prop · G603163 · 1982-12-31 00:00:00 — Självfallet är det mycket väsentligt att polisens synpunkter tastillvara i det standardiseringsarbete spm pågår. Del tprde ankpmma på rikspplisstyrelsenatt bevaka denna fråga. Med hänsyn till detanförda anser jag att tiden inte nu är mogen för atl införa elt system meddetaljerade föreskrifter pch pbligatorisk officiell provning på del nu aktuellapmrådet. Dock vill jag förutskicka all det kan bli aktuellt alt la upp ävendenna fråga till ny prövning, om de åtgärder som jag har föreslagit i detföregående visar sig ptillräckliga. Inteheller utredningen synes emellertid i första hand ha åsyftat någpn sådangenerell prdning som den spm nu har diskuterats. Spm nämnts går förslagetnärmast ut på alt föreskrifter åtminslpne i ett första skede skall fastställasendast för de larmanläggningar spm är eUer avses bli direktanslutna till larmmpttagarehPs polisen. Dessa förskrifter skulle i sä fall kunna tjäna som riktmärke förden övriga marknaden. delen vill jag i likhet med påpeka atl polisen utanstöd i lag kan ställa upp erforderliga tekniska krav för att en anläggningskall få direktanslutas till polisen. Min avsikt är pckså att detta skallklargöras genom de verkställighetsföreskrifler som del i enlighet med vad Prop.1982/83:163 37 jagtidigare fömtsatt skall ankpmma på regeringen att meddela. Klart är emellertidmot bakgrund av de förhållanden som fömt redpvisats att det innebär en kpmpliceradoch tidskrävande uppgift att ta fram nprmer även med denna begränsadeinriktning. Departementsförslagetinnebär att man inte bör meddela några särskilda bestämmelser om lokallarm. Utredningsförslagetavviker från departemenlsförslaget. Utredningen har förprdat att rikspplisstyrelsenfår meddela föreskrifter om karaktären pch varaktigheten av akusfiska signalerfrän lokaUarm. Remissinstansernahar i den mån de berört frågan i allmänhet tillstyrkt utredningsförslaget, i endel fall med särskilda kommentarer. (Se vidare bilaga 3 avsnitt 2.8.) Somlokallarm brukar man beteckna en anläggning som har en sä fillvida lokallbegränsad funktion alt den enbart avger signal på larmplalsen, när den utlöses.Vanligen är del fråga om ljudsignaler som syftar till atl dels skrämmaangriparen dels väcka allmänhetens uppmärksamhet på vad som är pä färde. Idessa fall finns det alhså inte någon särskild larmmottagare utan eventuellapolisinsatser blh beroende av om grannar eUer förbipasserande hör av sig ochmeddelar att larmet har utlösts. Utredningenhar påpekat att allmänheten, när del gäller de akustiska lokallarmen, har entendens alt inte bry sig om signalerna och atl det därför inle är ovanligt atldessa larm aldrig kommer tUl pohsens kännedom. Utredningen påpekar dock attlarmen ändå fyller en funktion, eftersom de ändå har en skrämseleffekt pågärningsmannen, som ju inte kan veta i vilken utsträckning larmet haruppmärksammats. Deakusfiska lokallarmen har ofta en hög ljudstyrka och de avger för det mestasina signaler ända fiU dess att larmet slängs av, något som kan dröja ganskalänge. Mol bakgmnd av atl dessa larm börjat fä en aUl större spridning har deenligt utredningen kommit alt skapa vissa sanitära problem. Utredningen hardärför föreslagit att man skall meddela bestämmelser i syfte att begränsa de akusfiskasignalernas varaktighet och styrka. Enligt utredningen bör rikspolisstyrelsenfä utfärda föreskrifter med delta innehåll. Deremissinstanser som har tagit upp frågan har i allmänhet tillstyrkt utredningsförslaget.Från elt par håll har framhållits alt man vid utformningen av eventuellaföreskrifter fär väga miljöskyddsintresset mot broitsskyddsintressel och medbeaktande av all larmets värde minskar eller försvinner, om signalensvaraktighet är för kort. Några remissinstanser anser att lokallarmen generelltsett inte bör ha någon hög pripritel, när 1982/83:163 38 detgäller polisens utryckningsskyldighet. En annan synpunkt som har framförts äratt skrämseleffekter erfarenhetsmässigt är ganska kortvarig och altbrottslingar