prop · G603150 · 1982-12-31 00:00:00 — medförslag till slutlig reglering av stiitsbudgeten för /84, m. (kompletteringsproposition); Regeringenförelägger vad som har upptagits i bifogade utdrag avregeringsprotokoll för de åtgärder eller de ändamål som framgår avföredragandenas hemställan. Ipropositionen behandlas den ekonomiska politiken mot bakgrund av densamhällsekonomiska utvecklingen. Detförslag till statsbudget för /84 som lades fram i åretsbudgetproposition kompletteras med hänsyn till senare inträffade förändringarrörande såväl inkomst- som utgiftssidan av budgeten. I samband därmed redovisasen förnyad beräkning av budgetutfallet för innevarande budgetår. Denna ger vidhanden att budgetunderskottet för /83 skulle förbli oförändrat iförhållande till beräkningarna i årets budgetproposition. Sålunda fömtses nuett underskott om ca . /84 beräknades i budgetpropositionen ett underskott om ca 90,2miljarder kr. De nya beräkningarna visar ett underskott om ca 89,9 miljarderkr. Ipropositionen föreslås också vissa åtgärder för sysselsättningen inomutbildnings-, arbetsmarknads- och verksamhetsområden. Vidareredovisas i särskilda bilagor bl. a. en reviderad nationalbudget för år 1983samt en långtidsbudget för budgetåren 1983/84-1987/88. 1 1982/83. 1982/83:150 2 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , , ,, , Thunborg Föredragande:statsråden , , och Propositionmed förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /84, m.m. (kompletteringsproposition) StatsrådetFeldt anför: Regeringen har i årets budgetproposition (prop. 1982/83:100)förelagt ett förslag flll statsbudget för /84. På depunkter där förslaget upptog endast beräknade belopp har regeringens förslagsedermera redovisats i särskilda proposifloner. Enligtbestämmelserna i 3 kap. 2 § riksdagsordningen skall regeringen -fömtomförslaget till statsbudget i budgetpropositionen - avge efl särskilt förslagtill slutlig reglering av statsbudgeten för det kommande budgetåret i den s.k.kompletteringspropositionen. Detta förslag bör nu lämnas flll . Isamband därmed bör regeringen redovisa sin bedömning av den ekonomiskapolitiken i en reviderad finansplan. Likaså bör en reviderad nationalbudgettillställas . StatsrådetFeldt föredrar de delar av förslaget till kompletteringsproposition som avserden reviderade.finansplanen och en redogörelse för statsbudgetens utgifter ochberäknade inkomster under /84, m.m. Statsråden , Leijonoch föredrar vissa sysselsättningsskapande åtgärder inomutbildnings-, arbetsmarknads- resp. bostadsdepartementens verksamhetsområden.Anförandena redovisas i underprotokollen för resp. departement. StatsrådetFeldt hemställer att regeringen i en gemensam proposiflon förelägger riksdagenvad föredragandena har anfört för de åtgärder som de har hemstäUt om. 1982/83:150 3 Regeringenansluter sig flll föredragandenas överväganden och beslutar att genomproposition förelägga vad föredragandena har anfört för de åtgärdereller de ändamål som föredragandena har hemställt om. Regeringen förordnaratt de anföranden och förslag som har upptagits i underprotokollen skallbifogas propositionen som bilagorna 1-4. Reviderad finansplan inkl. reviderat budgetförslag Regeringens prop.1982/83:150 Bilaga 1 Anmälantill proposition med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten /84, m. m. Regeringentillträdde i ett skede då den svenska ekonomin hade gått in i en allt djuparekris. Det var nödvändigt att snabbt och bestämt lägga om den ekonomiskapoliflken för att påbörja den långa och mödosamma vägen tillbaka till ekonomiskbalans och full sysselsättning. Regeringen genomförde , somsin första ekonomisk-politiska åtgärd, en devalvering av den svenska kronan med16%. Devalveringen följdes av en rad ekonomisk-politiska åtgärder under höstenoch i det budgetförslag som lades fram i är. beslutades omett omfattande investeringsprogram med tyngdpunkten förlagd tillenergiförsörjning, byggsektorn och transportväsendet. Vidare gjordesomfattande arbetsmarknadspolitiska