prop · G60319 · 1982-12-31 00:00:00 — Enligt 4 kap. 6 § KL får kommuner avsätta medel tillkapitalfonder och driflfonder. Fondmedel får tas i anspråk för annat ändamål ändet som fonden avser endast genom beslut i samband med att budgeten fastställs. Kommunallagsréformeninnebar att bestämmelserna om fondbildning i kommunerna moderniserades ochförenklades. Motsvarande bestämmelser kommunallag var i stort settdesamma som de som finns i 70-72 §§ LFS. I 4 kap. 6 § KL fanns ursprungligen enbestämmelse om att medel ur kapitalfond får tas i anspråk för driftändamålendast om regeringen medger det. Denna bestämmelse togs bort (prop.1980/81:80, KU 1980/81:13, rskr 1980/81:149). Till grund för detta beslut lågförslag av statskontrollkommittén i betänkandet (SOU 1980:10) . Utredningen erinrar om att samma regler om fonder gälldeför de borgeriiga och kyrkliga kommunerna fram till kommunallagsreformen år1977. Församlingarnahar enligt utredningen redan nu i praktiken en mycket stor fonderingsfrihet.Det finns därför inte skäl att behålla den statliga kontrollen 1982/83:19 186 Utredningen anser det vara tillräckligtatt, liksom på det borgerligt kommunala området, föreskriva att en församlingfår avsätta medel fill kapitalfonder och driftfonder. Utredningen delar i princip statskontrollkommitténsuppfattning att regeringens kontroll över beslut om att ta medel ur kapitalfondi anspråk för driftändamål kan slopas. Eftersom statskontrollkommitténs förslaginte hade föranlett någon lagändring på det borgerligt kommunala området närutredningen lade fram sitt betänkande, ville utredningen emellertid inteföreslå någon motsvarande reform för kyrkokommunernas del. Utredningen framhåller att bestämmelserna i 56 § i 1953års kommunallag om regeringens medgivande till vissa fonderingar och 57 § sammalag om vissa obligatoriska fonderingar inte ansågs ha någon större praktiskbetydelse på det borgerligt kommunala området. Bestämmelserna fick inte någonmotsvarighet i KL. Förhållandena torde vara likartade för kyrkokommunernasdel. Motsvarande föreskrifter i 71 § och 72 § första och andra styckena LFS bördärför enligt utredningen inte få någon motsvarighet i den nya lagen. Hänvisningen i 72 § sista stycket LFS till särskildabestämmelser om fonderingsskyldighet har däremot särskild betydelse förkyrkokommunerna. Sådana bestämmelser finns t. ex. i lagen (1970:939) omförvaltning av kyrklig jord. Utredningen föreslår därför att bestämmelsenbehålls. 1 Hovrätten för , i Malmöhuslän, i , stiftsnämnden i , församlings-och pastoratsförbund. , och kyrkokamerala förening har samtliga tillstyrkt attregeringens kontroll över beslut om att ta medel ur kapitalfond i anspråk fördriftändamål skall slopas. Paragrafen har utformats enligt utredningens förslag medden avvikelsen att den inte innehåller någon bestämmelse om att medel urkapitalfond får tas i anspråk för driftändamål endast om regeringen medgerdetta. Enligt min mening finns det inte skäl att behålla denstatliga kontrollen över församlingarnas avsättning av medel till fonder. Jaganser att det är tillräckligt att, som utredningen föreslår, i paragrafen angeatt en församling får avsätta medel till kapitalfonder och driftfonder. Även kravet på regeringens medgivande för att fondmedelskall få tas i anspråk för nya ändamål har efter hand förlorat i betydelse. Jaganser att underställningskontrollen över användningen av fondmedel är av såbegränsat värde att den, som utredningen föreslår, kan avskaffas.Begränsningarna i Prop.1982/83:19 187 fråga om den takt i vilken en kyrklig kommun får taskatteregleringsfondens medel i anspråk framstår också som onödiga. 