prop · G60322 · 1982-12-31 00:00:00 — Stora resurstillskott kan vinnas, dels genom en högre insatsberedskapvid de militära förbanden, dels ock genom ett ökat medvetande hosräddningstjänstens företrädare om vilka resurser som försvarsmakten kan ställatill förfogande. Utredningen har emellertid alltför lätt berört frågan hurräddningstjänsten lämpligen skall kunna tillgodogöra sig sådan personal som ärinskriven i civilförsvaret och som frivilligt ställer sina tjänster tillräddningstjänstens förfogande. Det är därför nödvändigt att kommittén i sitt fortsattaarbete lämnar mera preciserade förslag till organisation, krav på beredskapsamt kompletterande utbildning m. m. - anser att kommitténsförslag om utvidgat ansvar för företag att organisera räddningstjänst börgodtas därför att företagen på så sätt erhåller ett snabbt och effektivtnärskydd som den allmänna räddningstjänsten kan avlastas en del uppgifter.-Skyldighetenbör emellertid omfatta fler företag än de som föreslagits, bl. a. börskyldigheten även omfatta större hotell- och turistanläggningar belägna inomområden med långa insatstider. Industrivernel i bör kunna tjäna sommodell för en motsvarande svensk organisation. börundersöka vilka fördelar olika typer av företag kan vinna, t. ex. i form avlägre försäkringsavgifter, om man obligatoriskt eller frivilligt organiseraregen räddningstjänst vid företaget. Sådana förmåner bör också kunna tillämpaspå enskilda fastighetsägare vilka frivilligt vidtar åtgärder av förebyggande art.- Jämfört med norska förhållanden utnyttjas frivilligorganisationerna i litenutsträckning i . Dessa organisationer - särskUt Svenska Röda korset -men även många andra förfogar över betydande personella och materiella resursersom kan vara gripbara efter en inträffad olycka. Enligt vadlänsstyrelsen har sig bekant finns inom Svenska Röda korset långt framskridnaplaner på upprättande av en beredskapsorganisation avsedd att biträdasamhällets räddningstjänst i samband med stora och långvariga ingripanden.Länsstyrelsen vill betona betydelsen av att de effektvinster och det ökadesamhällsengagemang som erhålles genom sådana åtgärder tas till vara på bästasätt. I det fortsatta utredningsarbetet bör därför denna fråga ägnas särskiltintresse. - Betydelsen av ett ökat "räddningstjänstmedvetande" kaninte nog understrykas. Genom snabba och riktiga insatser av enskilda kansamhällets räddningstjänst avlastas i betydande omfattning. 1982/83:22 120 Länsstyrelsendelar därför räddningstjänstkommitténs uppfattning att så många personer sommöjligt bör beredas tillfälle att delta i självskyddsut-bildning. Det är avstörsta betydelse att tillräckliga medel avsätts så att utbildning kan genomförasi takt med efterfrågan. - möjligheter att lösa sinauppgifter beror i högsta grad på ett fungerande larmsystem. Detta larmsystembör syfta icke blott lill att larma insatsstyrkor av olika slag utan ocksä attpå lämpligt sätt informera berörd befolkning om förestående risker. Behovet avatt alarmera befolkningen i samband med dammbrott har intetillräckligt beaktats. I och finns däremot utvecklade system försådan alarmering. bör därför undersöka på vad sättett lämpligt system för alarmering vid dammbrott kan åstadkommas. - Nuvarandelagstiftning begränsar i hög grad räddningstjänstens möjligheter att ingripa.Detta gäller såväl lokal som regional nivå. Föreslagna åtgärder är väl ägnadeatt undanröja dessa begränsningar. bedömer emellertid att svåra awägningspro-blemkan komma att uppstå om räddningstjänsten åläggs skyldighet att även påtalabrister avseende andra förebyggande åtgärder än de som avser brand. Det kan blisvårt för atl inte säga omöjligt att organisera och systematisera en sådantillsynsverksamhet. På gmnd härav kan rena tiUfälligheter komma att avgöra ombrister blir påtalade. Ansvariga befattningshavares kompetens kommer dessutomatt bli gränssättande för förmågan att över huvud taget upptäcka brister. Dettafår givetvis inte hindra att uppenbara brister blir påtalade och tillrättade