insatser för att hejda en fortsatt ökning avarbetslösheten. Regeringen vidtog också en rad åtgärder för att säkerställa attkrispolitikens bördor fördelas rättvist och för att underlätta den instundandeavtalsrörelsen. Det budgetarbete somutmynnade i regeringens budgetförslag präglades av stor stramhet. En viktigutgångspunkt var att i princip inte medge någon kompensation för deprisökningar som är en följd av devalveringen. Regeringen presenterade vidareett program för att inleda en neddragning av de omfattande subventioner somutgår till näringslivet samt åtgärder för att minska automatiken istatsbidragen till kommunerna. Vid beräkningen av myndighetsanslag m. m.ställdes generella krav på raflonalisering och ef-fektivisering avverksamheten. Det blev möjligt att lägga ett budgetförslag för budgetåret1983/84 som innebär ett nominellt oförändrat budgetunderskott jämfört medinnevarande budgetår, dvs. i praktiken en viss real minskning av underskottet. Meddessa åtgärder har grunden lagts för att bryta den nedåtgående utvecklingen iden svenska ekonomin, inte minst i den konkurrensutsatta 1 Riksdagen1982183. 1982/83:150 Bilagal Reviderad Finansplan 2 sektorn.Genom den kraftiga förbättringen av konkurrensläget stimuleras efterfrågan påsvenska produkter både på exportmarknaderna och på hemmamarknaden, samtidigtsom den inhemska efterfrågan kan hällas tillbaka. Produkflon, investeringar ochsysselsättning prioriteras framför konsumflon. Det bör därför vara möjligt attinom rimlig tid ehminera underskottet i bytesbalansen, somsysselsättningen ökar och arbetslösheten minskar. Det är denna kombination avexpansiva och åtstramande inslag - att vi både skall arbeta och spara oss urkrisen - som utgör kärnan i vad som har kallats den tredje vägen. Dennapolitik förestavas av att full sysselsättning är den ekonomiska politikensviktigaste mål. Det är i hög grad genom människornas vilja och förmåga tillarbete som de produktiva resurserna i samhället skapas. Ökad sysselsättning ärett av de viktigaste medlen för att åstadkomma ekonomisk utjämning. För deflesta människor har arbetet en avgörande betydelse för att de skall blidelaktiga i samhällsbygget och känna ansvar, självförtroende och trygghet. Regeringenhar med sin politik visat att kampen för full sysselsättning är en av dessallra viktigaste uppgifter. Det är för den framtida sysselsättningen avgörandeatt den ekonomisk-politiska strategin blir framgångsrik. Det är endast genomatt häva obalansema i den svenska ekonomin och genom att bibehålla en starkkonkurrenskraft i näringslivet som det blir möjligt att framgent upprätthällafull sysselsättning. För att möta de kortsiktiga sysselsättningsproblemen harregeringen vidare vidtagit massiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder, vartillkommer omfattande insatser inom industripolitiken, på investeringsområdet ochför . Ytterligare åtgärder föreslås . Trotsde mycket omfattande insatser som regeringen gjort, är det svårt att snabbtförbättra sysselsättningsläget. Regeringen övertog ansvaret för den ekonomiskapolitiken i ett skede när den underliggande sysselsättningsutvecklingen varstarkt negativ. Den försvagade finansiella ställningen i kommunsektorntenderar att bromsa upp dess volymexpansion och sysselsättningsökning. Det lågakapacitetsutnyttjandet i näringslivet gör att efterfrågan på arbetskraft ärlåg, även när produktionen på nytt börjar öka. Vissa av de åtgärder somregeringen har vidtagit, t. ex. investeringsprogrammet, får också ensysselsättningseffekt först med viss eftersläpning. Detsamma gällernaturligtvis även sysselsättningseffekterna av de generella ekonomisk-politiskaåtgärder som vidtagits med syfte att genom stärkt konkurrenskraft bygga underen långsiktig uppgång av produktion, export, investeringar och sysselsättning. Medde åtgärder som regeringen har vidtagit har eU första steg tagits ikrispolitiken. De positiva verkningarna härav börjar skönjas pä en rad områden.För att befästa de framgångar som har vunnits är det