prop · G603159 · 1982-12-31 00:00:00 — I tredje stycket sägs därför att talan rörande en fordranav det slag som är föremål för begränsning får väckas endast i begränsningsmålsedan en fond har upprättats i . Fordringarna skall göras gällande motfonden, och tvister som hänger samman med fordringarna behandlas ibegränsningsmålet. I detta skall även avgöras en eventuell tvist om den som harupprättat fonden har rätt till ansvarsbegränsning. Fastställelseta-lan om dettafår därför inte väckas i annan ordning efter det att en fond har upprättats.Vidare skall frågan om fördelning av begränsningsfonden avgöras inom ramen förbegränsningsmålet. Som har framhållits i detföregående (avsnitt 5.1.4) innebär inte den föreslagna ordningen att tvistemålsom har inletts när fonden upprättas skall avskrivas för att fordringen skallkunna anmälas i fonden. Sådana rättegångar skall avslutas, såvida inte kärandenåterkallar sin talan i det målet (jfr dock 13 kap. 5 § första stycketrättegångsbalken). Domarna i dessa mål får sedan åberopas i begränsningsmåletoch läggas till grand vid fördelningen (jfr 242 §). Hinder mot särskild talanuppkommer endast om en begränsningsfond upprättas vid svensk domstol. Dettaföljer av att i paragrafen behandlas endast upprättande av begränsningsfond iSverige. Om en begränsningsfond har upprättats utomlands, utgör detta intehinder mot att särskild talan väcks vid svensk domstol rörande de frågor somavses i tredje stycket. Detta gäller även om begränsningsfonden har upprättatsi ett annat nordiskt land. Några remissinstanser harpåpekat att det inte är ovanligt att skadeståndstalan förs mot redaren av enpart som är underkastad en jurisdik-tionsklausul i t.ex. konossement. Frågan ärom en sådan klausul då sätts ur 1982/83:159 121 kraft.En annan fråga är om en skiljedomsklausul, t.ex. i ett certeparti, inte längrefår göras gällande sedan en begränsningsfond har upprättats. Dessa frågor hardiskuterats vid nordiska departementsöverläggningar. Därvid har rått enighet omatt en skiljedomsklausul får anses ta över kanaliserings-regeln i förevarandeparagraf Kanaliseringsregdn har ju till syfte att samordna domstolsförfarandeni anslutning till fördelningen av en begränsningsfond. En skiljedomsklausulhänvisar däremot till ett förfarande utanför domstol. Beträffandejurisdiktionsklausuler rådde enighet om att dessa i princip får vika förkanaliseringsregdn. Detta gäller åtminstone i de fall då i klausulen anges endomstol i samma land som det där begränsningsfonden här upprättats. Omjurisdiktionsklausuler skulle godtas i sådana fall, skulle detta motverkasyftet med kanaliseringsregdn och kunna bidra till att fördyra processen.Processekonomiska skäl talar i och för sig för att detsamma borde gälla ocksånär det i jurisdiktionsklausulen hänvisas till én domstol i ett annat land ändet där fonden har upprättats. I dessa fall bör dock sådana klausulertillerkännas giltighet. Tredjestycket utesluter inte särskild talan mot annan person än den som har upprättatfonden méri för vilken fonden enligt andra stycket har verkan i syfte att fåfastslaget att denne inte har rätt till ansvarsbegränsning. Om fonden harupprättats av redaren (eller av försäkringsgivaren för dennes räkning), kansålunda särskild talan med sådant syfte väckas mot fartygets ägare eller enbesättningsmedlem. Frågan om en sådan persons rätt till ansvarsbegränsningaktualiseras ju inte i det begränsningsmål som anhängiggörs. I detta avseendeföreligger en skillnad mot motsvarande bestämmelser i de norska och danskaförslagen, som utesluter särskild talan också i detta fall. Det finskalagförslaget överensstämmer däremot på denna punkt med den svenska texten. Omsärskild talan väcks t.ex. mot befälhavaren, kan denne i detta mål göragällande sin rätt till ansvarsbegränsning. Om det fastslås att svarandenenligt 237 § inte har rätt till ansvarsbegränsning, skall dom meddelas på detbelopp som domstolen finner att kärandens fordran uppgår till. Denna dom kansedan i vanlig ordning