1 likhet med utredningen anser jag att beslut om att taianspråk fondmedel för nytt ändamål bör få fattas endast i samband med att budgetenfastställs. Då har fullmäktige den samlade överblicken över resurser ochmedelsbehov. Bestämmelserna i 6 kap., 1 § om förmögenhetsskydd utgörenligt min uppfattning en tillräcklig reglering även av fondanvändningen.Principen om förmögenhetsskyddet innebär bl. a. att medel ur kapitalfondnormalt inte får tas i anspråk för driftändamål. Endast då alldeles särskildaomständigheter föreligger torde det kunna motiveras att medel ur kapitalfondanvänds för driftändamål. Enligt min bedömning har den föreslagna bestämmelsenom att medel ur kapitalfond får tas i anspråk för driftändamål endast omregeringen medger det i praktiken ingen betydelse. Jag förordar därför att bestämmelsen inte tas in i den nya lagen. Första stycket i förevarande paragrafkommer härigenom att stämma överens med 4 kap. 6 § KL. Andra stycket innehåller i enlighet med utredningensförslag en hänvisning till de särskilda bestämmelser om skyldighet att avsättamedel till fond som finns bl. a. i lagen om förvaltning av kyrklig jord. 7 § En församling får ta upp lån och ingå borgen. En församling får inte upplåta panträtt i sin egendom tillsäkerhet för fordran. Vid förvärv av egendom får en församling övertabetalningsansvaret för lån som har tagits upp mot säkerhet av panträtti egendomen. Paragrafen, som innehåller bestämmelser om lån, borgen ochpanträtt, motsvarar 73 och 74 §§ LFS. Enligt 73 § 1 mom. LFS får en församling ta upp lån intillett sammanlagt belopp som motsvarar en utdebitering av en krona för varjeskattekrona som enligt föregående års taxering belöper på församlingen. Om enförsamling behöver låna ytterligare medel kan regeringen medge att församlingenfår ta upp lån som motsvarar en högre utdebitering än en krona. Tillståndet kanavse högst åt gången. Lånen skall återbetalas . Om lånetiden är merän skall avbetalning ske . En församling som förvärvar intecknadegendom får överta betalningsansvaret för inteckningslån, även om lånetiden ärlängre än och lånen skall återbetalas i annan ordning än som annarsgäller. En församling får också ta upp lån som enligt ett uttryckligt beslutskall användas för att betala äldre lån och som skall återbetalas inom den tidsom gäller för det äldre lånet. Bestämmelserna i 73 § 1 mom. LFS gäller även omborgen. 1 73 § 2 mom. LFS föreskrivs att en församling även får taupp lån av statsmedel, som regeringen beviljat, samt lån av statsmedel ochkyrkofonds- 1982/83:19 188 medel, som statlig myndighet beviljat. Regeringenbestämmer omfattningen av och villkoren för denna ufiåning. Enligt 74 § LFS får en församling, om regeringen medgerdet, ta upp lån och ingå borgen även i andra fall än som avses i 73 §. Enligt 4 kap. 7 § KL får kommuner ta upp lån och ingåborgen. De får däremot inte upplåta panträtt i den kommunala egendomen tillsäkerhet för fordran. Vid förvärv av egendom får kommuner övertabetalningsansvaret för lån som har tagits upp mot panträtt iegendomen. kommunallag fanns bestämmelser om statlig kontroll avkommunernas upplåning av samma slag som de regler som fortfarande finns i LFS.Bestämmelserna i den äldre kommunallagen fördes i förenklat och något uppmjukatskick över till KL. Efter förslag av statskontrollkommittén avskaffadesunderställningsskyldigheten i fråga om kommunernas lån och borgensåtaganden år1979 (prop. 1978/79:53, KU 1978/79:26, rskr 1978/ 79:220). lagfästesprincipen att kommuner inte får upplåta panträtt i sin egendom. Utredningen påpekar att bestämmelserna om lån och borgen i73 och 74 §§ LFS har tillkommit med kommunallags motsvarande reglersom förebild. Verksamheten i de borgerliga kommunerna har expanderat mycketkraftigt . Kyrkokommunernas upplåning är liten jämfört med deborgerliga kommunernas. Tillståndsgivningen för lån och borgen är avsevärtmindre för de kyrkliga kommunerna än för de borgerliga. För de större kyrkliga kommunerna med utvecklade budget-och redovisningssystem gäller beträffande låne- och borgenskontrollen i huvudsakdetsamma som för de borgerliga kommunerna. För dessa kyrkliga kommuner bördärför enligt utredningen den statliga kontrollen över lån och borgensåtagandenkunna slopas. Utredningen framhåller att ungefär hälften av de kyrkligakommunerna saknar utvecklade budget- och redovisningssystem. I dessa kommunerkan