prop · G60311 · 1982-12-31 00:00:00 — Detär naturligtvis i och för sig möjligt att i övrigt följa promemorians förslag ifråga om avdragsskyldigheten och sålunda låta denna skyldighet föreligga näruppdragsgivaren är rörelseidkare, lantbrukare, kommun eller myndighet ochersättning utges till en uppdragstagare som inte är registrerad tillmervärdeskatt. En lösning av detta slag förordas också av åtskilligaremissinstanser. För egen del vill jag emellertid redovisa följande synpunkter. Somjag har nämnt tidigare medför en anknytning till mervärdeskaltere-gistreringenatt denna registrering får en direkt betydelse vid tillämpningen avbestämmelserna i om en arbetsgivares betalningsskyldighet för arbetstagaresskatt. Enligt UBL är denna skyldighet beroende av vilken skattsedel - A- eller B-skattesedel- som utfärdats för uppdragstagaren, om den utgivna ersättningen utgjort inkomstav rörelse eller tjänst för uppdragstagaren och - i sistnämnda fall - om frågavarit om en huvudsaklig arbetsanställning eller inte. Anknytningen tillmervärdeskatten innebär att betalningsskyldighet för arbetstagares skatt m. m.kan åläggas en uppdragsgivare även om uppdragstagaren har B-skattesedel.Registreringen till mervärdeskatt kan också få den verkan i vissa fall att enarbetsgivare, som ådragit sig betalningsskyldighet enligt UBL:sbestämmelser,kan undgå denna skyldighet. sätts vidare ur spel på detsättet att uppdragsgivarens betalningsskyldighet för en arbetstagares skatt ivissa 1982/83:11 29 faUkan bli mindre än som följer vid en tillämpning av UBL. Till detta korhmer enligt promemorians förslag låter mervärdeskatteregistreringen varaavgörande också när det är fråga om fysiska personer, som åtar sig ett uppdragsom en bisyssla och inte är och inte heller skall vara registrerade tillmervärdeskatt. Desvårigheter som dessa sammanstötande regler vållar undviker man ommervärdeskatteregistreringen får vara avgörande bara när det är fråga om enuppdragstagare som enligt alltid skall påföras preliminär B-skatteller enligt 53 § 2 mom. kommunalskattelagen (1928:370), KL, inte skall taxerasför inkomst och därför inte betalar någon preliminär skatt. De uppdragstagaresom det här gäller är juridiska personer och, i nu förevarande sammanhang,framför allt aktiebolag och handelsbolag. I fråga om de uppdragstagare, som ärfysiska personer, skulle kontroUen i stäUet avse registreringen iuppbördssystemet och uppdragsgivarens avdragsskyldighet alltså göras beroendeav om uppdragstagaren är påförd B-skatt eller inte. Ensådan modifiering av promemorieförslaget skulle komma att nära ansluta tUl enlösning, som antytts i några remissyttranden. Fleraremissinstanser har sålunda uttalat att det borde gå att inordna det föreslagnasystemet i UBL och att därigenom få en god samordning med det ordinarieuppbördssystemet. Jag har också för egen del funnit att syftet medpromemorieförslaget med fördel bör kunna uppnås genom att den föreslagnaordningen i den del som den gäller uppdragstagare som är fysiska personersamordnas med uppbördsförfarandets registreringssystem för A- och B-skattesedlar.En sådan samordning har bl. a. den fördelen att bestämmelserna, om så ärönskvärt, kan göras tillämpliga också på uppdragsområden som inte faller inunder mervärdeskattelagstiftningen. Den öppnar vidare möjlighet atteffektivisera källskattesystemet. Detta kan ske genom att UBL:s bestämmelserjämkas så att en A-skattsedel under vissa angivna förutsättningar får utfärdasför en uppdragstagare utan hinder av att hans ersättningar kan anses hänförligatill inkomst av rörelse. Jag kommer att redovisa synpunkter på denna fråga idet följande. Ensamordning med innebär bl.a. att uppdragsgivaren skallkontrollera - i stället för uppdragstagarens registrering till mervärdeskatt om uppdragstagaren har påförts B-skatt eller A-skatt. Som har framgått av vadjag sagt förut måste en uppdragsgivare redan i dagens läge göra denna kontrollom han vill vara säker om att undgå risken att bli betalningsskyldig föruppdragstagarens skatt. En sådan samordning innebär också att uppdragsgivarenskall vara skyldig att göra avdrag om uppdragstagaren inte visar att han har B-skattoch att han blir betalningsskyldig för det skattebelopp som han underiåter attinnehålla. Denna betalningsskyldighet skall vidare inträda oberoende av omuppdragstagarens ersättning skaU taxeras som inkomst av rörelse eller sominkomst av tjänst. 