t.ex. genom anmälan tUl berörd myndighet såsom yrkesinspektionen eller annan. -Kommitténs överväganden angående utvidgning av den allmänna räddningstjänstensuppgifter är välbetänkta med hänsyn tiU den osäkerhet som f. n. råder omansvarsfördelningen berörda organ emellan. tillstyrker särskih deförslag som berör samverkan med polisen rörande fjällräddning samt medsjukvårdshuvudmännen rörande transport av sjuka och skadade. Kommitténsförslag att sjukvårdshuvudmännen även skall ansvara för transport av sjuka och skadadei terrängen tillstyrks bestämt eftersom det bl. a. med hänsyn till koppUngen tillfjällräddningsljänsten och till räddningstjänsten i pistar och skidliftar måsteanses ytterst värdefullt att detta förhållande blir fastslaget. Länsstyrelsendelar kommitténs uppfattning att man genom en ökad integration av landstingensoch kommunemas resurser dessutom kan uppnå effekter som kan görasjuktransporterna både bättre och billigare. Den försöksverksamhet avseendesjuktransport med helikopter som räddningstjänstkommittén bedrivit i samverkanmed i har klart visat på behovet av sådanatransporter. Även om resultaten av försöksverksamheten ännu inte utvärderatsvill likväl redan nu starkt framhålla att dessa transporter böringå som ett normalt inslag i sjuktransportsystemet i bl. a. Norrlandslänen ochatt sjukvårdshuvudmännen även i fortsättningen bör få förfoga över statsmedelför detta ändamål. har diskuterat alternativalösningar hur ingri- Skr.1982/83:22 121 pandenvid förestående eller inträffade störningar i viktiga samhällsfunktioner skallkunna säkerställas. vill kraftigt understryka vikten av attansvarsprincipen blir fastlagd. Det organ som har ansvaret för vissåtgärd bör få behålla detta då det eljest är stor risk att invanda handUngsmönsterrubbas och insatserna försvåras. Med hänsyn tUl det stora samordningsbehov somkan uppstå i sådana lägen bör dock berörda lokala och regionala räddningsljänstorgantilldelas ett klart uttalat ansvar för samordning av verksamheten. De bör ocksåerhålla rätt att ge berörda organ anvisningar för verksamhetens inriktning ochbedrivande. Lånsstyrelseni bedömer det angeläget att forskning inom brandskydd ochräddningstjänst samordnas med de till klimat och svåra arbetsförhållandenbundna forskningsuppgifterna vid , tekniska högskola /enheten i . Denna forskning och utveckling börockså vara en gemensam nordisk angelägenhet och då särskilt räddningstjänst ochannan olycksfalls- eller katastrofberedskap som berör subpolara regioner. - Räddningstjänstkommitlénkommer att ta upp finansiering och särskilda ersättningar i ett kommandebetänkande. bedömer det angeläget alt kommittén då också angerde särskilda nödlägen som fordrar allmänna räddningstjänstens ingripande och ivilken omfattning huvudmännen/kommunema skall ansvara för planering, utmstning,finansiering. Det är viktigt att man får klara regler för ansvar ochfinansiering, bl. a. räddningstjänstens ansvar och utformning i kommuner iglesbygd där räddningstjänstingripanden kan bli aktuella vid svåratrafikskador, översvämning eller skada på regleringsdamm, skogsbränder. - Länsstyrelsendelar räddningstjänstkommitténs uppfattning att man skall behålla nuvarandehuvudmannaskap för fjällräddningstjänst, sjöräddningstjänst, oljebekämpning,räddningstjänst vid olyckor i atomanläggning, men föreslår följande för flygräddningstjänslsamt sjuktransporter och ambulanstjänst. förordar avlalsreglerat samarbetemellan luftfartsverket och kommunerna med kommunerna som flygräddningstjänstenshuvudmän. Det underlättar planering och räddningsverksamhet inomflygsäkerhetssektorn. Man får en och samma huvudman för räddningstjänst inomflygfält/flygbas saml vid räddningstjänst utanför luftfartsverkets(flygvapnets) direkt geografiska ansvarsområde. Krav på icke vägbundensjuktransport har ökat. Kravet är en följd av utvecklingen inomterrängtransporter och mekaniserade arbeten långt från bilväg. Ökad fritidsaktiviteti fjällområden och till havs skärper kraven på icke vägbunden sjukfransportberedskap.Det är därför angeläget att få klara villkor för huvudmannaskapet för sjuktransportäven utanför områden med bilväg. förordar attsjukvårdshuvudmännen/landstingen åläggs det övergripande ansvaret för sjuk- ochambulanstransporter. Allmänna räddningstjänsten (kommunerna), polisen,försvarsmakten samt för terrängarbete ansvarig (företag, institution) böråläggas skyldighet atl medverka. 