportrådet, kommerskollegium,, , styrelsen för arbetarskyddsfonden, länsstyrelserna i ,, , och samt lokala skattemyndigheterna iHelsingborg och , är av den uppfattningen attmyndigheterna vid lån av konstföremål e.d. bör ikläda sig ett sådant presumtionsansvar för oaktsamhet som stadgas i handelsbalkens11 och 12 kap. Denna åsikt är lika utbredd bland de myndighetersom f.n. själva har lånat konstföremål som bland dem som intehar gjort det. Sålunda menar tinqsrätt att det oftast är myndigheten som ligger i underläge vid låneförhandlingarna och att den därför måste acceptera ett visst ansvar. Mendet är enligt tingsrätten i varje fall naturligast attmyndigheten tar på sig ansvar bara för skada vållad uppsåtligen eller genom vårdlöshet av myndigheten. anser också att ansvarsbestämmelsernai handelsbalken i regel börvara avgörande. Men i de fall där ägaren till konstföremålet själv tar initiativet till länet och i stor utsträckning får myndigheten att låna konstverk utan att myndighetenhar något intresse alls utav detta, bör i stället en friskrivning från ansvar ske. 1982/83:98 49 2.2.3 £"11 1 a.n£V£r_ En del myndigheter anser att om de statliga myndigheternalånar kortstföremål e.d. frän privat eller kommunalt häll, så bör de fortsättningsvis svara för all uppkommen skada på föremålen. Som skäl för detta har framhållits att det är svårt för en myndighet, som har tagitinitiativ till inlåningen, att endast ikläda sig ett begränsat ansvar. Vidare har betonatsatt enda möjligheten för myndigheterna att få låna konstföremål o.d. från privat häll är att de tar pä sig fullt ansvar för värdet av föremålen. Denna inställning har förespråkare inte bara bland sädana myndigheter som själva har lånat in konstverk o.d., exempelvisUppsala och tingsrätter, polisdistrikt, statens bakteriologiska laboratorium,postverket, statens förlikninqsmannaexpeditionsamt länastyrelserna i , och län. Inställningendelas också av én del mynd. '.oheter, som intehar lånat några konstföremål e.d., r.ärmast , försvarshögskolan, postvei'! ;et, patent- och registreringsverket,statens invandrarverk, , statens brandnämnd och länsstyrelsernas orqanisationsnämnd. betonar sålunda att om konstföremål skaffas in av myndigheten pä dennas initiativ, bör myndigheten ikläda sig fullt ansvar för värdet av föremålen. Och enligt postverketsuppfattning är det svårt för myndigheterna att få låna privatägda konstföremål utan att ta fullt ansvar för dem. De myndigheter som bedriver museiverksamhet framhåller att det måste vara deras sak att svara för föremålens fulla värde med hänsyn till att det ligger i deraseget intresse att få låna konstverk och värdeföremål, främst för tillfälliga utställrungar. 4 1982/83. Prop.1982/83:98 50 Har lånet skett i myndighetens intresse för en tillfällig utställning eller liknande, är det rimligt att myndigheten ikläder sig fullt ansvar för de inlånade föremålen. Det anser också kammarkollegiet, som dock hävdar att myndigheterna i alla andrafall bör undvika att åta sig något ansvar. En liknande uppfattningföreträds av ,- som anser att en myndighetbara i extrema fall bör ikläda sig fullt ansvar, t.ex. vid inlåning för nägot särskilt evenemang, såsom jubileum eller liknade vidmyndigheten. Flertalet av dem som anser att de ststliga myndigheternavid konstlån bör ikläda sig fullt ansvar för föremålens värde menar att detta lämpligen kan ske i den formen attden läntagande myndigheten tecknar en försäkring. Det gäller främst de myndigheter som redan själva har lånat konstföremål o.d., särskilt sådana som bedriver museiverksamhet. Ett mindre antal myndigheter anser att statsmyndigheternai fortsättningen bör ställa som villkor för att ta emot lån att ägarna själva håller sakerna försäkrade. Andra myndigheter ser dettasom önskvärt, men betonar att några möjligheter för myndigheterna att få låna konstverk e.d. i sä fall inte torde finnas. Det är främst myndigheter, som själva inte har lånat några konstföremål, som framhåller dessa synpunkter. 