prop · G60385 · 1982-12-31 00:00:00 — Om skyddskonsulenterna lojall ställer sig bakom den"uppstramning" som är åsyftad kan måhända resultatet uppnås. Endasti sådant fall torde enligt tingsrätten domstolarnas benägenhet öka all i störreutsträckning än nu använda skyddstillsynspäföljden. Hovrättenför förvånar sig över alt det så markant slås fast allbehandlingstanken även i fortsättningen skall ligga lill grund för närskyddstUlsyn skaU tillämpas. Enligt hovrättens uppfattning har domstolarna småmöjligheter atl, som det sägs i lagförslaget, avgöra om del är erforderligt medövervakning för att avhålla nägon från vidare brottslighet. Påföljdensanvändningsområde skulle däremot möjligen kunna vidgas om det inle uppställdeskrav pä alt varje åtgärd inom ramen för påföljden skall vara meningsfull ibrottsförebyggande syfte. Hovrätten vill inte avvisa tanken attskyddslillsynens innehåll, t.ex. beträffande övervakningens längd, fickanpassas av domstolarna med hänsyn till främst brottets svar-hel eller altpåföljden fick inslag som måhända var avsedda atl endast skapa obehag ochbesvär för den dömde. Det kan enligt hovrätten inte vara irrationellt attutforma en frivårdspåföljd även i sådan riktning eftersom delta sker för altundvika det avsevärt större obehag som ett frihetsstraff innebär. - Hovrättenerinrar om all kommittén ullalar alt skyddslillsynen bör kunna användas försvårare broll än f n. Hovrätten tillägger att det för domstolarnas vägledningborde t.ex. med utgångspunkt från olika domstolsavgöranden ha närmareredovisats vilka situationer som kommillén har tänkt sig. EnligtBRÅ är det visserligen sant att skyddslillsynen uppvisar höga återfallssiffror.Det gör emellertid också fängelsestraffet för jämförbara grupperlagöverträdare. I denna mening finns det alltså inget skäl all tala Prop.1982/83:85 201 ometl misslyckande för skyddslillsynen. Påföljden ger inle sämre resultat änfrihetsstraffen och är då enligt BRÅ helt klart all föredra enbart på grundernaatt den är mer human och mindre kostsam än fängelse. Kriminalvårdsstyrelsenifrågasätter kommitténs uppfattning all behov av övervakning enbart skulleföreligga ifråga om "klienter med socialt oordnadeförhållanden"..Förutom att detta kan resultera i en klasslagstiftningmissar man med denna definition enligt en kategoripersoner som trots materiellt välordnade förhållanden är i uppenbart behov avkontroll och påverkan för atl anamma samhällets vedertagna normer. Som exempelnämns en cannabisbmkare som är studerande med god social bakgrund.Lagöverträdare av detta slag bör enligt vara en lämpligmälgmpp för en övervakning där kontroll-och rådgivningsmomentet överväger.Detsamma gäller också vissa ekonomiska brottslingar. Domstolsverketanser atl övervakning bör kunna komma lill stånd även när skälen härför ärövervägande allmänpreventiva. iEskilstuna erinrar om att kommittén påpekat atl ålerfallsstalistiken visar atlde flesta återfallen inträffar efter domen på skyddstillsyn. Dettatas till intäkt för ätt prioritera intensiteten i övervakningen framförlängden. Det går emellertid enligt övervakningsnämnden lika bra att vända påresonemanget och säga an ju frivården får möjlighet alt verka, destomindre är tydligen risken för återfaU. Svenska kommunförbundetinstämmer i utredningsdirektivens konstaterande att ålerfallsfrekvensen hosskyddstillsynsdömda är mycket hög. Anledningen härtUI torde enligl förbundetfrämst finnas i an nuvarande regler inte efterievs, dvs. skyddskonsulenten ochövervakningsnämnderna är enligt förbundets mening inte beredda alt itillräcklig utsträckning kräva an de skyddstUlsynsdömda efteriever uppställdakrav. Förbundet framhåller del nödvändiga i en uppstramning av fri vården.Förbundet föreslår an en av domstol godkänd plan över skyddstillsynensverkställighet skall finnas, innan domstolen dömer till fri vård. tingsrättanser atl del finns flera skäl som gör det intressant att överväga om inte denföre är 1965 gällande formen av villkoriig dom borde återinföras ipåföljdssystemel och då få ersätta såväl slraffvar-ning och skyddstiUsyn somvillkoriigt fängelse i frivårdskommitténs förslag. I de övriga nordiskaländerna har man funnit anledning att behålla konstmktionen med vUlkoratslraffådömande eller viUkorad straffverkställighet. En återgång till den gamlavillkoriiga domen skulle därför enligt tingsrätten medföra större nordiskrättsUkhet. Vidare skulle man få etl enklare och mer överskådligt päföljdssystem.