prop · G60389 · 1982-12-31 00:00:00 — Härvid ägerbestämmelserna i 27 kap. RB om beslag motsvarande tillämpning. För förfarandetgäller sålunda reglerna i 27 kap. 1-14 §§ RB om bl.a. befogenheten attverkställa beslag och den enskildes möjlighet att påkalla rättens prövning avbeslag som har gjorts utan rättens förordnande. Bestämmelsen i 27 kap. 7 § RBom utsättande av tid inom vilken ätal skall väckas avser den fid inom vilkentalan skall väckas (prop. 1975: 106 s. 6-7). Talan om egendomens förverkande väcks vid rätten ochrätlens handläggning regleras av 17 § lagen (1946:804) om införande av nyarättegångsbalken (RP). Det beskrivna förfarandet skulle också bli tillämpligl ide fall som är aktuella här, om annat ej föreskrivs. I promemorian uttalas attdet med hänsyn till de varierande omständigheter som kan förekomma i enskildafall vid tillämpningen av den nya förverkandebestämmelsen knappast finns någonanledning att i enlighet med vad som gäller enligl siilettförordningen (seavsnitt 3.5) generellt föreskriva ett enklare prövningsförtarande. Som jagredan har nämnt föresläs dock i promemorian en förenklad prövning för fall dåfarliga föremål av aktuellt slag har tagits i beslag hos någon som haromhändertagits enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m. m. Denordning som föreslås innebär att förverkandefrågan i dessa fall skall prövas avåklagare med möjlighet för den som har drabbats av beslaget att genommissnöjesanmälan fä en domstolsprövning till slånd. I promemorian föreslås atten bestämmelse härom skall föras in i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltigadrycker m. m. Promemorieförslaget har i denna del fått ett blandatmottagande under remissbehandlingen. Några remissinstanser ifrågasätter om tvåolika handläggningsformer kan anses påkallade. Förslag läggs fram om attåklagare skall pröva frågan om förverkande beträffande både dem som har omhändertagitsenligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. och dem som hartagits om hand enligt lagen om tillfälligt omhändertagande. Andra förslag gårlängre och innebär atl åklagare skulle få pröva samtliga fall av förverkandeenligt den nya bestämmelsen eller t.o.m. 1982/83:89 21 samtligafall som omfattas av 36 kap. 3 § BrB. Enligt en remissinstans bör beslutanderättenläggas hos polismyndigheten. För egen del fäster jagmig särskilt vid att de föremål det här gäller i allmänhet har ett ringaekonomiskt värde. Med hänsyn härtill kan enligt min mening rättssäkerhetsskälinte anses stå i vägen för att man beträffande normalfallen inför en enklarebeslutsordning än som följer av allmänna regler. En sådan förenklad ordning börefter mönster av siilettförordningen och särskilda förverkandelaginnebära att beslutanderätten läggs pä åklagaren, och den bör lämpligen gällaoavsett i vilken situation de aktuella föremålen har påträffats. Härigenomuppnås också den fördelen att liknande prövningssystem kommer att gälla i frägaom förverkandeför-faranden som sakligt sett ligger nära varandra. För den angivnalösningen talar slutligen atl, om förverkandebesluten skulle läggas på domstol,skulle man i större utsträckning än f. n. få domstolsprocesser gällande enbart fråganom förverkande, en ordning som ler sig föga rafionell för de fall som här är aktuellamed hänsyn till vad som har sagts om föremålens normalt setl ringa värde. Man synes å andra sidaninte kunna bortse från all del nägon gäng kan tänkas inträffa att ett föremålav högre ekonomiskt värde tas i beslag med sikte pä förverkande enligt den nyaregeln. Av rättssäkerhetsskäl bör därför en värdegräns fastställas. Jagförordar en ordning enligt vilken prövningen skall ankomma på åklagare endasiunder förutsättning atl föremålets värde uppskattas till . Olikalösningar kan diskuteras när det gäller frägan var en bestämmelse av denangivna innebörden lagtekniskt bör placeras. Den särskilda förverkandelagenavser huvudsakligen andra ämnen och sambandet med denna lag blir med denlösning i sak som jag har