prop · G60367 · 1982-12-31 00:00:00 — Såsom framhållits i den allmänna motiveringen måstedärför ges en särskild regel om förfallodagen för vissa internationellaansökningar. Enligtförevarande bestämmelse förfaller årsavgifterna för sådana avgiftsår som harbörjat innan den internationella ansökningen fullföljdes enligt 31 § ellerupptogs till behandling enligt 38 § eller som börjar därefterinte i något fall förrän har förflutit från den dag då ansökningenfullföljdes eller upptogs till behandUng. Även i detta fall är det fråga om enindividueU förfallodag, beräknad från den dag då ansökningen fullföljdes ellerupptogs till behandling. Somtredje stycke i paragrafen har tagits in en bestämmelse som i huvudsak svararmot 42 § tredje stycket i dess nu gällande lydelse. Här föreskrivs sålunda attårsavgift får betalas upp tUl efter förfallodagen, om en förhöjdavgift betalas. Såvitt gäller årsavgifter som hänför sig till meddelade patentär enligt Pariskonvention för industriellt enhetligt systemför årsavgifter både för patent och för patentansökningar har det varitnaturligt att ge samma frist även för årsavgifter som förfaller underansökningstiden. Isin nya lydelse innehåUer denna paragraf enbart bestämmelser om anstånd med attbetala årsavgifter. Enligt/ör5/östycket kan uppfinnaren, om det är han som är sökande eller patenthavare, fåanstånd med att betala årsavgifterna. Anståndkommer i fråga, om uppfinnaren har avsevärd svårighet att erlägga avgifterna.En ytterligare förutsättning för anstånd är att framställningen om anståndgörs senast när årsavgifter första gången förfaller till betalning. Den förstaförfallodagen infaller i vanliga fall vid ingången av det tredje avgiftsåret,dvs. från det patentansökrungen gjordes. Har framstäUningen gjortssenast , kan anstånd meddelas med upp till i sänder.Anstånd får dock inte ges än till dess har förflutit frånpatentmeddelandet. Ettmeddelat anstånd kan alltså föriängas i perioder . Framställning omförlängt anstånd måste göras innan det gällande anståndet har gått ut. Anståndmedges av patentmyndigheten. Detta innebär att framstäUningen om anstånd alltidskall göras hos patentmyndigheten, även om det skulle vara fråga om årsavgifterför en patentansökan som är under prövning i patentbesvärsrätten ellerregeringsrätten. Uppbörden av årsavgifter liksom kon- 6Riksdagen 1982/83. 1982/83:67 82 troUenav att sådana avgifter har erlagts ankommer nämligen alltid påpatentmyndigheten, oavsett var ansökningsärendet för tillfäUet behandlas. Omen framställning om anstånd eller förlängt anstånd avslås, skall enligt andrastycket avgift som eriäggs därefter anses erlagd i rätt tid.Detta motsvarar vad som f.n. gäller vid avslag på en framställning om anståndmed årsavgifter för patent. Dettredje stycket innehåller, Uksom f .n., en bestämmelse om rätt att betalaårsavgift från det att anståndet har löpt ut. En årsavgift förvilken det har medgivits anstånd med betalningen får sålunda med samma förhöjningsom avses i 41 § tredje stycket betalas inom denna extra frist. Idenna paragraf regleras följden av att årsavgiften för ett patent inte betalasi föreskriven ordning (jfr beträffande patentansökningar 15 § fjärde stycket).Regleringen överensstämmer i sak med vad som gäller f.n. Förevarandeparagraf innehåller bestämmelser om de grander på vilka ett patent fårförklaras ogiltigt. Iförsta stycket anges ogiltighetsgranderna i fyra punkter. Enligt punkten 2 idess gällande lydelse får ett patent förklaras ogiltigt, om det har meddelatsoaktat uppfinningen inte är så tydUgt angiven att en fackman med ledning däravkan utöva den. Bestämmelsen utformades med tanke på det fall att bristenförelåg redan då patentet meddelades. Närdet gäller patent på mikrobiologiska uppfinningar är del möjligt att enbeskrivning som var tillräckligt tydUg när patentet meddelades sedermera blirbristfällig. Vid ansökan om patent på sådana uppfinningar måste nämligenbeskrivningen ibland omfatta, förutom en beskrivning i dokument, också endeposition av en