prop · G603144 · 1982-12-31 00:00:00 — Det kan ske om avyttringenföretas efter det att säljaren haft hemvist iSverige. En bestämmelse med detta innehåll har tex tagits in i avtalen med de nordiska länderna (utom ) och i en del östeuropeiskaavtal, bl a de med (utan tidsbegränsning) och . med innehåller en liknande regel. Aandra sidan har i vissa avtal medgett att beskattning av även andraaktievinster än sådana som avser fastig-hetsavyttringar får ske i säljarens förutvarandehemviststat. fär t ex i enlighet med sin lagstiftning Jfrpunlct 26 av kDnmentaren till artikel 13 i . 1982/83:144 46 beskattavinst på grund av överlåtelse av aktier i norskt bolag då aktiernatillhör fysisk person som har hemvist i och som någon gäng underde före överlåtelsen har haft hemvist i . En liknande bestämmelseger rätt att beskatta vinst vid avyttring av aktier i fåmansbolag. Avtalenmed och visar att det torde vara möjligt för Sverigeatt hävda längre gående beskattningsanspråk än dem somi dag täcks av de interna reglerna om begränsad skattskyldighet. Enbeskattningsrätt som går längre än så har för övrigt tillagts i några avtal (ochMalta). Detskall i detta sammanhang noteras att dubbelbeskattningsavtalen inte särskiltreglerar frågan om tidpunkten för beskattning avrealisationsvinst. Bestämmelsen i modellavtalets artikel 13 § 4 angerinte klart om det är säljarens hemvist vid avyttringen eller vidbetalningen som är avgörande för rätten att beskatta vinsten. Mycket talar emellertidför att frågan om hemvist skall bedömas med hänsyn tillförhållandena vid avyttringstillfället.Detta innebär att en avyttring med uppskjuten betalning skulle ktinnahelt undgå beskattning. Den interna svenska lagstiftningenhindrar en beskattning i samband med avyttringen, och efter en utflyttning kandet nya bosättnings-Icindet inte göra anspråk på attbeskatta en vinst som hänför sig till en avyttring som skett innan hemvistet ändrades. 1982/83:144 47 Periodiseringenav inkomster på olika beskattningsår sker enligt tvåhuvudprinciper, bokföringsmässig och kontantmässig redovisning.Realisationsvinster hör till gruppen kontantredovisade intäkter, ochdessa skall enligt huvudregeln i 41 § andra stycket KL anses ha åtnjutitsdet beskattningsår, under vilket intäkterna blivit för denskattskyldige tillgängliga för lyftning. Utgifter och omkostnader skall ansesbelöpa på det beskattningsår, varunder utgiftenbetalats eller omkostnaden ägt rum. Ipunkt 4 av anvisningarna till 41 § KL utvecklas närmare principerna för den kontantmässigaredovisningen. En grundtanke är att beskattningen skall avse sådanainkomster som är disponibla för den skattskyldige. De skall beskattas så snart deärförvärvade av den skattskyldige och kända tillbeloppet. Att en intäkt eller utgift i realiteten belöper på ettannat år än det då en kontantreglering skett skall å andrasidan inte tillmätas nägon betydelse. Dessaregler för den kontantmässiga inkomstberäkningen är endasti modifierad form tillämpliga på realisationsvinster. Dessa skall beräknas medhänsyn till köpeskillingens totala belopp, oavsett om detta skallerläggas på en gång eller terminsvis. Utgifterna fär dras avförst i samband med vinstberäkningen, även om de har betalats åtskilligaårtidigare. motiven redovisat skäl för denna särbehandling av realisationsvinster är att köpeskillingvid icke yrkesmässig avyttring av egendom i och för siginte är att anse som skattepliktig intäkt. En erinran om detta finns också ilagtexten. SOU 1924:53 s 86 och 472 f. 1982/83:144 48 Deprinciper som kan utläsas ur lagtexten är alltså attrealisationsvinstbeskattningen skall koncentreras till ett beskattningsår och attbeskattning skall ske då intäkt blir tillgänglig för lyftning. I praxis har man valt att tillämpa dessaregler så, att realisationsvinsten beskattas när någon delav köpeskillingen betalas kontant ("första kronan"). Detspelar ingen roll om det endast är en mindre handpenning som betalas i samband medatt kontrakt upprättas vid t ex ett fastighetsköp. Hela