verkställas mot svaranden. Skulle däremot domstolenfinna att svaranden har rätt till ansvarsbegränsning, skallkärandens yrkande iden delen ogillas. Käranden skall sedan hänvisas att fä sin fordran prövad ibegränsningsmålet. Talani begränsningsmål kan enligt fiärde stycket väckas endast av den som harupprättat fonden, dennes försäkringsgivare och den som påstår sig ha en fordranav det slag som är föremål för ansvarsbegränsning. När det i bestämmelsen talasom "den som har upprättat fonden" avses endast den som faktiskt harupprättat begränsningsfonden. Talan kan således inte väckas av de andrapersoner för vilka fonden enligt andra stycket har verkan. Endast den somupprättar fonden och hans försäkringsgivare samt borgenärerna kan anses ha ettintresse av fondens fördelning. 1982/83:159 122 Dennaparagraf innehåller bestämmelser om de rättsverkningar som följer av att enbegränsningsfond har upprättats. Första stycket motsvaras i konventionen avart. 13.1 och andra och tredje styckena av art. 13.2. Fjärde stycket saknarmotsvarighet i konventionen, medan femte stycket motsvarar art. 13.3.Bestämmelser av detta slagfinns fn. i 237 och 238 §§,. Såsomframgår av 242 § första stycket är upprättandet av en begränsningsfond intenågon föratsättning för att ansvarsbegränsning skall få åberopas. Redaren elleren annan skadeståndsansvarig har emellertid anledning att på ett så tidigtstadium som möjligt göra klart för sig om det finns skäl att anta attfordringarna kommer att överstiga begränsningsbeloppet. I ett sådant fall börhan överväga om han skall upprätta en begränsningsfond. Genom att upprätta enfond kan han undvika att få betala mera än begränsningsbeloppet samt skydda sigmot att hans egendom utöver detta belopp tas i anspråk för att säkerställaborgenärernas krav. Risker i detta avseende föreligger särskilt om borgenärernakan antas vara många och en del kanske okända, såsom t.ex. vid omfattandemiljöskador orsakade av fariig last eller vid föriisning av ettpassagerarfartyg. Om det föreligger sädana motsättningar mellan borgenärernainbördes att en överenskommelse utom rätta om fördelning av ansvarsbeloppenkan bli svår att uppnå, talar detta också för att en fond bör upprättas. Nären begränsningsfond har upprättats, är den som har upprättat fonden i principskyddad mot säkerhetsåtgärder eller utmätning. Som säkerhetsåtgärd torde idetta sammanhang enligt svensk rätt endast kvarstad för fordran enligt 15 kap.I § kunna komma i fråga med nuvarande lagstiftning. En fordransom kan göras gällande mot fonden kan inte heller utgöra grand för att försättaden som har upprättat fonden i konkurs. Samma skydd gäller för de personer somkan åberopa samma ansvarsgräns (jfr 238 § 4 och 240 ij andra stycket). 13 i 1976 ärs konvention sägs inte uttryckligen att de rättsverkningarsom nu avses förutsätter både att fond har upprättats och att rätt tillansvarsbegränsning föreligger. Detta föreskrivs däremot i art. 5.1 i 1957 årskonvention och i art. 1 oljeansvarighetskonvention (jfr 237 §första stycket och 238 § försi:a stycket i deras nuvarande lydelse samt 9 §första stycket oljeansvarighetslagen). Det finns inte anledning anta att någotannat har avsetts konvention. I förevarande paragrafs första styckeanges därför att den på vars vägnar en begränsningsfond har upprättats åtnjuterdet avsedda skyddet under föratsättning att han har rätt att begränsa sittansvar. Omen borgenär kan göra sannolikt att rätt till ansvarsbegränsning inte föreliggerenligt 237 §, har den ansvarige ändå rätt att upprätta en begränsningsfond.Denne borgenär får då säkerhet för sin fordran i fonden. Omfattningenav säkerheten beror på storleken av övriga borgenärers fordringar. Till den delborgenären inte kan antas ha säkerhet för sin Prop.1982/83:159 123 fordran i fonden har han möjlighet att begärasäkerhetsåtgärd eller utmätning i den ansvariges egendom. Första stycket i förevarande paragraf avser det fallet attnågon har gjort gällande en fordran mot en begränsningsfond som har