prop · G60341 · 1982-12-31 00:00:00 — Beträffande strafföreläggande och föreläggande avordningsbot finns det inte på samma sätt som när del gäller domstols dom och beslulsärskilda regler om möjlighel atl rätta skrivfel och liknande. Mot denbakgrunden föresläs det i remissen, med 30 kap. 13 § somförebild, en ny paragraf i 48 kap. (12 a § se även 17 §). Tillskillnad från vad som gäller om rällelse av dom och beslul skall enligtförslaget elt beslul om rällelse av föreläggande inle kunna överklagas genomordinära besvär. Enligl vad som upplysts lill lagrådet under ärendetsföredragning är del i stället förutsatt atl besvär skall kunna anföras säsomöver godkänt strafföreläggande enligt den extraordinära besvärsregeln i 59 kap.5 § . har rältelsemöjligheten kringbyggts med dels enbestämmelse om alt, om den som godkänt föreläggandet motsätter sig rättelsen,denna får göras bara om det är uppenbart atl den saknar betydelse för honom,dels elt förbud mot alt höja tidigare förelagt straff genom ränelse. Skall en regel om alt rättelse fär ske mot den misstänktesvilja behållas, är del enligl lagrådets mening behövligt med en möjlighel att isärskilt föreskriven ordning, lämpligen inom vanlig besvärslid, överklagarättelse-beslutet som sådant. En tillämpning av 59 kap. 5 § förutsälterall elt godkänt föreläggande föreligger. Så kan knappast anses vara fallet när etlföreläggande genom rätldsebeslut fält ell annat innehåll än 1982/83:41 41 den förelagde velat godta. Vidare förefaller begränsningeni 59 kap. 5 § lill vissa preciserade besvärsgrunder omotiverad när del gäller rältelsebeslul.Det är ocksä atl märka att bifall till besvär enligt 59 kap. 5 § inte kan ledatill annat än atl det ursprungliga strafföreläggandet undanröjs. måstevara en opraktisk och i vissa fall otjänlig väg all gå när en rättelse blivitfelaktig. Utformningen av elt besvärsinslilut avseende rättelser ärinte utan vidare given utan får. om lagrådets uppfattning accepteras, övervägasyllerligare. Lagrådet vill slufiigen endast göra ell par anmärkningartill vissa motiv-uttalanden i avsnittet om rättelse. Anlagandel atl ellmeddelat föreläggande under den utsatta fristen kan återkallas och ersättasmed ell nytt synes principiellt tveksamt och slär knappast heller iöverensstämmelse med regeln i 48 kap. 3 § om alt fråga omansvar för brott, som upptagits i etl för godkännande utfärdat föreläggande, inlefär las upp på nytt förrän den tid som salts ut i föreläggandet gått ut. Medanledning av vad departementschefen anför om all den i 59 kap. 5 § givnabesvärsmöjligheten inte kan användas vid materiellt felaktiga föreläggandenvill lagrådet slutligen, för atl uttalandena inle skall misstolkas, hänvisa lillWelam-son Rättegång VI (1978) s.245 ff med hänvisningar. Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:542) ompersonundersökning i brottmål I denna del vill lagrådet endasi anmärka, all denföreslagna lagtexten inte lämnar utrymme för ersätlning i annan form än enligttaxa när del gäller personundersökning i brottmål ulan all biträde anlitas. Om avsiklenär alt tillämpningsområdet för en taxa skall kunna begränsas i den mån delvisar sig lämpligt bör detta ha ett bättre stöd i lagen. Lagrådet föreslär, medvissa redaktionella jämkningar och förlydliganden av texten i övrigt, atl 10 §får följande lydelse: Den som utfört eller biträtt vid utförande avpersonundersökning eller förordnats till förtroendeman enligl 4 § eller avgellläkarintyg enligl 7 § har räll lill ersättning. Ersättningen betalas av staten. Regeringen meddelar bestämmelser om ersätlning enliglförsta slyckei. Regeringen eller myndighet som regeringen utser fär fastställataxa som skall lillämpas vid bestämmande av ersättning åt den som utan biträdehar utfört personundersökning. Detta gäller dock inle i sådana fall som avses i9§." 