nu dags att ta ett andrasteg. Ennödvändig fömtsättning för att den inledda politiken skall bli framgångsrik,är att den höga inflation som har rått i vårt land under ett Prop.1982/83:150 Bilagal Reviderad Finansplan 3 Den avsevärda förbättring av konkurrenskraften som devalveringen harmedfört kan endast bibehållas om pris- och kostnadsökningarna i den svenskaekonomin snabbt nedbringas till högst den nivå som råder i våra viktigastekonkurrentländer. I flertalet av de stora och tongivande länderna ivärldsekonomin uppgår inflationstakten nu till . Om den inflationstakt påca som med smärre variationer rått under en lång följd av år i intenedbringas till en väsentligt lägre nivå, kommer devalveringens positivaeffekter att elimineras . Jag kommer i den följandeframställningen att redovisa kalkyler som belyser vilka konsekvenserna däskulle bli för den svenska ekonomin. Enligt dessa kalkyler skulle en fortsattinflationistisk utveckling leda till att krisen inte bara fortsatte utanförvärrades. Näringslivetskonkurrenskraft skulle pä nytt undergrävas, industriproduktionen skulle ökaendast i långsam takt och den eftersträvade uppgången iindustriinvesteringarna - från den nuvarande mycket låga nivån -skulle utebli. Underskottet ibytesbalansen skulle visserligen tillfälligt minskas som en följd av denförbättring av konkurrenskraften som devalveringen innebär. Men förbättringenskulle enbart bli tillfällig, och underskottet skulle snart på nytt ökakraftigt, eftersom konkurrenskraften skulle undergrävas av för högakostnadsökningar. skulle dä även pä vara hänvisat tillupplåning i utlandet, med de risker för gradvis försämrade lånevillkor somdärmed skulle uppkomma. Kommunernasoch landstingens finansiella ställning skulle vid fortsatt högakostnadsökningar försämras kraftigt . Detta är en följd av attderas inkomster med nuvarande skattesatser till stor delredan är bestämda pä grundval av skatteunderlaget . Däremotslår en hög inflationstakt och höga nominella löneökningar snabbt och med stortyngd på utgiftssidan och leder därför till stora och växande finansiella underskottunder . Kommunerna och landstingen skulle då tvingas attantingen kraftigt höja utdebiteringen med åtföljande åtstramning av hushållensinkomster och därmed den privata konsumflonsefterfrägan eller skära ned denkommunala verksamheten. Mest sannolikt är att de skulle nödgas vidta båda dessaåtgärder. Ävendet statliga budgetunderskottet skulle bli större och därmedbidra till att pressa upp räntenivån i . Särskiltallvarligt är att arbetslösheten skulle stiga kraftigt som enföljd både av näringslivets undergrävda konkurrenskraft och den uteblivnainvesteringsökningen och av att kommunernas och landstingens finansiellaställning undergrävdes. Följden skulle bli att sysselsättningen snabbt försvagades;i själva verket skulle värt land inom uppvisa arbetslöshetstal sominte varit tänkbara sedan 1930-lalet. Denunika chans som den stora devalveringen innebär för en återhämtning avden svenska ekonomin skulle därmed ha tillspillogivits och de ekonomiskaobalanserna skulle i praktiskt taget alla avseenden ha förvärrats. Prop.1982/83:150 Bilagal Reviderad Finansplan 4 Mot denna bakgrund måste den ekonomiska politiken inriktaspå att så snabbt som möjligt etablera en väsentligt lägre inflationsnivå. Dettaär en nödvändig förutsättning för att de i vårt land allmänt omfattade och högtställda ambitionerna ifråga om sysselsättning och välfärd skall kunna förverkligas. Inflationsbekämpningen är dock inte bara ett medel för atttrygga sysselsättningen och återskapa en ekonomi i balans. Inflationenåstadkommer också stora fördelningspolitiska orättvisor. Den inflationstakt somrått i värt land har inneburit att miljardbeloppårligen omfördelats från sparare till låntagare. I allmänhet gynnas välbeställdagrupper som har kunskaper och förmåga att utnyttja inflationen till sin fördel,medan grupper med mindre ekonomiska resurser tillhör inflationsspeletsförlorare. I själva verket finns det få andra