förordat inte tillräckligt starkt för attbestämmelsen lämpligen skall kunna tas in i den lagen. En annan lösning somskulle kunna övervägas är atl införa bestämmelsen i 17 § RP, som i övrigtinnehåller regler om förverkande ulan samband med åtal. Inte heller denlösningen synes emellertid fullt tillfredsställande med hänsyn tillregleringens speciella karaktär. Mest ändamålsenligt blirenligt min mening att ta upp de särskilda förfarandebestämmelser som behövs ien ny lag, som lämpligen kan rubriceras "lag om förfarandet vid beslagoch förverkande av vissa farliga föremål". Jag föreslår medåberopande av det anförda att det i en särskild lag anges att, om ett föremålsom är ägnat atl användas som vapen vid brolt mot liv eller hälsa har lagils ibeslag och fråga uppkommer om förverkande av föremålet enligt 36 kap. 3 § BrB,åklagaren får pröva den frågan, om föremålets värde uppskattas till mindre än500 kr. Bestämmelsen bör kunna tillämpas oavsett om förverkande skall skeenligt första eller andra punkten av 36 kap. 3 § BrB. Om åtal för brott - t.ex.förberedelse till misshandel väcks i sammanhanget, blir däremot normall 36kap. 1982/83:89 22 tillämplig,och förverkandefrågan skall då prövas i rättegången. Åklagarens prövning avförverkandefrågan förutsätts i normalfallet ske i samband med att han mottaranmälan enligt 27 kap. 4 § RB om atl föremålet har tagits i beslag. Ienlighet med vad.jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om förfarandet vid beslagoch förverkande av vissa fariiga föremål. Förslagenbör fogas till protokollet som bilaga 3. Jaghemställer alt lagrådets yttrande inhämtas över lagförslagen. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1982/83:89 23 Närvarande:f.d. regeringsrådet , regeringsrådet , jusfitierå-det . Enligtprotokoll vid regeringssammanträdet har regeringen påhemställan av statsrådet och chefen för justiliedepartementel beslutasinhämta lagrådets yttrande över förslag fill 1. lag om ändring i , 2. lag om förfarandet vid beslagoch förverkande av vissa farliga föremål. Förslagenhar inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn föranleder följande yttrande av tagrådet: föreslagna punkt 2 av 36 kap. 3 § anges som förverkandeskäl dels deförhållanden varunder föremålet i fräga påträffats, dels övriga omständigheter;även dessa skall emellertid, enligt vad som utvecklas i remissprotokollet,föreligga då föremålet anträffades. Hänvisningen till sävälangivna förhållanden som omständigheterna i övrigt torde härröra frånpromemorian, där uttryckssättet var motiverat med tanke pä att även omständighetertillkomna efter anträffandet skulle beaktas. Med hänsyn till det ändradesynsättet i remissen synes uttryckssättet onödigt komplicerat, särskilt somman vid tillämpningen av den fakultativa förverkanderegeln ändå kan beaktaalla omständigheter kring anträffandet. förordar följande kortareformulering av punkt 2: "andra föremål har påträffats underomständigheter som gav anledning befara att de skulle komma till sädananvändning." Lagenom förfarandet vid beslag och förverkande av vissa farliga föremål Lageninnehåller inga egentliga regler om förfarandet vid beslag. Med hänsyn härtilloch då de föremål den avser inte i och för sig kan anses farliga förordarlagrådet att rubriken ändras till: Lag om förfarandet vid förverkande avbeslagtagna föremål i vissa fall. Innebördenav punkterna 2 och 3 i 2 § är, att sedan väl missnöje anmälts medförverkandebeslutet detta, i motsats till beslagsbeslulel, inte längre skallgälla. I och för sig hade det varit önskvärt att detta förhållande tydligareframgått av lagtexten. Denna är emellertid i detta hänseende 1982/83:89 24 avfattadefter mönster av 2 § 3 lagen (1958: 205) om förverkande av alkoholhaltigadrycker m. m. och 4 § 2 förordningen (1959: 312) om förbud mot innehav av vissastiletter m.m.. och lagrådet anser sig därför böra godta formuleringen avbestämmelsen. 