upptäcker, när en anläggning enbart skall fylla ensådan funktion. Föregen del vill jag erinra om att lokallarmen tjänar syftet atl fästa uppmärksamhetenpå ett brottsligt angrepp pä det skyddade pbjektel. För att kunna fylla denfunktionen måste signalen givetvis ha en viss ljudstyrka och varaktighet. Isakens natur ligger därför att signalen frän ett sådant larm aUtid blir ettstörningsmoment för dem som nås av ljudet. Samfidigt måste man, som utredningenhar påpekat, även beakta miljöskyddssynpunkterna. Lokallarmen bör naturligtvisinte vara så utformade atl de framkaUar större sanitära plägenheler än vad somär oundgängligen nödvändigt. Jagvill också erinra om att lokallarmanläggningama enligt utredningen har lägrefrekvens av registrerade falsklarm än anläggningar av annat slag. Till en delkan naturligtvis detta hänga samman med att larmen inte i samma utsträckningsom när del gäller centralanslutna anläggningar vidarebefordras till polisen. Önskvärtär givelvis alt den som har ett lokallarm - om han inte själv finns i närheten ombesörjer atl någon annan kan stänga av signalen. Så torde också vara falletbeträffande flertalet av de lokallarm som finns i villor och andra fastalarmobjekt. De problem som kan förekomma torde i allt väsenfligt avse sådanafall, där anläggningarna är knutna till rörliga föremål. Jag tänker då närmastpå lokaUarm i bilar och båtar. Här kan det stundom inträffa att ägarenuppehåller sig pä en plats där han inte själv kan höra, när larmet går. Avnaturliga skäl finns i dessa fall i allmänhet inte heller någon vidtalad granneeller annan som kan stänga av larmet. Enligtmin mening erbjuder dock utredningens betänkande inte tillräckligt underlagför ett ställningstagande till frågan om behovet av en särskild regleringrörande varaktigheten och ljudstyrkan hos larm av detta slag. Några mera påtaghgaolägenheter av de nuvarande förhållandena har inte påvisats. Jag viU emellertidinte utesluta att frågan får tas upp tUl behandling i senare sammanhang, omdel skuhe visa sig alt problem uppstått på området. Medanledning av vad som har anförts rörande polisens utryckningar i anledning av lokaUarmvill jag avslutningsvis påpeka alt i den mån sådana larm förmedlas tih polisendelta i allmänhet torde ske genom telefonsamtal från personer som haruppmärksammat larmet. Polisen får därvid - fill skillnad från när fråga är omcentralanslutna larm - möjlighet att höra vilka övriga iakttagelser anmälaren gjprt.Därigenpm får man från polisens sida i dessa fall också störremöjligheter att bilda sig en uppfattning om vilken pripritering spm larmet börges i förhållande fill andra uppgifter. 1982/83:163 39 Denreglering som jag har förordat i det föregående är till en del av denkaraktären atl den bör meddelas i lag. De bestämmelser som behövs bör lämpligensamlas i en särskild lag med mbriken "lag med vissa bestämmelser omlarmanläggningar m.m.".Med hänsyn till intresset av att ha bestämmelsernai ämnet samlade bör till lagen också föras en del föreskrifter som i och försig skulle ha kunnat meddelas genom förordning. Jag återkommer till detta i specialmofiveringen. Ienlighet med det anförda har inom jusfifiedepartementet upprättals förslag fill 1. lag med vissa bestämmelser omlarmanläggningar m. m., 2. lag om ändring i lagen(1965:94) om polisregister m. m. Förslagen bör fogas till regeringsprolokolleli detta ärende spm bilaga 4.1Förslaget till lag med vissa bestämmelser om larmanläggningar m. m. Idenna lag avses med larmanläggning enanläggning spm är inrättad för att vid in- trång,överfall eller annat liknande brottsligt angrepp avge signal till en särskildlarmmottagare larm en signal som avges från en larmanläggning larminstallations- yrkesmässig verksamhet för installation, verksamhet montering, reparation eller ändring av larm- larminstallatipns- ettförelag spm bedriver larminstallafipns- larminnehavare densom innehar en larmanläggning. Avskäl spm har utvecklats i den allmänna mptiveringen lar den nu aktuellaregleringen sikte enbart på sådana larmanläggningar spm direkt syftar till attta pplisens tjänster i anspråk. Brandlarm och andra typer av larm som ärinrättade för alt primärt påkalla insatser av andra organ än polisen omfattasalltså inle av de bestämmelser som här föreslås. 