åtgärder - förutom insatser motarbetslösheten - som ger sä omfattande positiva fördelningspolitiska effektersom en nedpressning av inflationstakten. Redan fördelningspolitiskaöverväganden utgör därför ett fullgott motiv för att beslutsamt bekämpa inflationen. Det andra steget i regeringens ekonomisk-politiskastrategi innebär sålunda att en fast och beslutsam antiinflationspolitikinleds. Därmed fullföljs de riktlinjer för den ekonomiska politiken somsocialdemokraterna fldigare lagt fast. Detta har bl. a. skett i en rad partimotioner somsocialdemokraterna i oppositionsställning lade fram . Imotion 1980/81:1136, som presenterades , anförs bl. a. följande: "En av den ekonomiska politikens huvuduppgifter börvara att bryta inflationen. Detta måste ske genom att angripa inflationensgrundläggande orsaker och inte, som vanligen varit fallet, genomåtgärder som mera riktar sig mot inflationens verkningar. Det krävs en lång radsamordnade och samtidiga åtgärder, delvis av okonventionellt slag, för att ensådan politik skall bli framgångsrik. Det kommer på vissa områden att blinödvändigt att vidta kraftiga och rentav smärtsamma ingrepp i ekonominsstruktur. Det är vidare av grundläggande betydelse att politiken har denfasthet och trovärdighet som krävs för att varaktigt bryta förväntningarna omfortsatt hög inflation. Antiinflationspolitiken måste föras konsekvent ochuthålligt under lång lid." I denna motion presenterades ett 1 O-punktsprogram motinflationen, som bl. a. innefattade åtgärder för att bryta upp indexeringar ochliknande inflationsmekanismer, minska budgetunderskottet samt underiätta avtalsrörelsernai syfte att åstadkomma låga nominella kostnads- och löneökningar. Vidare framhöllsatt det är nödvändigt att föra en aktiv växelkurspolitik för attutestänga internationella prisstegringar. I det s.k. krisprogrammet ,som antogs vid den socialdemokratiska partikongressen , var kampenmot inflationen det bärande temat i strävandena att värna sysselsättningen ochhäva de ekonomiska obalanserna. I programmet, som utgör grunden för regeringensekonomisk-politiska strategi, anförs bl. a. följande: 1982/83:150 Bilagal Reviderad Finansplan 5 "Dagenshöga inflaflonstakt utgör ett allvarligt hinder för våra strävanden att nä enrättvis, väl fungerande och balanserad ekonomi. Inflationen vidgar deekonomiska klyftorna. Dessutom snedvrids och hämmas användningen avproduktionsresurserna. En hög inflationstakt ger alltså både en orättvisfördelning och en dåligt fungerande ekonomi. Att påtagligt ochvaraktigt pressa ned takten i prisstegringarna är dock en uppgift sä svår attdet, förutom en för ändamålet väl anpassad ekonomisk politik, också krävsmycket goda politiska förutsättningar. En fömtsättning förframgång är handlingskraft och beslutsamhet hos regeringen. Att skapa tilltroför styrkan i den inflationsbekämpande politiken blir avgörande för ombeslutsfattarna i det ekonomiska livet kommer att sänka sinainflationsförväntningar. Om förväntningarna ligger kvar pä en hög nivå blir deti längden mycket svårt att hålla prisutvecklingen nere. Kostnadsutvecklingeninom landet måste dämpas. Det gäller såväl arbetskrafts- som råvaru- ochkapitalkostnaderna. Inte minst kräver detta att lönebildningen måste fä heltandra fördelningspolitiska förutsättningar. Detstora budgetunderskottet utgör ett ständigt hot mot prisstabiliteten. Även omde direkta inflationseffekterna av budgetunderskottet inte ännu varit såpåtagliga har det indirekt, i första hand via en uppressning av ränteläget,verkat prisdrivande. Underskottet i budgeten måste alltså även av detta skälbörja krympa." Ocksåi krisprogrammet presenterades omfattande åtgärder för att bekämpainflationen, vilka flll stor del sammanföll med förslagen i den tidigare nämndapartimotionen. Jagkommer i det följande att redogöra för en rad förslag som utgör led i enantiinflationspolitik. Dessa förslag bygger i allt väsenfligt på tankegångaroch rikflinjer som återfinns i de program jag fldigare nämnt. I regeringensekonomisk-politiska