prop · G603163 · 1982-12-31 00:00:00 — När det gäller falsklarmsavgifterkonstaterar utredningen alt risken är stpr att man med införande av sådanaavgifter skapar en krånglig Pch resurskrävande apparat spm ändå inte kpmmer atlmedföra någpn större lättnad i pphsens arbete. Utredningen anser dessutpm atldet är principiellt tveksamt om man bör införa avgifter för den typ av tjänsterdet här är fråga om. Polisens larmulryckningar kan endast motiveras av att detförutsätts alt larmet är äkta och larmutryckni ngama kan därför inte uppfattassom en särskild service åt dem som innehar larmanläggningar. Genomen myndighetskontrpllerad auktprisalion av larminstallatörer skuUe manvisserligen kunna skapia vissa garantier för atl larminslallatio-nerna blirutförda på ett riktigt sätt, men del är tveksamt om sambandet meUan en auktorisafipnPch en minskning av antalet falsklarm skulle kunna mptivera ett auklprisationssystem.Ett sådant skulle inte få någon effekt pä de larmanläggningar som är i brukoch det skulle dröja många är innan man såg några resultat pä nyfillkommandeanläggningar. Utredningen har ävendiskuterat marknadsföringen av larmprodukter pch bl. a. funnit att del finns eltstort behov av information till konsumenterna. Utredningen anser det därförangeläget att i samarbete med ochbrottsförebyggande rådet sammanställer och publicerar information om olikatyper av larmanläggningar som i första hand är avsedda för konsumentmarknaden. Utredningensförslag kommer att medföra vissa kostnader för de anläggningsägare som i daghar anläggningar som är direklanslulna till pplisen men som i fortsättningen inteIkommer att få rätt till sådan anslutning. Smärre kostnader kommer också attdrabba innehavare av lokallarmanläggningar. Kostnaderna för rikspohsstyrelsensföreskrivande arbete bör kunna täckas genom avgifter från direklanslulnalarmanläggningar samt genom avgifter från lypprovning a\' de produkter sommåste bli föremål för godkännande. Det infprmafipnsarbete spm skall göras av kpnsumentver-ket,rikspplisstyrelsen Pch brpttsförebyggande rådet bör kunna bedrivas inpmrespektive myndighels nuvarande budgetramar. 1982/83:163 57 Lagom anläggning för inbrotts- eller överfallslarm 1 § Denna lag gäller 1. larmanläggningar spm är könstmeradeför att automatiskt utlösa en larmsignal till en larmmoltagare éllér aVge ljud-eller ljussignaler eUer bådadera vid intrång i den byggnad, det område ellerannars det objekt som skyddas av anläggningen (inbrottslarm), 2. larmanläggningar som är konstméradeför att vidarebefordra en manueUt utlöst larmsignal lUl en larmmottagare vidöverfall eller rånhol (överfallslarm). 2 § Larmsignal från en larmanläggningsom avses i 1 § och som inle har anslutits till en larmmoltagare vid polisslatipnskall Vidarebefprdras fill pplisen genpm muntligt meddelande som inte i förväghar upptagils på fonetisk väg. 3 § Det åligger den somvidarebefordrar en larmsignal enligt 2 § all kontroUera nödvändigheten avbistånd från polisen. Vidarebefordraslarmsignal utan sådan kontroll som avses i första stycket äv bevakningsföretag eUerföretag som annars åtar sig alt för andras räkning ta emot signaler frånlarmanläggningar, är företagel skyldigt att betala kostnadema förpolisutryckningen. Beslut härom meddelas av polisstyrelsen i del distrikt, däranläggningen finns. I övrigt gäller kungörelsen (1964:793) om ersättning tillstatsverket vid anlitande av polismän för polisbevakning på enskild bekpstnad. 4 §Anläggning för inbrpttslarm som är konslmerad för all avge Ijud- eUer ljussignaler eller bådadera (lokallarm) får användas endast om anlägg ningen uppfyller de föreskrifter som regeringen eUer myndighet som rege ringen bestämmer meddelar i fråga om karaktären och varaktigheten av de signaler som ufiöses av anläggningen. 5 § Den som bryter motbestämmelserna i 4 § döms fill böter. 6 § Mot polisstyrelses beslutom ersättning enligt 3 § får talan inte föras. 