mikroorganism. En sådan deposition kan falla bort ellerupphöra att vara tillgänglig. Inträffar detta, innebär det vanligen också atten viktig del av beskrivningen saknas för tredje man. Såsom har anförts i den allmännamotiveringen (avsnitt 5.4) är det oklart huravida ogiltigförklaring kan skemed stöd av första stycket i förevarande paragraf i dess hittillsvarandelydelse, om bristen i tydligheten har uppkommit efter patentmeddelandet. Punkten2 har avfattats så att det framgår att ett patent kan förklaras ogiltigt, omdet avser en uppfinning som inte är så tydligt beskriven att en fackman medledning av beskrivningen kan utöva den. I sin nya avfattning inrymmerbestämmelsen både det fall att beskrivningen var otillräcklig redan vidpatentmeddelandet och det fall att beskrivningen sedermera har bli-vitotillräcklig. 1982/83:67 83 Möjlighetenatt förklara ett patent ogiltigt på grund av bristfällig beskrivning svarar motkravet på en tydlig beskrivning som förutsättning för att patent skaU kunnameddelas. I den aUmänna motiveringen har dock framhållits att inte varje bristi beskrivningen som i och för sig skulle ha kunnat föranleda anmärkning påansökningsstadiet också utgör grund för ogiltighet (avsnitt 5.4). Närbristande tydlighet i beskrivningen infördes som grand för ogiltighet genom1978 års lagstiftning anförde föredraganden, att det måste vara fråga om enavsevärd brist för att det skulle kunna göras gällande att en fackman intekunde utöva uppfinningen med ledning av beskrivningen. Den omständigheten attbeskrivningen är behäftad med brist eller otydlighet som borde ha föranlettpatentmyndigheten att under handläggningen av ansökningen kräva förtydligandeeller komplettering behövde därför inte innebära att tiUräcklig grand förogiltigförklaring förelåg (prop. 1977/78:1 del A s. 262 f och 363). Dengrundsyn som kommer till uttryck i detta uttalande bör, såsom framhålUts i denallmänna motiveringen, beaktas också när det är fråga om sådana brister ibeskrivningens tydlighet som kan uppkomma i depositionsfallen. För att en bristsom gäller en deposition skall kunna föranleda ogiltigförklaring av patentetbör bristen sålunda vara av sådan art att tredje mans intresse har påtagligtträtts för när eller att det aUmänna tredjemansintresset har åsidosatts iväsentlig omfattning (jfr avsnitt 5.4). Enbrist i beskrivningen som är att hänföra till depositionen kan uppstå antingengenom att depositionen har upphört att existera eller genom att depositionen, trotsatt den finns, inte är tillgänglig för tredje man. Huravida detta är liktydigtmed att det föreligger en brist i beskrivningen beror emellertid på omdepositionen är nödvändig för att beskrivningen skall ansestillräckligt tydlig. Skulle organismen redan ha blivit allmänt tillgänglig påannat sätt när bristen med avseende på depositionen uppkommer, har depositionengivetvis inte längre någon betydelse. Det måste dock vara klart att det ärfråga om samma organism. För att organismen skall kunna anses allmänttillgänglig på annat sätt måste den finnas att tillgå på sådant sätt att någondeposition inte hade behövts, om organismen hade varit tillgänglig på dettasätt när patentansökningen gjordes. I8 a § andra stycket har tagits in bestämmelser om rätt för sökanden ochpatenthavaren att under vissa förutsättningar ersätta en deposition, som intekan fylla sin funktion, med en ny deposition av samma organism. Görs en nydeposition i föreskriven ordning, skall det anses som om den nya depositionenhade gjorts redan den dag då den tidigare depositionen gjordes. En faktiskbrist beträffande depositionen kan alltså bli utan betydelse, om sökanden ellerpatenthavaren utnyttjar sin rätt att göra ny deposition. Härav följer attfrågan huruvida brist har uppkommit på grand av bortfall eller bristandetillgänglighet hos en deposition inte kan avgöras innan det är klart 1982/83:67 84 attsökanden resp. patenthavaren har försuttit sina möjligheter att göra en nydeposition. Såsomframhålls i den allmänna motiveringen torde grund för ogiltighet i regelföreligga, om en nödvändig deposition har gått förlorad utan att alls ersättas.