köpeskillingenbeskattas , även om den enligt avtalet skall amorteras . Detnu sagda gäller under förutsättning att köpeskillingen är känd till sitt belopp. Om så inte är falletkan beskattningen delas upp på flera taxeringar. Detta skedde i RA 1974 ref 6, därregeringsrätten anförde följande skäl för en uppdelning: Imålet är upplyst att köpeskillingen föraktierna skall "utgå dels med ett fast belopp av att erläggaskontant på överlåtelsedagen senast 1.7.73 dels med en rörlig del,beräknad på visst sätt på bolagets genomsnittliga årsvinstunder tiden 1.4.73-31.12.75, att erläggas kontant 1.7.76. Densistnämnda delen av köpeskillingen är sålunda icke känd till sitt belopp och är såtillvidavillkorlig att, om bolaget ej ger vinst, någotbelopp ej skall erläggas. Ianvisningspunkt 2 till 41 § kommunalskattelagen stadgas såsom allmän regel ifråga om bl a beskattningen av realisationsvinst, att inkomst skallanses hava åtnjutits under det år, då densammafrån den skattskyldiges synpunkt är att anse säsom verkligen - förvärvad ochtill sitt belopp känd. Enligt sista stycket av samma anvisningspunkt gäller dockbeträffande realisationsvinst den särskilda bestämmelsen, att sådan vinst skall berälcnas med hänsyn tillköpeskillingens totala belopp, oavsett om detta skall betalas på en gång ellerterminsvis. RA 1949 fi 1417. 1982/83:144 49 Istadig rättstillämpning har detta stadgande tolkats sålunda,att realisationsvinst tagits till beskattning det beskattningsår, dä någon delav avtalad köpeskilling hålles tillgänglig för lyftning. Fråga har därvid varit om betalningsterminer för en vidavtalet till beloppet känd köpeskilling. Anvisningarnatill 41 § kommunalskattelagen lägger däremot ejhinder i vägen för en uppdelning av beskattningen av den förevaranderealisationsvinsten på det sätt att den del av köpeskillingen, som är tillbeloppet bestämd och enligt avtalet utbetalas , tagestill beskattning och återstående köpeskilling tages till beskattning är 1977. Detfinns också andra fall där det slutliga utfallet av en egendomsavyttringgjorts beroende av en framtida händelse. I RA 1976 ref 43 hade B sålt enfastighetsandel till sin mor . I avtalet bestämdes att B utöver köpeskillingenskulle få en tilläggsersättning, om E i sin tur såldefastigheten och därvid fick en köpeskilling som översteg den hon hade betalattill B.- A andra sidan skulle B skjuta till pengar om E såldefastigheten med förlust. När E senare avyttrade fastigheten betalade hon B ettvisst belopp. Regeringsrätten ansäg att man med detta belopp hade fastställt denslutliga köpeskillingen vid Bs tidigare försäljningtill E. Eftersom B enligt de för denna försäljning gällandereglerna inte behövde skatta för realisationsvinst kunde beloppet inte eftertaxerashos honom. Detkan noteras att kammarrätten i det här målet ville betrakta det till B utbetalade tilläggsbeloppetinte som realisationsvinst utan som annan inkomst av tillfällig förvärvsverksamhet,dvs som en oberoende av den ursprungliga fastighetsförsäljningenförvärvad intäkt. Med denna utgångspunkt hade det inte förelegat någothinder att eftertaxera B. Den av kammarrätten företrädda uppfattningen går tillbaka på etttidigare avgörande från regeringsrätten, som i ett förhandsbesked (RNI 1960 nr 4:7) hade att ta ställning till frågan om en vinst vid vidareförsäljningav aktier skulle medföra skatteplikt för en tidigare Prop.1982/83:144 50 I detta fall hade mellan två bröder ochB träffats avtal med ungefär samma innehåll som det i RA 1976 ref 43, dvs B hade vid ett köp från A utfäst sigatt erlägga ett tilläggsbelopp till den ursprungliga köpeskillingenom han själv sålde aktierna vidare med vinst. Regeringsrätten ansåg att Bvid beräkning av realisationsvinst på grund av avyttringen var berättigadtill avdrag för det belopp han enligt avtalet med A var skyldigatt betala till denne. För A skulle beloppet anses utgörainkomst av tillfällig förvärvsverksamhet. En skiljaktig ledamot i regeringsrättenville i stället beskatta A för realisationsvinst. Enliknande