prop · G603134 · 1982-12-31 00:00:00 — Medhänsyn fiU det nu sagda synes det lämpUgt att domaren, när muntUg förhandUngskall hällas i ett skattemål med brottsmisstanke, undertättar en eventuellförsvarare om förhandlingen, om dennes medverkan kan antas vara fill fördel förutredningen. Jagförordar att de föreslagna ändringama i skattebrottslagen och förvaltningsprocesslagenträder i kraft . Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lagom ändring i skattebrottslagen (1971:69), 2. lagom ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291). Förslaget under 1 harupprättats efter samråd med chefen för . Förslagen börfogas fill protokollet i detta ärende som bilaga 3. Prop,1982/83:134 38 7.1 Förslaget till lagom ändring i skattebrottslagen (1971:69) Harett mål om brott enligt denna lag samband med en fräga om skatt eller avgiftsom ännu inte är slutligt avgjord, får handläggningen av brottmålet vila iavvaktan på avgörandet av skatte- eller avgiftsfrågan endast om det är avväsentlig betydelse för prövningen av målet att den frågan avgörs först. Denföreslagna regeln har behandlats utförligt i den aUmänna motiveringen (avsnitt3.3). Regeln är avsedd att komplettera de aUmänna bestämmelserna om vilandeförklaringi 32 kap. 5 § RB i de situationer som här är aktuella. Domstolen skall förvarje skattebrottmål göra en individuell bedömning av om fömtsättningama för vilandeförklaringär uppfyllda. Enligtden föreslagna regeln far ett skattebrottmål vila i avvaktan på utgången av enskatteprocess endast i den mån denna är av väsentlig betydelse för prövningenav brottmålet. Häri ligger till att börja med ett krav på att utgången iskattemålet kan antas vara av stor vikt antingen för prövningen av självaskuldfrågan (fallande eller frikännande dom) eller för bestämmandet av påföljd(om t.ex. stor osäkerhet råder i fråga om det undandragna beloppets storlek).Och vidare får avgörandet i brottmålet uppskjutas bara / den utsträckning detbehövs med hänsyn till det nu sagda. Kan tiUräcklig klarhet för brottmålets delskapas redan genom t.ex. länsrättens dom i enlighet med vad som sagts i denallmänna motiveringen (avsnitt 3.3), skall brottmålet företas fill avgörandeäven om länsrättens dom överklagas. Innanrätten fattar beslut om brottmålet skall vila med stöd av den föreslagnabestämmelsen, bör samråd självfallet äga mm med åklagaren och den tilltaladeeller hans försvarare. Av den tilltalade bör krävas att han anger deomständigheter som han ämnar åberopa i skattemålet och som kan påverkabrottmålet. lagtextförslaget använda termen "fråga om skatt eller avgift" avseren fråga om skatt eller avgift enligt uppräkningen i 1 § skattebrottslagen. Detbör i detta sammanhang påpekas att det f.n. stundom förekommer althandläggningen av skattebrottmål i praktiken ligger nere iavvaktan på utgången i en skatteprocess, trots att inget formellt beslut om vilandeförklaringhar fattats. Som nämnts tidigare torde ett sådant förfaringssätt strida mot gmndtankamabakom RB. Det har bl.a. den nackdelen att partema om de inte delar rättensbedömning i vilandefrå-gan - inte har något beslul att överklaga och därförinte kan få frågan prövad av högre rätt, såvida inte ett särskilt beslutpåkallas. Att handläggningen av mål faktiskt vilar utan formell vilandeförklaringbör under alla omsländigheter komma i fråga bara när det gäller korta perioder.Även i Prop.1982/83:134 39 sådanafall bör de riktlinjer som angetts i den allmänna motiveringen i fråga omtidpunkten för målets åtempptagande kunna tillämpas. Denföreslagna regleringen riktar sig i första hand till de allmänna domstolarna.De uttalanden som gjorts kan emellertid även tjäna till vägledning föråklagarna, när det gäller tiden för åtals väckande. I vissa fall anser sig åklagarenf.n. inte kunna väcka åtal utan att det föreligger lagakraftägande dom iskattemålet. Det är emellertid angeläget att åklagarna prövar om inte åtal istörre utsträckning kan väckas fidigare. Detbör i detta sammanhang erinras om att åtal