prop · G603165 · 1982-12-31 00:00:00 — Likaså saknassådana straflbestämmelser för fall då barnet förs bort från fpslerhemmet avnågon annan än vårdnadshavaren. I4 kap. 2 § och 17 kap. 12 § finns bestämmelser om olaga frihelsberövanderesp. främjande av flykt vilka i vissa fall kan tillämpas då någon obehörigenför bort ett barn som har tagits om hand enligt socialtjänstlagstiftningen.Dessa bestämmelser avser dock bara en del av de bortföranden som tidigareomfattades av straffbestämmelserna i 89 § bamavårdslag. VidliUkomsten av de nya reglerna om vårdnad och umgänge m.m. uttalade riksdagenalt det framstod som stötande att sådana obehöriga 1982/83:165 22 förfarandenmed barn i vissa faU kunde ske påföljdsfrilt (se LU 1982/83:17 s. 33). Jagdelar denna uppfattning. Enligt min mening är del rimligt alt det straffansvarför egenmäktighel med bam som f.n. gäller när någon obehörigen skiljer en vårdnadshavarefrån dennes bam kan gälla också när någon olovligen för bort barnet från densom enligt LVU har övertagit vården av barnet. Jag förordar därför att enbestämmelse av detta innehåll tas in i 7 kap. 4 § i dess lydelse enliglSFS 1983:48. Bestämmelsen bör dock inle gälla, pm förfarandet är straffbart enliglreglerna om brott mol frihet eller främjande av flykt. Ocksåi ett annat hänseende finns det enligt min mening skäl atl ändra bestämmelsernai 7 kap. 4 § om egenmäktighel med barn. Ett filltagandeproblem är del slag av egenmäktighet med barn som består i att en förälder obehörigenlar med sig sitt barn till elt annat land i avsikt att stanna där och hålla bametundan från dess vårdnadshavare. Om barnet i det nya landet håUs undangömt päett för dess vård onaturligt sätt, tprde ansvar kunna utdömas för olaga frihelsberövande(se prop. 1962:10 B s. 419 ff), och straffet är då fängelse i lägst ett ochhögst tip år. I andra fall gäUer enbart straffskalan för egenmäkfighet medbarn, dvs. böter eller fängelse i högst sex måmader. Ävenom barnet i del nya landet inle håUs undangömt pä elt för dess vård pnaturligtsätt, är del givet atl det kan bli en chockartad upplevelse för barnet allhastigt ryckas upp från sin invanda miljö och tvingas all leva i ett främmandeland ulan all veta i3m det någonsin kommer alt fä träffa sin andra förälder.För sådana pch andra liknande fall där brottet är alt anse som grovt börstraffskalan för egenmäktighel med barn höjas tUl fängelse i högst . De.nya regler som jag har förordat i det föregående torde inte medföra någranämnvärda kostnader för berörda myndigheter. Liksomi fråga pm de regler om vårdnad och umgänge m.m. som har antagits avriksdagen är del angelägel all infprmalipn lämnas pm de regler omverkställighet för överlämnande av barn som det nu är fråga om. Denna infprmalipnIprde dPck ulan särskilda kostnader kunna inarbetas i det allmänna infprmationsmaleria.lelom vårdnadsreglerna m.m. Somjag har sagt i avsnitt 1 bör de nu förordade reglerna träda i kraft samtidigtmed de andra regler pm vårdnad och umgänge m.m. som redan har antagits, alltsåden . Prop.1982/83:165 23 De nya reglerna bör slå igenom sä snart som möjligt. Debör därför kunna tillämpas även i mål pm verkställighet av vårdnadsavgöranden m.m.spm har väckts före ikraftträdandet men dä ännu inte har slutligt avgjorts. Med anledning av de föreslagna lagändringarna bör någraföljdändringar göras i rättshjälpslagen (1972:429). I enlighet med vad jag nu har anfört har inpmjustitiedepartementet upprättats förslag till 1. lag om ändringi lagen (1983:47) om ändring i , 2. lag om ändringi , 3. lag om ändringi lagen (1983:48) pm ändring i brpttsbalken, 4. lag pm ändringi rältshjälpslagen (1972:429). Förslagen bör fogas till prolpkpllet i detta ärende sombilaga. 4.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1983:47)om ändring i föräldrabal ken Nuvarande 6 kap. 21 § skaU i fortsättningen betecknas 6kap. 22 § som följd av atl en ny 6 kap. 21 § tas in enligt förslaget tiU lag omändring i . Den ändring i 21 kap. 7 § som enligl SFS 1983:47 skaUträda i kraft har i förslaget till lag om ändring i föräldrabalkenarbetats in i 21 kap. 8 §. Med hänsyn fill detta föreskrivs atl den fidigarebeslutade ändringen inte skall träda i kraft. 