7 §Vid bedömningen av fråga om utryckning eller annan åtgärd skall vidtas med anledning av en mottagen larmsignal från en anläggning som avses i 2 § bör beaktas om anläggningen har avgivit onödigt larm. 1982/83:163 58 8 §Regeringen bemyndigas att i fråga om anläggning för inbrotts- eller överfallslarm meddela föreskrifter som gäller utförande, beskaffenhet, egenskaper, användning, saluföring, upplåtelse, överlåtelse, provning, kontroll och besiktning. Regeringen bemyndigas all mecidelaföreskrifter om avgifter för provning, kontroll eller besiktning enligtföreskrift som avses i första stycket. Regeringen får överlåta åtförvaltningsmyndighet alt meddela föreskrifter som avses i första och andrastyckena. 9 §Den spm på gmnd av föreskrift som har meddelats med stöd av 8 § har alt utföra provning, kontroll eller besiktning äger tUllräde fiU lokaleller område, där larmanläggning, som skall provas, kontrolleras eller besikti gas är uppsatt. Den hos vilken provning,kontroll eller besiktning sker är skyldig att därvid lämna erforderligtbiträde. Dennalag träder i kraft den Lokallarm som inteuppfyller föreskrifterna i 4 § får ulan straffansvar användas även efter lagens ikraftträdande, dock längst tiU den Prop.1982/83:163 59 Sammanställning av remissyttranden över betänkandet (Ds11981:22) Färre Falsklarm Efterremiss har yttranden över betänkandet avgetts av riksåklagaren (),, , kammarrätten i , brottsförebygganderådet (BRÅ), överbefälhavaren (), civilförsvarsslyrelsen, postverket,, bankinspektionen, statskpnlpret, riksrevisionsver-kel (RRV),kommerskollegium, näringsfrihelsombudsmannen (NO), ,överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF), styrelsen för teknisk utveckling (STU),statens provningsanstalt, statens brandnämnd, ,länsstyrelserna i , och Norrbot-lens län, pplisslyrelsema i Slpckholms,, , , och polisdistrikt. (), , Securilas, FöreningenSveriges Länspolischefer, . , , i (LO), (), (), (),Post- och (), , SIS-Standardiseringskommissioneni , (), (),, , , Svenska Elektriska Kommissionen (SEK), , . ,, , , , () och (). Remissinstansernahar överlämnat yttranden, RÅ från länsåklagarna i , och Östergöfiandslän, i frän pohsstyrelsema i Lunds och Helsingborgspolisdistrikt, i från polisstyrelserna i , Hagforsoch polisdistrikt samt LO från . Ingenremissinstans ifrågasätter utredningens gmndläggande uppfattning atllarmanläggningar av skilda slag sammantagna fyller en vikfig funktion ibrottsbekämpningen. ÅtskiUiga instanser betonar även för egen 1982/83:163 60 deldetta förhållande och framhåller att de genom sin blotta existens är ägnade attförebygga brott och att de, när skyddade objekt ändå angrips, underlättarsnabba ingripänden mot gärningsmännen. Synpunkterav detta slag framförs av bl. a. kammarrätten i , polisstyrelsen i polisdistrikt, ABAB, , , , , , Försäk ringsbolagens riksförbund, , . Larm installatörernas förening, och polisstyrelsen i polisdistrikt. Sistnämnda remissinstans anser dock atl det torde finnas en viss övertro på nyttan av larmanläggningar; om man jämför med alternafiva och relafivt billiga åtgärder för att stärka det fysiska skyddet vid tilllrädesgränsema liksom bättre förvaringsplatser för särskild slöldbe- gärlig egendom. Styrelsen framhåller vidare atl objekltagarna torde vara ovetande om polisresursernas begränsning bl. a. i vad avser ulryckningsfi- den efter larm. Ettstort antal remissinstanser instämmer också i utredningens uppfattning att denstpra mängden falska larm skapar betydande prpblem Pch all åtgärder bör vidtasför all kpmma tiU rätta med dessa plägenheter. Synpunkterav det slaget framförs av bl. RÅ, länsåklagaren i ,kammarrätten i , BRÅ, postverket, , bankinspektionen,statskontoret, , , länsstyrelserna i Malmöhusoch , polisstyrelserna i , , , , ,, och polisdistrikt, , , ,. , ,, , , ,, och . Någraav dessa remissinstanser anser att problemen är så allvarliga alt kraftfullaåtgärder bör vidtas. Till dessa hör kammarrätten i som - medhänvisning tUl att stafistiska uppgifier visar att larmen tiU övervägande delär falska och att de binder betydande resurser hos