1982/83:98 51 ytkast_till Förordning_om_3tatliga_myndigheters_lånay_kon3tyerj< !_lQ!S§4yt§5S!5QiD9» Regeringen föreskriver följande. 1 § I denna förordning finns föreskrifter om rätten för myndigheter under regeringen att frän nägon annan än staten låna konstföremål för utsmyckning av sina lokaler. Med lån avses även deposition och hyra. 2 § Förordningen gäller inte den verksamhet sombedrivs av 2. museer, 3. bibliotek, 4. vetenskapligainstitutioner, 5. andramyndigheter med uppgift att främja kulturhistoris eller att förvärva,vårda, bevara, vetenskapligt bearbetaeller ställa ut konstverk eller andra föremål av konstnärligt, vetenskapligt ellerliknande allmänt intresse. Förordningenskall inte heller tillämpaspå fall där utställningsersättning betalas eller skall betalasenligt huvudavtalet mellan staten och m.fl. 3 § Myndigheterna får som långivareanlita endast 1. kommuner, landstingskommuner, kommunalförbund, församlingar,kyrkliga samfälligheter eller allmänna försäkringskassor. Prop, 1982/83:98 52 2, sådana stiftelser eller ideella föreningar som har till ändamål att främja kulturhistoria eller konstgenom att förvärva, vårda, bevara, vetenskapligtbearbeta eller ställa ut konstverk eller andra konstföremål. 4 § Vid varje låneuppgörelse skall myndigheten träffa ett skriftligt avtal med långivaren. Avtalet skall ange samtliga villkor som gäller för lånet. 5 § I låneavtal som avses i denna förordning skall anges att staten svarar för skador som tillfogas längivaren i de fall där myndigheten brister i sitt åliggande att visa att skadorna inte beror på försummelse av myndigheten eller av någon anställd hos myndigheten. Myndigheten får inte ikläda staten mer vittgående skadeståndsansvar än som följer av första stycket. 6 § Av cirkuläret (1954:325) med föreskrifter rörande för säkring av staten tillhörig egendom, m.m, framgår att staten inte får teckna försäkring för att skydda staten eller i dess tjänst . anställd personal mot ansvarighet. Värderingm,m. § 7 Värdet på varje konstföremål skall anges i avtalet. Rådertveksamhet om värdet, skall den låntagande myndigheten låta värdera föremålet. Om kostnaden för värderingen inte betalas av föremålets ägare eller nägon annan än myndigheten, får den betalas av medel till förvaltningskostnader eller andramedel som den låntagande myndigheten disponerar. 1982/83:98 53 8 § önskar en myndighet låna ett konstföremål som bedöms vara värt mer än , skall statenskonstråds medgivande till inlåningen inhämtas, innan låneavtalet träffas. 9 § De föreskrifter som kan behövas för verkställigheten av denna förordning meddelas av statensarbetsgivarverk efter samråd med . Denna förordning träder i kraft . Myndigheter,som har slutit avtal med andre långivare än som avses i 3 §, skallså Idngt möjligt säga upp dessa avtal. Andra äldre låneavtal skall så Ifingt möjligt antingen ändras så, att de stämmer överens med de nya föreskrifterna, eller också sägas upp. Dessa åtgärder - och 1 förekommande fall återställandet av konstfäremålen - skall vidtas senast den 1juli 1983. Myndigtieternaskall till budgetdepartementet komma ln med enredovisning över sfidana äldre ärenden, där myndigheten inte har lyckatsvidta i 2 nämnda åtgärder med angivande av skälen till detta. 1982/83:98 54 En sammanställning av remissyttrandena över rapporten (DsB 1981:18) Konst i statliga verk Efterremiss har yttranden över departementsrapporten i stadiga verk avgetts avjustitiekanslem (JK), , och tingsrätter,, , polisdistrikt,, (), ,akademiska sjukhuset i , (), postverket,kammarkollegiet (efter hörande av Lunds domkapitel), statskontoret,, (), (),och personalutbildning (SIPU),statens arbetsmarknadsnämnd (SAMN), , ,statens konstmuseer, museet, statens ,universitets- och högskoleämbetet (UHÄ), kommerskollegium,generaltullstyrelsen, /KO, statens invandrarverk,jämställdhetsombudsmannen, , länsstyrelserna i ,, , , och , lokalaskattemyndigheten i , kronofogdemyndigheten i , riksdagensombudsmän (), . Centralorganisationen /SR,Föreningen och industriformgivare. Därjämtehar genom kommit in ett yttrande från Landskronapolisdistrikt och genom UHÄ ett från . Stockholmskommun har som sitt yttrande lämnat över ett yttrande från kulturnämnden ikommunen; /SR har i sitt yttrande hänvisat till ett yttrande från . TCO:sstatstjänstemannasektion (TCO-S) har avstått från att yttra sig. Huvudfrågornai rapporten gäller om de statliga myndigheterna i fortsättningen skall fa lånakonstföremål bara från vissa långivare samt om staten därvid skall ikläda sigendast ett begränsat ansvar för de inlånade föremålen. Förslageni rapporten har fått ett positivt mottagande. De allra flesta remissinstansernauttrycker sin tillfredsställelse över de klarlägganden som görs i rapporten,framhåller det angelägna i att statens ansvar för Prop.1982/83:98 55 inlånade konstföremål regleras och tillstyrker förslagen.Från olika håll framhålls att förslagen skulle skapa ordning ilåneförhållandena och klara och enhetliga regler för en viss del av samhälletskonstinnehav. Bland de remissinstanser som i alh väsenUigt finner sigkunna lämna rapportens förslag utan erinran är JK, , , , , , ,akademiska sjukhuset i , RFV, , , , UHÅ,generaltullstyrelsen, statens invandrarverk, , länsstyrelsernai och , JO, , samt Föreningen och industriformgivare. Några av dem utvecklar skälen för sitt ställningstagande. i , t. ex., menar att förslagetskulle främja en ökad inlåning av konst för utsmyckning av myndigheternaslokaler. Statskontoret ansluter sig också till förslaget att föreskriftermeddelas för de statliga myndigheternas inlåning av konstföremål för att smyckamyndigheternas lokaler, men har vissa avvikande synpunkter på förordningenstillämpningsområde m. m. Genom enhetliga regler för statliga myndighetersinlåning av konstföremål skulle myndigheterna enligt statskontorets mening fåbättre möjligheter att bedöma vilka förpliktelser de ikläder sig i samband medlånen. Flera myndigheter har i olika sammanhang framfört önskemål om sådanabestämmelser, sägs det. erinrar om att i den mån lån avkonstföremål kräver byggnadsåtgärder skall samråd med ske,innan beslut om lån fattas. Även en del andra remissinstanser ställer sig i stort settpositiva till rapporten, men anför särskilda synpunkter på de olika frågorna. Exempelvis i län motsätter sigvisserligen inte förslaget, men anser att frågan bör lösas genom att statligamyndigheter i första hand åläggs att vända sig till statens egna organ som haransvar för stadiga inköp av konst och förvaltning av konst i statlig ägo. Två myndigheter ställer sig närmast avvisande till förslagetom en författningsreglering. anser sålunda att redandepartementsrapporten klarlägger myndigheternas ansvar för inlånad konst. Denovisshet som tidigare rått i detta hänseende har alltså undanröjts. Därmed harsyftet med verkets framställning till blivittillgodosett, heter det. En författningsreglering av statliga myndigheters lånav konstföremål för lokalutsmyckning kan väl sägas vara ägnad att åstadkommaordning och reda på området, anför , som emellertid för sin delvill sätta i fråga, om någon reglering verkligen behövs. För det område somverket företräder kan behovet i vart fall inte sägas vara framträdande. Om enförfattningsreglering anses erforderlig, bör den enligt verkets uppfattning i vaijefall inte omfatta institutioner som har till huvudsaklig sysselsättning attlåna konst för utställningsverksamhet. Även /KO är kritiskttill förslaget. 1982/83:98 56 visseriigenmed om att det - för att man skall undvika oklarheter om innebörden avrättsförhållandet mellan långivare och låntagare - kan vara en fördel, om detupprättas ett skriftligt avtal om lånet. Men man sätter i fråga, om det finnsanledning att av detta skäl införa detaljerade bestämmelser omlåneverksamheten. 