4.2 Förslaget till lag om ändring i 6 kap. 21 § / mål eller ärenden om vårdnad eller umgänge kan rätten, Isamband med dom eller beslut i denna fråga, på yrkande av part förelägga motpartenvid vite att överlämna barnet. Har vite förelagts i samband med beslut somavses 120 § första stycket, kan rätten förordna att föreläggandet skall gällaomedelbart. Talan mot beslut omföreläggande enligt första stycket fårföras endast i samband med talan mot domen eller beslutet om vårdnad ellerumgänge. Frågor om utdömande av förelagt vite prövas av länsrätten. Paragrafen saknar motsvarighet i gällande rätt. Ett föreläggande vid vite för en part altöverlämna del barn som det är fråga om får meddelas endast i samband med dpmstplens Prop.1982/83:165 24 domeller slutliga beslut i målet eller ärendet eller i samband med ett interimistisktbeslut enligt 6 kap. 20 § första stycket. Vitesföreläggande får meddelas endastpå yrkande av part. Med uttrycket "överiämna barnet" avses inle baradet fallet atl barnet skall flyttas frän den som det vistas hos utan också, närdel är fråga om umgänge, att åtgärder vidtas för att umgänget skall kunnautövas t.ex. i barnets eget hem (jfr prop. 1967:138 s. 53). Domstolenhar ingen skyldighet att förelägga vite sä snart en part begär det.Vitesföreläggande bör komma i fråga främst när det framstår som klart att detbehövs särskilda åtgärder för att få domstolens vårdnads- eller umgängesavgörandegenomfört. 1 de flesta fall torde man kunna utgå från all en part inte yrkarvitesföreläggande annat än när det föreligger skäl för det. Det är dock givetatt ett yrkande som framställs i trakasserisyfte eller av annan liknande orsakinte bör bifaUas. Inte heller bör vitesföreläggande meddelas, om parten redanhar begärt verkställighet hos länsrätten enligt 21 kap. ochdenna verkstäUighetsfråga inte har slufiigt avgjorts när yrkandet omvitesföreläggande prövas vid den allmänna domstolen (jfr 13 kap. 6 § rättegångsbcilken).En sådan situation kan uppkomma t.ex. om den aUmänna domstplen interimistiskthar anförtrott vårdnaden ål käranden, spm därefter begär verkställighet avbeslutet hps länsrätten som han eller hon hos den allmänna domstolenyrkar att vite skall föreläggas i samband med domstolens slutliga avgörande. Detvite som föreläggs bör givelvis sällas till elt så högt belppp att det medhänsyn till den förelagdes ekonpmiska förhållanden och omständigheterna iövrigt kan antas förmå denne att iaktta föreläggandet (jfr 9 kap. 8 §rättegångsbalken). När del gäller vite i samband med ett avgörande om umgängebör domstolen, i likhet med vad som gäller för förvaltningsdomstolarna i målenligt 21 kap. , kunna förelägga s.k. löpande vite för varjebeslutat umgängestillfålle för den närmast överblickbara tiden (jfr prop.1967:138 s. 56). 1 förvaltningsdomstolarnas praxis bmkar sådana föreläggandeninte meddelas för längre lid än . Ilikhet med vad som gäUer när länsrätt förordnar om verkställighet av en allmändomstols dom eller beslut om vårdnad eUer umgänge får ett vitesföreläggande avallmän domstol omedelbar verkan endast om domstolen särskUl förordnar om del(se 21 kap. 12 § och prop. 1975/76:170 s. 154 ff). Medan ett interimistisktbeslut om vårdnad eller umgänge får samma verkan som en lagakraftvunnendom, får alltså ett vitesföreläggande som meddelas samfidigt inte verkanförrän det vunnit laga kraft om inte domstolen förordnar annat. Domstolenhar inte någon skyldighet, motsvarande den som gäller enligt 6 kap. 20 § andrastycket, alt när målet eller ärendet avgörs ompröva ett vitesföreläggande somhar meddelats i samband med ett interimistiskt beslut pm vårdnaden ellerumgänget. I de flesta fall tprde den tidpunkt då överlämnandet av barnet skallha ägt mm redan ha passerats när domsto- 1982/83:165 25 len slutligt avgör målet eller ärendet. Något behov av enomprövning av