1982/83:11 30 Anknytningentill A- och B-skattesedelsregistreringen skall med andra ord, näruppdragstagaren är en fysisk person, på samma sätt som den i promemorianföreslagna anknytningen till mervärdeskatteregistreringen, medföra attuppdragsgivaren inte behöver ta ställning fill om uppdragstagaren driverrörelse eller åtar sig uppdraget som arbetstagare. Genomatt samordna den föreslagna lagens bestämmelser också med UBL:s A- och B-skattesedelsystemkommer den i promemorian föreslagna kontroll- och avdragsskyldigheten attinriktas på fysiska personer, som åtar sig uppdrag som enmansföretagare eUersom arbetstagare vid sidan av en fast anställning. När ett uppdrag lämnas sådan person måste uppdragsgivaren för att vara på den säkra sidan alltidkontrollera vilket slag av preliminärskatt som uppdragstagaren har. Äruppdragstagaren en juridisk person blir förhållandet ett annat. För enuppdragsgivare kan ett avtal med ett aktiebolag eller handelsbolag som visarsig vara registrerat till mervärdeskatt Uksom f. n. medförabetalningsskyldighet bara i de fall, då arbete enligt avtalet utförts avarbetstagare, som får anses ha förmedlats av bolaget och för vilkauppdragsgivaren kan bedömas vara arbetsgivare. Jagföreslår med hänvisning till vad jag har anfört nu att den i promemorianredovisade kontroll- och avdragsskyldigheten anknyts till A- och B-skattesedelssystemeti fråga om uppdragstagare som är fysiska personer. Jagvill härmed återkomma tiU vad jag har antytt om en speciallösning försmåhus- och lägenhetsägarna. Somjag har sagt förut bör småhus- och lägenhetsägarna inte åläggas någonskyldighet att göra avdrag på en uppdragsersättning. De bör i stället lämnavissa uppgifter i självdeklarationen. En småhus- eller lägenhetsägare, som haruppdragit åt någon - det må vara en fysisk eller juridisk person - att utföraett arbete på fastigheten eller lägenheten, bör sålunda vara skyldig att isjälvdeklarationen lämna uppgift om uppdragstagaren och den utbetaladeersättningen. Om han inte betalat ut någon ersättning för uppdrag av det slagsom den av mig föreslagna lagen avser bör han i stället avge en försäkran omdetta i självdeklarationen. Denna uppgiftsskyldighet bör vidare vara förenadmed en ekonomisk ansvarighet som innebär att småhus- eller lägenhetsägaren - omhan lämnar oriktiga uppgifter eller osann försäkran - i viss utsträckning blirbetalningsskyldig för uppdragstagarens eventuella skatteskulder. Jag kommeratt lämna en närmare redovisning också för denna del av mitt förslag iavsnittet om bestämmelserna i den föreslagna lagen. 4.2.3 Särskiltom anknytningen tiU UBL Ipromemorian behandlas några frågor som sammanhänger med att bestämmelser omavdragsskyldighet enligt förslaget införs i en särskild lag vid sidan av om avdrags- och betalningsskyldighet för 1982/83:11 31 arbetsgivarna.Hur jag anser att dess frågor bör lösas redovisar jag i avsnittet ombestämmelserna i den föreslagna lagen. Vad jag skall behandla nu gäller mittförslag att en uppdragsgivare skall vara betalningsskyldig om han underlåteratt göra avdrag för en uppdragstagare som är fysisk person och som inte harvisat att han har B-skatt. PreliminärA-skatt skall enligt 3 § 2 mom. UBL betalas av skattskyldig som har inkomst avtjänst. Om den skattskyldige också har annan inkomst eller är skattskyldig förgarantibelopp för fastighet eller för förmögenhet får den lokalaskattemyndigheten föreskriva att preliminär A-skatt skall betalas även fördenna inkomst, för garantibeloppet eller för förmögenheten. Har denskattskyldige inkomst både av