1982/83:41 42 Den som förordnats tiUpersonundersökare innan de nya bestämmelserna har trätt i kraft bör fä ersätlningenligl reglerna vid förordnandet. Lagrådet föreslår därför ocksä följandeövergångsbestämmelse lill 10 §: "Denna lag träder ikraft . När någon före ikraftträdandet har utsetts atlulföra personundersökning tillämpas äldre beslämmelser." 3.Förslaget till lag om ändring i lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål Degrundläggande domförhetsreglerna för fastighetsdomstol finns i 3 § första ochandra styckena lagen om domstolar i faslighetsmäl (FDL). De innebär förnormalfallet, atl domstolen skall bestå av tvä lagfarna ledamöter, en tekniskledamot och två nämndemän. Föreligger särskilda skäl kan ylleriigare en tekniskledamot ingå. I vissa speciella typer av mål och ärenden rörande bl. a. arrendeeller hyra, skall, om inle målets beskaffenhet eller annat särskill skälföranleder alt en teknisk ledamot bör ingå, denne ersättas av ytterligare ennämndeman. Av 4 § FDL framgår atl undervissa förutsättningar nämndemän inle behöver della i sådana mäl som kan prövasi sak utan huvudförhandling. Vidare anges där atl en lagfaren domare harbehörighet atl ensam handlägga mål i samma utsträckning som gäller för tingsräll. Omröstning till dom skall enligl12 § FDL ske som i allmän domstol med enbart lagfarna ledamöter. 1 enlighet medintentionerna när fastighetsdomstolarna kom lill har deras kompetensområdeefter hand ökats ut. Vilka mäl och ärenden som ankommer pä fastighetsdomstolframgår av särskilda lagar och författningar på olika rättsområden.Betydelsefulla grupper är förutom arrende- och hyresmål och därmed besläktademål - fastighetsbildnings- och expropria-tionsmäl, mäl om inlösen enliglexempelvis byggnadslagen och mål enligt väg- och anläggningslagsliftningen. 1motsats till vad som varit avsen (se NJA II 1971 s.371) har i den proposUion (1981/82:130) med förslag till ny vattenlag som har lämnalstill tanken på atl överföra den dömande funktionen frän vallendomstoltill fastighetsdomstol inle tagils upp. Del är karaktäristiskt förflera av de mällyper som det ankommer pä fastighetsdomstol alt handlägga, allde enskilda målen ofta är tekniskt invecklade och i andra avseendenkomplicerade. Antalet mål där huvudförhandlingen pågår ellermånader är antagligen procentuellt högt jämfört med förhållandena vid deallmänna domstolarna. Remissen innehåller inle nägon statistik eller andranärmare uppgifter om i vilken utsträckning problemet med bristande domförhetvid förfall för nägon Prop.1982/83:41 43 ledamotunder pågående rättegäng har gjort sig gällande. Lagrådet betvivlar emellertidinte, alt åtgärder med anledning av de framställningar som gjorts av vissafastighetsdomstolar behöver vidtas. kan konstaleras atl trots dengenomgripande översyn av valtenrättslagstiftningen som företagits frågan inleär löst eller behandlad när del gäller vallendomstolarna. Såvitt gällerrättegångsbalken har däremot problemet med avbmten domförhet genom förfall förlagfaren ledamot eller nämndeman under vidlyftiga rättegångar uppmärksammatsoch successivt förebyggts (se beträffande häradsrätt - rådhusrätt - tingsrältNJA II 1943 s. 16 och 22, NJA Il 1969 s. 439 ff och NJA II 1975s. 735 fi). Enligl 1 kap. 3 och 4 §§ gäller nu för tingsrätt domförhetsreglersom i princip innebär att en ledamot utöver ordinarie antal kan della ihandläggningen. Det gäller de lagfarna ledamöterna i kollegial domstol såvälsom, under vissa angivna förutsättningar, när rätlen normalt skall beslå av enlagfaren domare jämte nämnd. Motsvarande regler finns för hovrätt i 2 kap. 4 §och för högsta domstolen i 3 kap. 6 § . Den lösning medtillkallande av extra ledamot eller ledamöter som valls för de allmännadomstolarnas del avvisar departementschefen som obehövlig förfastighetsdomstolarna. 