i många fall kan väckas på ettbetydligt tidigare stadium än annars, om åklagaren inskränker sitt åtal tillbelopp om vilka tvist ej råder. Som flera remissinstanser påpekat kan detstundom också vara lämpligt att inskränka åtalet till ett visst eller vissaskatteslag. Åklagaren har vissa möjligheter att åtala endast för t.ex.undandragen mervärdeskatt, där de skatterättsliga kompUkationema normalt ärringa, och underlåta åtal beträffande en svåmtredd inkomstskattefråga. Begränsningarav åtal och fömndersökning i sådana fall torde kunna ske enligt reglerna i 20kap. 7 § första stycket 2 och 23 kap. 4 a § första stycket 2 RB. Riksåklagarenhar möjlighet att lämna närmare information till åklagarna i de frågor som nunämnts. Detkan också nämnas att man på åklagarhåll i vissa fall tillämpatden ordningen att åtal väckts endast beträffande en sådan del av den misstänktabrottsligheten där utredningen kunnat slutföras snabbt, medan fömndersökningenfortsatt eller vUat när det gäUer övrig svåmtredd brottslighet. Ett exempel äratt åtal väckts för försvårande av skattekontroll medan fömndersökningenfortsatt i fråga om svåmtredd skattebrottslighet. Omen fråga om skatt eller avgift behandlas vid en förvaltningsdomstol eller enförvaltningsmyndighet, skall frågan där handläggas med förtur, om handläggningensresultat är av väsentlig betydelse för en pågående fömndersökning eller ettåtal för brott enligt denna lag. Åklagarenskall se till att de domstolar och andra myndigheter som avses i första stycketfår underrättelse om sådana omständigheter som kan vara av betydelse för fråganom förtursbehandling. Iförsta stycket föreslås en genereU regel om skyldighet för domstolar och andramyndigheter att handlägga skattefrågor som har samband med misstänktskattebrottslighet med förtur. Regeln har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 4.2.5). Uttrycket"av väsentlig betydelse" bör ses i samband med den föreslagna regelni 15 § skattebrottslagen (se avsnitt 3.3), enligt vUken allmän domstol får vilandeförklaraett skattebrottmål i avvaktan på utgången av 1982/83:134 40 enskatteprocess endast om denna är av väsentlig betydelse för bedömningen avskattebrottmålet. Meningen är att bestämmelserna i 15 och 16 §§ skall kortesponderamed varandra på det sättet att förtursbehandling inte skall ske, om det kanantas att handläggningen av brottmålet inte stoppas upp av beskatlningsfrågansbehandling. Delframgår av regelns lydelse att förtursbehandling endast kommer i fråga så längefömndersökning pågår eller åtal är anhängigt. Om fömndersökningen läggs nereller avslutas utan att åtal väcks, skall således förtursbehandlingen upphöra.Detsamma är fallet om ett väckt åtal läggs ner. Vidare bortfaUer givetvisskälen för förtursbehandUng, om skattebrottmålet avslutas genom lagakraftägandedom. Iandra stycket föreslås en regel som syftar till att de domstolar och andramyndigheter som avses i första stycket skaU få vetskap om att förtursbehandlingskaU äga rum. Regeln har behandlats i avsnitt 4.3.3 i den aUmänna motiveringen. Förvaltningsmyndighetersom handlägger frågor om skatter eller avgifter skall göra anmälan tillåklagaren så snart det finns anledning att anta att brott enligt denna lag harbegåtts. Detta gäller dock inte om det kan antas atl brottet inte kommer attmedföra påföljd enligt denna lag eller om anmälan av annat skäl inte behövs. Denföreslagna regeln är som nätnnts i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3.2)avsedd som en generell föreskrift om anmälningsskyldighet. Det får ankomma på riksskatteverketatt efter samråd med berörda myndigheter förorda lämpliga mfiner föranmälningsskyldigheten. Särskild uppmärksamhet bör därvid riktas mot frågan omhur taxeringsnämnderna skall förfara när man misstänker skattebrott. Vidareankommer det givetvis på varje myndighet att t.ex. genom bestämmelser iarbetsordningen - se till att föreskriften efterlevs i praktiken. Enligtden föreslagna regeln skall anmälan göras så snart det finns anledning