3 Tillämpningsområdet för en reglering Deflesta remissinstanser har tillstyrkt förslaget i denna del. Någraremissinstanser har emellertid fört fram en del särskilda synpunkter, främstav förtydligande karaktär, däribland följande. Kulturrådetförutsätter att i begreppet "konst" inbegripes även kulturhistorisktvärdefulla bruksföremål, möbler etc. Detta bör klart framgå i en kommande förordningliknande den som redovisas i bilaga 3 i rapporten och må gälla i dettasammanhang. FöreningenSveriges konsthantverkare och industriformgivare: Viförutsätter att i begreppet "konst" också inbegripes konsthantverk, bruksföremålsom möbler o. d. Detsynes lämpligare att 2 § i den föreslagna förordningen utformas på följandesätt: "Förordningengäller inte den verksamhet som bedrivs av 2. statliga myndigheter, främstmuseer, bibliotek och vetenskapliga institutioner, med uppgift att främjakulturhistoria------------------------------ riksorganisation Denna formulering täckerenligt statskontorets mening de fall där undan tag från huvudregeln framstår som befogade och - i praktisk tillämpning - nödvändiga. Det saknas däremot anledning att generellt meddela undan tagsföreskrifter för olika slag av museer, bibliotek och vetenskapliga insti tutioner vid statliga myndigheter som har andra uppgifter än "att främja kulturhistoria-- ". I2 § torde en precisering av vad som avses med museer och bibliotek (statliga,kommunala, enskilda) vara önskvärd. Medutgångspunkt i att den planerade förordningen skall avse endast lån av konstverk som syftar till att förbättra arbetsmiljön hos stadiga myndig heter finns från postverkets sida intet att erinra mot utkastet till förord ning. --- I vad gäller lån av konstverk m.m., som mottagits i annat syfte än sagts, såsomlån för tillfälliga utställningar exempelvis i samband med jubileer eller förutställning i av myndighet anordnat museum, exempelvis postmuseum, faller sådanalån såvitt postverket kan bedöma inte under den avsedda förordningen. 1982/83:98 , 57 Somsvar på den i rapporten redovisade enkäten uttalade kollegiet att ett skäl attfrångå den restriktiva inställningen till inlåning av konst skulle vara etttillfälligt lån t. ex. i samband med en utställning. Man kan hävda att dettakrav har tillgodosetts därigenom att förordningen är avsedd att gälla lån avkonstverk/ör utsmyckning. A andra sidan gör förordningen i 2 § undantag försådana statliga organ som förmodas ha intresse av konstverken av andra skäl änutsmyckning av sina lokaler. Denna i någon mån bristande överensstämmelseföreslås bli löst på så sätt att orden "för utsmyckning av sinalokaler" utgår. Vid de rätt fåtaliga fillfällen då en myndighet harintresse av att låna konst m.m. fill en fillfällig utställning eller dylikttorde det finnas möjlighet att få särskilt tillstånd till detta av regeringen,dispens, såvida inte beslutanderätten i sådana frågor skall delegeras tillstatens arbetsgivarverk. Deflesta remissinstanserna tillstyrker förslaget att bara vissa långivare skallfå komma i fråga och anser även att den begränsning av långivarna som föreslåsär väl vald. Som skäl härför framhålls bl.a. vikten av att allmänhetensförtroende för en myndighet inte får rubbas till följd av myndighetenskonstlån. Frånflera håll pekas på att det är lämpligast att myndigheternas konstlån i förstahand sker från eller statens konstmuseer. Dessa myndigheterbör tillförsäkras sådana resurser och arbetsformer att erforderligamiljöförbättringar i form av konst i myndighetslokaler kan genomföras medhjälp av medel därifrån, sägs från något håll. Enremissinstans anser att det bör klargöras i förordningen att de statliga myndigheternaäven fortsättningsvis har rätt att låna konst från andra statliga myndigheter. Enhel del instanser ställer sig emellertid avvisande till en begränsning avlångivarna, föreslår vissa ändringar eller anför andra synpunkter i denna del.En myndighet, polisdistrikt, ställer sig starkt kritisk tillrapportförslaget om en begränsning av lånemöjligheterna.