tjänst och rörelse och uppgår inkomsten avrörelse till högst 1/4 av den sammanlagda uppskattade inkomsten, bör denskattskyldige enligt anvisningarna till 3 § i regel betala preliminär A-skatt.I annat fall bör han påföras B-skatt. Somhar nämnts förut kan det ibland vara svårt att med bestämdhet avgöra om enskattskyldigs inkomster bör hänföras till inkomst av tjänst eller rörelse. Iförarbetena till anvisningarna så som de senast kompletterats (prop. 1974:159,SkU 57, rskr 360) har vidare framhållits att det förekommer att skattskyldigabegär att få övergå från A-skatt till B-skatt med hänvisning till att de driverrörelse, medan omständigheterna i verkligheten ofta är sådana, att denskattskyldige kan anses anställd. Med hänsyn härtill föreskrivs ianvisningarna, att preliminär A-skatt skall utgå även om den skattskyldigeuppger sig driva rörelse, men det av utredning i ärendet framgår att hansverksamhet bedrivs under sådana förhållanden som motsvarar arbetsanställning.Gränsen mellan A-skatt och B-skatt har också mjukats upp genom ett annatuttalande i anvisningarna. Det sägs sålunda att omständigheterna kan varasådana, att B-skatt visserligen framstår som den naturliga skatteformen, menatt preliminär A-skatt ändå bör betalas, exempelvis därför att denskattskyldige vid upprepade tillfällen har underlåtit att ivederbörlig ordning betala den debiterade B-skatten. Omen arbetsgivare/uppdragsgivare inte gör skatteavdrag, har det för bedömningenav hans betalningsskyldighet, enligt UBL inte i och för sig någon avgörandebetydelse om arbetstagaren/uppdragstagaren har A-skattesedel. Förutsättningenför att betalningsskyldighet skall kunna åläggas är nämligen att ersättningenhar utgjort lön för mottagaren. Så är inte fallet om det visar sig attuppdraget har utförts i en av uppdragstagaren bedriven rörelse. Enligtden lag som föreslås nu blir förhållandet ett annat. Enligt denna görsuppdragsgivarens betalningsskyldighet direkt beroende av om uppdragstagarenhar tilldelats A-skattesedel eller visar att han är påförd B-skatt. Närdet nu gäller att söka skapa en bättre skatte- och avgiftskontroll, är detenligt min mening nödvändigt att i den föreslagna lagen ge preliminär- 1982/83:11 32 skatteregistreringenden här angivna effekten. En sådan ordning behövs i första hand med tanke påuppdragstagare som åtar sig att utföra arbete vid sidan av en fast anställningeller har en uppdragsverksamhet som han själv bedörher ha så ringa omfattningatt skattskyldighet till mervärdeskatt inte föreligger. En direkt bindning tilluppdragstagarens fakliska preliminära skatt behövs också för att skapa enavdragsskyldighet, som uppdragsgivaren måste iaktta även om han inte anser sigkunna bedöma om arbetet utförs som en bisyssla eller skall anses utgörauppdragstagarens huvudsakliga anställning. Anvisningarnaför utfärdande av skattsedlar skall ses mot bakgrund av -aft det ibland kanvara svårt för den lokala skattemyndigheten att med bestämdhet avgöra om denskattskyldiges inkomster skall taxeras som inkomst avtjänst eller rörelse. I sådana fall kan den lokala skattemyndigheten utfärda A-skattesedel.Det rör sig då regelmässigt oni uppdragstagare som enligt myndighetensbedömning kommer att utföra sitt arbete under sådana förhållanden, att han börses som en arbetstagare och mycket väl kan betala sin preliminära skatt genomskatteavdrag. Det säger sig självt att en uppdragstagare, som anser sig harätt till B-skattesedel, ber den lokala skattemyndigheten ändra sitt besluteller besvärar sig hos för att få frågan prövad. Enligtmin mening kan de här angivna förhållandena inte bedömas kräva att män medtanke på den föreslagna lagen ger snävare gränser för myndigheternasmöjligheter att utfärda A-skattesedlar. Tvärtom finns det skäl som talar för enutvidgning. Det finns sålunda grupper av uppdragstagare som strikt bedömdaenligt får anses driva rörelse men som i praktiken arbetarunder samma förhållanden som en arbetstagare och skuUe kunna betala