1 stället skall enligt remissförslaget den omständighetenatt det, sedan huvudförhandling påbörjats, inträffar förfall för en av delagfarna ledamöterna, eller en av nämndemännen eller av de tekniskaledamöterna, i den män tvä deltar, inte inverka på rättens domförhet. Måletskall alltså oavsett beskaffenhet kunna slutföras och avgöras i den reduceradesammansättningen. Syftet med förslaget måste vara att det lägre antalet skallkomma lill användning i sädana tidskrävande och komplicerade mäl som detinnebär särskilda ölägenheter att företa pä nytt när förfall inträffar inomrätten. I förarbetena närfastighetsdomstolsreformen genomfördes betonades i flera .sammanhang vikten avatt ge domstolarna en kvalificerad sammansättning (se t.ex. NJA II 1969s. 466 och 468 f). Kravet på dellagande av två lagfarna ledamöter ansågsursprungligen inte böra efterges i någon utsträckning (NJA II 1969s.474,jfrdocks. Efter de är 1971 genomförda ändringarna i FDL gäller, atlen ensamdomare har motsvarande begränsade befogenheter som i . Alti de mera tidskrävande faslighetsmålen för atl om möjligt säkra domförhetenförstärka fastighetsdomstolarna med en extra ledamot ur samtliga de trekategorier som skall vara representerade måste givelvis dra med sig vissakostnader och kan från den synpunkten bära emol i det nuvarandestatsfinansiella läget. Slorieksordningen pä kostnaderna har lagrådet inte någolunderlag för att bedöma. Enligt lagrådets mening står emellertid inle någotannat alternativ än en förstärkningsmöjlighet till buds. All just i de mestkomplicerade målen skära ned antalet lagfarna ledamöter under det som funnitsnödvändigt i normalfallen möter alltför stora betänkligheter. Även en minskningav antalet nämndemän ter sig 1982/83:41 44 olyckligmed hänsyn dels till att endast tvä - eller i vissa fall tre - sitter i rätlen,dels lill den särskilda erfarenhel och ortskännedom nämndemännen avses tillförafaslighetsmålen. Frånsett bestämmelsen i I kap. 4 § andra stycketrättegångsbalken om domförhet med reducerad nämnd är vidare den i remissenföreslagna lösningen främmande för rätlssystemet i övrigt. Däremot finns iflera fall, ocksä på andra håll än i , möjligheten att anlitaen ledamot mer än vad som krävs för domförhet (se t.ex. lagen om allmännaförvaltningsdomstolar). Lagrådet föreslär alltså istället för del remitterade förslagel en bestämmelse i 3 § FDL om rätt attförslärka domstolen i vidlyftiga fastighetsmäl. Enligl lagrådets mening behöverbestämmelsen avse enbart lagfarna ledamöter och nämndemän. Beträffande detekniska ledamöterna finns redan en valrätt mellan antalen en och två. Därtillkommer att de tekniska ledamöternas uppgift inte avsetls vara i första hand enexpertbedömning -särskild sakkunskap har förutsatts kunna tillföras genomvanlig sakkunnigbevisning - utan främst en medverkan i den allmännabedömningen och Utformningen av domstolens dom (se NJA II 1969 s.469, 1971 s. 374). En sädan bestämmelse somlagrådet förordar bör givetvis pä samma säll som motsvarande regler irättegångsbalken utnyttjas restriktivt och kan som skelt i I kap. 3 och 4 §§rättegångsbalken förbindas med uttryckliga förutsättningar för att den skall fåtillämpas. Redaktionellt synes regeln rörande domförheten lämpligast kunnaplaceras mellan de nuvarande andra och tredje styckena i 3 § FDL.Formuleringen i nuvarande tredje stycket behöver om lagrådets förslagaccepteras ändras pä en punkt. Någon ändring av den förul angivna omröslningsregelni 12 § om individuell röstning torde däremot inte påkallas. Medhänvisning till del anförda föreslär lagrådet atl 3 § tredje och fjärde styckenages följande lydelse: "Kan huvudförhandlingi fastighetsmål beräknas kräva minsl fär antalet lagfarna ledamöterutökas med en utöver del antal som anges i första och andra styckena. Om del ärpåkallat med hänsyn till målets omfattning eller annan särskild omständighetgäller detsamma om antalet nämndemän. En av de lagfarnaledamöterna skall vara ordförande i fastighetsdomstolen. Denne utses bland delagfarna domarna i tingsrätten. Annan lagfaren ledamot skall vara lagfarendomare i tingsrätten eller i annan tingsrätt. Teknisk ledamot skall ha tekniskutbildning och erfarenhet av fastighetsbildning eller fastighetsvärdering.Nämndemännen börvara allmänt betrodda och väl förtrogna med sin ortsförhållanden." Prop.1982/83:41 45 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, . , , S. , , , Bodslröm,B. , , , , R. , Propositionom ändringar i m. m. 