1982/83:22 122 arbeteeller arbetsplats utanför bilväg bör sjuktransportberedskap vara en av arbetarskyddetsuppgifter. Uppsalaläns landsting anser vad avser alarmering och samband att länsalarmeringscentralernabör organiseras så att de även kan användas för sitt ändamål i krigstid. - Ettstort problem vid räddningsaktioner är transporter av sjuka och skadade i mereller mindre väglös terräng. Dessa transporter bör enligt styrelsen ombesörjasav den allmänna räddningstjänsten. - vill ävenpeka på betydelsen av att den allmänna räddningstjänstens personal ges en vissutbildning i sjukvård för att kunna ge hjälp till skadade innansjukvårdspersonal når olycksplatsen. Krbtianstadsläns landsting anser att sjukvårdshuvudmannen bör ansvara för alla akut- ochsjuktransporter. Detta för att erhålla en knytning till akutsjukvården ochdärmed tillvarata erfarenheterna och kunskaperna hos personalen på ett bättresätt. Dämtöver erhålls en enheflig och slagkraftig ambulanssjukvård för allatyper av olyckor. När det gäller transporter av skadade och sjuka i terrängenoch på sjön (undantaget sjöräddning) bör den aUmänna räddningstjänsten utföradessa åt sjukvårdshuvudmannen. Planeringen för dessa transporter bör ske isamråd mellan sjukvårdshuvudmannen och räddningstjänsten. För akut- ochsjuktransporter med flygplan bör det finnas en samordningscentral, vilken har tUlgångtill lämpliga flygplan. Detta för att hålla transportkostnaderna nere vidframför allt överflyttningstransporter mellan sjukvårdshuvudmännen. Vidakuttransporter med flygplan bör som sjukvårdshuvudmännen kostnadsfrittfå den servicen och av de organ som är nödvändiga. läns landstingär en av de sjukvårdshuvudmän som deltagit i försöksverksamheten medhelikopter. Erfarenheterna av försöksverksamheten är mycket positiva både från sjukvårdenoch helikopterförbandet . Med anledning av detta har försöksverksamhetenförlängts till . Föreslås att denna verksamhet permanentas iÄngelholm och utökas med en helikopter i på samma grunder somunder försöksverksamheten. För att sjukvårdshuvudmannen skall få ettheltäckande sjuktransportsystem erfordras att olika slag av transportmedelställs tUl förfogande t. ex. helikopter, fordon, tält och radioutrustning frånförsvarsmakten och poUsen. Med en tillgång av dessa resurser och attsjukvårdshuvudmannen kan rekvirera dessa direkt från resp. förband för snabbainsatser, torde organisationen bli effektivare och kostnadema bli lägre. - är det mycket omständigt vid rekvisition av t. ex. heUkopter och militäraresurser för sjukvårdshuvudmannen. Detta kan elimineras genom en lagändring såatt samma regler gäller för sjukvårdshuvudmannen som för brandchef ochpolisbefäl. Räddningsledaren bör som vara befäl för kommunensräddningsstyrka och vara det samordnande befälet på skadeplatsen. Räddningsledarenbör däremot inte leda sjukvårdspersonalens vårdinsatser. Vid planering av denallmänna räddningstjänsten bör sjukvårdshuvudmannen deltaga inom de områden därmänniskor kan komma till skada. - Utbildning och övningar bör i störreutsträckning än 1982/83:22 123 samordnasmellan de olika personalgmpperna för att öka samarbetet och utbyta erfarenheterfrån det praktiska arbetet samt ge kännedom om varandras utmstning ocharbetsmetoder. Inom Kristanstads län genomförs visspersonalutbildning och övning tillsammans. Sjukvårdshuvudmannen har dämtöverviss katastrofutmstning placerad på räddningstjänsten. läns landstinganser att det förefaller positivt att räddningstjänstkommittén så klartmarkerat det behov av en samordning av den totala resursansamling som dockföreligger inom räddningstjänsten både