enpreliminär A-skatt, som beräknades enligt grunder som angetts av den lokalaskattemyndigheten. En sådan ordning skulle utan tvekan vara ett effektivt sättatt förhindra att dessa uppdragstagare drar pä sig skatteskulder, som blir såstora, att de i praktiken inte kan betalas. Som jag har sagt förut öppnaranknytningen i den föreslagna lagen till A- och B-skatteregistreringenmöjligheter att utvidga källskattesystemet på detta sätt. Jag är ernellertidinte beredd att nu gå så långt. Man bör enligt min mening först vinna en visserfarenhet av den nu föreslagna lagens tillämpning. Jagvill i detta sammanhang avslutningsvis framhålla följande. Somframgått av vad jag har sagt förut är det från både beskattnings- och uppbördssynpunktav största betydelse att man så långt möjligt tar tillvara den medverkan somarbetsgivarna och uppdragsgivarna kan lämna. Detta förutsätter bl.a. attmyndigheten före en registrering skaffar sig sådan information om denskattskyldiges inkomst- och arbetsförhållanden att det tillförlitligt kanbedömas vilken skattsedel som bör utfärdas A-skattesedel eller B-skattesedel.Till denna information hör bl. a. upplysning om hur det i övrigt förhåller sigmed den skattskyldiges registrering. 1982/83:11 33 uppgett sig driva rörelse, som medför skattskyldighet tillmervärdeskatt, måste kontrolleras att han finns upptagen i länsstyrelsensmervärdeskatteregister och, om han har anställda, att han är registrerad förredovisning av källskatt och arbetsgivaravgifter. Det är ofta först genomsådana kontroller, som man får den samlade bild som behövs för att bedömavilket slags skattsedel som bör utfärdas. Man får därmed också en samordningsom är av värde inte bara med tanke på uppbördssystemet utan även med hänsyntill kontrollen av mervärdeskatten och arbetsgivaravgifterna. De här nämndaåtgärderna är dock inte tillräckliga. Det måste bl.a. också fortlöpandekontrolleras hur skattskyldiga med B-skatt sköter sina inbetalningar och videventuellt upprepade betalningsförsummelser undersökas om den skattskyldigeverkligen driver rörelse och är berättigad till B-skattesedel. En lag i syfte att begränsa användningen av gråarbetskraft skall enligt de huvudlinjer som jag har redovisat i det föregåendegälla uppdrag som utgör skattepliktig tjänst enligt lagen (1968:430) ommervärdeskatt, , och avser arbeten pä fastighet eller byggnad. Den skallockså vara tillämplig i fråga om vissa mervärdeskattepliktiga uppdrag som en rörelseidkarelämnar i sin verksamhet och låter utföra på sin arbetsplats. Uppdragsgivaren skall kontrollera att uppdragstagarenenligt uppgift på fakturan är registrerad i viss ordning. Om uppdragstagaren ären fysisk person skall uppdragsgivaren sålunda kontrollera om denne har A-eller B-skattesedel. Är uppdragstagaren en juridisk person skalluppdragsgivarens kontroll i stället avse uppdragstagarens registrering tillmervärdeskatt. Om uppdragstagaren inte har angett att han har B-skatt resp. ärregistrerad till mervärdeskatt skall uppdragsgivaren vara skyldig att innehållaviss del av ersättningen för inbetalning till . Dessa bestämmelser om kontroll- och avdragsskyldighetskall dock inte gälla den som låter utföra ett arbete i sin bostadslägenhet somhan innehar på grund av hyresavtal eller tjänsteavtal. Inte heller småhus- ochlägenhetsägarna skall ha några sådana skyldigheter. De skall i stället lämnauppgift i självdeklarationen om vilka uppdragstagare som utfört arbete påfastigheten eller lägenheten och hur stora ersättningar som har betalats ut.Har någon ersättning inte betalats under beskattningsåret skall en försäkranavges om detta. Om uppgift eller försäkran är oriktig blir småhus- ellerlägenhetsägaren i viss utsträckning betalningsskyldig för uppdragstagarens ev.skatteskulder. 