1982/83:89 25 I. , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , ,, , R. , , , Thunborg Propositionom ändring i m. m. (förverkande av knivar m. m. till förebyggandeav våldsbrott) 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag till 1. lag om ändring i 2. lag om förfarandet vid beslagoch förverkande av vissa farliga föremål. Föredraganden redogör för lagrådetsyttrande och anför. 2 Förslaget till lag om ändring i Enligtden i remissen föreslagna lydelsen av 36 kap. 3 § 2 skall förverkande kunna skebeträffande föremål "som har påträffats under förhållanden som tillsammansmed övriga omständigheter" har gett anledning att befara att de skullekomma lill användning som vapen vid brott mot liv eller hälsa. Enligt lagrådetsynes uttryckssättet onödigt komplicerat. Jag godtar lagrådels förslag tilljustering av lagrummet. 3Förslaget till lag om förfarandet vid beslag och förverkande av vissa farligaföremål Lagrådethar påpekat att lagen inte innehåller några egentliga regler om förfarandet vidbeslag. Med hänsyn härtill och då de föremål den avser inte i och för sig kananses farliga förordar lagrådet att rubriken ändras till "Lag omförfarandet vid förverkande av beslagtagna föremål i vissa fall." 'Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde . 1982/83:89 26 Närdet gäller frågan om de aktuella föremålen bör beskrivas som fariiga har jag ioch för sig förståelse för vad lagrådet har anfört. Enligt min mening geremellertid en sådan beskrivning i lagens rubrik ett lämpligt uttryck för lagensnärmare innehåll. Jag anser därför att remissförslaget bör vidhållas i dendelen. I övrigt godtar jag lagrådets förslag. Medanledning av vad lagrådet har anfört om innebörden av punkierna 2 och 3 i 2 §kan bakgrtinden tilj regleringen lag om förverkande av alkoholhaltigadrycker m. m. förtjäna att något belysas. I den lagrådsremiss som föregickpropositionen till lagen hade den aktuella bestämmelsen om åklagaresbeslutanderätt i förverkandefrågor en något annorlunda lydelse än den somslutligen antogs. Enligt remissförslaget skulle sålunda, om åtal inte väcktes,åklagaren skriftligen förordna att egendomen skulle vara förverkad, om inte denfrån vilken egendomen tagits i beslag anmälde missnöje hos åklagaren inom enmånad efter del att han fick del av förordnandet (prop. 1958:80 s. 15). Efterpåpekande av lagrådet jämkades emellertid bestämmelsen så att den fick denprincipiella uppbyggnad som den f. n. har (prop. s. 18 och 19) och som alltsåhar utgjort en förebild för det nu aktuella förslaget. Jämkningen torde dockinte ha haft fill syfte att få till stånd nägon ändring i den rättsligakonstruktionen, som får anses ha den innebörden att förverkandefrågan inte blirslutligt avgjord förrän tiden för att anmäla missnöje mot åklagarens beslut hargått till ända. Intill dess gäller givetvis ett beslut om beslag som harmeddelats i ärendet, om annat ej förordnas. Denföreslagna regleringen avses fä samma innebörd. Lagrådet har också godtagitformuleringen av bestämmelsen. Utövervad som följer av det förut anförda bör 2 § 2 jämkas i redaktionellthänseende. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta de av lagrådet granskade lagförslagen med vidtagnaändringar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom propositionenföreslå att anta de förslag som föredraganden har lagt fram. Lagförslag i departementspromemorian (Ds Ju 1982:5) Förverkandeav knivar m.m. till förebyggande av våldsbrott Lag om ändring i Härigenomföreskrivs att 36 kap. 3 § skall ha nedan angivna lydelse. Föremål,som på grund av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kanbefaras komma till brottslig användning, må förklaras förverkat även i annatfall än som avses i 2 §. Föremål,som på grund av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kanbefaras komma lill brottslig användning, må förklaras förverkat även i annatfall än som avses i 2 §. Vapen, dolk etter annat föremål, som är särskilt ägnatalt användas vid brott mot liv eller hälsa, får när annat ej är särskillföreskrivet förklaras förverkat oberoende