upprättatsi eller någon annan konventionsstat. När så har skett, kan han inte ianledning av denna fordran erhålla säkerhetsåtgärd eller utmätning beträffandeegendom som tillhör den som har upprättat fonden eller någon annan på varsvägnar detta har skett, om rätt till ansvarsbegränsning föreligger för denne.Med uttrycket "på vars vägnar" avses den personkrets som anges i 240§ andra stycket, dvs. alla som kan åberopa samma ansvarsgräns. I andra stycket anges det skydd som följer av attbegränsningsfond har upprättats här i riket eller i , ellerNorge. I ett sådant fall kan säkerhetsåtgärd eller utmätning inte ske i egendomsom tillhör någon på vars vägnar fonden har upprättats, om denne har rätt attbegränsa sitt ansvar. En förutsättning för att fonden skall ha en sådan verkanär att den fordran som ligger till grand för en ansökan om en sådan åtgärd kangöras gällande mot fonden. Ansökan skall avslås i dessa fall. Har säkerhetsåtgärdeller utmätning redan verkställts, när fonden upprättas, skall åtgärden hävas.Likaså skall säkerhet som har ställts för att avvärja en sådan åtgärd eller föratt få den hävd friges. I tredje stycket regleras förhållandet när fonden harupprättats i en annan konventionsstat än som avses i andra stycket. Rätteneller kronofogdemyndigheten kan då under de föratsättningar som anges i detföregående men är inteskyldig avslå en begäran om säkerhetsåtgärd eller utmätning. Om en åtgärd avsådant slag redan har skett, kan rätten eller kronofogdemyndigheten hävaåtgärden samt frige en eventuell säkerhet. Huravida så bör ske får avgöras medhänsyn till omständigheterna i varje särskilt fall. Förhållandet kan ju varadet att borgenären redan har lagt ned betydande kostnader på att hävda sinrätt i . Gäldenären bör då inte, genom att upprätta en fond i ett annatland, kunna göra dessa ansträngningar verkningslösa. En dom meddelad av ensvensk domstol kanske inte kan verkställas mot begränsningsfonden eller medförarätt till betalning ur den. Borgenären skulle därför bli tvungen att väcka nytalan i det land där fonden har upprättats, om det inte fanns möjlighet att fåden svenska domen verkställd i gäldepärens egendom i eller i säkerhetsom har ställts här. Det kan vidare med hänsyn till de förhållanden som råder idet land där fonden har upprättats eller av andra skäl föreligga speciellasvårigheter för en borgenär att hävda sin rätt i detta land. Även i ett sådantfall bör det finnas möjlighet att erhålla säkerhet här i landet för kravet.Samtidigt måste redarens intresse av att inte behöva betala mer än begränsningsbeloppetbeaktas i skälig omfattning. Förhållandena i andra länder och i de enskildafallen är av sä skiftande karaktär att domstolarna liksomkronofogdemyndigheterna i dessa frågor enligt konventionen har ansetts böraha visst utrymme för en diskretionär prövning. 1982/83:159 124 Omfonden har upprättats innan en sådan åtgärd som avses har företagits ellersäkerhet har ställts, skall dock åtgärden hävas och säkerheten friges i vissafall, även om fonden har upprättats i någon annan konventionsstat än ,, eller . Detta är fallet, om fonden har upprättats pånågon av de platser som anges under a)-c). Kännetecknande för dessa platser äratt de har en naturlig anknytning till den ansvarsgrundande händelsen ellertill fordringen. EnUgt fiårde stycket kanförsta och tredje styckena tillämpas, om det visas att en fond som harupprätteits i ické-konventionsstat är sådan att den kan jämställas medbegränsningsfond enligt 240 §. Det ankommer på den som har upprättat fonden attvisa att denna är jämställbar med en fond i konventionsstater. Omlagstiftningen i vederbörande stat bygger konvention fastänratifikation inte har skett, talar detta för att fonden skall jämställas med enfond i konventionsstater. Råder tvivel om huruvida fonden verkligen kanjämställas med begränsningsfond enligt 240 §, bör första och tredje styckenadäremot inte tillämpas. Även om jämställdhet formellt sett föreligger, börupprättandet av en fond i icke-konventionsstat