prop · G603134 · 1982-12-31 00:00:00 — medförslag till åtgärder för att åstadkomma snabbare avgöranden i skattebrottmål; Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag avregeringsprotokoll ovannämnda dag. Dettar i många fall lång fid från det att ett skattebrott begås till dess en allmändomstol kan döma den som begått brottet till ansvar. Detta medför betydandeolägenheter både för samhället och för de enskilda. I en promemoria (BRÅ PM1982:1) Skattebrott och skattemål har en arbetsgmpp inom brottsförebygganderådet (BRÅ) föreslagit åtgärder för att förbättra nuvarande förhållanden.Huvudtanken är att brollmålsförfarandet och själva beskattningsförfarandetskall integreras, dvs. samordnas på ett mer långtgående sätt än enligt gällandeordning. Förslaget har remissbehandlats och övervägs f.n. av den nyligenfilisatta kommissionen mot ekonomisk brottslighet. Reformbehovetpå det aktuella området är emellerfid stort. I avvaktan på kommissionensöverväganden föreslås i denna proposUion vissa lagstiftningsåtgärder som kanbidra till en förkortning av handläggningstiderna i skattebrottmål. F.n.anses att en allmän domstol i princip måste vänta på en pågående skatteprocessinnan man kan meddela dom i skattebrottmälet. I propositionen föreslås en nyregel i skattebrottslagen (1971:69), enligt vilken en allmän domstol får vilandeförklaraett skattebrottmål i avvaktan på utgången av en skatteprocess endast i den måndenna är av avgörande belydelse för bedömningen av brottmålet. Vidare föreslås flera lagregler som kan bidra till att få framsnabbare avgöranden av sådana skattefrågor som är av väsenfiig betydelse för enfömndersökning eUer en rättegång rörande skattebrott. Sålunda föresläs 1 1982/83. 1982/83:134 2 attsådana skattefrågor skall handläggas med förtur bäde inom skatteförvaltningenoch vid de allmänna förvaltningsdomstolarna. Vidare föreslås vissa ändringar i förvaltningsprocesslagen(1971:291) i syfte att förkorta handläggningstidema vid nämnda domstolar.Skattemyndigheterna föreslås bU generellt skyldiga att anmälamisstänkt skattebrottslighet till åklagare. Åklagaren å sin sida föreslås få enskyldighet all se tiU att skattemyndigheter och allmänna förvaltningsdomstolarhålls underrättade om att ett brottmälsförfarande pågår. I propositionen behandlasockså vissa frågor rörande fördelningen av uppgifter vid länsstyrelsernasskatteavdelningar. Denya reglerna föreslås träda i kraft den I juU 1983. Prop.1982/83:134 3 Lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69) Härigenom föreskrivs aU i skattebrottslagen (1971:69)skall införas tre nya paragrafer, 15-17 §§, av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Har ett mål om brott enligt denna lag samband med enfråga om skatt eller avgift som är anhängig vid en förvaltningsdomstol eller enförvaltningsmyndighet, får handläggningen av brottmålet vila i avvaktan påutgången i skatte- eller avgiftsfrågan endast om det är av avgörande betydelseför prövningen av målet att den frågan avgörs först. En fråga om skatt eller avgift som är anhängig vid enförvaltningsdomstol eller en förvaUningsmyndighet skall där handläggas medförtur, om handläggningens resultat är av väsentlig betydelse för enförundersökning angående brott enligt denna lag eller ett åtal för sådant brolt. Åklagaren skall se lill att den domstol eller myndighetsom avses i första stycket underrättas om sådana omständigheter som kan varaav betydelse för frågan om förtursbehandling. Förvaltningsmyndigheter som handlägger frågor om skattereller avgifter skall göra anmälan till åklagaren så snart det finns anledningatt anta att brott enligt denna lag har begåtts. Detta gäller dock inte om delkan antas alt brottet inte kommer att medföra påföljd enligt denna lag eller omanmälan av annatskäl inte behövs. Denna lag träder i kraft . 