polisen - framhåller atlsituationen är bekymmersam samt att den blir svårare alltefter som flera larmanläggningar installeras i snabb takt. Man kan enliglkammarrätten inle heller bortse frän att falska larm generellt sett minskarrespekten för larmanordningar. Liknande synpunkter framförs av bl. a. BRÅ ochpolisstyrelsen i polisdistrikt. Riksrevisionsverkethar en likartad uppfattning. Verket släUer sig för sin del tveksamt fillutredningens uppgift all polisens kostnader för utryckningar på gmnd av falskalarm under /80 uppgick till 5,5 milj. kr. (39 årsarbetskrafter samlfordonskostnader). Enligt vad verket erfarit vid kontakt med rikspplisstyrelsenhar dessa kostnader kraftigt underskattats. Verket bedömer alt en merfullständig kalkyl (sär- och samkostnader) skulle visa kostnader på ca 10 milj.kr. (ca 60 årsarbetskrafter samt fordonskostnader). 1982/83:163 61 Polisstyrelseni polisdistrikt framhåller alt falsklarmen är särskilt betungande iglesbygder, där de medför en allvarlig begränsning av polisens övriga insatsmöjligheler.TiU belysande av detta påpekar styrelsen att pohsdislrikl, somomfattar hela norra , under normala förhållanden nattelid efter 01.00är bemannat av en polispatmU med två polismän. ÅtskiUiga utryckningar nattefid fillföljd av bl. a. falsklarm sker tUl från centralvaklomrädet i Hagfors.En sådan utryckning ianspråktager pplispalmUen mellan två pch -stundom mer än fyra limmar - enbart för atl konstatera alt polisinsats intevarit nödvändig. - Liknande synpunkter framförs av polisstyrelsen i polisdistrikt. Remissinstansemagodtar i aUmänhel även utredningens uppskattning att av aUa larm liUpplisen är falska i den meningen atl de inte har föranlelts av något brottsligtangrepp. tillbakavisar emellertid utredningens påslående allpostkontoren skulle svara för en stor del av de falska larmen. Enligt uppgiftersom verket har tagit fram utgjorde dess andel av det totala antalet falska larm1980 . För bankernas del ställer sig bankinspektionen tveksamtill den statistik som utredningen redovisar. Inspektionen framhåller alltidigare utredningar av en. inpm banksektorn tillsatt falsklarmgmpp visar atlbankerna - Irpts sina ofta komplexa larmsystem - prsakat enbart en liten del avdel tplala antalet falsklarm Pch atl huvudparten av bankernas larmanläggningarredan nu har en acceptabelt låg falsklarmfrekvens. Televerketredpvisar en annan uppfattning än utredningen när det gäller falsklarmprpblemetsomfattning. Verket anser all del statisliska underlag som utredningenpresenterar för sina vittgående förslag är tunt men atl man inte desto mindrepå basis av de presenterade siffrorna kan konstatera all allas önskan ombegränsning av antalet falsklarm börjat ge resultat. Ökningen av antalet falskalarm per objekt avstannade enligt verket för att därefter liggastilla ett tag Pch nu vara på nedåtgående. Polisförbundetanser för sin del atl utredningens uppfattning om problemets omfattning påintet sätt bekräftas av materialet i övrigt och att den är starkt överdriven.Enligt förbundels mening utgör den höga andelen falsklarm mer ett polisiärtarbetsmiljöproblem och ett brottsförebyggande dilemma än elt reelltresursproblem. Det är trots detta enligt förbundet sannolikt att falska larmfrån gång till annan kan ha medverkat till alt andra arbetsuppgifter satts åtsidan under ett övergångsskede, men atl delta skulle ha skett i en sådanomfattning all del ens skulle ha påverkat den enskildes rättstrygghet isamhället måste starkt ifrågasättas. Enligt förbundet har utredningens fömtsättningari del här avseendet inverkat menligt på dess arbete på del sättet atl ambitionenatt åtgärda problemen har sträckt sig längre än vad som är både praktiskt ochprincipiellt möjligt. Liknande synpunkter framförs av TCO och postverket. Polisstyrelseni framhåller all den omständigheten alt 95 1982/83:163 62 procent av alla larm är falska inte får undanskymma detfaktum atl cirka 750 larm var korrekta i Slpckhplrn Pch att 278gärningsmän kunde gripas på bar