prop · G6039 · 1982-12-31 00:00:00 — Jag vill liksom utredningen och remissinstansernaunderstryka att det väsentliga är att elt förbud träffar de situationer där detfinns ett verkligt behov av atl komma till rätta med ordningsstörningar som ärdirekt förknippade med alkoholförläringen. I detta avseende är en lokalreglering överlägsen en reglering som gäller generellt för hela landet. Jagfinner det alltså ändamålsenligt alt föreskrifter om förbud mol alkoholförläringpå allmän plats liksom f. n. kan meddelas i lokala ordningsstadgor. Som jag har redovisat har det vid remissbehandlingenframkommit synpunkter på omfattningen av de lokala förbuden motalkoholförtäring på allmän plats. Synpunkterna ger uttryck för alt en viss resiriklivitetbör iakttas i fråga om hur stora delar av en kommun som elt förbud bör omfatta.För egen del vill jag betona att fördelen med förbud i lokala ordningsstadgor 1982/83:9 12 framför etl generellt förbud just är alt resp. kommun kanvälja ut de platser där del finns ett verkligt behov av en reglering. Omförbudet begränsas lill vissa allmänna platser i kommunen kan man enligl minmening räkna med atl del efterlevs i högre grad än om förbudet omfattar helakommunen. Jag vill i della sammanhang erinra om bestämmelsen i 7 § andrastycket AOsl om atl del vid meddelande av föreskrifter i lokal ordningsstadgaskall tillses all del inte läggs onödigt tvång på allmänheten eller eljest görsobefogad inskränkning i den enskildes frihet. Tillämpningen av dennabestämmelse vid kommunfullmäktiges anlagande av lokala ordningssladgor och vid faslsläl-lelseprövningenbör enligt min mening ge goda garantier för alt de lokala förbuden bUr välavvägda. 2.2.4 Beslag och förverkande Den som bryter mot en bestämmelse i en lokalordningsstadga om förbud mol alkoholförtäring på allmän plats kan dömas tillböter, högst femhundra kronor med stöd av 28 § AOst. Däremot finns inte igällande lagstiftning någon bestämmelse om beslag och förverkande av de dryckersom påträffas hos den som överträder etl sådant förtäringsförbud. Allmänna bestämmelser om beslag finns i 27 kap.rättegångsbalken. Den grundläggande bestämmelsen stadgar atl föremål som skäligenkan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara genom brott någon avhänteller på grund av broll förverkat kan tas i beslag. Bestämmelser om förverkandeges i 36 kap. . a. egendom som har använts som hjälpmedel vidbrott enligt kan förklaras förverkad, om det är påkallat tillförebyggande av brott eller om särskilda skäl i övrigt finns för förverkande. Enligl lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltigadrycker m. m. (förverkandelagen) kan alkoholhaltiga drycker och andra berusningsmedelsom påträffas hos den som i berusat tillstånd har gjort sig skyldig lill vissamilitära brott eller hos den som har brutit mot bl. 4 § Irafikbrottslagen,dvs. rattfylleri och rattonykterhet, förklaras förverkade, såvida intesärskilda skäl talar däremot. a. trafikonykterhetsbrolten kanförverkande av dryckerna inte bara ske hos gärningsmannen. Berusningsmedel sompåträffas hos någon som har medföljt vid tillfället kan också förverkas underförutsättning atl berusningsmedlen kan antas ha varit avsedda även förgärningsmannen. Spritdrycker, vin och starköl som har medförts vid offentligtillställning i strid mol gällande bestämmelser kan också förverkas med stöd avförverkandelagen. I de fall där alkoholförläring på allmän plats sker undersådana omständigheter att handlandet kan bedömas som förargelseväckandebeleende ger de allmänna bestämmelserna om beslag och förverkande irättegångsbalken och möjlighet att omhänderta de alkoholdryckersom har använts som hjälpmedel vid brottet. 