inte utgöra hinder för enborgenär att på annat sätt än genom krav mot fonden hävda sin rätt, om detframstår som oskäligt att han skall hålla sig enbart till fonden. Enligt femte stycket ärförevarande paragraf tillämplig endast om två föratsättningar är uppfyllda.Bor.genären skall kiinna framställa krav mot fonden vid den domstol ellermyndighet som förvaltar denna. Vidare skall han ha möjlighet att av fondensmedel få iJt det belopp han har rätt till och föra över detta belopp till ettannat land. Bestämmelsen avser närmastregler av diskriminerande natur som förbjuder ett visst lands medborgare attgöra gällande fordringar mot fonden. I förhållande till liknande bestämmelser i1957 och konventioner innebär den betydelsefulla preciseringar. 'Möjlighet skall således finnas att enligt allmänna processrättsliga regler förarättegång om fordringen i det land där fonden har upprättats och att med stödav domen få exekution i fonden. Vidare skall det finnas möjlighet att utanhinder av valutarestriktioner 0.1. föra ut beloppet från det land där fonden finns.Specialregler om ansvarsbegränsning, preklusion och preskription iifrågavarande lands lagstiftning, vilka innebär att borgenärens rätt inskränkseller bortfaller jämfört med vad som gäller i det land där borgenären har fåtteller begär kvarstad eller annan säkerhet för sin fordran, bör också kunnabeaktas (jfr prop. 1964:35 s. 90). 'Jfr art. 5:1 konvention och art. VI.2 i1969 års oljeansvarighetskonvention; prop. 1973:140 s. 91. 1982/83:159 125 Dennaparagraf innehåller bestämmelser om ansvarsbegränsning utan samband medupprättande av en begränsningsfond. Paragrafen grandas på art. 10 ikonventionen. Såsomnärmare framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 5.1 ;4) är upprättandetav en begränsningsfond inte någon förutsättning för globalbegränsning. Dettasägs uttryckligen i första stycket. Begränsning av ansvaret kan därföråberopas i ett tvistemål avseende en fordran som är föremål föransvarsbegränsning, även om någon fond inte upprättas. Härvid gäller tillämpligabestämmelser i 10 kap. Av andra stycket följer dock att hänsyn i sådana fallskall tas endast till den eller de fordringar som målet gäller. När det beloppsom på grund av ansvarsbegränsningen skall utgå för fordringen skall bestämmas,beaktas således inte andra fordringar som skall täckas av samma ansvarsbelopp,om de inte är föremål för talan i målet. Detta kan medföra att den ansvarigetvingas att betala en sammanlagd ersättning som överstiger ansvarsbeloppet. Föratt förhindra detta kan han i målet göra förbehåll om att även andra fordringarför vilka samma ansvarsbelopp gäller skall beaktas vid ansvarsbegränsningen.Ett sådant förbehåll skall då tas in i domen. Vilka övriga fordringar som avsesbehöver inte anges i förbehållet. Endom som inte innehåller förbehåll för ansvarsbegränsning kan, såsom framgår avtredje stycket, verkställas utan hänsyn till vad som föreskrivs om hinder förverkställighet i 241 §. Detta gäller även om en begränsningsfond upprättas.Har däremot förbehåll för ansvarsbegränsning enhgt andra stycket tagits in idomen, kan hinder för verkställighet föreligga enligt 241 § på grand av att enbegränsningsfond redan finns upprättad eller upprättas när ansökan omdomsverkställighet görs. Frågan huravida sådant hinder förehgger prövas avkronofogdemyndigheten i verkställighetsärendet. Om domen inte kan verkställaspå vanligt sätt, får borgenären göra sin fordran gällande mot fonden. I ensituation som denna kan preliminär utdelning för fordringen bh aktuell enligt362 §. Frågan om ansvarsbeloppetsstorlek och fördelning kan av parterna hänskjutas till avgörande genomdispasch. Detta framgår av fiårde stycket. I mänga fall behövs inte någotdomstolsförfarande, utan det är tillräckligt att en opartisk person räknar utbegränsningsbeloppets storlek och yttrar sig över hur beloppet skall fördelas.Den möjlighet som f n. finns att vända sig till en dispaschör med dessa frågorbehålls därför (jfr 239 § i dess