att antaatt brott begåtts. Uttryckssättet anknyter till formuleringen i 23 kap. 1 § RB,som anger fömtsättningarna för att fömndersökning skall inledas. Meningen äralltså att anmälan skall äga mm så snart som det finns fömtsättningar för attinleda en fömndersökning. Om det misstänkta skattebrottet är av sådanbeskaffenhet att man kan utgå från att det kommer att beivras bara genomskattetillägg och att fömndersökning eller ätal aUtså inte blir aktueUt,behöver någon anmälan inte göras. Detta följer av paragrafens andra mening. Därgörs också undantag för sådana fall där det av annat skäl är uppenbart att nägonanmälan inte behövs. Härmed avses bl.a. den situationen att det står klart attanmälan redan skett eller att åklagaren eljest har kännedom om saken. Enviktig fråga är på vilken nivå inom de berörda myndigheterna som 1982/83:134 41 ansvaretför anmälningarna skall ligga. Den ordning, som f.n. tillämpas vid länsstyrelsernasskatteavdelningar och som innebär att uppgiften ankommer på skattechefen eUerpä en särskilt förordnad tjänsteman, torde i och för sig vara ändamålsenlig.Det är nämligen av flera skäl - bl.a. med hänsyn tiU intresset av en enhetligpraxis - angeläget att ansvaret för anmälningarna ligger centralt. ärdet viktigt att kontakterna mellan dem som upptäcker ett misstänkt skattebrottoch dem som skall göra den formella anmälan fungerar smidigt. Att se till attde interna informationskanalerna inom varje myndighet löper effektivt bör varaen viktig uppgift för myndigheten. Beträffande fördelningen av olika funktionerinom länsstyrelsernas skatteavdelningar, se vidare avsnitt 4.4 i den allmännamotiveringen. När det sedan gällerfrågan till vilken åklagare anmälan skall göras, finns del f.n. en i viss månvarierande praxis. Somliga länsstyrelser lämnar anmälan till länsåklagare,andra anmäler till lägre åklagare. Mycket talar i denna del för en centraUseradordning, där statsäklagama får ansvaret för att ta emot alla anmälningar inomlänet och sedan fördela arbetet med att leda förundersökningarna på lämpligtsätt. Det kan emellertid inte uteslutas att en annan ordning av olika skäl kanvara lämpligare i vissa län. Det får ankomma på riksåklagaren att efter samrådmed berörda myndigheter förorda lämpliga mtiner i denna del. 7.2Förslaget till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291) Ihandläggningen får ingå munfiig förhandling beträffande viss fråga, när det kanantas vara tiU fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande avmålet. Förslagethar behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.5.2) och innebär ett förtydligandeav något som redan gäller, nämligen att muntlig förhandling kan användas somett medel att nå ett snabbt avgörande i ett mål. Denna möjlighet tar främstsikte på förhandling i förberedande syfte och är avsedd att utnyttjas framförallt i sådana fall där en snabb handläggning framstår som särskilt starktmotiverad, t.ex. i skattemål som har .samband med misstanke om skattebrott. Somhar angetts i den allmänna motiveringen bör det normalt krävas attsakförhållandena i målet är av mer komplicerad natur för att förhandling iförberedande syfte skall få hållas. Det är viktigt attförhandlingen ägnas bara åt de frågor där det är till fördel med muntlighet.Plädering från partemas sida bör normaU inte äga mm vid en förhandling somhålls enbart i förberedande syfte. Detbör påpekas att en länsrätt vid en förhandling som avser bara beredandet av ettmål är domför med endast en lagfaren domare. 