3 1982/83.1 saml. 1982/83:11 34 Den föreslagna lagen bör enligt min mening inledas med enkort redovisning för vilka skyldigheter som åläggs enligt lagen i fråga omvissa uppdrag. I enlighet med några remissinstansers förslag bör härvid ocksåuttryckligen anges att skyldigheterna avser uppdrag åt såväl fysiska somjuridiska personer. Lagens bestämmelser är tillämpliga på den som ger ettuppdrag av det slag som beskrivs i lagens 4 §. I promemorians lagförslag (3 §)har denne getts beteckningen uppdragsgivare. En motsvarande beteckning har föreslagitsockså för den som gentemot uppdragsgivaren åtar sig att utföra uppdraget. Dennehar benämnts uppdragstagare. Innebörden av dessa beteckningar är emeUertidenligt min mening så pass klar att de inte behöver definieras. Några sådanadefinitioner återfinns därför inte i mitt lagförslag. I anslutning till detta kan framhållas att en uppdragsgivaresavdragsskyldighet enligt lagen är knuten till en kontroll av skattesedels-eller mervärdeskatteregistreringen för uppdragstagaren. Om denne i sin turuppdrar åt någon annan att utföra arbetet har uppdragsgivaren sålunda intenågon kontroll- eller avdragsskyldighet i fråga om uppdragstagaren i detta uppdragsförhållande.Den skall i stället fullgöras av hans egen uppdragstagare, som ju enligtinnebörden av begreppet uppdragsgivare kommer att ha ställning också som ensådan. 5.1.2 2 § (samt 39 § 1 mom. UBL) Lagens bestämmelser om en uppdragsgivares skyldighet attgöra avdrag för preliminär skatt skall med ett undantag tillämpas oberoende avom den som åtar sig uppdraget är rörelseidkare eller enligt UBL:s ellersociallagstiftningens bestämmelser får anses utföra arbetet som arbetstagarehos den som lämnat uppdraget. Undantaget gäller de fall då uppdragsgivaren ärhuvudarbetsgivare åt arbetstagaren och alltså enligt UBL i princip skyldig attgöra skatteavdrag på ersättningen. I sådana fall skall det inte föreligga någonskyldighet att göra avdrag enligt den nu föreslagna lagen utan UBL:sbestämmelser skall i stället gälla. I promemorians lagförslag (5 §) har bestämmelsen om denna fillämpningtagits in som ett undantag från föreskriften om avdragsskyldighet. Jag anseremellertid att man vinner i klarhet och överskådlighet genom att i ställetredan i en inledande paragraf slå fast att lagens bestämmelser om avdrag inteär tillämpliga om uppdragsgivaren såsom huvudarbetsgivare är skyldig att göra skatteavdragpå ersättningen enligt 39 § 1 mom. första stycket UBL. Såsom RSV har framhållitbör vidare för tydlighetens skull Prop.1982/83:11 35 dennaparagraf i UBL förses med en erinran om den skyldighet att göra avdrag somföreligger enligt den föreslagna lagen när uppdragsgivaren inte ärhuvudarbetsgivare. Jaganser mig redan i detta sammanhang böra ta upp en fråga som behandlats ipromemorian och som gäller förhållandet mellan den föreslagna lagen och UBL. Denföreslagna lagens bestämmelser om avdragsskyldighet skall inte tillämpas, omden som åtar sig uppdraget, har sin huvudsakliga inkomst av tjänst hosuppdragsgivaren och denne alltså enligt UBL är att anse som huvudarbetsgivare.I sådant fall är det som är tillämpliga. Som har framhållitsi promemorian är det emellertid inte alltid möjligt för den som får ett arbeteutfört åt sig att med bestämdhet avgöra om arbetet är en bisyssla eller om hansjälv med hänsyn till olika omständigheter får anses vara huvudarbetsgivareenligt UBL. Omständigheterna kan i ett uppdragsförhållande vidare vara sådanaatt den som utför arbetet får anses stå i uppdragsgivarens tjänst även omparterna grundat sin överenskommelse på att så inte är fallet. Ettuppdragsförhållande, i vilket parterna anger sig vara uppdragsgivare ochuppdragstagare, kan sålunda i verkligheten innebära en förmedling avarbetskraft. De som gör arbetet är dä anställda hos uppdragstagaren men utförarbetet hos uppdragsgivaren under sådana förhålladen och villkor, att det ärdenne som är den verklige arbetsgivaren. kan vara en mellanuppdragsgivaren och uppdragstagaren överenskommen konstruktion för att döljadet verkliga förhållandet. Det kan också ha ingåtts utan att uppdragsgivarenhar gjort klart för sig att han kommer att stå som huvudarbetsgivare för denarbetskraft som