nu gällande lydelse). I överensstämmelse medvad som gäller utgör dis-paschförfarandet inte något hinder mot att talanväcks vid domstol i en eller flera av de aktuella frågorna. Dom i ett sådantmål bör då avvaktas av dispaschören. Bestämmelser om talan mot dispasch finns i14 kap. (jfr 339-343 §§). Enligt gällande rätt (239§ sjölagen) kan en part i en tvist,, t.ex. en borgenär, hänskjuta en tvist avdet slag som behandlas till utredning och Prop.1982/83:159 126 avgörande genom dispasch. Lagförslaget innebär att detinförs ett formaliserat förfarande vid domstol för fördelning avbegränsningsbelopp. Det har däiför ansetts att en tvist som i princip skalllösas inom ramen för ett begränsningsmål bör få hänskjutas till dispaschörendast om parterna är överens om detta. För att frågan om ansvarsbeloppetsstorlek och fördelning skall få hänskjutas till avgörande genom dispasch krävsalltså enligt förslaget att samtliga parter är överens om ett sådantförfarande. Om det efter det att en fråga har hänskjutits till dispaschörenskulle visa sig att det finns någon tidigare okänd part, t.ex. en borgenär, sominte godtar att tvisten avgörs i denna ordning, måste dispaschförfarandetavbrytas. Frågorna får då avgöras av domstol i ett begränsningsmål. konvention innehåller inte några särskildabestämmelser om ansvarsbegränsning för örlogsfartyg, och det gör inte heller1976 års konvention. I första stycket av denna paragraf har emellertid tagitsupp en särbestämmelse för örlogsfartyg och vissa andra statsfartyg. De övervägandensom ligger till grund för försjaget i denna del har redovisats i den allmännamotiveringen (avsnitt 5.1.3.4). Bestämmelsen avser örlogsfartyg och sådana andra fartygsom vid tiden för den ansvarsgrundande händelsen ägs eller brukas av en statoch används uteslutande för statsändamål och inte för affärsdrift. För dessafartyg skall ansvarsgränserna aldrig understiga de ansvarsgränser som gällerför ett fartyg med en dräktighet av 5 000. Är fartyget större, skallansvarsbeloppen beräknas pä grundval av den verkliga dräktigheten. I förstastycket föreskrivs vidare att någon rätt till ansvarsbegränsning över huvudtaget inte föreligger för ett sådant fartyg, om skadan har orsakats avfartygets särskilda egenskaper eller användning. Härmed avses sådana egenskaperoch sådan användning som sammanhänger med fartygets egenskap av statsfartyg.Skador som har orsakats av att en skjutövning har ägt rum från ettörlogsfartyg, av att ett örlogsfartyg i samband med en nattövning har gått medsläckta ljus eller av att en u-båt har navigerat i undervattensläge är typiskafall då någon rätt till ansvarsbegränsning inte skall förehgga. Detsammagäller, om en skada har orsakats av att en polisbåt under utryckning har gåttmed högre hastighet än som var tillåten eller som normalt inte skulle ha varitförsvarbar. Huruvidaett fartyg kan sägas vara använt uteslutande för statsändamål kan ibland varaföremål för tvekan. Förutom örlogsfartyg hör till denna kategori fartyg tull-och lotsbåtar samt fartyg som används för kustövervakning. Det har ansettsbefogat att särskilt ange i lagtexten att de särskilda bestämmelserna förstatsfartyg inte skall tillämpas på fartyg som huvudsakligen används förisbrytning eller bärgning. Det avgörande är därvid vad som är fartygetshuvudsakliga användningsområde. Om ett örlogsfartyg med låg dräktighettillfälligtvis och för att bistå ett annat fartyg tar detta 1982/83:159 127 påsläp, skall ansvarsgränserna inte beräknas enligt den faktiska dräktighetenutan enligt första meningen i förevarande stycke, dvs. motsvara dem som gällerför ett fartyg med en dräktighet av 5 000. Andraoch tredje styckena innehåller bestämmelser om de ansvarsgränser som skallgälla för borrningsfartyg och flyttbara plattformar. Frågan omansvarsbegränsning för dessa farkoster har utförligt behandlats i avsnitt5.1.3.3. Medborrningsfartyg avses ett fartyg som är byggt eller anpassat för borrning efterhavsbottnens naturtillgångar. Om ett sådant fartyg orsakar