1982/83:134 4 Lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291) Härigenom föreskrivs att 9 och 48 §§ förvaltningsprocesslagen(1971:291) skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 9§' Förfarandet är skriftligt. I handläggningen får ingå muntlig I handläggningen får ingå muntlig förhandling beträffande viss fråga, förhandlingbeträffande viss fräga, när det kan antagas vara tUl fördel när det kan antas vara till fördel för för utredningen. utredningen eller främja ett snabbt avgörande av målet. I kammarrätt, försäkringsrätt, länsrätt och den mellankommunalaskatterätten skall muntlig förhandling hållas, om enskUd som för talan i måletbegär del saml förhandUngen ej är obehövlig och ej heller särskilda skäl talarmot det. 48 § Den som för talan i mäl får anlita ombud ellerbiträde. Visar ombud eller biträde oskick- Visar ombud ellerbiträde oskick lighet eller oförstånd eller är han lighet eller oförstånd eller är han eljest olämplig, får rätten avvisa ho- eljest olämplig, får rätten avvisaho nom som ombud eller biträde i mä- nom som ombud eUer biträde i må let, let. Rätten får också förklara ho nom obehörig att brukas som om bud eller biträde vid rätten anting en eller tills vidare. Denna lag träder i kraft . Senaste lydelse 1979: 167. 1982/83:134 5 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden I. , , ,, , , , , , ,, , , , , , Thunborg Lagrådsremissmed förslag till åtgärder för att åstadkomma snabbare avgöranden iskattebrottmål Överträdelserav reglerna i skatte- och avgiftsförfaltningarna (skattebrott) beivras i deflesta fall genom s.k. skatte- eller avgiftstillägg. Andra överträdelserresulterar i strafföreläggande. Endast de grövre brotten leder numera fill åtalvid domstol. I dessa fall dröjer det ofta från det att brottet begås filldess att tingsrätten kan döma i målet. Delta beror i huvudsak på attskatteförfarandet drar ut och atl fingsrätten inte anser sig kunna taställning till åtalet förrän skatteprocessen har utmynnat i ett slutligtavgörande. () har - inom ramen för sin översyn av lagstiftningen mot organiseradoch ekonomisk brottslighet tagit upp problemen med de längahandläggningstiderna i skattebrottmål. BRÅ: s överväganden har redovisats ipromemorian (1982:1) Skattebrolt och skattemål. Huvudförslaget i promemorianär att taxerings- och brottmålsförfarandena i de aktuella fallen slås samman.Sålunda bör enligt promemorian utredningsverksamheten vid skattemyndigheternaoch vid de brotlsut-redande organen samordnas. Vidare föreslås ett integreratdomstolsförfarande, där taxeringsfrågan och åtalet behandlas infören och samma domstol, bestående av representanter för såväl skattedomstolar somallmänna domstolar. Det allmännas processföring inför en sådan domstol kanenligt förslaget åtminstone i vissa fall skötas av en enda person. Ensammanfattning av förslaget bör fogas fill protokoUet i detta ärende som bilaga1. En sammanfattning av remissutfal- Prop.1982/83:134 6 let, som också innehåller en förteckning överremissinstanserna, bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2. Problemen med de långa handläggningstiderna iskattebrottmål har också tagits upp i vid 1981/. Medanledning av tre motioner (mot. 1981/82:859, 1227 och 1578) uttalade justitieutskottet-efter att ha konstaterat att det frän flera utgångspunkter är olyckligt med delånga tider som löper tills det föreligger ett avgörande i skattebrollmålen-följande: "Enligt utskottets uppfattning knyter sig ett särskilt intressetill tanken på att genom organisatoriska förändringar tillskapa en ordning sominnebär atl en och samma domstol handhar både skattebrottmålet och det därtillanknytande skattemålet. Olika förslag i den riktningen förs fram i motionernaoch utskottet hyser i princip sympati för de tankegångar som bär uppmotionsförslagen." Utskottet uttalade vidare alt frägan om ett integreratdomstolsförfarande rymmer flera svära avvägningar och att det är ofrånkomligtmed ganska omfattande lagändringar. En ändrad ordning för handläggningen vid domstolborde enligt utskottet också föranleda en samordning av utredningsförfarandet.Frågan om en snabbare handläggning av skattebrottmål och skattemål måste enligtutskottet bli föremål för närmare utredning. Denna borde ske förutsätlningslöstoch även andra lösningar än ett integrerat domstolsförfarande måste övervägas.Vad utskottet anfört borde som sin mening ge regeringen till känna (JuU1981/82:28 s. 8). betänkande godkändes av (rskr1981/82:180). 