av dess beskaffenhet i övrigt, om deförhållanden under vilka föremålet har påträffats och övriga omständigheter geranledning till antagande att det är påkallat tUt förebyggande av sådantbrott. Denna lag träder i kraft den . Lag om ändring i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltigadrycker m. m. Härigenom föreskrivs att i lagen (1958:205) om förverkandeav alkoholhaltiga drycker m.m. skall införas en ny paragraf, 4 §, av nedanangivna lydelse. Senaste lydelse 1968; 165. Har vapen, dolk etter annat liknande föremål med stöd av27 kap. 14 a § tagits i beslag hos den som har omhändertagitsenligl lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m., prövaråklagaren huruvida föremålet skall vara förverkat. Vid denna prövningtillämpas 2 § första stycket punkt 3. Denna lag träder i kraft . 1982/83:89 29 Sammanställning av remissyttranden över departementspromemorian(Ds Ju 1982:5) Förverkande av knivar m.m. till förebyggande av våldsbrott Efterremiss har yttranden över promemorian avgelts av riksåklagaren (), Götahovrätt, , , brottsförebyggande rädet (BRÅ),polisstyrelserna i , och polisdistrikt,länsstyrelserna i , och ,, , . , , AB () och spårvägar. RÅhar överlämnat yttranden från överåklagaren i ochfrån länsåklagarna i , och . iVästernorrlands län har överlämnat yttranden från polisstyrelserna i Sollefteåoch polisdistrikt. Samtligaremissinstanser tillstyrker i princip att det införs en möjlighet till beslagoch förverkande i enlighet med vad som föresläs i promemorian. Polisstyrelsen iStockholms polisdistrikt menar dock atl man i första hand bör överväga ettförbud atl bära vapen, knivar och andra tillhyggen pä allmän plats utangodtagbara skäl. Enledamot av avstyrker förslagel. anser det visserligen angelägel att komma till rätta med dessaproblem men ställer sig tvivlande till om effekterna av förslaget skulle bli såstora som antas i promemorian. Ett skäl härtill är att bestämmelsen inte gerpolisen möjlighet atl företaga husrannsakan eller kroppsvisitation och attmöjligheterna att påträffa och all omhänderta tillhyggen i förebyggande syftedärför blir begränsade. Ett annat skäl är att enbart förverkande som sanktionmåste antas få liten preventiv verkan med hänsyn till föremålens ringa värde. F.ö.kan ifrågasättas om det inte skulle vara möjligt att genom en utvidgadtillämpning av lagrummet åstadkomma i stort sett samma resultat utan detföreslagna tillägget. kan visserligen ej finna att vare siglagrummets ordalydelse eller dess syfte, skulle hindra en utvidgning, somutvecklingen gjort motiverad 1982/83:89 30 med hänsyn till behovet att genom lagstiftning ge en anvisning för rättstillämpningeni utvidgande riktning inte avstyrka förslaget. 3 Behovet av lagstiftning Samtligaremissinstanser har instämt i den uppfattning som kommer till uttryck ipromemorian rörande behovet av lagsiiftning mot innehav av knivar och andrafarliga vapen. Rikspolisstyrelsenpekar således pä att våldsbrotten i stor utsträckning har ändrat karaktär.Sålunda har användning av tillhyggen och vapen av olika slag såsom knivar,karatepinnar, järnrör och dylikt kommit lill användning i allt slörreutsträckning. Sammandrabbningar mellan ungdomsgrupper med olika bakgrund ochintresseinriktning förekommer i ökande omfattning liksom våldsamheter i sambandmed idrottsevenemang då olika klubbars supporters drabbar samman. Behovet avlagstiftningsåtgärder för att så långt möjligt förebygga våldshandlingar av denangivna karaktären synes enligt väl dokumenterat. BRÅpekar på att antalet polisanmälda våldsbrott (mord, dråp, misshandel) per 100000invånare har mer än fördubblats . Mellan och fram lillmitten av låg våldsbrotten på en i stort sett oförändrad nivå. Förstfrän mitten av har en markant ökning skett. Under första hälften av1970-talet hejdades ökningen för all under andra hälften ånyo sätta fart. EnliglBR\ finns det anledning anta alt statistiken speglar en faktisk ökning avvåldsbrottsligheten i vårt land. En sådan utveckling inger oro