- Liknande synpunkter framförs av flera remissinslanser, bl. a. ochMalmö tingsrätter, övervakningsnämnden i och statskontoret. 1982/83:85 202 Som har redovisats under 1 har flera instanser hämtöverprincipieUa synpunkter på frågan i vad mån behandlingssynpunkter bör varastyrande för påföljdsvalet. 3.2.2 TiUsynen av den dömde Förslaget att domstolen, när den dömer lill skyddstillsyn,alltid skall förordna en övervakare tUlstyrks av nästan alla de instanser somhar uttalat sig i denna fråga, bl. RÅ, hovrätten för ,, och Övervakares ochkontaktpersoners riksförbund. Hovrätten påpekar att i de fall då den tilltaladefrikänns eller annan påföljd väljs onödigt arbete visserligen kommer atl halagts ned för att finna övervakare. Men della bör enligt hovrätten inte hindraen angelägen förändring. För att övervakaren skall kunna knytakontakt med den dömde borde enligl hovrätten även övervägas att införa en möjlighetatt kalla den föreslagne övervakaren till huvudförhandlingen i målet. understryker att den dömdesskyldigheter måste klargöras bällre för honom än vad som ofta sker. Dessafrågor bör lämpligen diskuteras vid det trepartsmöte som enligt 19 §frivårdsförordningen (1977:329) skall hållas och senastinom en månad från övervakningens början. Information kan dessutom ges skriftligeni form av en folder som överlämnas till den dömde av domstolen redan viddomstillfällel eller senare genom frivårdens försorg. Övervakningsnämndeni anser att den föreslagna skyldigheten för domstol atl alllid förordnaövervakare samlidigt som den dömer till skyddstillsyn inte bör varaundanlagslös. Del torde enligl nämnden inte vara sällsynt alt den dömdessituation är sådan, att förordnandet kan anslå någon kortare lid om personvaletinte skulle vara klart. Denutvidgade användningen av förtroendeman tillstyrks av kriminalvårdsstyrelsen.För att denna skall bli möjlig måste emellertid, påpekarkriminalvårdsstyrelsen, domstolen ge skyddskonsulenten erforderlig tid för atlgenomföra en fullgod personundersökning. anses vara en minimitidför åtalade på fri fot, men en del domstolar medger fortfarande bara 10-14dagar, ibland kortare. Förhållandet torde bero på att man inle beslutar ompersonundersökning så snart ålal väcks utan väntar till dess man sätter utmålet tUl huvudförhandling. Frågan måste enligt kriminalvårdsstyrelseneventuellt regleras genom en författningsbeslämmelse. - För att man skallundvika ryckighet i övervakningsarbetet bör det enligl kriminalvårdsstyrelsensmening vidare övervägas en möjlighet att förordna förtroendeman i de fall därny brollslighet är känd men ännu inle avdömd vid en ettårig övervakningstidsutgång. Flertalet remissinstanser instämmer i kommilténsuppfattning att lekmannaövervakare bör engageras i största möjligautsträckning. Från många håll understryks dock svårigheterna atl finna lämpligaövervakare. 1982/83:85 203 särskilt för de komplicerade fallen som kan väntas blivanligare. Flera instanser framhåller vikten av att salsa resurser pårekrytering och utbildning av nya övervakare. Några menar atl resultatet avkommitténs förslag måste bli att andelen Gänslemannaövervakare ökar. framhåller att flertaletfrivårdsdistrikl, framför allt i storstäderna, har fått alltsvårare att rekrytera övervakare trots olika försök till värvning viamassmedia, kurser och personlig påverkan. Orsakerna är flera:generationsväxling i övervakarkåren, en minskad benägenhet hos människor attvilja offra egen fritid, en tilllagande anonymisering i tätorterna, rädsla föratl utsättas