prop · G603134 · 1982-12-31 00:00:00 — Är däremot revisionen avslutad och målet ligger hos taxeringsintendenten,är det denne som skall få informafionen. Detsamma är fallet omtaxeringsintendenten redan väckt talan eller om process redan pågår vid enallmän förvaltningsdomstol på grund av den skatlskyldiges överklagande. Omtalan är anhängig vid domstol, är det som tidigare nämnts vikfigt atl ävendomstolen blir underrättad om det pågående brollmålsförfarandet. Närdel gäUer andra typer av skatter eUer avgifter än direkt beskattning börinformationen tiUställas den myndighet och i förekommande fall -den domstolsom handlägger den aktuella frägan. När det gäller t.ex. punktskatt börunderrättelse ske till RSV. I defall underrättelse skaU ske tiU länsstyrelse - vare sig det nu gäller taxeringsenheten,revisionsenheten, mervärdeskatteenheten eUer besvärs-enheten - synes detlämpligast att underrättelsen kanaliseras genom chefen för skatteavdelningen(i chefen för taxeringsavdelningen), som genom sin centralaposition har bäst möjligheter att överblicka vilka befattningshavare sombehöver informeras. Nägon särskild underrättelse frän de brottsutredandeorganen tiU skaltedomstolen torde inte behövas, utan i denna del kaninformationen gå via den som för talan på statens vägnar, normalttaxeringsintendenten. I en del faU kan dock en sådan kontakt från åklagarenvara av värde. Nästafråga är hur man bland de brottsbeivrande organen bör fördela ansvaret för attinformation enligl det sagda lämnas. Den som ligger närmast lill hands attlämna underrättelse om att en brotlmålsprocess inletts är givelvis åklagaren.Han kan också informera om vad som händer i processen, t.ex. att åtalet läggsner eller att dom meddelas, atl domstolen beslutar vilandeförklara brottmålet iavvaktan på skattefrågans behandling resp. beslutar företa målet fill avgörandeändå. Underförundersökningsstadiet - alltså innan åtal väckts - är det naturligt attunderrättelseskyldigheten åvilar förundersökningsledaren. Åklagaren torde ipraktiken alltid vara förundersökningsledare i de situationer där undertättelseär aktueU. Ienlighet med det ovan sagda bör en regel om underrättelseskyldighet föråklagare tas in i skaltebroltslagen, lämpligen som etl andra stycke i en ny 16 §,alltså efter den tidigare (avsnitt 4.2.5) föreslagna förtursregeln. Detfår ankomma på RÅ att i samråd med företrädare för skatte- och avgiflsmyndigheternaoch utarbeta lämpliga rutiner för 1982/83:134 30 anmälningsskyldighetenenligt den föreslagna regeln. Särskild uppmärksamhet bör därvid riktas påproblemet med att skattedomstolarna i praktiken ofta inte - i varje fall intetillräckligt snabbt - får reda på att ett visst mål skall handläggas medförtur. 4.4Vissa frågor rörande organisationen av länsstyrelsernas skatteavdelningar m.m. Skatteavdelningarnapå länsstyrelserna är uppdelade på olika enheter med skilda uppgifter. Avintresse i detta sammanhang är framför allt taxeringsenheten ochrevisionsenheten å ena sidan, vilka handhar frågor rörande taxering ochrevision, samt besvärsenheten ä andra sidan, som svarar för det allmännas processföringvid skattedomstolarna. Detharfrån flera håll gjorts gällande att en orsak tilldröjsmålen i skatteprocessen ligger i bristande samordning mellan dessaenheter. I1982 års BRÅ-promemoria föreslogs - delvis som etl sätt att komma till rättamed det nu redovisade problemet - att särskilda taxeringsintendenter skulleutses för ledningen av skatteutredningar med brottsmisstanke. De särskilda intendenternaföreslogs få en ställning i förhållande till de utredande organen inomskatteavdelningen motsvarande den som åklagaren har i egenskap avförundersökningsledare i förhållande till polisen. Intendenterna skulle enligtförslaget dessutom kunna leda fömndersök-ningar rörande skattebrott åtminstonei mer okomplicerade fall och föreslogs vidare få befogenhet att i en gemensamskatte- och brotlmålsprocess föra det allmännas talan både i skattefrågan ochansvarsfrågan. Vidremissbehandlingen av BRÅ-promemorian var man i allmänhet ense om att särskUtutsedda taxeringsintendenter för skattemål med brottsmisstanke kunde vara avvärde för att åstadkomma ett mer rationellt arbete inom skatteavdelningama. Hurlångt intendenternas befogenheter borde sträcka sig rådde det däremot delademeningar om. Somliga biträdde förslaget i denna del, medan andra menade attökat formellt inflytande för intendenternas del pä arbetet vid taxerings- ochrevisionsenheterna var både onödigt och olämpligt. De flesta remissinstansernaställde sig negativa till förslaget om särskilda intendenter somförundersökningsledare och processförare i en gemensam process. Ett flertalremissinstanser ansåg att frågan om särskilda intendenter i vart faU krävdeytterligare utredning. Somjagredan tidigare har nämnt pågår f.n. ett omfattande reformarbete på det nuaktuella området. Sålunda har USS bl.a. till uppgift alt undersöka om det ärlämpligt att i - efter tyska förebilder - införa regler om gemensamutredning av skattemål och skattebrottmål genom en och samma myndighetsförsorg. Utredningen lämnar såvitt nu kan bedömas sitt slutbetänkande under år1983. Vidare skall skatteförenklingskommittén göra en översyn avtaxeringsförfarandet och av det allmännas processföring i skattemål. Ävenförslag från denna kommitté kan väntas inom inle 1982/83:134 31 De överväganden