strategi är antiinflationspolitiken ett logiskt ochnödvändigt steg efter den devalvering och de övriga åtgärder som tidigarevidtagits. Jagvill först understryka att regeringen inte ensam kan säkerställa attinflationsbekämpningen blir framgångsrik. Det är av avgörande betydelse attalla gmpper i det svenska samhället delar ambitionen att pressa ned inflationenoch aktivt medverkar till en sådan utveckling. Inflationsbekämpningenunderlättas givetvis också om den internationella inflationen blir låg och omdet blir möjligt att undvika häftiga prischocker av det slag som vid ett partillfällen drabbat världsekonomin . Utifrån dessa förutsättningarbör, enligt min mening, kampen mot inflationen i huvudsak bygga pä följandefyra punkter: o Åtgärder för att begränsa budgetunderskottet, o Åtgärder för attbegränsa kostnadsökningarna i den svenska ekonomin, o Åtgärder för att brytainflationsförväntningarna, oÅtgärder för att eliminera flaskhalsar i produktionen och öka flexibilitetenpä arbets-, kapital- och råvarumarknaderna. En fortsatt ökning avbudgetunderskottet skulle leda till en än större likviditetsökning i densvenska ekonomin. All erfarenhet visar att det då skulle bli mycket svårt attundvika en fortsatt hög inflation. Den kraftiga automatik som råder förhuvuddelen av de offentliga utgifterna gör att det krävs betydande åtgärderbara för att förhindra att budgetunderskottet 1982/83:150 Bilagal Reviderad Finansplan 6 Uppgiften att hålla tillbaka inflationen sätter också bestämdagränser för möjligheten att parera dessa utgiftsökningar med successivaskattehöjningar. Det är därför nödvändigt att begränsa utgiftsökningarna. Vikan nu se de första tecknen på en konjunktumppgäng både i ochinternationellt. Även om denna uppgång blir förhållandevis försiktig, så visarerfarenheten all del relaUvl snabbi kan uppstå överhettning på vissa områden iekonomin. Det är därför viktigt att det finns en god framförhållning i denekonomiska poliflken, så att finanspolitiska åtgärder kan vidtas som får effekt1984 och 1985. Det är särskilt viktigt att statens upplåning kan hållastillbaka , då näringslivets anspråk pä den svenskakreditmarknaden på nytt ökar som en följd av stigande investeringar. långtidsbudget som läggs fram presenteras kalkyler över budgetutvecklingenpä . Även vid förhållandevis gynnsamma antaganden skullebudgetunderskottet fortsätta att öka kraftigt. En sådan utveckling måstemotverkas. Jag återkommer i den följande framställningen till inriktningen avarbetet för att begränsa budgetunderskottet. Jag kommer också att redovisa delmera långsiktiga översynsarbete som bedrivs eller planeras i syfte atteffektivare utnyttja budgetmedlen och därmed hälla tillbaka budgetunderskottet. Ominflationen skall nedbringas är det nödvändigt att kostnadsökningarnabegränsas. Det är dä av utslagsgivande betydelse att de totala nominellalönekostnaderna ökar i väsentligt lägre takt än . Arbetsmarknadensparter har genom de löneavtal som slutits visat en betydandeansvarskänsla, och att de accepterar uppläggningen av den ekonomiska politikeni stort. Regeringen förutsätter att man i de återstående avtalsförhandlingarnai är visar samma ansvar och återhållsamhet. Lönepäslagen måste fördelasrättvist bl. a. med hänsyn till hur skattereformen har utformats. Trotsåterhållsamma löneavtal blir emellertid de totala lönekostnadsökningarna i årbetydande. Detta är en följd av att en rad kostnadsuppdri-vande faktorer lagrasovanpå löneavtalen i form av ett betydande "överhäng" som är enkonsekvens av prisklausuler och förtjänstutvecklingsga-rantier i tidigarelöneavtal, en beräknad löneglidning 1983 samt höjda arbetsgivaravgifter, främstför att flnansiera det första steget i inkomstskattereformen. Omalla dessa komponenter skulle kvarstå oförändrade även ,förefaller del närmast omöjligt atl nedbringa de totala lönekostnadsökningarnatill en så låg nivå som är nödvändig för att antiinflationspolitiken skalllyckas. Det finns därför goda skäl att överväga vilka