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag lill 1. lag om ändring irättegångsbalken, 2. lag om ändring i lagen(1964:542) om personundersökning i brottmål, 3. lag om ändring i lagen(1969:246) om domstolar i faslighetsmäl. Föredraganden redogör för lagrådetsyttrande och anför. Förslagettill lag om ändring i Jaggodtar lagrådets förslag till lydelse av 1 kap. 3 § tredje stycket och 6 kap. I§ andra stycket . Lagrådet har ställt sigtveksamt till den föreslagna utvidgningen av området för strafföreläggande enligl48 kap. 4 § . Enligl lagrådet bör förslaget i vart fall inlegenomföras om del inte är oundgängligen nödvändigt med hänsyn tilldomstolarnas arbetssituation. Lagrådet har ocksä pekat på alt möjligheterna altanvända reglerna i 34 kap. om sammanträffande av brott ochförändring av påföljd minskar ytterligare, om området för strafföreläggandevidgas. Jaghar i och för sig förståelse för den tvekan som lagrådet känner inför denföreslagna utvidgningen. Med hänsyn lill del ekonomiska läget och den växandearbetsbördan i de allmänna domstolarna är del emellertid nödvändigt att på allasätt försöka rationalisera formerna för beivrande av brott, i den mån det kanske utan att rättssäkerheten hotas. Den i lagrådsremissen föreslagnautvidgningen av tillämpningsområdet för slraffördäg- 'Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . 1982/83:41 46 gandeär en sädan rationaliseringsälgärd, som i det rådande läget framstår somangelägen. Förslaget bör därför enligl min mening genomföras. Detfinns emellertid skäl att understryka vad lagrådet har anfört om tillämpningenav reglerna i 34 kap. . Del är angelägel alt åklagarna har uppmärksamhetenriktad på all brott, som i och för sig skulle kunna beivras genomstrafföreläggande, ibland bör föranleda åtal i domstol i syfte att möjliggöraen tillämpning av reglerna i 34 kap. . Närdel gäller de föreslagna bestämmelserna om rättelse av strafföreläggande ochföreläggande av ordningsbot i 48 kap. 12 a och 17 §§ anserlagrådet all del behövs en särskild möjlighel att överklaga ett rältelsebeslul,om rättelse skall kunna ske mot den misstänktes vilja. Den extraordinärabesvärsregeln i 59 kap. 5 § förutsätter all ett godkäntföreläggande föreligger. Sä kan enligl lagrådet knappast anses vara fallet närett föreläggande genom rätldsebeslut har fått ell annat innehåll än den förelagdehar velat godta. Begränsningen i nämnda lagrum till vissa preciseradebesvärsgrunder är vidare omotiverad när det gäller rältelsebeslul. Lagrådetframhåller ocksä att besvär enligl 59 kap. 5 § endasi kan leda till att detursprungliga föreläggandet undanröjs. Utanatl för egen del la slällning lill om 59 kap. 5 § i och försig kan lillämpas i fråga om beslul om rällelse av godkända förelägganden, kanjag hälla med lagrådet om atl bestämmelserna där inte passar så väl för besväröver sädana beslul. Å andra sidan finns del enligt min mening knappast skäl atlför de sällsynta undantagsfall då saken kan bli aktuell införa särskildabesvärsregler. Jag förordar därför i stället -som också lagrådet har varit innepä - att rättelse av ett föreläggande inle i något fall skall få ske om den somavses med föreläggandet motsätter sig del. Därvid fär samtycke presumeras, omden misstänkte inte hör av sig med anledning av en ifrågasatt rällelse. Medanledning av vad lagrådet har anfört angående möjligheten all inom godkännandefristenåterkalla elt meddelat föreläggande vill jag som min mening uttala atl 48 kap.3 § inle torde lägga hinder i vägen mol delta. Avsikten mednämnda bestämmelse torde vara all förebygga en dubbel lagföring. Sedanföreläggandel återkallats kan det därför inte föreligga något hinder mol alt etlnytt föreläggande utfärdas (jfr RÅ Cirk. nr 70). Förslagettill lag om ändring i lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål. Jaggodtar lagrådets förslag till lydelse av 10 §. Jag kan också godta den övergångsbestämmelsesom lagrådet har föreslagit. 