fråga var uppe till bedömning i pleniavgörandet RA1963 ref 36. Här bekräftades principen att ersättningsom utges på grund av förbehåll vid förvärv av egendom skall anses som avdragsgill omkostnadnär realisationsvinst beräknas vid avyttring av egendomen. I detta fall vardock frågan om beskattning av den soin mottog ersättningeninte uppe till prövning hos regeringsrätten. Omdet tidigare återgivna rättsfallet RA 1976 ref 4 3 kan nämnas attregeringsrätten i sina domskäl hänvisadetill att den som utgett ersättningen (mor ) hade medgetts omkostnadsavdrag vidrealisationsvinstberäkningen, RA 1972 mot fi 1301. I notisfallet åberopadesi sin tur pleniavgörandet rA 1963.ref36. Mankan i de här redovisade rättsfallen notera en viss glidning i regeringsrättenspraxis. Till en början har man ansett att en tilläggsersättningsom utgår på grund av förbehåll vid en egendomsavyttring skall behandlas sominkomst av tillfällig förvärvsverksamhet. Detta synsätt harsedan fått ge vika för uppfattningen att tilläggsersättningenskall behandlas som realisationsvinst. Såsom har antytts ovan kan möjligheternaatt beskatta ersättningen vara beroende av vilken uppfattning manhar på denna pimkt. Att betrakta tilläggsersättningen som annan inkomst av tillfällig förvärvsverksamhetkan också vara ett sätt 1982/83:144 51 attkomma runt de svårigheter som är förknippade med beskattningsårsreglernaför realisationsvinst. Eftersom det enligt utgången i RA1974 ref 6 är möjligt att dela upp även en realisationsvinst , bordeemellertid frågan om rätt beskattningsår inte längre behöva påverka gränsdragningenmellan realisationsvinst och annan inkomst av tillfällig förvärvsverksamhet. Även om det med hänsyn till föreligganderättsfall synes klart att beskattningen skall utlösas när någon delav en till beloppet känd köpeskilling betalas, kan viss tveksamhet anses råda i fråga om vadsom skall räknas som kontant likvid. Det har gjorts gällandeatt ett övertagande av betalningsansvaret förintecknad gäld borde kunna jämställas medkontant betalning. Åtminstone när en fastighet är intecknad till sammabelopp som köpeskillingen är det ju också svårt att anknyta beskattningen till nägon annantidpunkt än gäldsövertagandet. Andra bedömare haremellertid hävdat att kontantprincipen vid realisationsvinstbeskattningeninnebär att säljaren skall beskattas först när han får tillgång tilllikvida medel och att detta kravinte är uppfyllt genom att köparen övertar betalnings- 2ansvaret för säljarens skuld. Frågan synes inte löst i En annan form av betalning är när säljaren fär sin köpeskillingsfordran bekräftad genom en s k säljarrevers. Normalt är det väl tänkt att köparen själv skall infria reversen gentemot säljaren. När en amortering sker kan säljaren dä beskattas såsom förkontant uppburen köpeskilling. Det har emellertid blivit allt vanligare att säljaren diskonterar reversen hos tredje mcui. Även i detta fall fär han anses ha mottagit kontant likvid för den avyttrade egendomen. Tiiglund, Rätt beskattuxingsår vid kontantmässig inkomstberäknings 107. 2 Mutén, Skattenytt 1962 s 419 och Welinder, 1962 s 368 f. Prop.1982/83:144 52 Densom vill avyttra egendom till en- köpare som saknar likvida medel kan alltså gå till väga på tvä olika sätt. Hankan, som sagts, låta köparen ställa ut en revers på köpeskillingenoch sedan diskontera reversen. Alternativt kan han själv belånaegendomen före avyttringen och låta köparen övertabetalningsansvaret för skulden. I båda fallen fär säljaren kontant betalning genom tredje man och Köparenblir betalningsansvarig mot denne. Detta talar för att fallen börbehandlas lika, dvs att säljaren i båda situationerna bör anses ha fått detlikviditetstillskott som krävs för en beskattning. Nubehöver det inte vara så att säljaren genom belåning av egendomen före avyttringenkan få ut ett belopp som i stort sett motsvarar hans vinst vid försäljningen.Upplåningen kan ha skett och säljaren kan ha förbrukat pengarna. Att köparen övertarbetalningsansvaret