1982/83:134 42 Densom för talan i mål får anlita ombud eller biträde. Visarombud eller biträde oskicklighet eller oförstånd eller är han eljest olämplig,får rätlen avvisa honom som ombud eller biträde i målet. Rätten fär ocksäförklara honom obehörig att bmkas som ombud eller biträde vid rätten antingenför eller lills vidare. Förslaget,som behandlats i avsnitt 4.5.3 i den allmänna motiveringen, innebär att rättenshandlingsmöjligheter när ett ombud eller biträde handlar på ett olämpligt sättanpassas lill vad som gäller i den aUmänna domslolsprocessen enligl RB. Rättenföreslås sålunda få möjlighet att - som ett altemativ till avvisning i detaktuella målet - förklara ombudet eller biträdet obehörigt att användas somombud resp. biträde vid rätten för viss lid eller lills vidare. Demotivuttalanden som gjordes vid tillkomsten av reglerna i 12 kap. 5 § RB tordekunna ge vägledning även för förvaltnings-processens del (se bl.a.processlagberedningen i SOU 1938:44 s. 165). Jaghemställer alt lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69), 2. lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291). Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1982/83:134 43 Närvarande:f.d. justitierådet , jusfifierådet , regeringsrådet . EnligtprotokoU vid regeringssammanträde den 10 febmari 1983 har regeringen påhemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande överförslag tiU 1. lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69) samt 2. lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291). Förslagenhar inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagenföranleder följande yttrande av lagrådet: Förslagettill lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69) Med"fråga om skatt eller avgift som ännu inte är slutligt avgjord" torde såsom framgår av motiven och vid en jämförelse med 16 § - avses sådan frågasom är anhängig vid en förvaltningsdomstol eller en förvaltningsmyndighet.Lagtexten bör lämpligen förtydligas på denna punkt. Enligt32 kap. 5 § får en domstol förklara ett mål vilande endast omdet för prövning av målet är av synnerlig vikt att en fråga, som är föremål förannan rättegång eller behandling i annan ordning, först avgörs eller annathinder av längre varaktighet möter mot handläggningen. Av lagrådsremissen framgåratt de allmänna domstolarna med stöd av denna bestämmelse i stor utsträckninglåter skattebrottmål vila tUl dess att ett vid en skattedomstol anhängigtskattemål med anknytning till brottmålet har blivit slutligt avgjort. I syfteatt begränsa utrymmet för vilandeförklaring av skattebrottmål i sådana fallföreslås i förevarande paragraf en regel, enligt vUken handläggningen avbrottmålet får vila i avvaktan på avgörandet av skatte- eller avgiftsfråganendast under fömtsättning att det är "av väsenfiig betydelse" förprövningen av målet att nämnda fräga först avgörs. Det sålunda föreslagnavillkoret framstår knappast som en skärpning i förhållande tiU rekvisitet"synnerlig vikt" i den allmänna bestämmelsen i 32 kap. 5 §rättegångsbalken. För att syftet med den särskilda regleringen iskattebrottslagen skall klart framgå förordar lagrådet att ordet"väsentlig" i lagtexten utbyts mot "avgörande". Ienlighet med det anförda föreslås att paragrafen får följande lydelse: "Harett mål om brott enligt denna lag samband med en fråga om skatt eller avgiftsom är anhängig vid en förvaltningsdomstol eUer en förvalt- 1982/83:134 44 ningsmyndighet,får handläggningen av brottmålet vila i avvaktan på avgörandet av skatte-eller avgiftsfrågan endast om det är av avgörande betydelse för prövningen avmålet att den frågan avgörs först." Enligtuttalande i specialmofiveringen till denna paragraf bör uttrycket "avväsentlig belydelse" ses i samband med den i remissen föreslagna regeln i15 §. Meningen sägs vara att bestämmelserna i 15 och 16 §§ skaU kortesponderamed varandra på det sättet att förtursbehandling inte skaU ske, om det kanantas att handläggningen av brottmålet inte stoppas upp av beskattningsfrågansbehandling. Som framgått förordar lagrådet att uttrycket "av väsentligbetydelse" i 15 § ersätts med "av avgörande betydelse". Det kansynas ligga nära tiU hands att göra motsvarande ändring i 16 §. Emellertidtorde det vara vanskligt för den förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighetdär skatte- eller avgiftsfrågan behandlas att bedöma, om handläggningensresultat kan sägas vara av avgörande betydelse för en fömndersökning angåendeskattebrott eller ett åtal