'Bilagan har uteslutits här. Förslagen är likalydande med dem som är fogade tillpropositionen. 1982/83:163 40 hardenna begränsade räckvidd framgår av de definifioner som här ges på vad somskall förstås med larmanläggning och larm i lagens mening. Anläggningarför inbrotts- och överfallslarm utgör de vanligaste typerna av anläggningar somhär avses. Men givet är aft lagen skall gälla även i fråga om andra slag avlarmanläggningar som är inrättade för atl i första hand skydda mol brott,exempelvis s. k. bedrägerilarm och anläggningar som enbart skyddar motskadegörelse. Enlarmanläggning i lagens metiing föreligger vidare bara under fömtsättning attanläggningen är utformad för att avge sina signaler till en särskild larmmoltagare.De signaler som indikerar alt larmet har utlösts skall med andra ord på tekniskväg överföras till en speciell mottagaran-läggning. För lagens tillämplighetsaknar det emellertid betydelse pm larmsignalerna tas empt direkt hos polisen,vid en larmcentral eller ett bevakningsföretag eller om det är en privatpersonsom fungerar som larmmottagare. Med den angivna avgränsningen kommer lagendäremot inte att avse lokaUarm, dvs. anläggningar som endast avger sinasignaler direkt pä själva larmplalsen och som i princip riktar sig till allasom råkar befinna sig i närheten. Larminstallationsföretagskall i fortsättningen inle få bedriva sin verksamhet ulan tiUstånd från pohsen.Med installation avses i detta sammanhang inle bara direkta installafipnsarbetenulan även montering, reparation och ändring av befinUiga larmanläggningar. Övrigai paragrafen intagna definitioner torde inte kräva någpn ytterligarekommentar. Larminslallatipnsverksamhelfår inte bedrivas utan fillstånd. 1. attden SPm ansöker pm tillständ kan antas komma att bedriva verk samheten med noggrannhet och omsprg, 2. alt, pm sökanden är en juridiskperspn, en föreståndare för verksamheten har utsetts, 3. att sökanden eller, om denne ären juridisk person, föreståndaren och medlemmarna i dess styrelse har f jortsig kända för laglydnad och ordenllighet. Statenbehöver inle tillstånd enligt första stycket. Detsamma gäller företag som avsesi lagen (1974:191) om bevakningsföretag. Häranges under vilka förutsättningar tillstånd att bedriva yrkesmässig larminslallatipnsverksamhelfår meddelas. Fördel första krävs att företaget kan antas kpmma att bedriva verksamheten mednoggrannhet och om.sorg. När det är fråga pm en enskild näringsidkare, har fillständsmyndighetenhär att göra en allmän bedömning av hans fömtsättningar härvidlag. Dessa kanhänga samman med erfarenhet av branschen pch yrkesskicklighet. Men situafionenkan mycket väl 1982/83:163 41 varaden atl han har sådan ulbildningsmässig bakgmnd eller erfarenhet frånnäraliggande verksamhelspmråden att det redan av det skälet finns anledning attanta att verksamheten kommer atl bedrivas på avsett vis. Några i lag fastlagdariktlinjer för den bedömningen torde inte behövas. Klart är emellertid atttillståndsmyndigheten torde kunna fä erforderligt beslutsunderlaggenom upplysningar om sökandens tidigare verksamhet. Eftersom tillstånd skallmeddelas av polismyndigheten i orten, torde man pckså kunnautnyttja den Ipkala kännedom som kan finnas. Det bör framhållas att avsikten inleär att någon alltför ingående undersökning skall göras och atl påtagliga skälskall kunna åberopas för atl tillstånd skall vägras. Det bör också betonas attnågon prövning av behovet av verksamheten spm sådan inte skall förekomma. Utöver kravet på en vissyrkesskicklighet uppställs också den förutsättningen, att sökanden skall hagjort sig känd för laglydnad och ordentlighet. Detta krav - som motiveras avbehovet av att hindra personer med kriminell belastning från atl ägna sig åtverksamhet