på den civila och militära sektorn. Ävensjukvårdshuvudmannen bör givas möjligheter att på ett helt annat sätt än f. n.få nyttjanderätt till viss materiel under fredstid från exempelviscivilförsvarsförråden. - I fråga om huvudmannaskapet för ambulanssjukvårdendelar hälso- och sjukvårdsstyrelsen helt den i betänkandet framfördauppfattningen, att detta ansvar skall åvila sjukvårdshuvudmännen/landstingen.Vad angår basering av ambulansenheterna visar hälso- och sjukvårdsstyrelsenserfarenhet helt entydigt atl 80-talets ambulanssjukvård odelat är ensjukvårdsangelägenhet. Knytningar till brandförsvaren/allmänna räddningstjänstenblir därför mer och mer ointressanta. Glädjande nog har andelen .trafikolyckor,i det totala antalet brådskande utryckningar stadigt minskat. Detta innebär attde flesta livräddande insatserna omfattar fall med rent medicinska sjukdomsbakgmnder.Naturligtvis får inte samverkans- och övningsbehovet med allmänna räddningstjänstenpå något sätt sättas i fråga gällande sjukvårdens utryckande enheter, men dessabehov kan enligt styrelsens erfarenhet mycket väl tillgodoses utan attsamförläggning föreligger. - Utredningen här, som sin mening, framfört attsjukvårdshuvudmannen utöver det s. k. markbundna sjuktransportväsendet ävenborde övertaga huvudmannaskapet för övriga delar av sjuktransportverksamheten,dvs. sjuktransporterna i luften och på sjön (utom ) samt detransporter av sjuka och skadade i terräng där f. n. inget klart regleratansvarsförhållande föreligger. anser att ettsådant heltäckande sjuktransportsystem är motiverat och bör samlasorganisatoriskt och planläggningsmässigt under sjukvårdshuvudmannenshuvudmannaskap. Om de i betänkandet framförda ekonomiska fömtsättningarna vidett utökat huvudmannaskap vill styrelsen framhålla att det måste vara en fömtsättningatt sjukvårdshuvudmännen, som tidigare, kostnadsfritt får disponera resurserfrån statliga organ exempelvis flygplan, helikopter eller fartyg från försvaretoch polisen. Vidare måste sjukvårdshuvudmännen själva få avgöra och utformautseende och kvalitet i det medicinska innehållet vid en utökadsjuktransportverksamhet givetvis med hänsyn tagen till gällande lagstiftning. och länslandsting anser att mycket talar för en huvudman, för såväl de vägburnasjuktransporterna som de i luften, på sjön (utom sjöräddning) och i terrängen.Vid ett eventuellt förslag om att sjukvårdshuvudmännen skaU vara huvudmän föräven de icke vägbundna Skr.1982/83:22 124 transporterna, har räddningstjänstkommittén poängterat attansvaret inte innebär att sjukvårdshuvudmännen måste skaffa alla de personellaoch materiella resurser som fordras för att i egen regi driva verksamheten.Landstinget anser dock att det bör mera i detalj klarläggas vad detta ansvarkommer att innebära. Örebroläns landsting framhåller att roll i räddningstjänsten attmedverka till att rädda människoliv och ingripa vid fara för människors hälsahar ökat i betydelse. Från sjukhusen har medicinskt utbildad personal -utöverambulansbesättningarna - utsänts till skadeplatsen för livräddande åtgärder(skadeplatsgrupper). Huvudmannaskapet för sjuktransporter bör stanna oförändratunder sjukvårdshuvudmannen. Begreppet "ambulansvård" har införts föratt därigenom markera att sjukvården betyder mera för liv och hälsa än självatransporten till sjukhus. Landstingels ambulanser är helt baserade vid sjukhuseller vårdcentraler. Några svårigheter i samarbetet på olycksplatsen med andraräddningsorgan har inte konstaterats. En väl fungerande länsalarmeringscentralär av stor betydelse för räddningsarbetet. I vårt län kan konstateras attpersonalen vid LAC behärskat larmskedet på ett föredömligt sätt. - Eftersombrandkårspersonalen genom sin höga beredskap i regel hinner först tillolycksplatsen behöver den goda baskunskaper i första hjälpen till skadade.Flera brandkårer i länet har begärt medicinsk sakkunskap försjukvårdsutbildning av personalen. Vid en genomförd övning i idecember 1980 konstaterade de medicinska konlrollanlerna atl