för obehag i samband med klienternas missbruk etc. En viktig orsaktorde också vara alt en betydligt större gmpp dömda saknar den socialaförankring som en ordnad sysselsättning innebär och därmed etl normalt socialtkontaktnät. De har inle längre några egna förslag till övervakare. De fackliga organisationerna bör enligt LO engagera sigför att t.ex. tillsammans med övervakarförening rekrytera övervakare,kontaktpersoner, faddrar och liknande stödpersoner till dem som begått brolt.LO kommer också atl verka för att övervakare rekryteras i ökande omfattningbland organisationens medlemmar. Kommitténs förslag innebär att stora krav kommer attställas på övervakarna, påpekar . Verket är därför tveksamtlill om den avsedda effekten nås genom alt som kommittén betona en förskjutningav tyngdpunkten frän Gänslemannaövervakning lill lekmannaövervakning.Lekmannaövervakare torde dessutom se sin roll främst som stödjande ochhjälpande och inte som kontrollerande. Av viss betydelse i sammanhanget ärenligl verkel också alt lekmannaövervakare saknar Gänslemannaan-svar. Möjligheten atl kunna förordna biträdande övervakare, hagruppövervakning och liknande alternativa tillsynsformer bedöms positivt avremissinslanserna. Genomgående betonas all dessa tillsynsformer måste planerasnoga. menar dock alt detta förslag kan leda till enöverorganisation med ökade administrativa kostnader som följd. Verket avslyrkerdärför förslagel. Förslagetatl utvidga försöksverksamheten Förstärkt fältarbete inom frivården (FFF)tillstyrks av tingsrält, som framhåller atl vårdarna är välskickade att ulföra del handgripliga fältarbete det här är fråga om och på såsäll intensifiera kontakten med klienterna utanförskyddskonsulenlexpedilionerna. Föreningen motsättersig däremot förslagel och anser alt fältarbetet bör ligga på socialt utbildadpersonal. Även riksrevisionsverkel släller sig avvisande till förslaget,främst beroende på alt en personalförslärkning inom frivården som sker genomöverförande av personal från anslaltssidan enligt verkel med all säkerhet ledertill krav på motsvarande resursförstärkning på anslaltssidan så längebeläggningen på kriminalvårdsansialterna ökar. Prop.1982/83:85 204 Beträffande förslagel lill övervakarersältningframhåller/tovrar-ten för atl del visserligen är svårt att tänkasig all någon skulle åla sig ett övervakaruppdrag av ekonomiska skäl, men alldel ändå förefaller optimistiskt att tro alt lämpliga personer ålar sigövervakaruppdrag även om de får ytterligare . Enligt , som tillstyrker atl del nuvarandebeloppet behålls men i sin helhet belraktas som en omkostnadsersättning, bör enav skyddskonsulenten förordnad biträdande övervakare erhålla samma belopp.Svenska kommunförbundet vill inle ställa sig bakom förslagel all avskaffaövervakararvodena och erinrar om alt en likartad fråga, nämligen om ersättninglill familjehem och feriehem f. n. ses över inom förbundets kansli.Utredningens förslag om en flexibel ersätlning utöver den schablonmässigakostnadsersättningen uppfattar Övervakares och kontaktpersoners riksförbundsom positivt, bl. a. med tanke på de varierande insatser övervakarna kommer atlfå göra enligt förslaget om intensifierad skyddstillsyn, men förbundet ser entydlig risk för all beloppen som sådana kommer atl bli alltför blygsamma.Svenska fångvårdssällskapet anser det lämpligare, all övervakararvode utbetalasenligt de normer som gäller för kommunerna. anser att kommitténsförslag all överva-karersätlningen i sin helhet skall anses motsvara dekostnader som är förenade med uppdraget bör bli föremål för skallemässigprövning. LO menar, att del är viktigt att fackligt-sociala uppdrag inomkriminalvården skall jämställas med fackliga förtroendeuppdrag och ge rätt lillledighet ulan löneavdrag saml ersättning för vissa ullägg av samhällsmedel. Förslaget att höja bölesmaximum vid påföljdskombinationenskyddstillsyn och böter har fått ett blandat mottagande. Allmänt anses attförslaget har liten praktisk betydelse, eftersom