tillämpningsproblem uppstå om kontrollen slopas, t. ex. i fråga om skyddetför den kyrkokommunala förmögenheten eller kompetensenligheten i fråga ombesluten att ta upp lån. Det får emellertid förutsättas att annan kontroll skeri dessa fall bl. a. genom att frågorna debatteras eller genom attkommunalbesvär anförs samt genom att verksamheten granskas av revisorer. Medhänsyn härtill och till den relativt begränsade omfattning som tillståndsgivningenför lån och borgen har bör enligt utredningen den statliga kontrollen kunnaslopas även för de kyrkliga kommuner som det här är fråga 1982/83:19 189 Utredningen föreslår därför att bestämmelserna om lånoch borgen utformas med 4 kap. 7 § KL som förebild. och stiftsnämnden i ställer sigtveksamma till att underställningskontrollen vid upptagande av lån slopas. Bådapekar på att de små kyrkokommunerna saknar utvecklade budget- ochredovisningssystem. ifrågasätter om andra former av kontroll kanersätta underställningskontrollen, som är en förhandskontroll medankommunalbesvär och revision utgör en kontroll i efterhand. anserdock inte att särbestämmelser är befogade för de mindre kyrkokommunerna.Viktigt är dock enligt att de kyrkokommunala förtroendemännen harfillräckliga insikter i bl. a. ekonomiska frågor. Domkapitleti och stiftsrådet i hälsar med tillfredsställelse attunderställningsförfarandet slopas. Detta medför enligt i Göteborgbl. a. en minskad byråkrati. Paragrafen har i enlighet med utredningens förslagutformats så att den stämmer överens med 4 kap. 7 § KL. Mittförslag innebär att de kyrkliga kommunerna får ta upp lån och teckna borgenutan regeringens medgivande. Bestämmelserna i 6 kap. 1 § om skyddet för denkyrkokommunala förmögenheten utgör enligt min mening en tillräcklig regleringav kyrkokommunens beslut på detta område. I likhet med vad som gäller på detborgerligt kommunala området är det inte förenligt med denna bestämmelse atttäcka driftskostnader med lån. Något hinder att ta upp tillfälliga lån för atterhålla rörelsemedel finns naturligtvis inte. Om underställningen slopas,skulle det inte innebära några ändringar i dessa avseenden. Lånekontrollenfyller knappast någon funktion när det gäller statsmakternas intresse avöverblick och samordning på det ekonomiska området. För att främja en ökadkommunal självstyrelse även på det kyrkokommunala området och minska byråkratinanser jag det sålunda naturligt att de kyrkliga kommunerna, liksom redan deborgerliga kommunerna, i högre grad än tidigare själva får ta ansvaret försina beslut att ta upp lån eller teckna borgen. Frågan om besluten är kompetensenligakan efter kommunalbesvär prövas på samma sätt som gäller för andra beslut somde kyrkliga kommunerna fattar. Vidare är det fråga om ärenden som behandlas avfullmäktige och stämma. Detta utgör en garanti för att kyrkokommunensekonomiska åtaganden sker under allmän insyn och debatt. Med hänsyn till detsagda finner jag övervägande skäl tala för att slopa underställningsprövningenav den kyrkokommunala upplåningen. Liksom när det gäller de borgerliga kommunerna bör maninte överge 1982/83:19 190 principen att kyrkliga kommuner inte får upplåta panträtti sin fasta egendom till säkerhet för lån som de har tagit upp. Den verkligasäkerheten för kyrkokommunala lån utgörs dels av all den fasta och lösa egendomsom kyrkokommunen äger, dels av kyrkokommunens hela skattekraft. För tilltrontill kyrkliga kommuner som låntagare är det väsentligt att långivarna kan utgåfrån att krediten kan baseras på dessa båda faktorer. Även om i enstaka fallnågon kyrklig kommun skulle kunna skaffa-sig lån på bättre villkor genom attupplåta panträtt i fastighet, kan dock möjligheterna att erhålla kredit ilängden bli lidande om långivarna börjar räkna med möjligheten att vissalångivare tillgodoses genom att anvisas särskild säkerhet. Det förhållandet attkyrkliga kommuner liksom borgerliga kommuner inte får upplåta panträtt ifastighet till säkerhet för lån kan alltså antas bidra till att långivarnasförtroende för de kyrkliga kommunerna som låntagare upprätthålls. Med hänsyn till principen att de kyrkliga kommunernasvarar för sina förbindelser med all sin egendom och hela sin skattekraftomfattar förbudet mot pantsättning också lös egendom. 