medför dä inte något likviditetstillskott för säljaren.Detta skulle tala mot en beskattning i samband med avyttringen. Med en annanutgångspunkt kan det emellertid te sig egendomligt om den omständighetenatt köpeskillingen är förbrukad i förväg skulle motivera att en vinstbeskattning skjuts påframtiden. Sammanfattningsviskan konstateras att kontantmetodens tillämpning vid beskattning av realisationsvinster innebär fleraavsteg från de grundläggande principer som gäller för dennaform av redovisning. När betalning sker genom olika lånetransaktionersynes rättsläget i någon män oklart, kan noteras att den utvecklingsom skett efter bestämmelsernas tillkomst har gjort dessa otidsenliga.Bl a har införandet av den eviga realisationsvinstbeskattningenmedfört att det ursprungliga motivet för lagstiftningen - att realisationsvinster iprincip inte är att anse som skattepliktig inkomst - numerasaknar bärkraft. Prop.1982/83:144 53 För bådelagstiftare och rättstillämpande myndigheter är de skatteflyktsförfarandensom har internationell anknytning särskilt svårbemästrade. Andra länders beskattningsanspråk sätter engräns för de materiella åtgärder somkan vidtas och i utredningshänseende finns det spärrar som underlättarillojala förfaranden. Den internationella skatteflykten är ettallvarligt problem också av den anledningen att den medför ettdefinitivt skattebortfall. Det kapital som försvinner ur landet ger intelängre någon avkastning som blir föremål för svenskbeskattning. Deinterna svenska beskattningsreglerna medger i stor utsträckningatt företag konsolideras med hjälp av skattekrediter. Man kan bedriva en lönsam näringsverksamhetunder ganska läng tid utan att de reserver som bildas behöver bli föremål förbeskattning. En förutsättning för en sådan obeskattad förmögenhetsuppbyggnadärdock att inkomsterna fortlöpande plöjs ned i företaget. En åtgärd som innebär att den ackiamulerade inkomsten tillförs ägarenpersonligen, t ex en försäljning av företaget, skall i princip utlösa beskattning. När enperson i samband med en flyttning utomlands säljer sitt företag kanalltså situationen vara den att skattekrav som hållitstillbaka under företagets mångåriga expansionsperiod skall tillgodoses genom enbeskattning av engångsnatur. Den inkomst som skall beskattas kan uppgå till betydandebelopp. Det är således mycket som kan stå pä spel vidett enda tillfälle, och detta kan innebära eti benägenhet även hosen i normala fall lojal skattebetalare att ge avkall pä sinaprinciper. Frestelsen att i detta läge genomföra en illojal transaktion torde inte minskas av attutflyttningen innebär en avveckling av den ekonomiska samhörighetenmed . Prop.1982/83:144 54 Detfinns av naturliga skäl inga säkra uppgifter om i vilken utsträckningsvenska beskattningsanspråk blir lidande genom olika utlandstransaktioner.Man kan därför ha uppfattningen att det med ekonomiska mått inte rör sig om nägot stortproblem. Särskilt i fråga om transaktioner som i skatteundandragande syfteföretas i samband med en flyttning ur landet kan det finnas fog för en sådan uppfattning.Antalet emigranter är ju trots allt begränsat. A andra sidan kan detsägas att skattevinster i samband med utflyttning har en särskiltmenlig inverkan på den inhemska skattemoralen. När detblir känt att någon kunnat utnyttja luckor i lagstiftningen för attundgå svensk beskattning brukar det ges en påtaglig uppmärksamhet.Får man uppfattningen att myndigheterna står maktlösa mot sädanatransaktioner kan den egna skattebördan kännas orättmätigt tung. Förfarandetatt undgå aktievinstbeskattning genom att skjuta uppkontantbetalningen till en tidpunkt efter utflyttningen är känt blandskatterådgivare. Det har också prövats och godkänts i ett ärende om förhandsbesked. Enligt de informationer arbetsgruppenhar fått har transaktioner av det här slaget förekommit även i andra fall. Några närmareuppgifter om deras omfattning finns det dock inte. De har avskattemyndigheterna regelmässigt bedömts som icke angripbara enligt