den dömde regelmässigt saknarmöjlighel atl betala i vart fall större bötesbelopp. iGöteborg avstyrker förslagel. RÅ, hovrätten för och kriminalvårdsstyrelsenförklarar atl de inle vill motsätta sig förslagel, medtillägget all höga böter inle bör utdömas i mål där det förekommer skadeståndså att de konkurrerar med målsägandens intresse. framhåller att domstolarna f n. viddom till skyddstillsyn ofta avstår från att döma till böter, när man vid måletsavgörande kan fömtse att böter ej kommer att betalas därför alt den tilltaladeär hårt belastad med skulder. Systemiet medför den orättvisan att personer medarbete och ordnad ekonomi drabbas hårdare vid samma typ av brott. Det tordedock enligt förbundet inte förekomma all domstolen, när den bedömer ettbötesstraff som meningslöst, väljer fängelse framför en frivårdspåföljd. Om manemellertid nu med den uttryckliga motiveringen atl minska antaletfängelsestraff höjer bölesmaximum, löper man enligt Prop.1982/83:85 205 förbundet risken att påföljden bestäms till fängelse i defaU då bötesstraffet framstår som verkningslöst. Orättvisan slår då åt detandra hållet så atl del kan sägas atl den mera välsituerade kan "köpa sigfri" från ett fängelsestraff a. och övervakningsnämnden iGöteborg anser att påföljdskombinationen skyddstiUsyn och fängelse enligt 28kap. 3 § BrB kan utmönstras, om viUkorligt fängelse införs. Föreningen och Sverigessocionomers, personal- och förvaltningstjänstemäns riksförbund menar atlmaximitiden för fängdse enligt 28 kap. 3 § BrB bör sättas föralt undvika orättvisa vid jämförelse med den nya bestämmelsen om minimitid förvillkorlig frigivning. Några instanser, bl.a. , förordar atlfängelse enligl 28 kap. 3 § BrB skall kunna ådömas även av individualpreventivaskäl. Kommilténs förslag att korta ned övervakningstiden tillelt år utan möjlighet till föriängning har mött skilda reaktioner. RÅ.hovrätten för , och tingsrätter,, , . Föreningen och Svenska fångvårdssäUskapet har tillstyrkt förslaget. Enliglhovrälten kan reformen dock accepteras bara under den absoluta förutsättningenatt övervakningen kan göras påtagligt effeklivare . anser det angeläget att slå fastalt förändringen har betydelse genom att tidsramen påverkar både innehåll ochmetodik. Kommittén diskuterar som om den grupp klienter som återfaller och fårny skyddstillsyn och därmed övervakning etl andra år inle påverkas av förändringen.Man kan emellertid, påpekar , inle i förväg veta vilkadessa klienter är. Övervakningen måste alllid planeras inom året. Dåövervakningen är en process där de olika stegen bör följa i viss ordning och fåta , kan tid inle ulan vidare ersättas med intensitet.Övervakningsarbetet torde enligl få inrikta sig mera påyttre förhållanden och mindre på motivation och attitydförändringar, man fåravslå från uppföljning eller försöka få andra samhällsorgan alt överta den medbristande kontinuitet som följd. En ganska slor grupp remissinslanser anser atlövervakningstiden även i fortsättningen normalt bör vara . Hit hörHelsingborgs tingsrätt, samtUga övervakningsnämnder, /SR, FöreningenSveriges länspolischefer och Föreningen . Övervakares och kontaktpersoners riksförbund ochSveriges socionomers, personal- och förvatlningsljänstemäns riksförbund. uttrycker skepsis mol en avkortning avövervakningstiden. Föreningen framhåller att enklar majoritet 1982/83:85 206 av frivårdarna anser all påföljdstiden skall vara två år.Föreningen säger sig uppskatta utredningens markering av att behandlingslankenäven i fortsättningen skall sätta sin prägel på frivårdens arbete. Just av denanledningen ter del sig enligt föreningen ologiskt all sätta påföljdstiden tillett år. Den viktigaste delen i behandlingen är motivalionsarbetet, vilketsyftar till atl sätta igång en mognadsprocess hos klienten och utveckla hansförmåga att reda sig socialt i samhället. En så känslig process kan enliglföreningen inte komprimeras lill ell år. Vid ettårsprövningarna upphör idagsläget ca en tredjedel av