Även om patenthavaren underlåter att ersätta den förlorade depositionen med enny deposition, kan det dock förekomma fall där bristen inte behöver anses somavsevärd, t.ex. om patenthavaren inom en kort tidrymd i stället gör kulturenallmänt tillgänglig (jfr avsnitt 5.4). Som nämnts kan emellertiddepositionen ha blivit obehövlig, därför att organismen hade blivit allmänttillgänglig redan när depositionen föll bort. Ävennär det gäller en deposition som i och för sig existerar kan det förekommabrister i tillgängligheten. Alla brister i tillgängligheten har dock intebetydelse för beskrivningens tydUghet. Såsom framgår av den allmännamotiveringen (avsnitt 5.6) och som också har framhåUits i anslutning till 8 a §innebär tillgänglighelskravet bl.a. att den som är berättigad att få prov påden deponerade organismen skall kunna få provet levererat i . Det är däremotutan betydelse, om prov inte kan levereras till en rekvirent utomlands. Såsomframgår av 22 § innebär den omständigheten att en deposition är allmänttillgängUg enligt patentlagen inte att varje tredje man därmed utan vidare ärberättigad att få prov levererat tiU sig. behöversålunda inte lämna ut prov till den som enligt lag eller annan författning intefår ta befattning med den deponerade mikroorganismen. Inte heller behöver provlämnas ut till någon vars befattning annars kan antas vara förbunden med enpåtaglig risk med hänsyn till organismens skadebringande egenskaper. Om prov avnågon av de nu nämnda anledningarna inte har levererats, innebär detta givetvisinte att någon brist i tillgängligheten föreligger. En domstol kan vidare i ettogiltighetsmål få anledning att pröva om vägran att lämna ut prov varförsvarlig med hänsyn till undantagsbestämmelserna i 22 § sjätte stycket andraoch tredje meningarna. Som anförs i anslutning till 22 § torde såvitt gäller defall då vägran grundas på organismens farUga egenskaper en svensk domstol iregel inte ha anledning att underkänna den bedömning som har gjorts av enkvaUficerad vetenskaplig institution. Såsomnyss har nämnts medför inte varje sådan brist beträffande en deposition som ioch för sig utgör en brist i beskrivningens tydlighet också att det finns grandför att förklara patentet ogiltigt. Grand för ogiltigförklaring föreliggersålunda endast om beskrivningen är så bristfällig att en fackman inte kan utövauppfinningen med ledning av den. Bristen måste vara väsentlig från tredje manssynpunkt. Ett sådant avbrott i en depositions existens eller tillgänglighetsom i och för sig medför att det har uppstått en brist i beskrivningen kan varautan praktisk betydelse för tredje man. Så kan t.ex. vara fallet närdepositionen har ersatts eller på nytt bUvit tillgänglig utan att någon tredjeman har begärt att få prov under avbrottet. När det gäller frågan omogiltigförklaring på grund av sådana brister i beskrivningens tydlighet 1982/83:67 85 somär att hänföra till en deposition hänvisas i övrigt till den allmännamotiveringen (avsnitt 5.4). Bestämmelserna omdeposition omfattar också kravet att deposition skall göras senast den dag dåpatentansökningen görs. Visar det sig i efterhand att det brister i dettahänseende, torde det som regel göreligga grund för ogiltigförklaring enligtandra stycket 3 i förevarande paragraf. Om depositionen är nödvändig, synesnämligen patentet i sådana fall ha kommit att omfatta något som inte framgickav patentansökningen när den gjordes. Idenna paragraf finns bestämmelser om uppgiftsskyldighet rörande patent ochpatentansökan. Iförsta stycket behandlas det fall att patentsökanden gentemot annan åberopar enpatentansökan som ännu inte är offentUg. På begäran är patenthavaren i sådantfall skyldig att lämna sitt samtycke till att den som har fått ansökningenåberopad gentemot sig får ta del av handUngarna i ansökningsärendet. Omen deposition av mikroorganism krävs för att beskrivningen skall ansestillräcklig tydlig, är depositionen