nuvarandelagstiftning och har därför inte föranlett åtgärder. Enligtarbetsgruppens mening visar det beskrivna förfarandet på en bristi lagstiftningen. Av skäl som har anförts ovan synes det angeläget attdetta förhållande rättas till. Detärbristen på samordning mellan reglerna dm bosättning, skattskyldighetoch beskattningsår som utnyttjas i skatteundandragande syfte. I första handkan det därför finnas skäl att överväga om treårsregeln bör ändras därhän att även fordringsförhållanden inordnas bland de anltnytnings-moment somgrundar fortsatt skattskyldighet i . Mot en sådan lösning kandock göras flera invändningar. I de fall en aktievinst redan harbeskattats till följd Prop.1982/83:144 55 avatt någon del av köpeskillingen har betalts kontant skulle en päfordringsrätten grundad fortsatt skattskyldighet te sigomotiverad. Detsamma torde kunna sägas om de flesta andra fordringar. Med det begränsadesyftet att komma till rätta med vissa aktie- och andelstransaktioner synesdärför en ändring av treårsregeln vara en alltför långtgående åtgärd. Härtillkommer att en sådan ändring sannolikt inte skulle bli effektiv pä detinternationella planet. Från systematisk synpunkt ter det sig också tveksamtatt reglera frågan med hjälp av bosättningsbegreppet. Enutvidgning av den begränsade skattskyldigheten till att omfatta vissaaktie- och andelsavyttringar synes däremot vara en åtgärd som ter sig befogad. Ett steg i denna riktninghar redan tagits genom bestämmelserna i 35 § 3 mom. sjunde stycket KL,och har i de nyare dubbelbeskattningsavtalen tillförsäkratsbeskattningsrätt i enlighet med dessa regler. Såsom harredovisats tidigare (avsnitt 2.1) är det inflytande via aktier eller andelar i fåmansföretag somger väsentlig anknytning till efter en utflyttning. Det är alltså främstavyttring av sådana aktier eller andelar som bör fångas inmed en utvidgad skattskyldighet. Arbetsgruppen ser i detta sammanhang ingenanledning att avgränsa den subjektiva skattskyldigheten till någon av depersohkategorier som definieras i lagstiftningen om fåmansföretag.Definitionerna av företagsledare, närstående ochdelägare har betydelse främst i fråga om transaktioner som företasmellan fåmansföretaget och den personkrets som har inflytandemellan fåmansföre-taget och den personkrets som har inflytande på dess ledning.En avyttring av företaget helt eller delvis är en annansituation. Skattskyldigheten bör därför omfatta alla utomlands bosatta fysiska personersom uppbär vinst vid icke yrkesmässigavyttring av aktier eller andelar i ett svenskt fåmansföretag. Ienlighet med den internationella reglering som skett i fräga om fastighetsavyttringarvia andelar kunde övervägas att låta regeln omfatta avyttringar efteren utflyttning. Arbetsgruppen anser dock att den interna lagstiftningen bör gälla gene- Prop.1982/83:144 56 rellt,och att en tidsbegränsning av regeln har sin naturliga plats idubbelbeskattningsavtalen. Dennu skisserade skattskyldighetsregeln har i princip ett vidare syfte än att säkerställa desvenska beskatt-ningsanspräken i fall där aktier eller andelar i fåmansföretag säljs meduppskjuten kontantbetalning i samband med en utflyttning. Bestämmelsenomfattar också avyttringar som skett sedan säljarenhar bosatt sig utomlands, och den ansluter härigenom till regleringen iflera andra länders skattelagstiftning. Såsom harframgått i avsnitt 3 har i några dubbelbeskattningsavtal godtagit att hitinflyttade personer beskattas i sitt förutvarande hemvistland i motsvarande fall (jfr s22). Detta ger förhoppningar om att andra länderefter hand kan tillmötesgå svenska beskattningsanspräk avliknande slag. Begränsningentill fåmansbolag innebär å andra sidan att skattskyldighetsregeln inte täcker allasituationer där metoden med en uppskjuten betalning kan användas iskatteflyktssyfte. Förutom i utflyttningsfallen kan förfarandetockså ge upphov till mindre önskvärda effekter vid den inhemska beskattningen. Äventidpunkten för realisationsvinstbeskattningen bör därför ändras. Medhänsyn