för sådant brott. Med hänsyn härtill och tilländamålet med regleringen bör enligt lagrådets mening uttrycket "avväsentlig betydelse" behållas i 16 §. Bl.a.fill följd av den jämkning som lagrådet i övrigt förordat i 15 § torde emellertidvissa redaktionella ändringar böra göras i förevarande paragrafs första stycke.Följande lydelse av detta stycke föreslås: "Enfråga om skatt eller avgift som är anhängig vid en förvaltningsdomstol elleren förvaltningsmyndighet skall där handläggas med förtur, om handläggningensresultat är av väsentlig betydelse för en förundersökning angående brott enligldenna lag eller ett åtal för sådant brott." Förslagettill lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291) allmänna motiveringen till detta förslag (avsnitt 4.5.3) påpekardepartementschefen att en muntlig förhandling av förberedande natur i ettskattemål där misstanke om brott föreligger kan effektiviseras väsentligt, omden skattskyldige får biträdas av den offentlige försvarare som kan ha förordnatsför honom på gmnd av pågående brottmälsförfarande. Enligt departementschefensynes det lämpligt att, när munfiig förhandling skaU hållas i ett skattemål därbrottsmisstanke förefinns, domaren undertättar en eventuell försvarare omförhandlingen, ifall dennes medverkan kan antas vara till fördel förutredningen. Med anledning av dessa uttalanden bör framhåUas att den offentligeförsvararen inte i denna egenskap kan tillerkännas ersättning i skattemålet försin medverkan i detta. Och den omständigheten att skattedomstolen har funnitförsvararens deltagande vara till fördel för utredningen i skattmälet medförinte utan vidare att han blir berättigad att i brottmålet fä ersättning försina insatser i skattemålet. Frågan om ersättning lill försvararen för hansmedverkan i skatteproces- Prop.1982/83:134 45 senfår bedömas självständigt i brottmålet med tUlämpning av 21 kap. 10 §, jämfördmed 7 §, (se i anslutning härtill det i remissprotökolletanmärkta rättsfallet NJA 1982 s. 212). 1982/83:134 46 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden I. , , ,, , , , , , ,, , , , R. , , , Thunborg Propositionmed förslag till åtgärder för att åstadkomma snabbare avgöranden iskattebrottmål 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag till 1. lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69) samt 2. lag om ändring i förvaltningsprocesslagen(1971:291). Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Jagansluter mig tiU vad lagrådet har anfört i fråga om 15 och 16 §§ skattebrottslagenoch godtar - med en smärre justering av 15 § - de föreslagna ändringarna avlagtexten. Jaghar inte heller någon erinran mot lagrådets uttalanden i anslutning tUl förslagettill lag om ändring i förvaltningsprocesslagen. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta de av lagrådet granskade förslagen med vidtagna ändringar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. 'Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . Prop.1982/83:134 47 Sammanfattningav BRÅ: s promemoria (1982:1) Skattebrott och skattemål, hämtad frånarbetsgruppens sammanfattning i promemorian s. 1317 Detgår ofta från att en misstanke om skattebrolt väcks och till att ettsådant mål slutligt avgörs i allmän domstol. Detta gäller framför allt de storaoch komplicerade fallen. kan tidsutdräkten bidra till att ålal förskattebrott över huvud taget aldrig väcks. Enorsak till detta missförhållande är att själva skattefrågan i regel först skallprövas av förvaltningsdomstol innan allmän domstol avgör det brottmål somhänger samman med skattemålet. Förfarandet är dubbelspårigt och håUs isär ävenpå tidigare stadier, t.ex. under själva utredningen. Fömtom att det tar långtid medför det nuvarande systemet att våra begränsade resurser utnyttjasineffektivt. här promemorian diskuteras dessa frågor. Ändamålet är att åstadkomma delsatt skattebrotten bUr snabbare och effektivare handlagda än , dels att deresurser som står tiU förfogande för utredning, processföring och