1982/83:9 13 ningen är av den bestämda uppfattningen att effekterna av etlpolisingripande vid överträdelse av ett förbud mot alkoholförläring på allmänplats skulle bli avsevärt större, om alkoholen kunde las i beslag och sedermeraförverkas. Enförverkanderegel bör enligt utredningens mening endast omfalla spritdrycker,vin och starköl. Utredningen erinrar om att kommunerna, enligt den praxis somhar utbildats , saknar möjlighet att generellt förbjuda ölförtäringpå allmän plats. Däremot synes kommunerna kunna förbjuda ölförtäring på sådanaallmänna platser i kommunen där särskilt starka skäl talar för en sådan åtgärd.Behovel av en möjlighet att ta i beslag och förverka annat öl än starköl somförtärs på sådana platser torde enligt utredningens mening vara ringa.Utredningen framhåller alt de ordningsstörningar som kan tänkas uppkomma isamband med ölförtäring i allmänhet härrör från ungdomar och att beslag ochförverkande då ofta kan ske med slöd av 79 § lagen (1977:293) om handel meddrycker. Enligl utredningen bör beslag och förverkande kunna skeinte bara av den dryck eller de drycker som förtäringen har avsett ulan överhuvudtagetav spritdrycker, vin och starköl som påträffas hos den som har överträttförbudet, oavsett vem dryckerna tillhör. Detta torde enligt utredningen varanödvändigt för att en förverkandebestämmelse skall bli tillräckligt effektiv.Utredningen föreslår vidare att förverkande skall kunna ské av sprit, vin ellerstarköl som påträffas hos någon som inte själv kan visas ha överträtt förbudetmen som vid tiUfällel har varit i sällskap med den som har överträtt förbudet.Ett sådant förverkande bör dock enligl utredningen kunna ske bara om del äruppenbart alt dryckerna har varit avsedda även för den ertappade. Utredningen föreslår sålunda en bestämmelse enligt vilkenförverkande skall ske av spritdrycker, vin och starköl som påträffas hos densom i strid mol en bestämmelse i lokal ordningsstadga förlär sådana drycker påallmän plats eller, under de förulsättningar jag har angett, hos någon somvid tillfället var i sällskap med den som bröt mol bestämmelsen. Beträffandeförfarandet vid beslag och förverkande skall enligt förslaget förverkandelagengälla i tillämpliga delar. Utredningen föreslår atl förverkande inte skall ske,om särskilda skäl talar mol alt dryckerna förverkas. Enligt förslaget skallbestämmelserna tas in i 30 § AOst. Med någolenstaka undantag tillstyrker remissinstanserna förslaget om beslag ochförverkande av drycker i samband med överträdelse av förbud motalkoholförtäring på allmän plats. RÅ framhåller atl en sådana möjlighetavsevärt skulle höja effekten av ett ingripande. Enligt Svenska kommunförbundetär etl förbud mot alkoholförläring på allmän plats utan större effekt om inteförbudet kombineras med en bestämmelse om möjligheter till beslag ochförverkande. Hörda polisstyrelser redovisar genomgående liknande synpunkter. Även jag kan ansluta mig till utredningens förslag i dennadel. Det torde stå helt klart all bötesstraffet i AOst inte är ett tillräckligteffektivt Prop.1982/83:9 14 sanklionsmedeli detta sammanhang. Jag ser det därför som ytterst angeläget att del vid sidanav straffbestämmelsen införs en regel som möjliggör beslag och förverkande avdrycker som förtärs i strid med elt förbud mot alkoholförtäring på allmänplats. Förverkanderegeln bör gälla även i fråga om sådana platser som enligt 1§ andra stycket AOst kan ha likställts med allmän plats. I det följande tar jagupp några synpunkter i särskilda frågor som remissinstanserna har framfört. Någraremissinstanser har synpunkter på vilka slags drycker som bör omfattas av denföreslagna regeln. samt några länsstyrelser ochpolisstyrelser anser sålunda atl beslag och förverkande bör kunna ske även avannat öl än starköl, under förutsättning alt förbud mot förtäring av sådant ölhar införts i en lokal ordningsstadga. anser att även tekniskaalkoholprodukter bör kunna omfattas av elt förbud i lokal ordningsstadga. Detförekommer enligt styrelsen ett visst missbruk av sådana produkter, såsomförgasar- och brännvälskor, framförallt hos äldre alkohol-skadade män.Styrelsen anser att förverkanderegeln bör gälla "alkoholhaltiga dryckereller andra berusningsmedel". Härigenom kommer enligl styrelsen både öloch tekniska alkoholprodukter atl kunna förverkas. För egen del anser jag attövervägande skäl talar för