av detta slag innebär all pplismyndigheten i lillståndsärendetskall kontrollera om sökanden finns i centralt polisregister. Vilken betydelse man skalltiUmäta eventuella anteckningar i registret far naturligtvis avgöras från falltill fall. Brottslighetens art pch omfattning samt den fid som har förflufitefter den senaste anteckningen torde ge tillräcklig ledning förbedömningen. Men givelvis står del polismyndigheten fritt all vid behovinhämta kompletterande Upplysningar frän andra myndigheter, exempelvis taxerings-eller kronofogdemyndighet, i den mån fråga inle är öm uppgifier för vilkasekretess gäller. Detbör anmärkas att något krav på undersökning beträffande medborgerligpålitlighet inle har ställts upp. Någon slagning i del register som förs vidrikspolisstyrelsens säkerhetsavdelning skall alltså inte företas med stöd avdenna bestämmelse. Kravet på laglydnad och ordenllighetgäller förelagaren själv i fall då han under enskild firma bedriverinstallationsverksamhet av aktuellt slag. När det gäller juridiska personermåste det finnas en föreståndare som har ansvaret för företagets verksamhet.Det blir då i fräga om denne spm laglydnadskravet gäller. Här uppställsemellertid också del kravet att samtliga medlemmar i företagels styrelse hargjort sig kända för laglydnad och prdenflighet. Undantagfrån tillslåndsförfarandet har gjprts för sådan installations-verksamhet sombedrivs av staten. Undantaget tar inte sikte på samhällsägda aktiebolag.Vidare gäUer att bevakningsföretag inle behöver något särskilt tiUslånd för atlfå bedriva installationsverksamhet. Föranställda hos installationsföretag behövs inget tillstånd. Del ankommer istället pä den spm driver verksamheten alt ansvara för att hans Prop.1982/83:163 42 anställdauppfyller de krav som tidigare berördes. Jag återkommer tUl den frågan i avsnitt4.2. Frågaom tUlslånd prövas av polismyndigheten i den ort där verksamhetens ledningskall utövas. Pplismyndigheteni den prt, där förelagels ledning skall utövas, skall pröva frågan om tillståndför installatipnsverksamhet. Den spm har fillstånd är emellertid behörig attutöva verksamhet även i andra orter än den där tillståndet har meddelats.Företag som bedriver verksamhet på flera orter behöver alltså bara ett fillstånd.Skulle därempt i ett kpncernförhål-lande lokal verksamhet bedrivas i form avsjälvständiga dotterbolag, måste givetvis varje sådant bolag ha särskilttillstånd för verksamheten. Eltfillstånd gäller tills vidare. Jag har inle ansett fillräckliga skäl föreliggaför atl öppna en möjlighet alt i här aktuella fall fidsbegränsa fillstånden. Polismyndighetenfär återkalla tillståndet, om fömtsättningarna för fillstånd inte längreföreligger. Bevakningsförelag får i motsvarande fall förbjudas att bedriva larminslaUafionsverksamhet.Elt sådant förbud skall upphävas på ansökan av företaget, när det inle längrefinns skäl för förbudet. Paragrafenanger under vilka förutsättningar tillstånd alt bedriva installationsverksamhetfår återkallas. Enomständighet som kan föranleda alt tillståndet bör omprövas är om den somsvarar för verksamheten döms för sådan brottslighet som gör att han intelämpligen i fortsättningen bör betros med alt bedriva verksamhet av detta slag.Ett annat skäl för återkallelse kan vara all verksamheten inte bedrivs medtillbörlig omsorg. Som jag har framhållit i den allmänna motiveringen, har inslallafionsförelagenett betydande ansvar för att anläggningarna, såvitt ankommer pä dem, fungerarpå ett tUtfredsställande sätt. Givetvis är det inte meningen all en enstakafelbedömning av en installatör skall medföra att fillståndet återkallas. Menvisar del sig att företagel vid upprepade fillfäUen har gjort slarviga installafionereller installerat larmanläggningar som har varit uppenbart olämpliga medhänsyn till bevakningsuppgifter och miljö skall polismyndigheten kunna ta uppfrågan om en återkallelse av fillståndet. Givetvis bör i motsvarande fallbevakningsföretag kunna förbjudas: all bedriva