2 Föredragandens allmänna överväganden Som har påpekats i skilda sammanhang dröjer det ofta långtid från det att ett skattebrott begås till dess att frågan om ansvar förbrottet kan tas upp till avgörande av en tingsrält. Detta medför betydande olägenheter.Sålunda försämras möjligheterna att få fram bevisning rörande brottet, omalltför läng tid förflyter från brottet fram till huvudförhandlingen i tingsrätten.I den mån åtal inte kan väckas eller den misstänkte inte kan delges åtalet,föreligger risk för att brottet preskriberas. Etl utdraget förfarande medför också i övrigt nackdelarfrän både allmänna och enskilda synpunkter. För att straffet skall ha denavsedda allmänpreventiva effekten är det angeläget att det utmäts så näratidpunkten för brottet som möjligt. För den enskilde själv kan det ocksåinnebära en onödig psykisk påfrestning om han tvingas vänta på en slutligprövning av brottmålet. Det råder en bred enighet om att det - pä grund av deförhållanden som nämnts behövs åtgärder för att åstadkomma snabbareavgöranden i skattebrottmål. Detta behov har vitsordals inte bara i riksdagenutan även 1982/83:134 7 avpraktiskt taget alla de remissinstanser som yttrat sig över BRÅ:s tidigarenämnda promemoria. Det är också en allmänt utbredd uppfattning atlreformbehovet är så pass akut att åtgärder måste vidtas snabbt. BRÅ:s huvudförslag om ett s.k. integrerat förfarande innebär en radikal förändringav de tillämpade formerna för beivrande av skattebrott. Särskiltgäller detta det skisserade domstolsförfarandet, där en och samma domstol avgörsåväl frågan om beskattning som ansvarsfrågan. Remissinstansernasreaktion pä förslaget om ett integrerat förfarande är blandad. Åtskilligaremissinstanser finner tanken på en integration intressant och väl värd attgöras till föremål för vidare överväganden. Man pekar dock inom denna gmpp påen hel del problem som måste lösas innan ett integrerat förfarande kan fungerai praktiken. Det framhålls också atl det för att lösa problemen krävs ettförhållandevis långvarigt utredningsarbete och att det är nödvändigt att under fidendämpa de mest akuta problemen genom reformer inom ramen för nuvarande system. Enannan grupp remissinstanser är tveksamma till eller avvisar tanken på ettintegrerat förfarande enligt BRÅ: s modell. Särskilt gäller detta förslaget omen sammanhållen domstolsprocess. Man pekar bl.a. på olika processueUa problemsom måste lösas innan ett integrerat förfarande kan fungera i praktiken. Dettakräver - menar man - en omfattande lagstiftning, vilket knappast är rimligtmed tanke på det relafivt ringa antal mäl, uppskattningsvis drygt 500 ,som det är fråga om. Närdet gäller integration av utredningen och processföringen är många remissinstanserpositiva till att särskilda taxeringsintendenter utses för sådana skatlemål somhar samband med misstanke om skattebrott, men man är oense om vilkabefogenheter sädana intendenter bör ha. En slor majoritet av remissinstansernahar avstyrkt förslaget om att intendenterna får till uppgift att ledaförundersökningar och föra talan om ansvar i broltmålsprocessen. Enligtmin mening skulle ett integrerat förfarande i de aktuella fallen innebäraåtskilliga fördelar. Genom ett sådant förfarande skulle man kunna uppnå att skattebrollmåleni en hel del fall avgörs snabbare. En annan posifiv effekt av ett sammanhålletförfarande är att de sammanlagda kostnaderna för förfarandet minskar, såvälför staten som för de enskilda. Jag har därför för min del den uppfattningenatt en lösning i anslutning till BRÅ-förslaget bör prövas. Remissbehandlingenav BRÅ:s promemoria visar emellertid att ett genomförande av integrationstankenkräver ytterligare överväganden i olika detaljfrågor och ett