gärning av pplisen med anledning av dessa larm. 2.2 Allmänt om utredningens försUig Flera remissinstanser förklarar sig uttryckligen saknainvändningar mol huvuddragen i de föreslagna lösningarna. Uttalandena i dennariktning görs av bl. RÅ, länsåklagarna i , och Östergötlandslän, kammarrätten i , , statskontoret,, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, styrelsen för tekniskutveckling, länsstyrelserna i , och , ABAB,Föreningen . Föreningen , ,och . ÅtskiUiga remissinstanser intar å andra sidan en generelltavvisande hållning tUl förslagen. Till dessa hör bl. a. ,polisstyrelserna i och polisdistrikt, . Polisstyrelsen i anger som skälför sitt stäU-ningslagande alt de föreslagna åtgärderna sannolikt inle kpmmeratt medföra någpn nämnvärd minskning av antalet falsklarm. Förslaget tordeenligt styrelsen i stäUet komma att innebära att problemet flyttas från polisentill larmbolagen. Styrelsen framhåller att en sådan förändring för med sig endel oönskade effekter och föreslår därför att man i stället överväger andralösningar. Liknande skäl anförs av polisstyrelsen i polisdistrikt.Försäkringsbolagens riksförbund, , TCO och polisförbundet. Även polisstyrelsen i .polisdistrikt uttryckerfarhågor för en utveckling i riktning mot alt överföra fler och flerarbetsuppgifter till privata bevakningsföretag. Utredningens förslag torde enliglstyrelsen med nödvändighet innebära en inte oansenlig marknad för de privata bevak-ningsförelagenoch styrelsen finner det med anledning härav angeläget atl man så tydligt sommöjligt understryker att bevakningspersonalen inle övertar en polisiär brottsbekämpanderoll. - Liknande synpunkter framförs av polisstyrelsen i polisdistrikt. (Se även nedan avsnitt 2.7.) intar en kritisk hållning till betänkandet ochmenar att utredningen, bprtsetl frän förslaget rörande lokallarmanläggningar,inte i tillräcklig grad har redovisat avvägningar mellan alternafivalösningar, gmnderna för sina ställningstaganden och konsekvensema av deföreslagna författningarna. Prop.1982/83:163 63 Flera remissinstanser behandlar utredningens övervägandeni frågan om införande av en särskild avgift, som anläggningshavama skulle fåbetala vid polisutryckning i anledning av falskt larm. Remissppinipnen är idenna del mycket sphttrad. ÅlskiUiga remissinstanser ansluter sig tUl utredningensställningstagande alt avvisa tanken på en avgift av delta slag. En sådanuppfattning redovisas av bl. a. kammarrätten i , postverket,i , polisstyrelserna i och Sundsvallspolisdistrikt. Föreningen , Föreningen , och . Föreningen och FöreningenSveriges polischefer påpekar särskilt all flertalet polisstyrelser tidigareallmänt sett har varit positivt inställda till någon form av falsklarmsavgift.Föreningarna anser emeUertid atl utredningen på ett övertygande sätt har visat atlen sådan ordning skulle vara förenad med betydande nackdelar. i framhåller all man även inpmpplisen där i länet ofta har diskuterat, om inle ett avgiftsbeläggande avfalsklarm skulle vara en framkomlig väg. erinrar vidare pm altutredningen efter pmfattande överväganden har stannat för atl inle föreslå någpnsådan avgift. delar den uppfattningen pch anger som gmnd för sittställningslagande bl.a. alt en sådan avgift - som i så fall måste vara relativthög - inte skulle få någon egenfiig betydelse för ett stort och väl konsplideratförelag medan den för exempelvis elt htet förelag kan betyda, att man avslårfrån ett i pch för sig välbehövligt larmskydd. delar pckså utredningens uppfattning atl en falsklarmsavgiftinle skulle lösa prpblemen. har i gmnden samma uppfattning menframhåller atl man för framfiden självfallet bör behålla möjligheten alt införaen falsklarmavgift, pm de andra av utredningen nu föreslagna åtgärderna inteskulle medföra önskat resultat. Ungefär lika många remissinstanser ger emellertid uttryckför en motsatt insläUning och anser alt en avgift som sanktion vid falska larmkan vara ett verksamt medel att minska antalet sådana larm. Uttalanden i denriktningen