vitesföreläggandet finns dä inte. Annprlunda förhåller det sig omtiden för barnels överlämnande ännu inte har inträtt vid domstolens slutligaprövning. Denna situation torde bli vanligast i de fall dpmstolen har meddelatett interimistiskt beslut om umgänge med barnet och förenat detta beslut medett s.k. löpande vitesföreläggande. Om domstolen i sitt slutliga avgörandeändrar vad som interimistiskt har bestämls om umgänget, kan det bli nödvändigtalt helt eller delvis häva vitesföreläggandet (jfr 15 kap. 8 § första stycketrättegångsbalken). En lämplig ordning kan vara att domstolen, när den slufiigtavgör målet, upplyser om vad som i fortsättningen gäller i fråga omredan förelagda viten. Elt beslut om vitesföreläggande kan inleöverklagas särskilt utan bara i samband med att ett avgörande i självahuvudfrågan överklagas. Som nämnts i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.3) har det ansetts lämpligast atl frågor om utdömande av ett vite spmförelagts av allmän dpmstpl prövas av länsrätten. Någon särskild bestämmelseom vilken länsrätt som skall göra denna prövning har inte ansetts påkallad. Iallmänhet torde ansökan om utdömande av vitet komma att göras hos länsrätten idet län där den som har hand öm barnet är bosatt. I enlighet med vad kammarrätten i har ullalat isitt remissyttrande (se prop. 1981/82:168 bilagedelen s. 246) kan det vara enlämplig ordning alt den allmänna domstolen i sitt vitesföreläggande tar in enupplysning om all frågor om utdömande av vitet prövas endast på ansökan av densom har begärt vitesföreläggandet (jfr Lavin, Offentligrätlsligt vite II, 1980, s. 19). börupplysning lämnas om alt det är länsrätten som prövar frågan. Mot beslut, som underrätt har meddelat under rättegången ifrågor som avses i 6 kap. 20 §, 1 kap. 15 §, 10 kap. 14 §, 11 kap. 15 eller 16§ eller 18 kap. 14 §, skall talan föras särskilt. I paragrafen har den nuvarande hänvisningen till 6 kap. 13§ bytts ut mot en hänvisning till 6 kap. 20 §, som ersätter denna bestämmelsenär lagen (1983:47) om ändring i träder i kraft. Om verkställighet av domar eller beslut om vårdnad ellerumgänge m.m. Kapitlet har i sin helhet setts över och delvis fåttändrat innehåll. I samband med detta har den nuvarande paragrafnumreringenändrats. 1982/83:165 26 Verkställighetav domar eller beslut Verkställighetav vad allmän domstol har bestämt / dom eller beslut om vårdnad, umgänge elleröverlämnande av barn söks hos länsrätten. Har domen eller beslutet inte vunnitlaga kraft och är det inte särskilt medgivet att verkställighet ändå får ske,får länsrätten inte vidta åtgärder enligl 2-4 §§ Dennaparagraf, som har ändrats endast redaktionellt, innebär atl verkställighet avallmän domstols dom eller beslut pm vårdnad, umgänge eller överlämnande av barnbegärs hps länsrätten. I fråga pm innebörden av mål pm överiämnande av barnhänvisas till uttalandena om detta i prop. 1967:138 s. 53. Denya regler om barns umgänge som träder i kraft den innebär attallmän dpmstol kan besluta pm ett barns umgänge inte bara i förhållande till enförälder spm inte är vårdnadshavare utan pckså i förhållande till någpn annan spmstår barnet särskilt nära (6 kap. 15 § första stycket). Frågpr pm barns umgängemed någpn annan än en förälder prövas av domstolen endast pä talan avsocialnämnden. Om fräga uppkommer att få ett sådant umgängesavgörandeverkställt, torde av allmänna principer följa alt endast spcialnämnden i egenskapav part i umgängesmålet vid den allmänna domstolen har behörighet atl begäraverkställighet. Har barnet flyttat sedan den allmänna domstolens avgörandemeddelades och hör barnet därför under en annan socialnämnds ansvarsområde,blir del den nya nämnden som är behörig att begära verkställighet. Innanlänsrätten förordnar om verkstäUighet,/år den uppdra åt ledamot eller suppleanti socialnämnden eller tjänsteman inom atl verka för att den somhar hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne.Sådant uppdrag får även lämnas ål någon annan lämplig person. Densom