8 § skall fortlöpande föra räkenskaper över demedel som det förvaltar. som förvaltar medel skall föra räkenskaper ienlighet med anvisningar av kyrkorådet och , inom den tid som kyrkorådetbestämmer, till rådet avlämna redovisning för sin medelsförvaltning underföregående kalenderår. När sådan redovisning har lämnats, skall kyrkorådet inomden tid som kyrkofullmäktige eller kyrkostämman bestämmer sammanfatta ochavsluta räkenskaperna. Gemensamt kyrkoråd skall avlämna redovisning tillde församlingar för vilka rådet är gemensamt. Sådan redovisning skalllämnassenast . 1 denna paragraf, som motsvarar 76 § LFS, finnsbestämmelser om räkenskaper och bokslut. 1 76 § 1 mom. LFS föreskrivs att kyrkorådet skall förafortlöpande räkenskaper över de medel som rådet har hand om. somhar hand om medel skall föra räkenskaper enligt rådets anvisningar och lämnaredovisning för förvaltningen till rådet före , om rådetinte har bestämt någon annan tid. Sedan denna redovisning har skett, skallkyrkorådet avsluta församlingens räkenskaper. Enligt 76 § 2 mom. LFS skall ett gemensamt kyrkorådårligen lämna redovisning till de församlingar för vilka rådet är gemensamt.Redovisningen skall lämnas före året redovisningenavser. Om en församling inle har något eget kyrkoråd skall redovisningen lämnasföre . Jag anser i Ukhet med utredningen att första - tredjestyckena bör utformas så att de stämmer överens med niotsvarande bestämmelser i4 kap. 9 § KL. Prop.1982/83:19 191 Detta innebär den avvikelsen från bestämmelserna i attförsamlingarna själva får bestämma när räkenskaperna skall vaia avslutade. Bestämmelserna i fjärde stycket om gemensamt kyrkoråd harmed en mindre ändring förts över från LFS. 9§ Särskilda bestämmelser finns om 1. vård om ochförvaltning av kyrka och kyrkoegendom, 2. förvaltning avmedel som myndighet har särskilt inseende över, samt 3. kollektmedel. Paragrafen motsvarar 64 § LFS. Hänvisningen i detta lagrumtill bestämmelser om särskild revision av kyrkans räkenskaper torde varaöverflödig och har inte fått någon motsvarighet i den nya lagen. 10 § Beträffande kyrklig samfäUighet tillämpasbestämrnelserna i 1-9 §§. Därvid skall följande gälla. Bestämmelsernaom församlingens kyrkofullmäktige samt om dess kyrkoråd och övriga nämnderskall i stället avse samfällighetens fullmäktige eller församlingsdelegeradesamt dess kyrkoråd och övriga nämnder. Församlingarnaskyrkoråd skall lämna sina särskilda förslag om anslag för det följande årettill samfällighetens kyrkoråd. Detta bestämmer när förslagen skall avlämnas. Paragrafen motsvarar och stämmer i sak överens med 81 §LFS med undantag av bestämmelsen i 81 § c) om församlingskyrkoråds redovisningav medelsförvaltningen till samfällighetens kyrkoråd som också förts över tillden nya lagen men placerats i 7 kap. 8 §. Detta kapitel innehåller, liksom de nuvarandebestämmelserna i 77-80 §§ LFS, föreskrifter om revisorer, revisorernasuppgifter och befogenheter, revisionsberättelse och ansvarsfrihet. Dessutomföreslås nya bestämmelser om förvaltning som har samband med revisionsuppdragetoch om befogenhet för kyrkofullmäktige att meddela närmare föreskrifter omrevisionen. 1 enlighet med utredningens förslag har bestämmelserna om revisionplacerats i ett särskilt kapitel i den nya lagen. Härigenom markeras på sammasätt som i KL revisorernas oberoende ställning och självständighet iförhållande till förvaltningsorganen. 