installatipnsverksamhet. Fråganom sådant förbud bör prövas av polismyndigheten. , som är fillsynsmyndighetför bevakningsföretag, bör emellertid underrättas i de fall då förbudutfärdas. Iärenden av nu aktuellt slag, vilka förmodligen bhr mycket sällsynta, bör pohsmyndighetenockså kunna anlita utomstående teknisk experfis för att utvärdera förelagetsverksamhet. Prop.1982/83:163 43 Regeringeneller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriver under vilkaförutsättningar en larmanläggning får anslutas till larmmoltagare hos polisen. Fråganom rätten till direktanslutning av larm till polisen har behandlats i avsnitt2.5 i den Eillmänna motiveringen. Bestämmelser om detta avses bli utfärdade ien särskild förordning. Enlarminnehavare är skyldig atl iaktta vad som skäligen bör ankomma på honom föratt motverka att anläggningen genom obefogade larm förorsakar onödigt arbeteför polisen. I detta hänseende åligger del honom särskilt att ombesörja denskötsel och fillsyn av larmanläggningen som behövs samt att se till altpersoner som kan komma i kontakt med den inte av misstag utlöser larmet. Larminnehavarefår redan nu sägas ha ett ansvar för att se tiU att deras anläggningar inleavger pbefogade larm och på så sätt förprsakar onödigt arbete för polisen.Paragrafen innebär att larminnehavamas skyldighet i delta avseende uttryckligenslås fast. Generelltsett är del tvä saker spm larminnehavarna måste iaktta, nämligen atl se tillall utmstningen hålls i fullgott skick och att personer som kommer i kontaktmed-den inle i onödan utlöser larmet. Ettsätt atl hålla anläggningen i trim är att låta en behörig installatör gå igenomden med jämna mellanrum. Förslilna detaljer kan då bytas ut och andrajusteringar göras innan anläggningen börjar krångla. Hur pfta en sådan tillsynbör ske får vara beroende om omständigheterna i varje särskilt fall. Ofta tordeför övrigt inslmkfionen för larmutmstningen innehålla anvisningar om sådanregelbunden sakkunnig genomgång som här avses. Tänkbart är också attinstallatören vid installationen gör upp ett serviceprogram för anläggningen. Givetvismåste man också kunna kräva atl bmksanvisningar och andra instmkfioner för utmstningennoggrant följs. Skulle del förhålla sig så atl några anvisningar av delta slag inlemedföljer utmstningen - något som enligl utredningen inte är heh ovanligt -ankommer det på innehavaren atl inhämta noggranna upplysningar av installatörenom hur anläggningen skall handhas. Vidaremåste man av innehavaren kunna kräva atl han ser fill alt förhållandena pålarmplatsen är sädana alt larmet inle påverkas av andra faktorer än vad den äravsedd för. I en lokal med dammkänslig larmutmstning åligger del exempelvisinnehavaren att ombesörja en noggrann städning, så att han inte riskerar attlarmet utlöses av kringflygande damm. Åtminstonenär del gäller större och mera komplicerade anläggningar bör framhållaslämpligheten av att någon eller några av de anställda utses att ha det pmedelbaraansvaret för larmutruslningen. Prop.1982/83:163 44 larmet skall utlösas av misstag torde nämligen minska, omdet är relativt få personer med ingående kännedom om utrustningen som haransvar för exempelvis till- och fränkoppling av larmet. Men ärgivetvis viktigt att hela personalen utbildas. Alla anstäUda som kan tänkaskomma i kontakt med larmutmstningen måste känna till hur man undviker atlutlösa larmet. Innehavaren har emellertid ansvar inte bara för den egna personaleni dessa avseenden. Han har också att se till atl hantverkare och andrautomstående spm fillfälligtvis uppehåller sig pä larmplatsen inte av misstagutlöser larmet. Paragrafenlar som framgår sikte på larminnehavarens skyldigheter gentemotpolismyndigheten. Innehavare av icke direktanslutna anläggningar kan givetvisvälja andra vägar, när det gäller atl undvika alt obefogade larmvidarebefordras till pplisen. Ce kan, pm de önskar, med larmmptta-garen träffaöverenskommelse om att denne skall ombesörja att larmorsaken kontrolleras,innan polisen kallas till