har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den tid somlänsrätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagitsoch vad som i övrigt har kommit fram. Tiden får inte sättas längre än tvåveckor. Länsrätten får dock förlänga tiden, om det finns förutsättningar fören frivillig lösning. I detta stycke har endast några smärre redaktionella ändringar gjorts. Somhar framhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2) är det av störstabetydelse atl alla ansträngningar görs för atl bamet skall överlämnasfrivilligt. Möjligheten enligt förevarande paragraf atl uppdra ål någon lämpligperson atl verka för en sådan lösning bör därför i aUmänhel prövas innanlänsrätten förordnar pm verkställighet. Atl detta i princip är obligatorisktinnan barnet hämtas genom polismyndighetens försorg framgår av 21 kap. 4 §första stycket. 1982/83:165 27 F.n. gäller att fiden för uppdrag som avsesi första stycket inte får sättas längre än tvä veckor annat än om det finnssynnerliga skäl, dvs. endast i rena undanlagsfall. De nya bestämmelsernainnebär att visserligen inte frän början kan sältas längre än tvåveckor men att länsrätten är oförhindrad att förlänga . En sådanförlängning bör kunna komma i fråga i fall då det alltjämt finnsförutsättningar för att komma fram till en frivillig lösning. Rätten bestämmersjälv med hänsyn till omständigheterna i del enskilda fallet vilken ny tid somskall gälla. Denna tid kan i och för sig förlängas ytterligare gånger. Särskiltav hänsyn till barnet bör dock ett utdraget förfarande så långt möjligtundvikas. Förordnar länsrätten om verkställighet, får den föreläggavite eller, under de förutsättningar som anges i andra eller tredje stycket,besluta att bamet skall hämtas genom polismyndighetens försorg. År det fråga om dom eller beslut om vårdnad elleröverlämnande av barn, får länsrätten besluta om hämtning av barnet endast omverkställighet annars inte kan ske eller om hämtning är nödvändig för attundvika att barnet lider allvarlig skada. År detfråga om dom eller beslut om utngänge mellan barnet och en förälder som inte ärvårdnadshavare, får lånsrätten besluta om hämtning av barnet endast omverkställighet annars inte kan ske och barnet har ett uppenbart behov av umgängemed föräldern. Frågor om utdömande av förelagt vite prövas av länsrätten. Paragrafen ersätter den nuvarande bestämmelsen i 21 kap. 3§ första stycket första meningen. Den innehåller bestämmelser om länsrättensval av tvångsmedel i faU då verkställighet här beslutats. I enlighet med vad som har sagts i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.3) är vite det centrala, och i vissa fallenda, tvångsmedel som kan komma fill användning vid verkställighet föröverlämnande av barn. Om en allmän domstol i samband med ett avgörande omvårdnad eller umgänge har förelagt vite enligt 6 kap. 21 § bör inte länsrätten,innan tiden för detta föreläggande har löpt ut, på ansökan av samma partförelägga vite. Man får i annat faU två vitesförelägganden i samma sak, låtvara att detta i och för sig kan läggas tUl rätta när frågan om utdömande av deförelagda vitena prövas. Enligt gällande rätt kan länsrätten beslutaatl barnet skall hämtas genom polismyndighetens försprg "om det ansesnödvändigt". Som framgår av den aUmänna mofiveringen (avsnitt 2.3) har delinte ansetts möjligt att undvara polishämtning som del yttersta tvångsmedletför all få ett bam överlämnat tUl den som enligt den allmänna domstolensavgörande skall ha hand om barnet. Möjligheterna att tillgripa pplishämtninghar emellertid inskränkts. En förutsättning för polishämtning är normalt attverkställighet annars 1982/83:165 28 Det innebär att länsrätten i allmänhet bör ha meddelat uppdrag enligt21 kap. 2 § innan frågan om hämtning prövas. I vissa fall kan det dock redanfrån början stå klart att ett sådant uppdrag skulle vara meningslöst. Rättenbör dä kunna underiåta att meddela något uppdrag och i stället vid en muntligförhandling söka ta reda på varför parterna är oense och om det finnsförutsättningar att