1 § Nyvalda kyrkofullmäktige eller kyrkostämman väljerunder år då val i hela riket av kyrkofullmäktige har ägt rum tre eller flerarevisorer samt minst. lika många revisorssuppleanter för granskning av de treföljande årens verksamhet. Fullmäktige eller stämman får därvid välja revisoreroch suppleanter för granskning av viss eller vissa närrinders verksamhet.Antalet revisorer, liksom antalet suppleanter, för varje nämnd eller grupp avnämnder skall dock vara minst tre. Om val till kyrkofullmäktige har upphävtsoch omval har ägt rum eller om rättelse har vidtagits genom förnyadsammanräkning och mandatfördelningen mellan partierna därvid har Prop.1982/83:19 192 ändrats, upphör uppdragen för revisorerna ochsuppleanterna efter det att omvalet eller sammanräkningen haravslutats. När omvalet eller den förnyade sammanräkningen har avslutats, skallfullmäktige förrätta nytt val av revisorer och suppleanter för återstoden avtjänstgöringstiden. I fråga om valbarhet till revisor och revisorssuppleant,verkan av att valbarheten upphör och rätt lill avsägelse skall bestämmelserna i2 kap. 4 § om ledamot i kyrkofullmäktige tillämpas. Den som inte ärkyrkobokförd i församlingen är dock valbar. Detsamma gäller den som har ålder senast för valet till revisor eller suppleant. Om en revisor som inte har utsetts vid proportionellt valavgår under tjänstgöringsfiden, får fullmäktige eller stämman förrättafyllnadsval för återstoden av . Revisorer och revisorssuppleanter har rätt till denledighet från anställning som behövs för uppdraget. FuUmäktige eller stämman får besluta att det till revisoreroch revisorssuppleanter skall i skälig omfattning utgå arvode samt ersättningför resekostnader och andra utgifter som föranleds av uppdraget. I denna paragraf finns bestämmelser om antalet revisorer,mandattid, omval, valbarhet, rätt till ledighet och ersättning. Paragrafenmotsvarar delvis 77 § LFS. Enligt 77 § LFS skall kyrkofullmäktige eller kyrkostämmanvarje år utse tre eller flera revisorer och lika många suppleanter förgranskning av det följande årets förvaltning. Revisorerna har rätt att när somhelst inventera de penningmedel och värdehandlingar som kyrkorådet eller annannämnd har hand om. Revisorerna har också rätt att ta del av räkenskaper ochandra handlingar som berör förvaltningen. Bestämmelserna i 55 § LFS om ansvaroch skadeståndsskyldighet för kyrkorådsledamot gäller även för revisor.Kyrkofullmäktige eller kyrkostämman kan besluta att revisor skall få ersättningsom avses i 31 § 1 och 2 mom. LFS. I 77 § andra stycket LFS finns bestämmelserom revisorsjäv. Enligt 5 kap. 1 § KL väljer nyvalda fullmäktige undervalår tre eller flera revisorer och minst lika många revisorssuppleanter förgranskning av de tre följande årens verksamhet. Vidare anges att fullmäktigefår välja revisorer och suppleanter för granskning av viss eller vissa nämndersverksamhet, s. k. delad revision. 1 5 kap. 1 § KL finns också bestämmelser omomval av revisorer med samma innehåll som dem som gäller för kommunstyrelsenoch de andra nämnderna. I fråga om valbarhet, verkan av att valbarheten upphöroch rätt till avsägelse gäller för revisorerna i princip samma regler som förledamöter i kommunstyrelsen och andra nämnder. Om en revisor som inte Prop.1982/83:19 193 har utsetts vid proportionellt val avgår undertjänstgöringstiden, får fullmäktige förrätta fyllnadsval för återstoden avdenna tid. Revisorerna och suppleanterna har rätt till den ledighet frånanställning som behövs för uppdraget. Fullmäktige får besluta att ersättningskall utgå till revisorerna och suppleanterna i samma former som till övrigaförtroendevalda. Utredningens förslag stämmer i stort överens med 5 kap. 1§ KL. I fråga omnytt val av revisorer och revisorssuppleanter när ett val till kyrkofullmäktigehar upphävts och omval har ägt rum anser utredningen att samma regler bör gällabeträffande revisorer och revisorssuppleanter som för ledamöter och suppleanteri kyrkorådet. Mandatperiodenför de kyrkokommunala revisorerna föreslås bli tre kalenderår. Mandatperiodenbörjar året då val i hela riket av kyrkofullmäktigehar ägt rum. Detta gäller även i församlingar där beslutanderätten utövas påkyrkostämma. Reglerna blir således, framhåller utredningen, enhetliga för allaförsamlingar och revisorernas mandatperiod blir lika lång som kyrkorådsledamöternas. För de förtroendevalda revisorerna bör enligt utredningeni