platsen. Som framgår av vad som har anförts i denallmänna motiveringen har emellertid tanken på en obligatorisk tillämpning avdenna ordning avvisats. Vid bedömningen av om utryckning skall göras eller annanåtgärd skall vidtas med anledning av ett larm bör polismyndigheten, pm åtgärdenskulle leda till atl andra uppgifier eftersatts, beakta om anläggningen fidigarei stor omfattning har föranlett onödiga insatser från pplisens sida. Det är inle möjligt all i en författningsbestämmelse angehur en larmsignal skall bedömas när del gäller pripriteringen i del löpandepolisiära arbetet. Detta är något som alllid måste avgöras från fall till falloch med beaktande av del aUmänna arbetsläget. I förevarande paragraf ges emeUer-fidpolismyndigheten en uttrycklig befogenhet att låta larm frän anläggningar, somvid upprepade tUlfällen har förorsakat onödiga insatser från polisens sida, ståtillbaka för andra uppgifter. Självfallet bör bestämmelsen fillämpas med omdöme och medbeaktande av vilket objekt det är fråga om i det särskilda fallet. Jag villpåpeka all man frän pohsens sida ofta kan ha anledning att även i det härsammanhanget se allvarligare pä överfallslarm än på andra typer av larm. Har en polisutryckning gjorts med anledning av ett larmoch kan det antas alt larmet har utlösts av misstag eller att del har orsakatsav andra brister i fråga pm anläggningens skötsel eller utrustning, fårpolismyndigheten förelägga larminnehavaren att vidta åtgärder för atlförebygga ett upprepande. Föranleder larm från anläggningen polisutryckning efterdel att ett föreläggande enligt första stycket har utfärd als och har intelarminnehavaren visat att han fullgjort vad som förelagts honom,skall han betala kostnaden för utryckningen, om det inte är uppenbart pskäligt.Fråga pm sådan ersättningsskyldighet prövas av pplismyndigheten. 1982/83:163 45 Äri fall som avses i första eller andra stycket larmanläggningen ansluten tilllarmmottagare hos polisen, kan polismyndigheten, enligt närmare föreskriftersom regeringen meddelar, besluta att anläggningen inte längre skall få vara ansluten. Iparagrafen anges vilka åtgärder som kan vidtas, när en larmanläggning enligt pohsenserfarenheter fungerar mindre bra. I korthet går alltså systemet ut på attpolismyndigheten genom ett formellt föreläggande kan ålägga larminnehavaren altvidta åtgärder för atl bota bristerna och att innehavaren skall betalakostnaderna för de utryckningar som därefter orsakas av anläggningen.Betalningsskyldighet skall föreligga fram till dess att han har visat alt hanhar efterkommit föreläggandel. Enförsta förutsättning för att ett föreläggande skall få utfärdas är alt en polisutryckninghar gjprts till larmpbjeklet. Regleringen syftar ju till att minska pplisensarbete i anledning av pbefogade larm. Den behöver därför inte la sikte på andralarm än sådana som kommer tiU polisens kännedpm. Det saknar dpck betydelse omden signal som föranledde utryckningen har mpttaghs direkt av pplisen eller omden har förmedlats av en larmmoltagare. Uttrycketpolisutryckning bör inle ges en alltför snäv tolkning. Därmed torde få avsesvarje besök som polisen gör pä larmplatsen i anledning av larmet. Skulleexempelvis polisen efter larmet nås av en underrättelse om atl det har utlöstsav misstag och alt man därför inte behöver komma men anser sig pplisen för sindel ändå ha anledning att genpm besök på larmplalsen kontrollera riktighetenav denna underrättelse, torde det alhså vara fråga om en polisutryckning i denmening som här avses. Detta gäller även om man inte färdats med utryckningshaslighettill platsen. Enandra förutsättning för att ett föreläggande skall få utfärdas är att larmethar varit obefogat och att del kan antas atl signalen har utlösts av misstageller till följd av andra brister i fräga om anläggningens skötsel eller utmstning.Därav följer atl några åtgärder mot larminnehavaren inte blir aktuella, om detvid pohsens ankomst visar sig att ett brottsligt angrepp har gjorts på detlarmade objektet.