komma till rätta med det uppkomna problemet utan att barnetskall behöva utsättas för hämtning (jfr 21 kap. 12 §). Normaltbör länsrätten också ha förelagt vite innan frågan om hämtning prövas. I renaundantagsfall - där ett vitesföreläggande uppenbart skulle vara verkningslöst -bör länsrätten emellertid kunna besluta om hämtning utan föregåendevitesföreläggande. Skulle länsrätten, efteren samlad bedömning av de olika åtgärder som kan komma i fråga för att förmå enpart att lämna ifrån sig barnet, komma till slutsatsen att verkställighet intekan ske annat än genom hämtning, får rätten som en yttersta åtgärd ocksåbesluta om detta tvångsmedel. Det är emellertid viktigt att ansträngningarnaatt fä barnet överlämnat pä frivillighetens väg fprlsäller även efter det atlett beslut om polishämtning har meddelats. Enligt 21 kap. 4 § gäller därför attuppdrag enhgt 21 kap. 2 § i princip alltid skall meddelas när länsrätten harbeslutat om hämtning. I särskilda situationerkan det av hänsyn till barnets hälsa eller utveckling vara nödvändigt attlänsrätten snabbt beslutar om hämtning. Länsrätten kan då, även omverkställighet skulle kunna ske i andra former, besluta om hämtning. Enförutsättning är dock att hämtning är nödvändig för att undvika att barnetlider allvarlig skada. Tredje stycket.Polishämtning för verkstäUighet av en dom eller ett beslut om umgänge kan kommai fråga endast när det gäller umgänge mellan elt barn och en förälder som inteär vårdnadshavare. Hämtning får vidare beslutas bara i rena undantagsfall, dvs.när verkställighet annars inle kan ske och barnet har elt uppenbart behov avumgänge med sin förälder. Detta innebär att man allmänhet, frånsettvitesmöjligheten, är hänvisad till de åtgärder som kan vidtas för atl sökaförebygga och lösa tvister om umgänget. 1981/82:168 (s. 44 fl) har närmare redogjprts för de stöd- pch hjälpinsatserspm kan erbjudas föräldrar som står i begrepp alt flytta isär eller som redanhar inlett rättegång vid allmän domstol om äklenskapsskUl-nad. Ett sätt attförebygga umgängeslvister är vidare, som också har framhållits i den allmänna mptiveringen(avsnitt 2.3), atl den allmänna dpmstolen vid sill val av vårdnadshavaresärskilt beaktar föräldrarnas vilja och intresse atl söka tiUgodose bametsumgängesbehov. Ävenföräldrar som efter ett umgängesavgörande har svårigheter i sina relationerrörande barnet kan få stöd och hjälp genom olika rådgivande samhällsorgan. Engod hjälp kan lämnas av en sådan kontaktperson eller Prop.1982/83:165 29 kontaklfamilj som utses enligt socialtjänstlagen (se prop.1979/80:1 s. 529; jfr också LU 1975/76:33 s. 102 fO. Vikten av att man även i ett mäl om verkställighet av ettumgängesavgörande söker komma tUl rätta med orsakerna fill föräldrarnaskonflikt har kommit tiU uttryck främst genom bestämmelserna om uppdrag i 21kap. De nya bestämmelserna innebär alt länsrätten kan lämna ett sådantuppdrag även i de faU det har skett tidigare i målet och att ett sådant uppdragi princip alllid måste lämnas innan polishämtning sker (se 21 kap. 4 §). Ävenbestämmelserna i 21 kap. 12 § om muntlig förhandling pch pm hämtning av partematill förhandlingen har liU syfte att få parterna att kpmma samman Pch diskuteraden uppkomna konflikten. I vissa fall kan situationen vara den all länsrätten börvägra verkställighet av umgängesavgörandel och hänvisa parterna att väckatalan vid den allmänna domstolen (se specialmotiveringen till 21 kap. 6 §första stycket). Även bamets egen inställning till umgänget har givetvisstor betydelse för länsrättens prövning. Utgångspunkten är atl umgänget skallbestämmas med hänsyn till bamets behov. Om barnet inle självt vill gå med pådet bestämda umgänget eller viU ha ett mindre omfattande umgänge och barnet harnått en sådan mognad alt dess uppfattning bör beaktas, bör umgänget givetvisinte genpmdrivas. Om barnet å andra sidan ger uttryck för en stark önskan altfå träffa den förälder som begär umgänge eller pm det genom utredningen kommerfram att barnet för sin trygghet eller utveckling har ett uppenbart behov avatt hålla kontakt med denna förälder, kan det finnas anledning alt tillgripahämtning för att lillgpdpse barnets umgänges-behpv. En avvägning måste dpckgivetvis göras mellan å ena sidan barnets behov av umgänge och å andra sidanvilka följder det kan få för barnet om umgängesbehovel tillgodoses genom en såingripande åtgärd. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 21 kap. 3§ tredje stycket. Det kan vara lämpligt att länsrätten i samband med att ettvitesföreläggande meddelas upplyser om att vitet kan dömas ut endast om denpart som har yrkat föreläggandet begär det (jfr specialmotiveringen tUl 6 kap.21 § tredje stycket). Förordnar länsrätten om verkställighet, kan den även lämnauppdrag enligt 2 §. Har rätten beslutat att barnet skall hämtas genom polismyndighetensförsorg, skall sådant uppdrag lämnas, om inte särskilda skäl talar mot det. Om det finns särskilda skäl, får länsrätten för attunderlätta att barnet överlämnas föreskriva att barnet tdlfälligt skall tas omhand på lämpligt sätt. Förordnar länsrätten om verkställighet av en dom eller ettbeslut om umgänge som har vunnit laga kraft, kan rätten efter vad som ärskäligt med hänsyn till senare inträffade förhållanden ändra vad som har bestämtsom villkor eller tidpunkt för umgänget. 1982/83:165 30 Förstaoch andra styckena motsvarar delvis de nuvarande bestämmelserna i 21 kap. 3 §första och andra styckena. Tredje stycket saknar motsvarighet i gällande rätt. F.n. gäller alt länsrätten i samband med förordnande pm verkställighetfär lämna uppdrag enligt 21 kap. 2 § endast om sådant uppdrag inte harförekommit i målet. Den nya bestämmelsen i första meningen innebär altlänsrätten efter det att ett förordnande om verkställighet har meddelats kanlämna uppdrag enligl 21 kap. 2 § även i de fall ett sådant uppdrag harförekommit tidigare. En situation då det kanfinnas skäl att lämna ett nytt uppdrag är om motsättningar har uppkommit mellanå ena sidan parterna och å andra sidan den spm har anför trollsuppdraget. Detsamma gäUer om parternas förtroende för denne annars har rubbats.Även i andra situationer kan det finnas skäl atl meddela ett nytt uppdragefter verkställighets-beslutet. Av andra meningen framgåratt uppdrag enligt 21 kap. 2 § som regel aUtid skall lämnas i de faU rätten harbeslutat om polishämtning. I dessa fall är det särskilt angeläget att allaansträngningar vidtas för atl få barnet överlämnat frivUligt. Länsrätten kandock underiåta att lämna ett sådant uppdrag, pm det ter sig utsiktslöst atl nånågra resultat eUer pm barnet pmedelbart måste hämtas från den miljö där detvistas. Detsamma gäller om det annars finns särskilda skäl som talar mot attförsök görs att få till stånd ett frivilligt överlämnande. Om den som har fåll ettuppdrag enligt 21 kap. 4 § inte lyckas ena föräldrarna, kan det vara av värdeall han eUer hpn är med vid själva hämtningsförrätlningen för alt främja altden sker så lugnt och odramatiskt som möjligt. Bestämmelsen motsvarar nuvarande 21 kap. 3 § andra stycket. Tredje stycket.Bestämmelsen, som har behandlats i avsnitt 2.2. i den allmänna motiveringen,innebär atl länsrätterna får möjlighet att anpassa verkställigheten av ett lagakraftvunnetavgörande om umgänge till senare inträffade förhåUanden. förekommer detall länsrätterna i samband med förordnande om verkställighet av elt avgörandeom umgänge meddelar villkor för verkställigheten. Också de allmänna domstolamameddelar ibland föreskrifter i anslutning tiU sitt avgörande. I aUmänhetgäller dessa föreskrifter villkpr spm rör de praktiska arrangemangen kring ettbeslutat umgänge. Den nya bestämmelsen i tredje stycket medför atl länsrättenkan ändra vad som i denna del har bestämls av den allmänna domstplen. Så kan t.ex.ske, pm det under handläggningen hps länsrätten visar sig att det är lämpligareatt bamet hämtas eller lämnas i en annan prdning än vad den allmänna domstolenhar bestämt. Ocksåvad den allmänna domstolen har bestämt om tidpunkten för ett 1982/83:165 31