skada när detanvänds för andra ändamål än borrning, t.ex. för godstransporter, gälleransvarsgränserna i 238 §. Har skada däremot uppkommit i samband medborrningsverksamhet, är ansvarsgränserna i andra stycket i förevarande paragraftillämpliga. För fordringar som avses i 238 § 2 (personskador) utgöransvarsgränsen i sådant fall 12 milj. SDR (ca 95 milj. ), och för fordringarenligt 238 § 3 (i huvudsak sakskador) utgör den 20 milj. SDR (ca 160 milj.kr. Avsista meningen i andra stycket framgår att särskilda bestämmelser gäller förfordringar i anledning av oljeskador. Här avses bestämmelserna i oljeansvarighetslagen.Som lagtexten är utformad kommer den också att omfatta eventuell senarelagstiftning angående ansvarighet för oljeskador i samband med utvinning avhavsbottnens naturtillgångar. Flyttbaraplattformar som är avsedda för utforskning eller utvinning av havsbottnensnaturtillgångar är enligt tredje stycket att anse som fartyg vid tillämpningenav bestämmelserna i 10 kap. Ansvarsgränsema skall dock alltid motsvara degränser som anges i andra stycket, dvs. 12 resp. 20 milj. SDR. Det förekommer iSverige att en viss typ av plattformar, s.k. semi-submersibles, registreras somskepp. För dessa plattformar är givetvis ndra stycket direkt tillämpligt. Idenna paragraf, som har sin motsvarighet i nuvarande 242 §, finns bl.a. vissainternationellt privaträttsliga bestämmelser. Förstastycket bygger på principen om lex fori, dvs. att lagen i domstolslandettillämpas. Den grundas på art. 15.1 i konventionen. Bestämmelserna i 234243§§ tillämpas således alltid när ansvarsbegränsning åberopas inför svenskdomstol. Frågan om tillämplig lag regleras följaktligen inte av fartygets,skadevållarens eller borgenärens nationalitet och inte heller av platsen förden ansvarsgrundande händelsen. Ävenom ansvarsbegränsningsfrågorna helt avgörs enligt svensk rätt, kan det dockförekomma att ett annat lands lag är tillämplig när det gäller att avgörahuravida ansvar föreligger. Fråganhuruvida rätt till ersättning för en viss slags skada föreligger kan ocksåenligt internationellt privaträttsliga regler vara att bedöma enligt utländskrätt, t.ex. enligt lagen i den stat där den skadevållande händelsen 1982/83:159 128 inträffade.Däremot skall som har nämnts ansvarsbegränsningsfrågorna alltid bedömasenligt svensk rätt. De svenska reglerna om ansvarsbegränsning kan därför kommaatt tillämpas på ersättning för skador som skall ersättas enligt tillämpligutländsk lag men som inte skulle vara ersätt-ningsgilla enligt svenskskadeståndsrätt. Ienlighet med konventionen (art. 3.e) föreskrivs undantag från principen om lexfori för ett speciellt slag av fordringar, nämligen sådana som avser ersättningför skador som har åsamkats bl.a. ombordanställda. Enligt 236 § punkt 5föreligger inte rätt till ansvarsbegränsning för sådana skador. Är lagen i en annankonventionsstat tillämplig på tjänsteavtalet, skall emellertid frågan om ochtill vilket belopp ansvarigheten är begränsad avgöras enligt lagen i dennastat. Bestämmelsen är tillämplig även om fartyget hör hemma i en annan stat änden, vars lag reglerar tjänsteavtalet, och även om fartygets hemland inte hartillträtt konventionen. Omdet enligt lagen i den stat :;om reglerar tjänsteavtalet föreligger rätt tillansvarsbegränsning till de belopp som gäller enligt konventionen för fordringarsom avser skador som har åsamkats ombordanställda m.fl., får dessa fordringargöras gällande mdt en begränsningsfond som har upprättats i . De fårdelta i fördelningen av det belopp som anges i 238 § 2 och under vissaföratsättningar även i det belopp som anges i 238 § 3 (jfr 239 § andrastycket). Skulle det däremot enligt lagen i nämnda stat gälla obegränsat ansvarför sådana fordringar, får dessa fordringar inte göras gällande mot enbegränsningsfond som har upprättats vid svensk domstol. Detsamma gäller, om detenligt nämnda lag visseriigen föreligger rätt till ansvarsbegränsning, menbegränsningsbeloppen är högre än de som föreskrivs i konventionen.