1982/83:41 47 Förslaget till lag om ändring i lagen (1969:246) omdomstolar i fastighetsmål. 1 lagrådsremissen föreslås att fastighetsdomstol skallvara domför även om del sedan huvudförhandlingen har påbörjats inträffarförfall för en av de lagfarna ledamöterna eller för en av nämndemännen eller,om tvä tekniska ledamöter deltar, för en av dessa. Lagrådet har ansett atl ennedskärning av antalet lagfarna ledamöter möter alltför stora principiellabetänkligheter och att även en reducering på nämndemannasidan ler sig olycklig.Enligt lagrådet bör del i stället införas en möjlighet all förstärka fastighetsdomstolenmed yllerligare ledamöter efter mönster av vad som gäller för de allmännadomstolarna. För min del vill jag understryka alt det kan uppståavsevärda kostnader och olägenheter, om huvudförhandlingen i elt faslighetsmälalltid måste ställas in och målet tas om frän början i de fall då det under enhuvudförhandling inträffar förfall för någon av rättens ledamöter. Problemetkan åtminstone delvis lösas om man genomför lagrådets förslag. En annanomständighet som talar för att man bör kunna förstärka fastighetsdomstolen är atlen sådan möjlighet redan finns för de allmänna domstolarnas del. Det kan emellertid, bl. a. av kostnadsskäl, inte komma i frägaatt utnyttja förstärkningsmöjligheten mer allmänt. Lagrådet har ocksåföreslagit all förstärkning bara skall kunna ske i mäl av mer betydandeomfattning. Man löser emellertid dä inte de problem som uppstår vid förfall iandra kategorier av mäl eller i mål där förstärkningsmöjlighelen inle har utnyltjals. Vad jag nu har sagt gör att jag anser atl lagrädsremissensförslag bör genomföras. Fastighetsdomstolen bör alltså, även om den inte har enförstärkt sammansättning, förbli domför om del inträffar förfall i enlighet medvad som har angetts i remissen. Jag vill emellertid understryka atl måletibland kan vara av sådan beskaffenhet att det bör tas om från början om nägonav ledamöterna fär förfall, trots atl detta inte är formellt nödvändigt. som jag alltså förordar att det remitteradeförslaget följs anser jag atl det finns skäl alt dessutom, i enlighet medlagrådets förslag, införa en möjlighel att förstärka fastighetsdomstolen med enlagfaren ledamot och en nämndeman i mål där huvudförhandlingen beräknas taminst i anspräk. Del är emellertid angelägel all förstärkningsmöjligheleninle utnyttjas slentrianmässigt. Del måste i varje särskill fall prövas om enförstärkt sammansättning kan anses försvarlig med hänsyn till måletsbeskaffenhet och lill risken för alt nägon ledamot skall få förfall. 1982/83:41 48 2 Förslag till ändring i lagen (1976:122) om ändring i lagen (1929:145)om skiljemän 1 dellasammanhang vill jag ta upp en särskild fräga som rör tillämpningen av lagen(1929:145) om skiljemän. 1 18 § andra stycket i den lagen finns regler om tidför meddelande av skiljedom. Om parterna inle har bestämt förmeddelande av skiljedomen, skall denna meddelas från den dagdä skiljeavtalet slöts eller, om avtalet avser framtida tvister, frän den dagdå skiljeavtalets tillämpning påkallades. Tingsrätten kan på begäran av en partmedge förlängning av fristen. Om skiljedomen inte meddelas inom fastställd tid,anses skiljeavtalet förfallet såvitt avser den aktuella tvisten. Skiljemannalagenär tillämplig även när del gäller tvister mellan utländska parter, bl.a. om skiljeförfarandelskall äga rum i . Enligl sista meningen i 18 § andra stycket gäller dockinle de återgivna bestämmelserna om parterna eller en av dem har hemvislutom . Anledningen är alt fristen anses alltför snäv när del gällertvister mellan sädana parter. Undanlagsregeln infördes (prop.1975/76:48, LU 19, rskr 194, SFS 1976:122). Samlidigt vidgades möjligheten för överexekulor-numera tingsrätten - all skilja en obstruerande eller långsam skiljeman frånsill uppdrag (9 § andra stycket, jfr 10 § andra stycket skiljemannalagen).Lagändringarna trädde i kraft