utredningens ujjpfattning. att endast spritdrycker,vin och starköl: bör omfattas av möjligheten lill beslag och förverkande. framhåller torde kommunerna, enligt den praxis som har utbildats,endast kunna förbjuda förtäring av öl på sådana platser i kommunen där särskiltstarka skäl talar för en sådan åtgärd. Enligt min mening torde del i dessa undanlagssiluationerinte föreligga något större behov från ordningssynpunkt att kunna beslagta ochförverka öl. Jag vill liksom utredningen erinra om möjligheten alt med slöd av79 § lagen' om handel med drycker beslagta och förverka öl hos personer under18 år. Jag är f. n. inle heller beredd alt låta förverkanderegeln omfatta detekniska alkoholprodukler som har avsett. Om det skulle visasig att det finns etl praktiskt behov av att kunna förverka sådana produkterfår frågan prövas i etl senare sammanhang. Några remissinstanser harsärskilt uppehållit sig vid frågan om förverkande skall kunna ske av dryckersom påträffas hos någon som vid tillfället var i säUskap med den som haröverträtt en förbudsbestämmelse. Kammarrätten i och statskontoretavstyrker förslagel i denna del under hänvisning till att bevis- och rättssäkerhetsproblemkan uppstå vid tillämpningen av bestämmelsen. Även vissa andra remissinstanserförutser lillämpningssvå-righeter. Trots detta tillstyrker de förslageteftersom de anser att bestämmelsen är nödvändig för atl ingripandena skall blieffektiva. och polisstyrelserna i ochLandskrona polisdistrikt anser att utredningen har ställt upp för stränga kravför förverkande av dryckerna. De menar atl den föreslagna bestämmelsen om atldet skall vara uppenbart att dryckerna har varit avsedda även för den somöverträder förbudet ställer alltför höga krav på bevisningen..Enligt dessaremissinstan- 1982/83:9 15 ser är det tillräckligt atl man kan anta atl dryckerna harvarit avsedda för den som överträder förbudet. föreslår atlordet "uppenbart" i den föreslagna bestämmelsen ersätts av ordet"sannolikt". Jag harförståelse för de farhågor som under remissbehandlingen har förts-frambeträffande möjligheten atl beslagta och förverka drycker även hos andrapersoner än dem som har överträtt ett förbud mot alkoholförtäring. Frånrättssäkerhetssynpunkt finns det skäl att iaktta försiktighet med beslämmelserav detta slag. är det uppenbart atl ingripandena påtagligt skulleförlora i effekt om inle den föreslagna bestämmelsen finns. I praktiken är detnämligen ofta så alt den offentliga alkoholförläringen förekommer i grupper avpersoner där dryckerna bjuds runt och där det således mera är en tillfällighetvem av de närvarande som ertappas med att dricka. För atl möjliggöra effektivaingripanden anser jag liksom utredningen atl del är nödvändigt atlförverkanderegeln får denna vidare omfattning. Regeln ställer emellertid storakrav på en omdömesgill användning för att inte i sammanhanget oskyldigapersoner skall drabbas. Beviskravet måste därför ställas relativt högt. Vidremissbehandlingen av utredningens förslag har dock bl. a. från polishållriktals kritik mof förslaget att del skall vara uppenbart att dryckerna harvarit avsedda även för den som överträder etl förläringsförbud. Enligt minmening bör man la hänsyn lill dessa invändningar vid utformningen avförverkanderegeln. Beviskravet får alltså inte ställas så högt att del ledertill praktiska lillämpningssvårigheler. Man kan också enligt min mening väga indet förhållandet att värdet av den egendom som kan las i beslag och förverkasär förhållandevis ringa. Enligl min mening är del av rikspolisstyrelsenframförda förslaget alt det skall vara sannolikt atl dryckerna har varitavsedda även för den som har överträtt förbudet en lämplig lösning. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört föreslår jag alltsåatt utredningens förslag till en förverkandebestämmelse genomförs, dock med denändringen att förverkande hos någon som var i sällskap med den som bryter moten bestämmelse om förbud mot alkoholförtäring skall kunna ske om del ärsannolikt atl dryckerna var avsedda för den som bröt mol bestämmelsen. Utredningens förslag atl förverkandelagens beslämmelserskall gälla i tillämpliga delar har inle mött någon erinran vidremissbehandlingen. Även jag ansluler mig till förslaget. Del innebär atl detförenklade beslagsförfarande som föreskrivs i lagen blir tillämpligt. Vidarekommer åklagaren att kunna besluta om förverkande även i fall där åtal förförseelsen inte väcks och strafföreläggande inte utfärdas. 2.2.5 Den lagtekniska lösningen Jag har i det föregående förordat att ordningssladgeulredningensförslag i frågan om alkoholförläring på allmän plats genomförs. Förgenomförandet krävs vissa bedömningar med utgångspunkt i bestämmelserna om normgivningsmakleni RF. 1982/83:9 16 Decentrala delarna av normgivningen tillkommer enligt RF ensam, medanregeringen grundar sin behörighet antingen direkt på föreskrifter i RF eller pådelegering från . I RF anges ett antal ämnen i vilka del i första handankommer på alt besluta, del s. k. primära lagområdet. Inom en del avdelta område kan genom lag delegera normgivningskompetens lillregeringen. Enligt 8 kap. 7 § första stycket RF kan regeringen t. ex. efterbemyndigande i lag genom förordning meddela föreskrifter om bl. a. trafik ellerordning på allmän plats. Elt sådant bemyndigande medför inte rätt förregeringen atl meddela föreskrifter om annan rättsverkan av brolt än böter.Enligt 8 kap. 7 § andra stycket RF kan dock i den lag som innehållerbemyndigandet föreskriva även annan rättsverkan än böter för överträdelser aven föreskrift som regeringen meddelar med slöd av bemyndigandet. När riksdagenbemyndigar regeringen att meddela föreskrifter i ett visst ämne, kan densamtidigt medge all regeringen överlåter åt förvaltningsmyndighet eller kommunatt meddela bestämmelser i ämnet, s. k. subdelegation, enligt 8 kap. 11 § RF. Enligtpunkt 6 övergångsbestämmelserna lill RF gäller äldre författning ellerföreskrift ulan hinder av att den inte har tillkommit i den ordning som skulleha iakttagits vid tillämpningen av RF. I punkten stadgas vidare alt ettbemyndigande, som har beslutals av Konungen och gemensamt eller avriksdagen ensam, får utnyttjas även fortsättningsvis. Ordningsstadgeulredningenkonstaterar att föreskrifter om förbud mol alkoholförläring på allmän platsenligt RF i princip skall meddelas i lag, men atl de faller inom ramen för del delegeringsbaraområdet. Enligl utredningen följer det av övergångsbestämmelserna till RF attbemyndigandet i 23 § AOst för kommunerna att anta lokala ordningsstadgorfortfarande kan utnyttjas. För atl kommunerna även i framliden skall kunnabesluta om lokala förbud behövs därför enligt utredningen inte någraförfattningsändringar. Utredningen framhåller atl bemyndigandet förframtiden bör utformas så atl i lag bemyndigar regeringen atl meddelaföreskrifter och därvid medger alt regeringen överlåter sin befogenhet ålkommunerna. Utredningen uppger alt den avser all återkomma lill denna fråga. Vaddärefter angår frågan om förverkande och beslag konstaterar utredningen allföreskrifter om förverkande endasi kan meddelas i lag. Från systematisksynpunkt skulle det enligt utredningens mening vara lämpligast att la in denföreslagna bestämmelsen om förverkande i förverkandelagen. Med hänvisning lill8 kap. 7 § andra stycket RF anser utredningen dock all föreverkandebestämmelsenbör tas in i AOst. Utredningen föreslår därför att bestämmelsen tas in i 30 § AOsl. Någraremissinslanser har haft invändningar mol utredningens förslag från grundlagssynpunkt. JKanser det säkrast all kommunernas normgivningsmakt på det nu diskuteradeområdet, dvs. utfärdandet av lokala ordningssladgor, ges stöd i lag i enlighetmed RF:s beslämmelser. JK är således tveksam till om den Prop.1982/83:9 17 punkti övergångsbestämmelserna till RF som kommer i fråga, nämligen punkt 6, medgeratt kommunerna antar nya lokala ordningsstadgor. JK pekar därvid på atl AOslinte är en sådan författning som avses i punkt 6 andra meningen, eftersom deninte har beslutats av Konungen och gemensamt eller av