relativtomfattande förberedelsearbete. En så genomgripande reform kan därför integenomföras inom tUlräckligt . Med tanke på det stora reformbehovet börman emellertid undersöka vad som kan göras , huvudsakligen inom ramen förgällande organisafion. Idetta sammanhang kan erinras om att det f.n. på flera håll pågår ett omfattandeutredningsarbete, som bl.a. syftar fill att rafionalisera såväl Prop.1982/83:134 8 taxeringsförfarandetoch skatleprocessen som rättegången vid de allmänna domstolarna. Jag tänkerdärvid i första hand på utredningen (Fi 1973:01) om säkerhetsåtgärder m.m. iskatteprocessen (USS), rättegångsutredningen (Ju 1977:06) och inte minst dennyligen fiUsatta skatteförenklingskommittén (B 1982:03). Det är troligt atldetta utredningsarbete inom en inle alltför kan resultera i lagsttflningsålgärdersom kan medverka till att de nu aktueUa problemen lättare kan bemästras. Regeringenhar fiUsatt en kommission (Ju 1982:05) med uppdrag att lämnaförslag fiU åtgärder mot ekonomisk brottslighet. Det är naturligt att frågan omett integrerat förfarande övervägs ytterligare av kommissionen. Kommissionenhar då också möjlighet att följa upp resultatet av de reformer som föreslås idet följande och i andra sammanhang samt föreslå de ytterligare åtgärder vidsidan av ett eventuellt integrerat förfarande som behövs för att möta problemenmed de långa handläggningstiderna i skattebrottmål. Närdet sedan gäUer frågan vilka åtgärder som på kort sikt bör vidtas vill jaginledningsvis anmärka följande. Att det tar så lång fid från det aU ettskattebrott begås fill dess att en fingsrätt kan ta ställning fiU ett åtal för brottetberor som tidigare nämnts i första hand på att tingsrätterna - till följd avskattebedrägeribrottets konstmkfion som ett s.k. effektbrott -anser sig i deflesta fall böra avvakta resultatet av en pågående skatteprocess innanansvarsfrågan avgörs. Tidsutdräkten för brottmålens del är alltså väsenfiigenberoende på att utredningen och processen på skattesidan tar lång fid ianspråk. Övervägandena i fråga om lämpliga ålgärder måste utgä från nu nämndaförhållanden. Åtskilliga remissinslanserhar i yttranden över BRÅ: s promemoria anfört att det borde vara möjligt förde aUmänna domstolarna att i många fall ta ställning till åtal för skattebrottutan hinder av att en skatteprocess pågår. Jag återkommer till denna fråga idet följande (avsnitt 3). ~ Även om de aUmänna domstolarna i många fall kan taställning till ålal för skattebrott utan hinder av en pågående skatteprocess,måste det Ukväl, på gmnd av det centrala skattebrottets karaktär aveffektbrott, ofta bli nödvändigt för domstolarna alt avvakta ett avgörande iskattefrågan, åtminstone en dom i första instans. Vad åtgärderna i dessa fallmåste syfta till är att åstadkomma att de beskattningsfrågor som har sambandmed misstänkt skattebrottslighel handläggs så snabbt som möjligt. Jag kommer idet följande även att behandla ett antal reformförslag i detta hänseende (avsnitt4). Jaghar i ärendet samrätt med chefema för finans- och civildepartementen. 1982/83:134 9 3 Möjligheten att handlägga skattebrottmål utan att avvakta utgången av enskatteprocess Detär en grundprincip för all handläggning vid de allmänna domstolarna - lät varainte direkt uttalad i den processrättsliga lagstiftningen - att handläggningenskall äga mm utan onödiga dröjsmål och att målen skall avgöras så snart sommöjligt. Utrymmet för att låta mäl vila regleras i princip uttömmande av 32kap. 5 § (RB), om inte särskilda regler ställts upp för enviss målgrupp. I skattebrottmäl har domstolarna ofta tolkat gällande ordning pådet sättet att, om ett skattemål med nära anknytning till brottmålet samtidigtvarit anhängigt vid en skalledomstol, brottmålet fått vila i avvaktan på attskattemålet avgjorts slutligt. Idenna praxis ligger tillsammans med de ofta långa handläggningstiderna iskattedomstolarna - huvuddelen av förklaringen till att det tar så lång tidinnan de allmänna domstolarna kan avgöra skattebrottmål. Praxis