görs av bl. a. , , ,, statens brandnämnd samt polisstyrelserna i ,, och polisdistrikt. Rikspolisstyrelsenfinner inte utredningens argument mot en sådan avgift övertygande. Enligtstyrelsens uppfattning skulle avgiftsbeläggning av falsklarm, såsom ettkomplement till föreslagna åtgärder i prpduktkpntrpll-hänseende, i inteoväsentlig grad bidra till anskaffande av bättre anläggningar och fiU atttillsyn och skötsel förbättras. - En liknande uppfattning förs fram av Götahovrätt och polisstyrelsen i polisdistrikt, som även för sin del anser atlutredningen något lättvindigt avfärdat tanken på Prop.1982/83:163 64 Styrelsen anser vidare atl en kombinafion av ett ordenfiigt ekonomisktpåtryckningsmedel och krav på larmutmstningamas kvalitet rimligtvis bör ha en poshiveffekt, inle minst genom atl man då får ett syslem där uppföljning av falsklarnienkan ske från polisens sida med åtföljande justeringar i kraven påanläggningarnas tekniska kvalitet. Även påpekaralt en kostnad i samband med falsklarm positivt påverkar anläggningsägarensvilja att minska risken för falsklarm. Verket anser för sin del alt det beloppsom erläggs i samband med falsklarm bör användas till alt avhjälpa orsaken tiUdel falska larmet. Statens brandnämndframhåller bh a. att vissa kommuner på brandförsvarets område har tillämpatett system som innebär att anläggningsinnehavare debiteras för onödiga larmoch att delta har visat sig myckel verksamt. Nämnden påpekar också att denna avgiflsskyldigheli fortsättningen kommer att regleras i avtal som träffas mellan kommunen och abonnentermed larm som är direki:anslutna till brandförsvarets larmmottagare. Utredningensställningslagande att inte föreslå någon form av offentligt auklorisalionstvångför larminslallatörer kritiseras av flertalet av de remissinstanser spm tarupp frågan. Dessa instanser menar tvärtom att ett auktorisationssystem börkunna \'ara elt effektivt sätt alt på minska andelen onödiga larm.Uttalanden i denna riktning görs av bl. a. , bankinspektionen,, länsstyrelserna i och , polisstyrelserna iLunds, och polisdistrikt, ABAB, , FöreningenSveriges länspolischefer. ,, och . i Malmöhuslän Lfirågasätter sålunda, om inte larminstaUalörer - i likhet med vad som f. n.giiller för bevakningsverksamheten - bör omfattas av myndigheternas tiUsyiii.Länsstyrelsen påpekar atl polisen och den enskilde som vill kompletterei sittegendomsskydd med larm genom auktorisationskravet tillförsäkras i vart fall enviss garanti för att larmutmstningen uppfyller någon form av tekniskaminimikrav och all utmstningen är anbringad på ett sakkunnigt och omdömesgUltsätt av därtill lämplig person. En sådan tillsyn i förening med utredningensövriga försjag pm kpntroU- och avgiftsskyldighet bör enligt uppfattningkunna medföra alt frekvensen av f ilsklarm på lång sikt avsevärt nedbringas. TiUsynenskulle exempelvis kunna iitföras av länsstyrelserna, som ärtillsynsmyndighet över de auktpriserade bevakningsföretagen. Länsstyrelsenpåpekar att dessa företag redan nu i viss utsträckning bedriver försäljning PchinstaUafipn av larm och att länsstyrelserna oftast har myc- 1982/83:163 65 ketgod kännedom om dessa företag. - Liknande synpunkter framförs även avpolisstyrelsen i Lunds polisdistrikt och av polisstyrelsen i Helsingborgspolisdistrikt, som anser att det i vart fall bör finnas utrymme för ett frivUligtauktorisationssystem. Länsstyrelseni framhåller alt larminstallatörer som regel får god kännedom om förhåUandensom rör vitala säkerhets- pch skyddsintressen hps kunderna och att del därförmåste vara av stort intresse för dessa att veta alt det är ett seriöst ochpålitligt företag som man har atl göra med: Detta torde enligl länsstyrelsenbli aUtmer angelägel eftersom utvecklingen och den stora efterfrågan på dettaområde kan Ipcka t. o. m. personer och företag med rent brottsliga syften atlge sig in på marknaden. I motsats till utredningen anser därförall det är nödvändigt att uppställa den fömtsättningen, att endast den somuppfyller kraven