brandpersonalenunder övningen tillämpade sina kunskaper på ett riktigt sätt. - Landstingetönskar att nedanstående synpunkter beaktas särskilt i det fortsatta arbetet:Det bör åläggas den allmänna räddningstjänsten att utföra transporter avskadade och sjuka i terrängen åt sjukvårdshuvudmannen. En enhetlig nomenklaturbör fastställas för olika begrepp inom räddningstjänsten. Såväl i utredningensom i räddningsaktioner talar man ömsom om räddningsbefälhavare och ömsom omräddningsledare. Begrepp såsom nödläge, skadeområde, riskområde, brytpunkt,uppsamlingsplats, ilaslningsplats, omlastningsplats, ledningsplats m. m. bördefinieras. En enhetlig markering av skadade och döda bör också fastställas. Inuläget tillämpar olika sjukvårdshuvudmän oUka system (katastrofkort,transportkort, käppar, färgmarkeringar osv.) En sådan markering bör kunnatillämpas såväl under fredstid som under krigsförhållanden. Kalastrofpsy-kiatrinhar beaktats i ringa utsträckning. I vårt land fick den uppmärksamheti samband med . Behovet av snabb, enkel och klar information är avstor betydelse särskilt i det allra första skedet. -1 fråga om forskning ochutveckling omnämner utredningen endast svensk brandforskning som exempel. Detfinns ju även den katastrofmedicinska organisationskommittén (KAMEDO) ochförsvarels forskningsanstalt, som utarbetar och distribuerar värdefullarapporter om räddningsinsatser inom och utom landet. vill betona betydelsen av attcivilförsvarets 1982/83:22 125 resurserfår tas i anspråk vid stora katastrofer. anser att det vid destörre brandstationerna skall ligga av civilförsvaret upplagd akutmateriel, somvid katastrofer snabbt kan transporteras ut till skadeplatsen för att förstärkasjukvårdsresurserna. Användningen av civilförsvarets resurser i fredstid skallvara lika enkel som användningen av fredsräddningstjänstens egna resurser.Dessutom vill framhålla att de militära förbandens resurer i störreutsträckning än bör kunna användas i den fredstida räddningstjänsten.- Beträffande möjliga nya uppgifter för den allmänna räddningstjänsten anserlandstinget att ansvaret för sjuktransportorganisationen skall som hittillsåvila sjukvårdshuvudmännen. Här avses då enbart de vägburna transporterna i enUghetmed skyldigheten i sjukvårdslagen 3 §. I nya hälso- och sjukvårdslagen föreslåsinga förändringar i detta avseende. I lagrådsremissen berörs dock atl frågan omhuvudmannaskapet för sjuktransporter f. n. övervägs. Kommittén föreslår ettutökat ansvar för landstingen för transporter av sjuka och skadade i terrängen.Undantag utgör bl. a. fjällräddningen som enligt kommitténs uppfattning somhittills skall vara en uppgift för polisen, vilken uppfattning landstingetinstämmer i. delar dock inle kommitténs uppfattning att transportav sjuka och skadade i terräng skall åläggas landstingen genom ett utökatansvar. anser att resurser för dessa transporter finns inom denallmänna räddningstjänsten och därför finns det ingen anledning att landstingetpåtar sig ett utökat ansvar. anser det mycket värdefullt attkommittén föreslår att den med statsmedel bekostade ambulansflygtjänsten även fortsäftningsviskommer att finnas. Beträffande användningen av helikopter som ersättning för vägburnaambulanser ser med stort intresse fram emot den aviseradeutvärderingen. ser ambulansflyg som ett alternativ vid långa överföringstransporter.En transport med flyg t. ex. sträckan är billigare för landstingetän vägambulans, bekvämare för patienten samt innebär reella möjUgheter tillvård under transport. I betänkandet diskuteras om kommunernas brandförsvar i störreutsträckning än skulle utföra ambulansverksamheten - i varje fall de s.k. akuttransporterna - åt landstingen. Att just akuttransporterna - där behovav medicinska insatser på olycksplatsen är störst - skall utföras av brandförsvaretavvisas av . Samfiiga sjuktransporter där patientens tillståndkräver ambulans skall i så fall utföras av brandförsvaret. Inom Kopparbergsläns landsting är f. n. en utredning om 80-talets ambulanssjukvård föremål