riksdagenensam. JK konstaterar alltså att AOst inte är en bemyndigandelag i RF:s mening.Endasi om 23 § AOst ges en sådan utformning atl den överensstämmer med 8 kap.11 § RF är det enligt JK möjligt att som utredningen har föreslagit ta införverkandebestämmelsen i AOst. JK ifrågasätter om inle bestämmelsen bör tas ini förverkandelagen. Ävensocialstyrelsen anser att det skulle vara lämpligast att ta in förverkandebestämmelseni förverkandelagen. Eftersom det i 8 kap. 7 § andra stycket RF anges altriksdagen i den lag som innehåller ett bemyndigande kan föreskriva även annanrättsverkan än böter för överträdelse av en föreskrift som meddelas med stödav bemyndigandet, anser dock atl förverkandebestämmelsen in i AOst. Hovrätten för Nedre ifrågasätter om det finns möjlighetatt införa den föreslagna förverkanderegeln i AOsl, eftersom stadgan inteinnehåller något bemyndigande enligt 8 kap. 7 § första stycket RF. Föregen del vill jag anföra följande. Kommunernasrätt att meddela föreskrifter i lokal ordningsstadga har tillkommit före RF:s beslämmelserom normgivningsmaklen. skulle rätten att meddela sådana föreskrifterinte kunna grundas direkt på AOst. RF kräver nämligen, som jag harsagt, atl först i lag bemyndigar regeringen att meddela föreskrifteroch därvid medger alt regeringen överlåter sin befogenhet ål kommunerna. Ettsådant överlåtande skall ske i en förordning. Enligtmin mening bör man i möjUgaste mån undvika att föregripa ordningssladgeulredningensställningstagande till hur AOst bör anpassas till . För atlkunna införa den av utredningen föreslagna förverkandebestämmelsen kan jagemellertid inle finna annat än alt bemyndigandet för kommunerna atl meddelaföreskrifter i lokal ordningsstadga redan nu måste utformas enligt RF:sprinciper. En förverkandebestämmelse av den art som utredningen föreslår måstenämligen enligt 8 kap. 7 § andra stycket RF tas in i en lag som innehåller ettbemyndigande som är utformat i enUghet med 8 kap. 7 § första stycket RF (jfr prop.1981/82:94 s. 261). Eftersom en förverkandebestämmelse således förutsätter en bemyn-diganderegeli AOst finner jag inte anledning att gå närmare in på den av JK påtaladeproblemaliken kring . Jagföreslår alltså att det i AOst tas in en bemyndiganderegel som följer RF:sprinciper om normgivningsmaklen. Den grundläggande bestämmelsen om rätten atlmeddela lokala ordningssladgor finns i 7 § AOst. 123 § stadgas bl. a. attkommunfullmäktige antar stadgorna och att besluten skall underställaslänsstyrelsen. Av samma paragraf framgår alt själv 2 1982/83. Nr 9 ~- , 1982/83:9 18 kan förordna i etl ämne, om fullmäktige inle antar enlokal ordningsstadga med del innehåll som anser nödvändigt. Medhänsyn härtill bör ett bemyndigande utformas så alt inte endast kommunerna ulanäven länsstyrelserna får möjlighet atl utfärda lokala ordningsföreskrifter.Bestämmelsen kan enligl min mening lämpligen tas in i 7 § AOst. Avbestämmelsen bör framgå att de ytterligare ordningsföreskrifter - utöverföreskrifterna i AOst - som behövs för en kommun eller del av en kommunmeddelas av regeringen eUer, efter regeringens bemyndigande, av kommun ellerlänsstyrelse i den ordning som föreskrivs i 23 § AOsl. Jag avser att sedermeraåterkomma till regeringen med förslag till en förordning, vari kommunerna ochlänsstyrelserna bemyndigas alt meddela föreskrifter i lokal ordningsstadga- Med denna ordning kan alltså formellt regeringen beslutaom föreskrifter som reglerar lokala förhållanden. Enligl min mening torde detemellertid inte finnas några skäl alt upprätthålla en sådan ordning i praktiken.Straffbestämmelsen i 28 § AOsl bör dock ändras så alt den formellt ävenomfattar regeringens föreskrifter, Med hänsyn lill den pågående översynen av AOstbör inte några ytterligare ändringar av straffbestämmelsen göras . Genom denändring av 7 § AOst som jag nu har förordat blir del möjligt att ta in enförverkandebestämmelse i AOst. Däremot torde det inte, som etl par remissinslanserhar föreslagit, vara möjligt alt ta in bestämmelsen i förverkandelagen,eftersom bestämmelsen måste meddelas i en lag som innehåller ett bemyndigande enligl8 kap. 7 § första stycket RF. Liksom utredningen anser jag att bestämmelsen haren naturlig plats i 30 § AOst. Jag föreslår alt 30 § ändras genom lag ienlighet med vad j ag har förordat (2.2.4). Vissa redaktionellaändringar i JDaragrafen bör genomföras. 