övervakningarna, påpekar föreningen. I fråga om deärenden där övervakningen fortsätter kan konstateras alt hälften av klienternainte återfallit i brott. Om övervakningstiden skulle begränsas till ell årfinns en risk för många klienter i denna grupp alt en positiv utveckling brytsgenom alt kontakten med frivårdare och övervakare upphör och atl pågåendebehandlingsinsatser kanske inle kan följas upp som vore önskvärt. För en del avdessa övervakade är risken för nya brolt överhängande eller i vart fall rättpåtaglig. Detta behandlingsargument gäller enligl föreningen med lika slortyngd för dem som återfallit i brott före etl år. Här tillkommer dock enligtföreningen ytterligare en mycket viktig faktor som ej tillräckligt beaktats iutredningen. Genom den definitiva avgränsningen till etl år hinner nämligenmänga av recidivisterna inte lagforas före påföljdslidens utgång, vilketmotsäger argumentet alt de som begår brott i alla fall får en kontinuerligkriminalvård. - Eftersom dock även kommer att vara en alltförlång påföljdstid för många dömda är det föreningens mening alt det är angelägetatl bibehålla möjligheten lill avkortning av övervakningen. Skyddskonsulenlenkan utan olägenhet anförtros den beslutsfunktionen att så snart övervakningenpågått ell år pröva om den kan upphöra. Skillnader i praxis kan förväntasmellan olika skyddskonsulenldislrikl. faktum uppväger inle det storavärdet av en tvåårig påföljdstid. Upphörandefrågan kan enligt föreningen styraslagtekniskt för att uppnå en slörre enhetlighet. Det kan t.ex. förordnas atlupphörande bör förekomma endasi då ny dom eller ny brottslighet av allvarligareslag inte är känd eller övervakning är erforderlig urbehandlingssynpunkt. Flera instanser, bl. a. övervakningsnämnden i ,framhåller risken för att en förkortning påtagligt skulle motverka syftet altöka tilltron till skyddstillsynen som ell alternativ lUl fängelse.Övervakningsnämnden i påpekar atl skyddstillsyn ibland kan avsemyckel grova broll, med straffminimum på fängelse över elt år. Om skyddstillsynväljs i ell sådant fall, blir enligl nämnden den lill verkslällighelsinnehålllindrigaste påföljden även den kortvarigaste. Beträffandeprövoliden instämmer många remissinstanser, bl.a. RÅ, ,övervakningsnämnden i , . Föreningen och Svenska fångvårdssältskapel i utredningens förslag altdenna bör vara lika lång som 1982/83:85 207 övervakningstiden och därmed sakna självständig betydelse.Några av dessa menar dock, som tidigare framgått, atl övervakningsliden ochdärmed prövotiden bör vara längre än kommittén föreslagit. FöreningenSveriges frivårdsGänstemän noterar med tillfredsställelse att skilda övervaknings-och prövotider inle skall förekomma. Skyddstillsynens aktuella uppbyggnad gerenligt föreningen intryck av att ha tillkommit i all hast som en kompromiss.Påföljden har bäde formellt och praktiskt upplevts som oformlig, invecklad itillämpning och verkställighet och svår atl förstå för alla utom de närmastinvigda. Några instanser, bl.a. hovrälten för , Malmötingsrält, övervakningsnämnden i och statskontoret, är kritiska motkommilténs förslag beträffande prövoliden, främst all denna blir så kort somett år. Statskontoret ifrågasätter om inte detta i allt väsentligt förtareffekterna av övriga föreslagna åtgärder som är avsedda att vara skärpande.Antalet inom frivården meddelade föreskrifter har varit mycket litet,påpekar statskontoret. Detta kan sannolikt tolkas som atl värdet av föreskrifter,bl.a. med hänsyn lill det allt tyngre missbruksklientelel inom frivården,bedöms vara begränsat. Det kan därför enligt statskontoret finnas risk för atlförslaget, som bl.a. bygger på en väsentligt ökad användning av föreskrifter,inle anses innebära den lydliga intensifiering av skyddstillsynen som avsetlsoch att eftersträvade effekter därför inte uppnås. Kommilténs förslag att kontaklfrekvensen bör vara så högatl kontakten av den dömde upplevs som etl regelmässigt inslag i hanslivsföring har genomgående lämnals ulan