förändringar som behövsför att de sammanlagda lönekostnadsökningarna skall kunna hållas tillbaka. Detbör understrykas att syftet med sådana åtgärder inte är att ytteriigare pressaned reallönerna utan i stället att 1982/83:150 Bilagal Reviderad Finansplan 7 åstadkommaden åsyftade reallöneutvecklingen på en lägre nominell nivå, dvs. att såvälnominella lönekostnader som priser skall öka i en väsentligt långsammare taktän tidigare. De avtalsmässigalöneökningarna bör även under kommande är bli förhållandevis måttliga. Ettvisst utrymme bör dock finnas för att möjliggöra fördelningspolitiska ellerandra lönepolitiska insatser som av arbetsmarknadens parter bedöms varaönskvärda. "Överhängd" somföljer av årets löneavtal och som kommer att innebära en viss kostnadsökning1984 blir väsentligt lägre än . Årets avtal innehåller ingaprisklausuler och även förtjänstutvecklingsgaran-lierna har fått en mindreomfattning. Detär vidare nödvändigt att löneglidningen kan begränsas såväl som ifortsättningen. Vissa av de åtgärder som regeringen har vidtagit eller nuaviserar bör göra det möjligt att hälla tillbaka löneglidningen. Hit hör bl. a.den tillfälliga utdelningsskatten och de obligatoriska avsättningarna tillinvesteringsfonder. Regeringen bedömer detnödvändigt att vidta ytterligare åtgärder som innebär en visslikviditetsindragning frän näringslivet, bl. a. genom att begränsa de idagutomordentligt förmånliga konsolideringsmöjligheter som företagsbeskattningenmedger. Parallellt härmed bör den statliga bolagsskatten sänkas i syfte attpositivt påverka företagens investeringskalkyler. Mot denna bakgmnd och medhänsyn till den förväntade konjunkturuppgången bör de nuvarande möjligheternatill investeringsavdrag ej förlängas. Däremot bör det även skeobligatoriska avsättningar till investeringsfonder. Omlöneglidningen trots dessa åtgärder skulle tendera att bli alltför stor, ärregeringen fast besluten alt vidta ytterligare åtgärder. Regeringen kommerdärför att noga följa företagens prissättning och är beredd att ingripa omföretagen skulle höja priserna i en oacceptabel omfattning. På ett område harregeringen direkta möjligheter att påverka kostnadsutvecklingen, nämligenifråga om hur skattereformens andra steg - som gäller 1984 - skall finansieras.I den skatteöverenskommelse som slöts 1981 mellan socialdemokraterna och dendåvarande mittenregeringen utsädes att inkomstskattesänkningen skullefinansieras antingen med höjda arbetsgivaravgifter eller genom att införa enproduktionsfaktorskatt. Det första steget - som gällde 1983 finansieradesfrämst genom att en arbetsgivaravgift om infördes. En fortsatt finansieringgenom höjd arbetsgivaravgift eller genom en produkflonsfaktorskatt som tillstörsta delen också innebär en skatt på arbetskraften - skulle innebära attlönekostnaderna 1984 steg med åtminstone 1,. Det skulle medföra antingen atlde totala lönekostnadsökningarna drevs upp eller att utrymmet för avtalsenJigalöneökningar inskränktes kraftigt. Det storabudgetunderskottet gör det nödvändigt att skattereformen finansieras i sinhelhet. De fallande oljepriserna innebär att det nu har 1982/83:150 Bilagal Reviderad Finansplan 8 skapatsett utrymme - såväl energipolitiskt som realekonomiskt - att välja en annanfinansieringsmetod, nämligen att höja energiskatterna. Eftersom denöverenskommelse som finns mellan socialdemokraterna, ochfolkpartiet också omfattade formerna för finansieringen av skattereformen, harregeringen haft kontakt med och före sitt ställningstagandei finansieringsfrågan. Regeringen bör mot denna bakgmnd föreslå att skatten päolja, bensin och elkraft höjs i den omfattning som krävs för all finansiera delandra stegel i skaltereformen. Energiskatternaföresläs bli höjda . Härigenom uppkommer en merinkomst,som används för att finansiera vissa nödvändiga ytterligarearbetsmarknadspolitiska insatser. Med detta val avfinansiering av skatteomläggningen uppnås flera fördelar. Det bör bli lättareatt hålla tillbaka de totala lönekostnadsökningarna.