till att utgångspunkten för dessa överväganden är att komma till rätta med vissa aktie- ochandelstransaktioner kan det synas naturligt att en ändringbegränsas till redovisningen av. Enligt arbetsgruppensuppfattning finns det emellertid starka skäl för en generell ändring av reglerna om rättbeskattningsår för realisationsvinster. Iavsnitt 4 har redogjorts för gällande regler om rätt beskattningsår förrealisationsvinster. Enligt arbetsgruppens mening visar denna redogörelse attbestämmelserna är otidsenliga och att de genom den praxis som harutformats också kan utnyttjas på ett icke avsett sätt. Denfast etablerade priiicipen om att den första kontantbetalda Prop.1982/83:144 57 kronanav köpeskillingen skall utlösa beskattningen ger t ex en frihet att väljabeskattningsår som inte kan anses motiverad med hänsyn tillvad som normalt avtalas vid transaktioner av det här slaget.Denna frihet kan leda till att beskattningen av en transaktion aktualiseras först lång tidefter det att den har företagits, vilket kan ge upphov till svårbemästradekontrollproblem. Bland lagstiftningsåtgärder som kan anses ha ändrat deförutsättningar sora rådde vid beskattningsårsreglernastillkomst kan nämnas införandet av den eviga realisationsvinstbeskattningenav fastigheter och aktier samt reglerna om uppskov i vissa fall med beskattningav realisationsvinst. Enligt 48 § 4 mom. uppbördslagen finns det också vissa möjligheteratt fördela betalningen av realisationsvinstskatt . Enligtarbetsgruppens mening kan de likviditetsskäl som ligger till grund förbeskattningsårsreglerna inte längre anses bärande. För denna uppfattningtalar tillkomsten av reglerna om uppskov med beskattning och medskattebetalning. I samma riktning talar det förhållandetatt dagens utvecklade lånemarknad torde ge goda möjligheteratt snabbt omsätta eri köpeskillingsfordran i likvida medel. Somskäl för en generell ändring av reglerna kan vidare framhållas attdet från lagteknisk synpunkt måste anses vara en fördel med enhetliga regler,oavsett vad det är för egendom som avyttras. Att införa särbestämmelser för vissaaktietransaktioner och behålla den nuvarande regleringen för övrigarealisationsvinster blir svåröverskådligt och kan också skapa en del oklarheter.Man kan som exempel peka på bestämmelsen i 35 § 3 mom. sjunde stycket KL om att aktieavyttringar ivissa fall skall jämställas med avyttring av fastighet. Viden ändring av reglerna bör man enligt arbetsgruppens uppfattning utgå ifrån att densom avyttrar egendom i allmänhet kan avtala om betalningsvillkoren pä ett sådant sätt atthan disponerar medel för vinstskatten. Det är därförnaturligt att anknyta vinstbeskattningen till Prop.1982/83:144 58 överlåtelsen av egendomen i stället förbetalningen av köpeskillingen. Detsamma börgivetvis gälla om avyttringen i stället geren förlust. En annan utgångspunkt är att man i likhet med vad som gäller nuberäknar vinst eller förlust med hänsyn till köpeskillingens totala belopp, oavsett om detta skallbetalas på en gäng eller terminsvis. Begreppetäganderätt kan i civilrättsligt hänseendeses som en samlingsterm för de rättsverkningar som successivt inträder vidett egendomsförvärv. Vid fastighetsköp t ex kan äganderättsövergångenkonstitueras av en hel serie rättshandlingar, som slutligen leder fram till att köparen förfogar Överegendomen i trygghet mot anspråk från överlåtaren och tredje man. Civilrättsligtkan äganderättsövergången därför sägas vara ett utdraget förfarandemed begränsad användbarhet som självständigttekniskt begrepp. Inom skatterätten är förhållandet annorlunda. Principen om beskattningsåretsslutenhet medför att man måste hänföra äganderättsövergången till en bestämd tidpunkt. Att därvidavvakta att en transaktion till alla delar blir civilrättsligtfullbordad har ansetts mindre lämpligt. I allmänhet anses sålunda en skatterättslig äganderättsövergång hakommit till stånd redan när avtal ingås om en egendomsavyttring. Detta är enligtfast praxis fallet i fråga om fastighetsköp.