den . Enligt en övergångsbestämmelsegäller emellertid 9 och 18 §§ i deras äldre lydelse beträffande skiljeavtal somhar slutits före ikraftträdandet. handelskammareoch dess skiljedomsinslilut har i en skrivelse lill justiliedepartementel den30 hemställt all övergångsbestämmelsen till 18 § upphävs ochdärvid anfört bl.a. alt det mol bakgmnd av betydelse som plats förskiljeförfaranden i internationella handelslvister är angelägel alt densvenska skiljemannalagslifl-ningen är sä utformad, atl den inle försvårargenomförandel av sädana skiljeförfaranden i . Handelskammaren har undersenare lid i flera fall erfarit all den tid för skiljedomsmeddelande som forifarande gäller beträffande skiljeavtal som slutits före den1 föranlett parter all förlägga skiljeförfarandel lill ell annat landän . Frislen har även förorsakat problem vid genomförandet avskiljeförfaranden i . I fräga om internationella handelstvister -särskilt i fall då båda parter har hemvist utomlands - är del inte ovanligt attskiljemännen utses först efter del all skiljeförfarandepåkallas. I internationella skiljeförfaranden torde man över huvud tagel ha atträkna med slörre tidsåtgång än i inhemska skiljeförfaranden. Några principiellaeller lagstiftningslekniska hinder för elt upphävande av övergångsbestämmelsentorde inte föreligga. Förmin del anser jag all handelskammaren och skiljedomsinstilutel har fört fram beaktansvärdaskäl för alt den ifrågavarande övergängsbesläm- Prop.1982/83:41 49 Jag delar uppfattningen att man inle, bl. a. mot bakgrund av den tidsom har förflutit, behöver befara nägra olägenheter av elt upphävande. Jagförordar således att detta sker. Upphävandet bör avse övergångsbestämmelsensåväl till 9 § som till 18 §. Fråganom upphävande av övergångsbestämmelsen är enligt min mening inte av denbeskaffenheten att lagrådets hörande är påkallat. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen föreslärriksdagen dels att anta de av lagrådet granskade förslagen med vidtagnaändringar, dels att anta förslaget till lag om ändring i lagen (1976:122) omändring i lagen(1929:145) om skiljemän. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå atl anta de förslag som föredraganden har lagtfram. 4 1982/83. Prop.1982/83:41 50 Rättelseav strafföreläggande och ordningsföreläggande Rikspolisstyrelsenserfarenhet från uppföljningen av slraffördäggande-och ordningsbotsrutinerna geranledning atl överväga frågan om elt förenklat rättelseförfarande inom dessarutiner. Styrelsen fär därför anföra följande. Åriigen utfärdas cirka100.000 strafförelägganden och 200.000 ordningsförelägganden. Enligt 48 kap. 3§ gäller godkänt föreläggande som lagakraftvunnen dom. Ett visst antal av de tillRPS inkomna godkända föreläggandena innehåller oriktigheter av sädanbeskaffenhet att besvärsförfarande mäste tillgripas för alt genom domstolsförsorg fä föreläggandet undanröjt. undanröjdes 566ordningsförelägganden och 121 strafförelägganden. Hur många besvärsmäl somunder anhängiggjorts vid domstol men len lill allbesvärsyrkandet lämnats utan bifall är inle känt, då domstol inte harunderrättelseskyldighet i sådana mäl. Enligl rikspolisstyrelsensmening finns i och för sig ingen anledning all ändra reglerna förbesvärsförfarandet. Problemet är emellertid att vissa felaktigheter inte är avsådant slag atl förutsättningar för undanröjande föreligger enligt 59 kap. 5 §rättegångsbalken. Beträffande sådana felaktigheter bör övervägas vidgademöjligheter lill ett förenklat rältelseförfarande. Enligt 30 kap. 13 §rättegångsbalken kan domstol genom särskilt beslul rätta uppenbar oriktighet isitt avgörande om denna beror på skrivfel, missräkning eller annat dyliktförbiseende. Beslut om rättelse fär meddelas först sedan parterna berettstillfälle all yttra sig. Beslut om rättelse kan överklagas. Något motsvarande stadgandefinns inle beträffande strafföreläggande och ordningsföreläggande. Ej hellertorde analogisk tillämpning av della stadgande pä förelägganden vara tillälen. (Se prop.