förremissbehandling. Utredningen har haft som direktiv att betonasjukvårdsinnehållet i ambulansverksamheten. Utredningsförslaget innebärbeträffande ledning och medicinskt ansvar att ambulansverksamheten skall sessom en del av lasarettens akutmottagningar eller vårdcentraler och stå underledning av chefen för akutmottagningen eller vårdcentralen. Härigenom kan enkontinuerlig fortbildning komma tiU stånd kompletterad med teori och praktikinom bl. a. intensiwård, förlossning och operation. Kompetenskravet förnyanställning av ambulanspersonal fastställs till lägst 1982/83:22 126 underskötareZ-erska.Tanken är vidare att vid behov läkare eller sjuksköterska skall medföljaambulans. har sett ambulansorganisationen utifrån bl.a. effektivitetssynpunkt. delar kommitténs uppfattning att det kanfinnas samordningsvinster att hämta i en enhetlig organisation. Utan enintegrering av ambulansverksamheten i sjukvården med de sjukvårdsmässigafördelar som därigenom vinnes, vore det på ekonomiska grunder intressant attdiskutera ett överförande av ambulansväsendet till kommunernas brandförsvar. Jämtlandsläns lancbting understryker vad utredningen konstaterar att den enskilde kanförbättra sitt kunnande genom att delta i den självskyddsut-bildning sombedrivs. Det är synnerUgen angeläget att man genom olika åtgärder försöker nåflera än som att deltaga i ABC-kurser i olycksfall, bl. a. bör manundersöka möjlighetema att lägga in sådan utbildning i den obligatoriskaskolan. - delar utredningens uppfattning att frivilligorganisationernakan göra betydelsefulla insatser i samband med räddningstjänstens ingripandenvid framför allt olyckor med större verkningar. Åtgärder bör därför vidtagasför att inordna frivilligorganisationerna i katastrofplaner m. m. - Utredningenanser att fjällräddningstjänsten även i fortsättningen bör vara en uppgift förpolisen. För transport och för medicinskt omhändertagande av påträffadepersoner anser utredningen att det i motsats till nuvarande förhållanden i endel fall fordras ett samarbete med den kommunala räddningstjänsten och medsjukvårdshuvudmännen. delar utredningens uppfattning beträffandedet föreslagna samarbetet men konstaterar nödvändigheten av att bl. denpersonal som skall göra bedömningar av vUka insatser som skaU insättas,erhåller ingående utbildning härför. Kontinuerliga samövningar av samtligberörd personal är också utomordentUgt viktiga för att verksamheten skallfungera på ett tillfredsställande sätt. delar utredningensuppfattning att sjukvårdshuvudmännen åläggs huvudmannaskapet för allsjuktransportverksamhet. vUl dock uttala en tveksamhet tiUutredningens förslag beträffande omfördelning inom norrlandslänen av nuvaraiidestatliga anslag för akuttransporter med flyg, som f, n. Rikspolisstyrelsendisponerar, på länsvisa ramar som sjukvårdshuvudmännen får förfoga över.Anledningen till tveksamheten är att utredningen föreslår attsjukvårdshuvudmännen i övrigt även i fortsättningen kostnadsfritt skall få denservice som är nödvändig för akuttransporter med flygplan, helikopter ellerbåt. Genom denna konstruktion befarar att norrlandslänen kommer attdrabbas av kostnadsökningar, som inte täcks av stafliga anslag, medan övriga länkostnadsfritt erhåller erforderlig service-för aktuttransporter genom försvareteller polisens resiirser. Om sjukvårdshuvudmännen inte kan garanteras fullkostnadstäckning genom statliga medel förordar att ävennorrlandslänen skall få nödvändig service kostnadsfritt genom försvaret ellerpolisen. Det förutsätts dock att sjukvårdshuvudmännen skall bedöma behovet avatt sjuktransport skall utföras med flygplan, helikopter Skr.1982/83:22 127 eller bål samt att sjukvårdsutbildad personal medföljertransporterna. avser alt återkomma i frågan i samband med avgivandeav yttrande över försöksverksamheten med helikopter i sjuktransporlorganisa-tionen.- delar utredningens bedömning att ett nära samarbete mellanambulansverksamheten och allmänna räddningstjänsten håller nere kostnaderna förbåda verksamhetsgrenarna.