en viktig del av ansökningen. Den som harfått åberopat emot sig en ansökan som innefattar också en deposition tordevanligen inte, utan att ha fått tillgång till depositionen, kunna få entillräckligt klar uppfattning om det skydd som ansökningen kan leda till. Föratt undanröja eventueUa oklarheter huravida ett samtycke som skall lämnasenligt första stycket i förevarande paragraf också innebär att vederbörande fårtillgång till depositionen har en uttrycklig bestämmelse härom fogats tilldetta stycke. Om patentansökningen omfattar en deposition, skall sålundasamtycket inbegripa också rätt att få prov från den deponerade kulturen. Detbör i detta sammanhang påpekas att förevarande paragrafs första stycke är tillämpligtinte bara på svenska patentansökningar utan också på internationellapatentansökningar som omfattar (jfr prop. 1977/78:1 del A s. 271). Närdet gäller europeiska patentansökningar tillgodoses de intressen som harföranlett denna bestämmelse genom artikel 128.2 i den europeiskapatentkonventionen. Förden som vill få ut prov med stöd av ett samtycke som har lämnats enligtförevarande paragraf skall tillämpas bestämmelserna i 22 § sjätte stycket andraoch tredje meningarna samt 22 § sjunde och åttonde styckena. Tillämpning av 22§ sjätte stycket andra och tredje meningarna innebär, att den som med stöd avförevarande paragraf önskar få tillgång till prov från en deponerad organisininnan ansökningen har blivit offentlig inte kan påkalla att få organismenutlämnad till sig, om han till följd av föreskrift i lag eller annanförfattning inte får ta befattning med organismen eller om det med hänsyn tillorganismens skadebringande egenskaper kan antas vara förbundet med en påtagligrisk att lämna ut organismen till honom. 1982/83:67 86 Bestämmelsernai 22 § sjunde och åttonde styckena medför att den som vill få ut prov måstegöra skriftlig framstäUning hos patentmyndigheten och avge en förbindelse avdet innehåll som regeringen föreskriver för att förebygga missbmk av kulturen.Skulle patentsökanden ha påkallat tiUämpning avsakkunnigsystemet enligt 22 § sjunde stycket, lämnas prov ut bara till ensärskilt anlitad sakkunnig. Om en sakkunnig måste anlitas, är det emellertiddenne och inte rekvirenten av provet som skall avge den nyssnämndaförbindelsen. Det förhåUandet att samtycket skaU inbegripa rätt att få del aven deponerad kultur som ansökningen omfattar innebär givetvis, attpatentsökanden måste lämna erforderliga identifieringsuppgifter om kulturen. Denförevarande paragrafen innehåller bestämmelser om att den som har vidtagit enåtgärd för sent under vissa villkor kan vinna förklaring om att åtgärden skallanses vidtagen i rätt tid. Paragrafensförsta stycke avser i sin nu gällande lydelse de fall då det är enpatentsökande som har försuttit en frist som han skulle ha iakttagit gentemotpatentmyndigheten. Det andra stycket i dess gällande lydelse innehållerbestämmelser för det fall att patenthavaren har försuttit den yttersta fristenför att betala årsavgift för patent. Medhänsyn till att årsavgifter enligt det föreliggande förslaget skall betalasbåde och efter patentets meddelande har följandeändringar gjorts i paragrafen. Första stycket har ändrats så att det avserfrister som har försuttits av den patentsökande i annat fall än när det ärfråga om årsavgifter. I stället har andra stycket utvidgats till att omfattaalla fall då årsavgift inte har erlagts inom den yttersta föreskrivna fristen.Andra stycket är sålunda tillämpligt både när det är fråga om årsavgifter somskall betalas under ansökningsstadiet och när det är fråga om årsavgifter somskall betalas efter det att patent har meddelats. Dennaparagraf innehåller bestämmelser om särskUda möjUgheter för den som har gjorten internationell patentansökan att under vissa föratsättningar få en för sentvidtagen åtgärd godtagen. Bestämmelserna har föranletts av regel 82 itillämpningsföreskrifterna till samarbetskonventionen. Paragrafen harhitintills bara avsett åtgärder enligt 31 §. Sökanden bör emellertid hamöjlighet att under samma föratsättningar som när det gäller överskridande avfrist enligt 31 § få godtaget ett överskridande av den frist som sökandenenligt 38 § andra stycket skall iaktta gentemot patentmyndigheten, om han villfå tUl stånd en omprövning av vissa beslut som har meddelats av en 1982/83:67 87 mottagandemyndighet eller internationella byrån. Paragrafen har ändrats i enlighetdärmed. 