2.3 Tillståndskrav för gatumusik AOst innehåller förutom ordningsföreskrifter för allmännaplatser också föreskrifter om offentliga tillställningar. kan meddelas i lokala ordningsstadgor. Allmännasammankomster regleras i lagen (1956:618) om allmänna sammankomster (LAS).Utförande av sång och musik på allmän plats har i regel ansetts kräva tillståndantingen som offentUg tillställning eller allmän sammankomst eller enligtföreskrifter i lokala ordningsstadgor. LAS är tillämplig på allmänna sammankomster som hålls föröverläggning, opinionsyttring eller upplysning i allmän eller enskildangelägenhet eller som är alt hänföra lill föreläsning eller föredrag förundervisning eller meddelande av allmän eller medborgerUg bildning eller tillreligionsövning. tillämpas LAS också på allmännateaterföreställningar. Prop.1982/83:9 19 konserter, biografföreställningar och andra allmännasammankomster för framförande av konstnärliga verk. reglerades dessaföreteelser i AOst. Att reglerna fördes över från AOst till LAS hängde sammanmed att grundlagsskyddet för frir och rättigheter förstärktes genom ändringar i2 kap. RF . a. utvidgades det skyddade området för mötesfrihetentill att omfatta även sammankomster för. framförande av konstnärliga verk.Samtidigt infördes bestämmelser som begränsade möjlighelerna atl göra ingrepp ide s. k. opinionsfriheterna. Sålunda får enligt 2 kap. 14 § RF mötes-och demonslralionsfrihelernabegränsas endasi av hänsyn lill rikets säkerhet, till ordning och säkerhet vidsammankomsten eller demonstrationen eller till trafiken eller för atl motverkafarsot. Av betydelse för den rättsliga regleringen av gatumusik ärbegreppet konstnärligt verk i RF och i LAS. Enligl vad departementschefenanförde i den proposition som föregick fri- och rältighetsreformen (prop.1975/76:209) skall, vid en bedömning av om en konstnärlig framställning fallerinom det grundlagsskyddade området, någon prövning av verkets konstnärligavärde i allmänhet inte göras. Avgörande skall i stället vara om verket till sintyp kan hänföras lill någon konstnärlig uttrycksform, t. ex. film eller musik. Endasiom det framstår som helt främmande för vanligt språkbruk att tala omframförande av konstnärligt verk bör, enligt departementschefen, uppträdandelinte betecknas som eh sammankomst för framförande av konstnärligt verk. Enligt 12 § AOsl och.3 § LAS fordras tillstånd föroffentlig tillställning resp. allmän sammankomst på allmän plats. Tillståndtill allmän samman-, komst får vägras bara om det är nödvändigt av hänsyn lilltrafik eller allmän ordning. Ansökan om tillstånd till offentlig tillställnirigeller allmän sammankomst skall vara skriftlig och skall innehålla uppgifter ombl. a. lid och plats för tillställningen eller sammankomsten samt om dennas artoch huvudsakliga utformning. Ansökan skall om möjligt ges in senast sjundedagen före tillställningen eller sammankomsten. kan inställa eller upplösa en offentligtillställning bl. a. om den hålls i strid mot ett beslut att den inte får ägarum, Rätt.att upplösa en tillställning föreligger även om del,vid dennaförekommer någol som strider mol lag eller om tillställningen föranlederoordning eller fara för de närvarande och andra åtgärder har visat sigotillräckliga. Möjligheterna att insläUa eller upplösa en allmän sammankomst är,med hänsyn lill skyddet för fri- och rättigheter, mera begränsade. I principfordras alt sammankomsten föranleder svårare oordning eller avsevärd fara förde närvarande. Ipraktiken är det ofta oklart om gatumusik är offentlig tillställning eUer .allmän sammankomst eller om den eventuellt är en så anspråkslös företeelse altden inte kan inbegripas under något av dessa begrepp.