och det är,uppger BRA, angeläget att pröva nya vägar för att vända kurvan neråt. Landstingsförbundetuppger att knivar och andra vapen eller tillhyggen används i samband med hotmot exempelvis bussförare på linjer med landstingskommunal huvudman. Förbundetpekar också på riskerna för personalen inom hälso- och sjukvården bl.a. ianslutning till läkemedelsförråd, där narkotiska preparat förvaras och dit knivförseddapersoner kan bereda sig tillträde. Göteborgsspårvägar uppger alt våldsverklyg, som regel kniv, i ökad omfattning funnitsmed i bilden i samband med våld och hot om våld mot trafikpersonalen ochresenärer. spårvägar är av den uppfattningen atl våldsverktyg,företrädesvis knivar, bärs av personer, som vill imponera på sin omgivning ochsom vid bråk med andra personer använder våldsverktyg för att"stärka" sin ställning. Detta förhållande har fått den negativaeffekten att allmänheten endasi i undantagsfall vågar vara polis resp.förarpersonal och medresenärer behjälpliga i samband med en ord-ningssiörandehändelse. I de flesta fall härden ordningsstörande resenären varit påverkad avberusningsmedel. 1982/83:89 31 Deflesta remissinstanserna delar den i promemorian uttalade uppfattningen atldet inte är lämpligl att införa ett generellt förbud mot bärande av kniv ellerandra tillhyggen på allmän plats. En remissinstans förordar emellertid, somsagts, ett sådant förbud framför det förslag som läggs fram i promemorian. RÅfinner de skäl som anförts i promemorian mol ett allmänt förbud mot bärande avknivar och andra farliga tillhyggen övertygande. Innan ett sådant allmäntförbud kan anses påkallat bör enligt RÅ om möjligt andra vägar sökas att nåönskade effekter. EnligtGöta hovrätt finns det starka skäl som talar för alt införa en förbudslagstiftningmotsvarande den som finns i . En sådan lagstiftning har enligthovrätten en helt annan moralbildande verkan än den föreslagna. En förbudslagsfiftninginnebär emellertid ett avsevärt ingrepp i den personliga integriteten särskiltmed hänsyn till den rätt till kroppsvisitafion som den skulle få till följd.Mot en förbudslagstiftning talar också att kontrollen måste bli ineffekfiv ochslumpmässig vilket kan motverka den allmänna respekten för lagar och andraföreskrifter. Hovrätten anser därför att det framlagda förslaget bör prövas ipraktiken men att frågan bör tas upp på nytt om utvecklingen visar sig motiveraen mera ingripande reglering. Enliglrikspolisstyrelsens uppfattning skulle ett allmänt förbud mot att bära kniv päallmän plats vara förenat med vissa problem. Kontrollen av efterlevnaden av etlsådant förbud skulle av allt atl döma vara förknippad med avsevärdasvårigheter. Vidare kan inte uteslutas att det kan finnas elt legitimt behovhos någon att bära kniv på allmän plats. Den föreslagna möjligheten för polisenatt, för att förhindra våldsbrott, i vissa situationer beslagta knivar ochandra liknande föremål synes enligt styrelsen utgöra ett bättre instrument attkomma till rätta med situationen. BRAställer sig bakom den bedömning som gjorts i promemorian att de positivaeffekterna av ett förbud att bära knivar och andra vapen på allmän plats inteskulle väga upp de nackdelar det skulle föra med sig. Rådet tillstyrker iprincip att man i stället väljer sådan mindre ingripande och mer riktadkontroll som den föreslagna förverkanderegeln representerar. Enligtsocialstyrelsens mening är den allmänpreventiva effekten av en allmän förbudslagsfiftningringa. Den grupp, som man framför allt vill nå med sådant förbud skullesannolikt påverkas föga som viss osäkerhet skulle uppstå hos bl. a.vissa kategorier yrkesutövare och fritids-idkare, som rättmätigt bär knivar ochliknande på sig i särskilda situationer. Ett förbud skulle vidare, enligtsocialstyrelsens mening, behöva förses med undantag och inskränkningar, någotsom medför svårigheter vid tillämpningen. Pä nu anförda principiella ochpraktiska skäl samt på grundval av vad härom framkommit i promemorian anserstyrelsen ell förbud föga eftersträvansvärt. 