domslolshandläggningutnyttjas bättre. Iavsnitt 1 anges vårt uppdrag och syftet med vår promemoria. Avsnitten 24 ärrent beskrivande. Där behandlas skattebrottslagen (avsnitt 2), domstolar ochandra myndigheter som verkar dels inom skatte- och avgiftsområdet, dels påbrottmålssidan (avsnitt 3) samt förfarandet vid utredning och handläggning idomstol av skattemål och skattebrottmål (avsnitt 4). Dessa delar har blivitganska omfattande. Det förklaras av alt vi har velat ge en bakgmnd till våratankegångar och förslag för att sätta in dessa i sitt sammanhang. Avsnitt5 inleds med en redogörelse för reformer som har gjorts under 1970-talet.Därefter pekar vi på de allvarligaste bristerna den nuvarande handläggningenhar och frågar oss vUka verkningar dessa brister får när det gäller att geeftertryck åt skattesystemet och att beivra överträdelser. I avsnittetdiskuteras vidare olika tänkbara reformvägar. är att konstmera om det centrala skattebrottet. En annan är att ge myndighetemaökade resurser. En tredje är att ändra formerna för handläggningen eller attintegrera skattemålet och skattebrottmålet. Det finns skäl att pröva alla dessavägar. Den väg som vi för vår del funnit vara mest intressant och som på siktskulle ge de största effektivitetsvinsterna vore att integrera handläggningen.En sådan integration bör inte begränsas till domstolsförfarandet utan avse ävenutredningsstadiet och processföringen. följande avsnitten, 68, redovisar vi hur man skulle kunna integrera utredningen(avsnitt 6), processföringen (avsnitt 7) och domstolsförfarandet (avsnitt 8). 1982/83:134 48 har visserligen betydelsefulla satsningar gjorts för en bättresamordning av främst polisens och skattemyndigheternas insatser. Man bör dockkunna gå längre på den vägen. Något som bör ägnas särskUd uppmärksamhet är atttaxeringsintendenten nu spelar en förhållandevis passiv roll under utredningen.Vi har jämfört hans roU med den som en åklagare har under en fömndersökning.Från bl.a. polishåll har man också efterlyst att taxeringsintendenten skall fåen mer framträdande ställning och att han skall komma in i målet på etttidigare stadium än . Viföreslår därför att det skall finnas särskilda intendenter som har till huvuduppgiftatt föra det allmännas talan i sådana skattemål där det finns misstanke om skapebrott.En sådan särskild intendent skall på samma sätt som en åklagare komma in i ettärende redan på utredningsstadiet. Därmed gagnas samarbetet mellan honom ochåklagaren. Det bör också innebära att intendenten snabbare och mer effekfivtkan driva skattemålet. Vibehandlar också mtiner för anmälan om brottsmisstanke och hur de skatteutredningarsom skall skötas av den särskUde intendenten skall kunna särskiljas på etttidigt stadium. Sist i detta avsnitt berörs frägor om sekretess och omsamordning av taxeringsrevision och fömndersökning. Närdet gäller processföringen i ett integrerat förfarande uppehåller vi oss vidarbetsfördelningen mellan den särskilde intendenten och åklagaren. Vårslutsats blir att dessa två tillsammans efter omständigheterna får avgöra vemsom skall föra talan i den integrerade processen. I vissa fall kan säkert den särskUdeintendenten föra det allmännas talan inte bara i skattemålet utan även iskattebrottmålet. Om tyngdpunkten i ett ärende ligger mer på ansvarssidan än påskattesidan, bör på motsvarande sätt åklagaren ibland kunna ensam föra talan. Imånga fall blir det emellertid säkert nödvändigt att intendenten och åklagarensamarbetar både under utredningen och när lalan väcks och utförs. Utanatt ta stäUning berör vi frågan om en regional organisafion för utredning och processföring.Vi uppmärksammar även samordningsproblem vid eflertaxering och när skattemålhandläggs vid olika länsrätter, liksom de fall när skattebrottmål inte hardirekt samband med något pågående skattemål. Tyngdpunkteni promemorian ligger på en beskrivning av hur ett integreratdomstolsförfarande skulle kunna se ut. TUl en början visar vi på oUka lösningarav integrationsfrågan.