på fillföriillighel i fråga om laglydnad och vandel får utövaverksamhet som larminstallatör. Som rikthnje för en sådan reglering kan enligllänsstyrelsen gäUa reglerna i lagen (1979:357) om yrkesmässig försäljning av dyrkverktygsamt de därtUl anknytande föreskrifter som utfårdat efterregeringens bemyndigande. - , polisstyrelsen i polisdistrikt,. Föreningen och Föreningen anför liknande skäl för sin inställning på den här punkten. Ävenbankinspektionen framhåller alt auktorisation av inslaUalörer kan vara entänkbar lösning för framtiden. Det finns enligt inspektionen mot bakgmnd av dentilllagande brottsligheten anledning all räkna med all aUmänheten i ökadomfattning kommer atl skaffa sig larmanläggningar. Inspektionen anser också altdenna konsumentgmpp är i störst behov av information vid anskaffning ochinstallation av larmanläggningar och att den därmed skuUe ha nytta av densäkerhet ett auklprisationssystem innebär; risken är annars stor all elt stortantal undermåliga anläggningar installeras med de följder som utredningen visatpå. Securitasanser också atl del från såväl samhällets som kundens/anläggningsinnehavarensutgångspunkt bör tUlses alt inslaUalipnsföretagel uppfyller erfprderligaminimikrav ifråga om instaUationskompetens, produktkvalitet m. m. Eftersom detär fråga om säkerhelsanläggningar, bör vidare krav ställas på anställdamedarbetare i sådana företag när del gäller allmän laglydnad, medborgerligpålitlighet och lämpUghet i övrigt. Enligl bolagets mening bör i den delenbestämmelserna i lagen (1974:191) om bevakningsföretag tjäna som vägledning. Påmotsvarande sätt bör i denna lag intagna bestämmelser om förelagetsorganisation, inspektionsverksamhet m. m. kunna liUämpas. Bolagel anser genom ett auktorisationsförfarande torde få en väsentligt ökad smidighetoch fortlöpande anpassning tUl utvecklingen i branschen, som behovetav detaljreglering i allt väsentligt bortfaller. - Liknande synpunkter framförsav ABAB och . 5 1982/83. Prop.1982/83:163 66 och framhåller attotillfredsställande planering och montering erfarenhetsmässigt är en vanligorsak till onödiga larm. Efterspm planering och montering torde ha storbetydelse även för anläggningens skyddsvärde måste enligt förbundels mening för-säkringsbplagenskrav på "gpdkänd anläggarfirma" för de anläggningar spm skaU knytastill försäkringsavUil finnas kvar. , , polisstyrelsen i pch hör till de remissinstanser somuttryckligen har anslufit sig till utredningens ställningslagande pä den härpunkten. NO anser att pbligatoriska auklprisationssystem bör förbehållas sUua-tionerdå del med hänsyn till männiiskors hv, hälsa och säkerhet framstår som enuppenbar risk att låta andra än auktoriserade utöva verksamheten ifråga. Deltakan enligt NO:s uppfattning inte anses vara förhållandet inom larmområdet. NOpåpekar vidare att en auktprisafipn av larminstaUalörer inte skulle lösaproblemet med falsklarm från redan befintliga larmanläggningar. och ser för sindel frän näringsfrihelsrätlsliga utgångspunkter med fillfredsslällelse attutredningen avfärdar tanken på införande av auktorisation avlarminstallatörer. 2.5 Myndighetskrav på larmanläggningar Elt betydande antal remissinstanser ställer sig i princippositiva till utredningens förslag att rikspplisstyrelsen skall ges befpgenhet atlmeddela vittgående tekniska Pch andra föreskrifter för larmanläggningar Pch förkontroll av atl dessa föreskrifter eflerievs. Uttalanden i den riktningen görsav , länsåklagaren i , BRA, ÖB, postverket,, kommerskollegium, NO, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, statensprovningsanstalt, statens brandnämnd, i ,polisstyrelserna i och polisdistrikt. Apoteksbolaget,, , ,, , TCO och FOA. Fleraremissinstanser framhåller att vid utarbetande av dessaföreskrifter bör samräda med befintliga organisationer och myndigheter medkunskaper pä området. Till dessa hör bl.a. ÖB, , kommerskollegium,överstyrelsen för ekonomiskt försvar. Larminstallatörernas förening.Larmgrossisternas förening, och .