1982/83:89 , 32 Polisstyrelsen i menar att ettförbud att bära vapen, knivar och andra lillhyggen på allmän plats utan godtagbaraskäl i första hand bör övervägas. Enligt styrelsen kan argument anföras bädeför och emot ett sådant allmänt förbud. Avgörande betydelse bör dock tillmätaspolisens behov av att kunna företa kroppsvisitation på misstänkta personer,vilket ocksä förutsälter att fängelse införs i straffskalan för brottet. Enligt i skulle fördelenmed införande av ett förbud förutom den allmänpreventiva effekten - vara attpolisen med större tyngd kunde ingripa mot innehav av fariiga tillhyggen. Dessamotiv är, anför , i och för sig välgrundade. För polisens delkommer en viktig arbetsmiljöaspekt. Enligt mening måsteemellertid krävas mycket starka skäl för att införa ett allmänt förbud av dennaart. Det skulle medföra gränsdragningsproblem för polisen och osäkerhet blandallmänheten. Ett tänkbart alternativ till etl generellt förbud vore enligtlänsstyrelsen emellertid att begränsa förbudet till att avse endast ungdomarunder , vilka i allmänhet utgör det klientel som deltar i gatukonfrontationeroch liknande händelser. Ett annat tänkbart alternativ vore att knyta förbudettill sådana situationer där risken för våld är överhängande. Dessa alternativskulle till slor del tillgodose såväl polisens intressen som de övrigamyndigheters som är engagerade i brottspre-ventiv verksamhet. Enligt bör lagregler utformas på eltsådant sätt att de av allmänheten uppfattas som meningsfulla och inte onödigtinskränkande. Förbundet delar därför uppfattningen att ett förbud att bära knivpå allmän plats inte bör införas. Enligt uppfattning är det avutomordentligt stor betydelse alt reglerna utformas så att osäkerheten om näroch under vilka omständigheter bestämmelserna kan tillämpas så långt möjliglelimineras. Delta är angeläget av flera skäl. Dels kan naturligtvisrättssäkerhetsaspekter anläggas på frägan, dels mäste de beslagtagnatillhyggena regelmässigt bli föremål för förverkande. Om en praxis utbildassom innebär att de beslagtagna föremålen inle blir förverkade utan mäste återiämnaslill den frän vilken de beslagtagits, skulle med säkerhet effekten bli denmotsatta i förhållande till vad som avses. En samordning med nu gällandelagstiftning mot innehav av vissa stiletter m. m. är enligt ocksäangelägen. Enligt RÅ ger lagtexten inte säker grund för slutsatsen atlfrågan om förverkande skall bedömas med beaktande av de förhållanden somföreligger då domstolen tar ställning till frågan. Prop.1982/83:89 33 anför RÅ, närmast uttryck för den meningen att domstolenskall avgöra förverkandefrågan främst med hänsynstagande till omständigheiernavid beslagslillfället. Enligl RÅ:s mening bör också sä vara fallet. Det börvara den akuta faran för våldsbrott vid beslagslillfället som skall bedömas avdomstolen. Enligt bör lagtexten få följande lydelse: Förverkande fär även i annat fall än som avses i 2 § skeav 1. föremål, som pågrund av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan befaraskomma till brottslig användning, 2. vapen, dolkeller annat föremål, som är särskill ägnat atl användas vid brott mot liv ellerhälsa om de förhållanden under vilka föremålet har påträffats och övrigaomständigheter ger anledning till antagande att det är påkallat tillförebyggande av sådant brott. Utformningen av den föreslagna förverkanderegeln är enligtBRÅ:s mening inte invändningsfri. Den lämnar onödigt slort utrymme för frittskön vid tillämpningen. Av de exempel som lämnas i promemorian framgår ocksä atldet kan bli fråga om känsliga avvägningar. Skall man exempelvis vid enishockeymatch beslagta tillhyggen endast från sådana som av klädsel ellerannat kan förmodas tillhöra något beryktat supportergäng eller skall det gällapubliken i dess helhet? Frän rättssäkerhetssynpunkt bör därför enligl BRÅ:s meninglagtexten stramas upp. Den föreslagna lagtexten torde innefatta sådant somflaskor med bensin, stålskodda kängor, pepparspray och gift.