erinran av remissinstanserna.Rekommendationen att kontakttiden under den ettåriga övervakningsliden normallbör uppgå lill sammanlagt minsl 50 limmar har dock mött gensagor från flerahåll, främst med hänvisning lill att kvaliteten och inle kvantiteten äravgörande för övervakningens innehåll. vill inle frånkänna kontakttiden 50tim/år eller frekvensen 1 gång/vecka elt visst värde som genomsnilllig ramnorm.Det är emellertid enligl styrelsen synnerligen olämpligt att i det enskildafallet arbeia med en i förhand fixerad kontaklkvanlitet. Följden kan bli enambilionssänkning i de svåra fallen och en tom rutin i de enklare. Dessutomuppkommer etl administrativt krångel med räkning och dokumentation.Konlaktfrekvens och -tid bör enligl styrelsen som bestämmasindividuellt i samband med behandlingsplaneringen. Möjligen bör detta uttryckastydligare i anvisningarna lill frivårdsförordningen. i påpekar att olika personer medolika läggning behöver olika läng lid för att avhandla samma spörsmål, ochenligl nämndens mening är antalet kontakter per tidsenhet och kontakternasregelbundenhet väl sä vikliga faktorer som den totala konlaktliden. Del börankomma på skyddskonsulenlen (och övervakningsnämnden om Prop.1982/83:85 208 denna finns kvar) att - med utgångspunkt från kravet atlden dömdes kontakter med frivården bör vara så tätt återkommande all de innebärregelmässiga inslag i hans livsföring - anpassa övervakningen lill vad som ivaije särskiU fall är ändamålsenligt. Enligt medför ett uttalat krav på ökadkontakt under ett bestämt antal timmar, ulan att innehållet i sådan kontaktnärmare anges, ökad risk för att rekryteringen av övervakare yllerligareförsvåras. Föreningen och FöreningenSveriges polischefer biträder kommitténs önskemål om atl höja kontakttiden menanser att målet borde ha satts högre. Den föreslagna genomsnittstiden- 50 lim/år - är enligt föreningarna, mot bakgrund av den erfarenhel som finnsbeträffande klienternas behov av hjälp, slödkontakter, kontrolltillsyn m.m.,alltför liten. Föreningen framhåller alt manmåste vara medveten om atl en betydande del av de skyddstillsynsdömda inle harträning för eller möjlighet till en så hög samvaro kring sin egen person somden föreslagna kontaklfrekvensen skulle innebära. Föreningen ställer sig därföravvisande till detaljerade anvisningar från i del härsammanhanget. Om en kontaktnorm skall finnas, bör den enligt föreningensuppfattning sättas lägre och hellre anges i frekvens per tidsenhet. Hur oftaoch på vUket sätt kontakten mellan övervakad och övervakare/skyddskonsulent/andramyndigheter/kontaktpersoner skall ske bör enligl föreningen noggrant diskuterasvid övervakningens början. Förslaget atl domstol vid dom till skyddstillsyn skallkunna förordna om inlensivövervakning har fäll ett blandat mottagande vidremissbehandlingen. RA, hovrätten för , ,, . Föreningen och Övervakares och kontaktpersonersriksförbund ställer sig i huvudsak positiva till förslaget. RA framhåller vikten av alt en given föreskrift verkligenkan realiseras. I annat fall "förfaller" enligl RÅ hela påföljden somsådan. Innan rätten meddelar föreskrift om inlensivövervakning måste den därförenligt RÅ förvissa sig om att skyddskonsulenten i del aktuella fallet harerforderliga resurser för att genomföra en sådan övervakning. tillstyrker den föreslagnaintensivövervakningen men är av den uppfattningen all sådan övervakning kanvara av värde främst när del gäller yngre lagöverträdare. det vara tvivelaktigt, om inlensivövervakning kan fylla någon reellfunktion i fråga om återfallsbrottslingar i den omfattning som kommillén synesavse. Dessa brottslingar saknar nämligen enligl förbundet ofta förmåga allefterleva ens de mest grundläggande krav. Detta gäller särskill missbrukare avalkohol eller narkotika. Atl på dessa människor ställa högre krav i form avinställelseföreskrifter och anmälningsskyldighet än pä del normala skyddstillsynsklienteletär därför enligt förbundet föga ändamålsenligt. Prop.1982/83:85 209