torde gmnda sighuvudsakligen på ett äldre rättsfall och på vissa uttalanden av föredragandedepartementschefen i samband med fillkomslen av skattebrottslagen. Vidremissbehandlingen av BRÅ: s tidigare nämnda promemoria (PM 1982:1)Skattebrott och skattemål har det emeUertid från många håll, bl.a. från deallmänna domstolarna, framhållits att det från saklig synpunkt inte borde mötanågot hinder mot att avgöra vissa skattebrottmål pä ett tidigare stadium änsom f.n. är fallet. Man menar m.a.o. att vilandeförklaring av skattebrottmäl stundom sker i onödan. Mol den bakgmnden - och med hänsyn till önskemåletom förkortade handläggningstider i skattebrottmål - ter det sig angeläget attundersöka om det är möjligt att genom en ny lagreglering av utrymmet för vilandeförklaringåtminstone delvis komma till rätta med nuvarande olägenheter. Attden allmänna domstolen över huvud taget anser sig böra beakta ett anhängigtskattemål när ett skattebrottmål skall avgöras hänger samman med den utformningsom lagstiftaren gett det centrala skattebrottet, skattebedrägeriet. Dettabrott är konstmerat som ett s.k. effektdelikt, vilket i huvudsak innebär attden skattskyldige för att kunna dömas till ansvar måste visas ha fillfogat detallmänna en ekonomisk skada i form av uteblivna skatter eller avgifter genom en orikfig uppgift. För att det i brottmålet skall kunna konstateras all.en sådan skatteskada uppstått, har det som sagts oftast ansettsnödvändigt att avvakta en lagakraftägande dom i skattemålet. Närdet gäller frågan om de aUmänna domstolarnas bundenhet vid förvaltningsdomstolarnasavgöranden vid handläggningen av skattebrottmäl kan först och främstkonstateras alt det inte finns någon generell skyldighet för en allmän domstolatt följa en allmän förvaltningsdomstols skatterätts-liga bedömningar i ettskattemål (se t.ex. NJA 1979 s. 286). 1982/83:134 10 tordedock förvaltningsdomstolarnas avgöranden ha en betydande genomslagskrafl. Särskillgäller detta sådana avgöranden som är till fördel för den tilltalade. Så tillvida torde dock den allmänna domstolen vara formellt bunden av enförvaltningsdomstols bedömning att den i princip inle kan döma lill ansvar förskattebedrägeri, om skatleprocessen har utmynnat i etl konstaterande atlskattskyldighet inte föreligger för de belopp som åtalet gäller. Däremothänder det inte sällan att en allmän domstol frikänner en tilltalad från ansvarför skattebedrägeri, trots att skattedomstolarna funnit atl skattskyldighetföreligger. Detta kan bero antingen på att den allmänna domstolen har en annanuppfattning i frägan om skattskyldighet eller på att rekvisilen för en fällandedom anses brista på den subjektiva sidan. Det bör i sistnämnda hänseende särskilluppmärksammas atl den tilltalades uppsåt måste omfatta även den omständighetenatt de ifrågavarande inkomsterna var skattepliktiga för att ansvar förskattebedrägeri skall kunna ådömas. Trodde den tilltalade att skatteplikt ejförelåg, skall han frikännas, om inte s.k. eventuellt uppsåt eller grov oaklsamhetkan konstateras. Somnämnts inledningsvis har de allmänna domstolarna i princip rätt alt låtahandläggningen av mål vila endast i den mån del är tillåtet enligt reglerna om vilandeförklaringi 32 kap. 5 § RB. Enligl detta lagrum får ett mål förklaras vilande om det ärav "synnerlig vikt" för prövningen av målet att en fråga, som ärföremål för annan rättegång eller behandling i annan ordning, avgörs först. IGärdes m.fl. kommentar till RB (1949) nämns som ett exempel på närbestämmelsen kan bli tillämplig atl en person åtalats för deklarationsbrott mentaxeringsfrågan ännu inte prövats. Somskäl för att låta skaltebroltmålel vila har, som tidigare nämnts, även åberopatsett uttalande av föredragande departementschefen i propositionen angåendeskattebrottslagen. Departementschefen anförde att - eftersom skattebedrägerietär ett effektbrott det fanns "anledning att förvänta atl den allmännadomstolen avvaktar lagakraftägande beslut i beskatl-ningsfrågan innanansvarsmålet avgörs" (prop. 