76§ Ändringarna är redaktionella. Dennaparagraf innehåller bestämmelser om betalning av årsavgifter för europeiskapatent. Iförsta stycket har gjorts endast den ändringen att ordet "patentår"har bytts ut mot "avgiftsår". Iandra stycket svarar den första meningen i sak mot den bestämmelse som f.n.utgör paragrafens andra stycke. Tillföljd av ändringarna i 41 och 42 §§ skallemellertid vid betalning av årsavgiften för europeiskt patent inte bara, somf.n., 42 och 51 §§ vara tillämpUga utan även 41§. En hänvisning tiU 41 § hardärför lagts till. Vidare haren språklig justering gjorts. Med den hittillsvarandeordningen gäller beträffande såväl svenska som europeiska patent att årsavgiftsom avser patentår som har börjat före patentmeddelandet eller som börjar från patentmeddelandet inte behöver betalas förrän vid slutet avdenna tvåmånadersperiod. Med det nya system som föreslås beträffande desvenska patentansökningarna och patenten kommer årsavgifter att betalaskontinuerligt . Om patent meddelas, fortsätterårsavgifter att utgå i samma ordning som . Någon särskildbetalningsrespit i samband med patentmeddelandet behövs då inte. De nyabestämmelsema i 41 § om förfallodagar innehåller därför inte heller någonbestämmelse om en sådan extra frist. När det gäller europeiska patent följeremellertid av den europeiska palenlkonventionen (artikel 141.2) attpatenthavaren skall vara tillförsäkrad en frist frånpatentmeddelandet för att börja betala årsavgifter till de nationellapatentmyndigheterna. Avde skäl som har angivits har i styckets andra mening tagits in enbestämmelse som tillgodoser kravet i konventionen på två månadersbetalningsfrist från patentmeddelandet. Som undantag från de eljest gällandebestämmelserna i 41, 42 och 51 §§ föreskrivs att den första årsavgiften föreuropeiskt patent inte förfaller till betalning förrän harförflutit från den dag då patentet meddelades. 1982/83:67 88 Ikraftträdande-och övergångsbestämmelser Punkt 1 Deflesta sakliga ändringar av betydelse som föreslås i patentiagen föranleds avSveriges tillträde tUl Budapestöverenskommelsen. De är avsedda att sättas ikraft i samband med att överenskommelsen träder i kraft för del. Dettorde vara en fördel för de patentsökande, om övriga föreslagna lagändringarträder i kraft med de ändringar som hänger samman medBudapestöverenskommelsen. Det bör därför ankomma på regeringen att förordna omikraftträdandet av samtliga lagändringar. Budapestöverenskommelsenhar trätt i kraft. Om tillträder överenskommelsen, blir bundetav den när har förflutit från den dag då ratifikationsinstrumentetdeponeras. SkuUe i ratifikationsinstmmentet ange en senare dag, gällerdock att bundenhet inträder först (art. 16.2). Idenna punkt föreskrivs att de bestämmelser om depositioner som finns i 8, 22och 56 §§ i deras nya lydelse samt i 8 a § inte skall tillämpas på patenlansökningarsom har gjorts före ikraftträdandet. I fråga om sådana ansökningar skall istället tillämpas 8, 22 och 56 §§ i deras äldre lydelse. Den reglering avdepositionsfrågan som f.n. gäUer för en ansökan som har gjorts föreikraftträdandet fortsätter alltså att gälla för den ansökningen. Det bör idetta sammanhang påpekas att av övergångsbestämmelserna till 1978 årslagändringar (punkten 3) följer att beträffande ansökningar som hade gjortsinnan dessa ändringar trädde i kraft skall i viss omfattning tillämpas lagen idess äldre lydelse. Lagens nuvarande bestämmelser om depositioner har sålundaaldrig blivit tillämpliga på dessa äldre ansökningar. TiUansökningar som har gjorts före ikraftträdandet skall givetvis räknas ocksåsådana