princip gälla samma valbarhetsvillkor som för andra förtroendeuppdrag. Ivissa församlingar kan det dock uppstå svårigheter att få fram revisorer somär kyrkobokförda inom församlingen, särskilt om man vill utse auktoriseraderevisorer. Detta gäller i synnerhet beträffande de mycket små församlingarna.Av denna anledning bör det enligt utredningen inte krävas att revisorer ochrevisorssuppleanter är kyrkobokförda inom församlingen. Liksom på denborgerliga sidan bör den som har uppnått senast för valettill revisor eller suppleant vara valbar. Utredningenanför att det f. n. inte torde finnas något uttalat behov av att kunna beviljapension åt revisorer och revisorssuppleanter. Utvecklingen har dock på detkyrkokommunala området, särskilt beträffande samfällighetsbildningen, påsenare tid gått mot allt större enheter. Detta kan medföra attrevisorsuppdragen blir så omfattande att det ter sig motiverat att i vissa fallbevilja pension. Utredningen föreslår därför att revisorer ochrevisorssuppleanter även bör kunna beviljas pension. Kammarrätten i och centralrådför evangelisation och församlingsarbete avstyrker förslaget om möjlighet attbevilja pension till revisorer. i föreslår att församlingarnaskall vara skyldiga att underrätta om bl. a. val av revisorer. 13 1982/83. Prop.1982/83:19 194 Paragrafen stämmer i stort överens med utredningensförslag och med motsvarande bestämmelser i skillnad från utredningenföreslår jag dock inte att pension skall kunna utgå till revisorer. Skälenhärtill har jag närmare redovisat i specialmotiveringen till 2 kap. 29 §. I första stycket har tagits in bestämmelser om val avrevisorer och revisorssuppleanter och om deras mandatperiod. Liksom utredningenhar jag funnit det lämpligt att införa en treårig mandatperiod för revisoreroch revisorssuppleanter i likhet med vad som gäller i kommuner och landsfingskommuner.Oavsett vilken mandatperiod som gäller för styrelsen och övriga nämnder är detfördelaktigt för revisionsarbetet att revisorerna väljs för en följd av år. 1paragrafen anges uttryckligen att valet skall förrättas av de nyvaldafullmäktige. Jag vill för tydlighets skull erinra om att revisorernas uppdragär slutfört först sedan de under fjärde året efter valet har granskat dettredje årets verksamhet. Att s. k. delad revision är tillåten anges uttryckligen iförsta stycket. Även val av revisorer och suppleanter för granskning av visseller vissa nämnders verksamhet skall ske . Genom regeln attrevisorerna och revisorssuppleanterna skall vara minst tre även vid deladrevision skapas garantier för att minoritetsintressena kan göra sig gällande irevisionsarbetet. Beträffande bestämmelserna om omval av revisorer ochsuppleanter hänvisar jag till vad jag har anfört i specialmotiveringen till 5kap. 8 § i fråga om motsvarande bestämmelser om ledamöter och suppleanter ikyrkoråd. I likhet med utredningen har jag inte funnit skäl att införa andrasärbestämmelser i fråga om valbarhetsvillkoren för revisorer än att dessa intebehöver vara kyrkobokförda inom församlingen. Härigenom blir det lättare försmå församlingar att kunna utse lämpliga personer. Liksom vid val av kyrkorådetoch andra nämnder skall den som har uppnått vid valtillfället varavalbar. 2 § Den som är ledamot eller suppleant i kyrkorådet ellerannars är redovisningsskyldig till församlingen får inte vara revisor ellerrevisorssuppleant för granskning av verksamhet som omfattas avredovisningsskyldigheten och inte heller delta i val av revisor ellerrevisorssuppleant för granskning av sådan verksamhet eller i handläggningen avärende om ansvarsfrihet för verksamheten. Detsamma gäller make, föräldrar, barneller syskon eller annan närstående till den redovisningsskyldige. Ordförandeoch vice ordförande i kyrkorådet eller annan nämnd vars verksamhet granskningengäller får, utan hinder av vad som har sagts och även om de inte ärledamöter i kyrkofullmäktige, delta i fullmäktiges eller stämmans överläggning,när revisionsberättelsen som avser granskningen behandlas.