utför arbetet. Enligtvad som sägs i promemorian bör en uppdragsgivare, som gjort avdrag enligt denföreslagna lagen men rätteligen borde gjort skatteavdrag enligt UBL åläggasbetalningsskyldighet för en eventuell mellanskillnad bara om det måste ha varituppenbart för honom att han var huvudarbetsgivare. Det bör enligt promemorianvidare kunna förutsättas att en sådan tillämpning kan iakttas med stöd avansvarighetsbestämmelserna i 75 § första stycket UBL. Jagfinner det också för egen del rimligt att den som gjort ett avdrag enligt denföreslagna lagen regelmässigt inte skall behöva befara att bli betalningsskyldigenligt UBL. På motsvarande sätt bör regelmässigt inte heller den som gjortavdrag enligt UBL behöva befara att senare bli ålagd betalningsskyldighetenligt den föreslagna lagen. Betalningsskyldighet för en eventueUmellanskillnad bör bara komma i fråga om det måste ha varit uppenbart föruppdragsgivaren vilken lag han rätteligen bort tillämpa. Denansvarighetsbestämmelse i 75 § första stycket UBL som enligt promemorian börkunna ge stöd för en sådan tillämpning när avdrag har gjorts enligt denföreslagna lagen har en motsvarighet i denna lag, nämligen i 14 §. Jag ansermig därför kunna utgå från att uppdragsgivarnas ansvarighet enligt 1982/83:11 36 de båda lagarna - när avdrag har gjorts enligt en av dem -skall kunna avvägas på det sätt som jag har sagt nu utan någon uttryckligbestämmelse. Som någon remissinstans har påpekat synes det tveksamt omen regel, som innebär att uppdragsgivaren åläggs betalningsskyldighet bara omdet måste ha varit uppenbart för honom att han var huvudarbetsgivare, skallkunna gälla fullt ut också när uppdragsgivaren inte gjort avdrag enligt UBL ochinte heller enligt den föreslagna lagen på grund av att uppdragstagaren visatsig vara registrerad till mervärdeskatt eller ha B-skatt och utför arbetet medhjälp av "egna" arbetstagare. Om man också i dessa fall kunde göra uppdragsgivarenbetalningsskyldig enligt UBL bara om det måste ha varit uppenbart för honomatt han var huvudarbetsgivare, skulle möjligheterna att utkrävabetalningsskyldighet i samband med förmedling av arbetskraft sannolikt blimycket små. En sådan konsekvens kan man enligt min mening inte acceptera. Ansvarighetsbestämmelsen i 75 § första stycket UBL innebäratt en arbetsgivare ådrar sig betalningsskyldighet om han utan skälig anledningunderiåter att göra skatteavdrag. Enligt den tillämpning som jag har förordattidigare skall dock en arbetsgivare, som gjort avdrag enligt den föreslagnalagen eller underiåtit att göra avdrag på grund av att uppdragstagaren visatatt han skall betala B-skatt, regelmässigt inte kunna göras betalningsskyldigenligt UBL. En sådan tillämpning bör i enlighet med vad jag har sagt integälla när det visar sig att uppdragsgivaren använt sig av förmedlad arbetskraftoch alltså i verkligheten har varit arbetsgivare. I sådana fall bör frågan omuppdragsgivarens/arbetsgivarens betalningsskyldighet enligt UBL med andra ordprövas på samma sätt som och alltså med utgångspunkt i den innebördsom ansvarighetsbestämmelsen nu ges när det visar sig att det har varit frågaom förmedlad arbetskraft. I promemorian har också berörts förhållandet mellan denföreslagna lagen och bestämmelserna om arbetsgivaravgifter. Det uttalas sålundaatt en uppdragsgivare regelmässigt inte borde behöva befara att i efterhand blibedömd som arbetsgivare om uppdragstagaren kunnat styrka sin registrering tillmervärdeskatt för den verksamhet som uppdraget avsåg. Hur en sådan ordningskulle kunna åstadkommas har dock inte övervägts närmare. I promemorian harendast framhållits att förutsättningen torde vara att man inför en bestämmelsei lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligt lagen (1981:691) omsocialavgifter, AVGL, som gör det möjligt att undanta ersättningen frånuppdragsgivarens avgiftsunderiag om uppdragstagaren kunnat visa att han ärregistrerad till mervärdeskatt. () har med anledning av dettauttalande bl.