avdelade och utbrutna ansökningar som skall anses gjorda vid en tidpunktsom Ugger före ikraftträdandet. Underdenna punkt ges den som har gjort en deposition enligt äldre bestämmelser rättatt ersätta den med en ny deposition av samma organism. För att skilja dessanya depositioner från dem som görs enligt 8,a § kallas de som ersätter äldredepositioner för ersättningsdepositioner. Såsomnämnts i den aUmänna motiveringen (avsnitt 5.2) saknas i den nu gällandelagstiftningen bestämmelser om rätt att ersätta en deposition som inte längrekan fylla sitt ändamål som en del av beskrivningen. Det har där ocksåframhålUts att, när en sådan möjlighet att avhjälpa brister nu införsbeträffande depositioner som görs enligt de nya bestämmelserna, motsva- 1982/83:67 89 randemöjlighet bör öppnas för dem som har deponerat enligt äldre bestämmelser. Dethar emellertid bedömts lämpligt att medge att äldre depositioner ersätts ividare omfattning. Om tillträder Budapestöverenskommelsen, .avserchefen för att föreslå bestämmelser i patentkungörelsensom innebär att depositioner enligt 8 a § får göras bara enligt denöverenskommelsen. Som nämnts i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.1) har deflesta av de institutioner som f.n. är godkända av patentmyndigheten redan fåttställning som internationella depositionsmyndigheter. Tills vidare synes detdärför tillräckligt att anvisa de internationella depositionsmyndigheterna somdeponeringsställen. Om denna reglering genomförs, blir det inte längre möjligtatt göra depositioner enligt patentverkets nu gällande avtal med olikainstitutioner. Det kan då vara lämpligt att depositioner som gmndas på dessaavtal kan föras över i Budapestsystemet. Motbakgrand av vad nu har sagts föreskrivs i förevarande punkt att en depositionsom har gjorts enligt äldre bestämmelser får ersättas med en ny deposition aven kultur av samma organism i den ordning som regeringen föreskriver. Äldredepositioner får sålunda ersättas utan att det har uppkommit någon bristbeträffande dem. Ersättningsdepositionen anses vara gjord som denäldre depositionen gjordes. Ersättningsdepositionen skall i övrigt anses somen deposition som har gjorts enligt 8a§. Omdenna övergångsbestämmelse genomförs, avser chefen för handelsdepartementetvidare att föreslå att det i patentkungörelsen föreskrivs att enersättningsdeposition skall göras i form av en deposition enligt Budapestöverenskommelsen.Genom att göra en ersättningsdeposition kommer sålunda deponenlen över i detnya systemet. Som nämnts skall en ersättningsdeposition också i övrigtanses som en deposition som har gjorts enligt 8 a§. Detta innebär bl.a. attersättningsdepositionen i sin tur kan ersättas av en ny deposition enligt 8 a §andra stycket. Av delta följer också att 22 § sjätte stycket i dess nya lydelsei princip blir tillämpligt på ersättningsdepositionen. Genom en uttryckligföreskrift blir dock bestämmelserna om sakkunnig mellanhand vid utlämnande avprov, vilka finns i 22 § sjunde stycket, inte tillämpliga på ersättningsdepositioner. Bestämmelsernaom ogiltigförklaring av patent har ändrats såvitt gäller 52 § första stycket 2.Såsom framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 5.4).är det oklart om 52 §första stycket 2 i nuvarande lydelse medger att patent ogiltigförklaras pågrund av att en nödvändig deposition har upphört att existera. En ändring hardärför gjorts så att det skall vara klart att denna bestämmelse är tillämplig ifall då en nödvändig deposition har upphört all Prop.1982/83:67 90 existera eller vara tillgänglig för tredje man ierforderlig utsträckning, oavsett om bristen har uppkommit före eller efterpatentmeddelandet. Den nya regleringen av depositioner innebär bl.a. att deti lagen har införts krav i fråga om depositionernas kontinuerliga existens ochtillgänglighet som inte kunde anses klart framgå av äldre lag. Mot dennabakgrund bör den ändrade lydelsen av 52 § första stycket 2 inte tillämpas påpatent som har meddelats eller meddelas enligt äldre bestämmelser.