1971:10 s. 247). Eltannat stöd för vilandeförklaring av skattebrotlmål bmkar hämtas i rättsfalletNJA 1934 s. 88. Högsta domstolens majoritet uttalade där att det förtillämpning av straffbestämmelsen i dåvarande 143 § taxeringsförordningen enregel som var konstmerad som ett s.k. farebrott - förutsattes att det förelågett slutligt avgörande i fråga om de taxeringar som åtalet grundade sig på. Påsenare tid har vissa tendenser till uppluckring av principen om vilandeförklaringi nu aktuella fall kunnat skönjas. Från tingsrättshåU har det sålunda hävdatsatt inte så få domare numera gör en prövning från fall till fall av om det ärmöjligt att handlägga ett skattebrottmål utan att avvakta lagakraftägande dom iett skattemål som har samband med brottmålet. Avgörande vid denna bedömningsynes vara om skatteprocessen kan väntas ge något resultat som är av betydelseför brottmålet och som inte 1982/83:134 11 kanförutses av tingsrätten. anser man sig kunna döma redan före länsrättensdom, i andra fall avvaktar man denna. Handläggningssältet har motiverats medatt en pågående skatteprocess - med tanke på vikten av snabba avgöranden iskattebrottmål - inte bör få hindra brottmålets handläggning i de fall där enslutlig dom i skattemålet inte krävs för att man skall kunna bedömaansvarsfrågan på ett tillräckligt säkert sätt. BRÅhar i sin promemoria tagit upp frågan om problemen med de långa handläggningstidemaskulle kunna lösas genom en omkonstmklion av det centrala skattebrottet frånett s.k. effektdelikt till ett faredelikt. BRÅ har dock ansett sig saknaanledning att gå närmare in på denna fråga. Ävenjag finner att tanken på en omkonstruktionav skattebrottet inte lämpligen kan ' tas upp i detta sammanhang. Jag villemellertid påpeka att en reform som innebär att man helt frigör brottsrekvisitenfrån effekterna i skattehänseende, t.ex. genom att straffbelägga alla orikligauppgifter i medborgarnas självdeklarationer, skulle strida mot senare ärssträvanden att använda endast skattetillägg som påföljd vid lindrigareförseelser. Myckel talar alltså för aU man åtminstone på något sätt knyter an tilleffekterna av en oriktig uppgift. I och med detta måste man ocksä acceptera attdet finns ett samband mellan skattebrottmålet och själva skattefrågan. Vadsom kommit fram vid remissbehandlingen av BRÅ-promemorian tyder emellertid påatt del inle bara vid tingsrätterna utan även i hovrätter och kammarrätterfinns sympati för tanken att skattebrottsprocessen i många fall skulle kunnagenomföras utan hinder av att skattefrågan inte är lagakraflvunnet avgjord. Manhar också pä sina häll efteriyst en närmare reglering från lagstiftarens sidaav frägan i vilken utsträckning de allmänna domstolarna skall få döma i skattebrotlmålsom har samband med en icke slutligt avgjord skattefråga. Förmin del vill jag först slå fast att en allmän domstol knappast kan döma i ett skattebrottmälutan att avvakta utgången av skatteprocessen, om skattemålet innehållersvårbedömda skatterättsliga frågor av betydelse för ansvarsdelen. Skulle denallmänna domstolen i ett sådant fall ge sig in på en egen bedömning avskattefrågan och lägga denna bedömning till grund för en dom, kan det föreliggaen beaktansvärd risk för att den tilltalade blir dömd för skattebedrägeri trotsatt - enligt det slufiiga avgörandet i skatteprocessen - någon skatteskadainte uppkommit. Domen i ansvarsfrågan kan också bli materiellt oriktig på annatsätt. Vidare kan processekonomiska föriuster uppstå. Dels innebär det ettresursslöseri att en besväriig skattefråga ingående prövas på två håll. Ochdels har, om skattemålet resulterar i aU skattskyldighet inte befinnsföreligga, hela rättegängen i den allmänna domstolen medfört en onödigbelastning både för den misstänkte och för samhällel. En oriktig dom iansvarsfrågan kan 1982/83:134 12 ocksåmedföra att resningsförfarandet måste tillgripas och alt staten blir skadeståndsskyldiggentemot den tilltalade enligt lagen (1974:515) om ersättning vidfrihetsinskränkning.