som kommissionen mot ekonomisk brottslighet skallgöra beträffande ett integrerat förfarande kommer att omfatta även självautredningsfasen. Detfinns åtminstone två urskiljbara orsaker till att det ofta tar tid från det attett misstänkt skattebrott upptäcks - företrädesvis vid en revision -och tiUdess att taxeringsintendenten väcker talan i en skatteprocess. Den ena orsakenär att revisionen kan vara onödigt omfattande i förhållande fill vad som ipraktiken är möjligt att driva med framgång från det allmännas sida i enskatteprocess, m.a.o. i förhållande till vad som är "processbart".Den andra orsaken är att intendenten - sedan revisionen väl avslutats och ärendetöverlämnats lUl besvärsenheten måste använda åtskillig tid till att läsa inmålet och eventuellt låta komplettera utredningen innan talan kan väckas. I båda de hänseenden somnu nämnts kan avsevärda förbättringar uppnås om intendenten deltar mer aktivtunder själva utredningsskedet vid revisions- eller taxeringsenheten. Därmed ärinte sagt att intendenten behöver formeUt gå in i ledningen av deskatteutredningar där brottsmisstanke föreligger eller i övrigt övertaarbetsuppgifter som f.n. ankommer på taxerings- och revisionsenheterna. Vad detär fråga om är huvudsakligen att han eller hon skaU hålla sig informerad ompågående skatteutredningar där brottsmisstanke föreligger och ge råd i fråga omutredningarnas inriktning och omfattning. Föratt uppnå en bättre medverkan från intendenlsidan redan under utredningsskedetkrävs att man i förväg utser - "öronmärker" - någon eller någrabefattningshavare vid besvärsenheterna med uppgift att ansvara för rådgivning m.m.för sådana skatteutredningar där brottsmisstanke föreligger. Normalt kan detvara lämpligl att chefen för besvärsenheten eUer motsvarande befattningshavarefår denna funktion. Pä flera håll torde man redan använda sig av en sådanordning, men det synes önskvärt atl den blir mer allmän. Den särskilt utseddebefattningshavaren bör alltså ha fill uppgift att följa arbetet vid taxerings-och revisionsenhetema med sädana skatteutredningar där brottsmisstankeföreligger. Han eller hon skall ge råd från processekonomisk ochprocessteknisk synpunkt rörande inriktningen och omfattningen avutredningarna. Om det blir aktuellt med t.ex. husrannsakan vid enförundersökning som har samband med ett skatteärende eller att företa ensäkringsåtgärd enligt bevissäkringslagen (1975: 1027) för skatte- ochavgiftsprocessen, kan det åtminstone i vissa fall vara lämpligt att intendentendeltar. Genom att nära följa ärendet redan på utredningsstadiet blir intendentenockså på ett tidigare stadium förtrogen med de materiella frågorna i ärendetoch kan, sedan revisionen avslutats, snabbare väcka talan hos domstolen. Närdet gäller mervärdeskatteenheten kan det vara lämpligt att lägga de nu berördauppgifterna på det allmänna ombudet för mervärdeskatt. 1982/83:134 32 Enligtvad jag erfarit kommer kommissionen mot ekonomisk brottslighet att efter samrådmed länsstyrelsernas organisationsnämnd och behandla defrågor som jag har nämnt i det föregående. Några särskilda åtgärder i deaktuella hänseendena torde därför inte behöva vidtas i detta sammanhang. Deltahindrar naturligtvis inte att man vid länsstyrelsernas skatteavdelningar redannu verkar för att den förordade ordningen med rådgivning m.m. frånbesvärsenhetens sida genomförs. Enannan fråga, som närmast rör kompetensfördelningen mellan skattemyndigheteroch polis, är huruvida det bör anförtros tjänstemän inom skatteförvaltningenatt hålla förhör med en för brott misstänkt skaltskyldig och att därvid ställafrågor som kan vara till nytta även för en pågående eller kommande fömndersökning.Som påpekats BRÅ-promemoria och som anförts från många håll underremissbehandlingen inrymmer denna frågeställning inte obetydliga problem. Detsynes lämpligast alt även dessa frägor övervägs av kommissionen mot ekonomiskbrottslighet. Somtidigare nämnts i flera sammanhang är det de långa handläggningstiderna vid deallmänna förvaltningsdomstolarna - framför allt vid många länsrätter - somutgör en av huvudorsakerna till att avgöranden av skattebrottmäl dröjer. Atthandläggningstiderna vid förvaltningsdomstolarna är långa har flera orsaker. Enviktig orsak är naturligtvis de nuvarande stora målbalanserna. De förtursreglersom fidigare förordats (avsnitt 4.2) syftar i princip tiU att få fram snabbaavgöranden i de aktuella skattemålen trots balanserna. Förtursreglerkan emellertid inte lösa alla problem. För att reglerna skall fågenomslagskraft i praktiken krävs att domstolarna - och givetvis även parterna gör sitt bästa för att leva upp tiU statsmakternas intentioner i fråga omsnabb handläggning. Det är väl känt att handläggningen av de aktuella skaltemålentar avsevärd tid i förvaltningsdomstolarna, trots gällande förtursregler. Fräganär då vad som f.n. kan göras, vid sidan av effektivisering av förtursreglernaoch underrättelsemtinerna, för att förbättra nuvarande situation. 4.5.2 Formernaför förberedelse av mål Delånga handläggningstiderna torde i många fall bero på en grundläggande trögheti det förfarande som föregår avgörandet i skattemål. Det sker såledesrutinmässigt en - ofta utdragen - skriftväxUng i målen. Vad det därvid gällerär dels att parterna skall precisera sina yrkanden och grunder och dels all manskall bestämma vilken utredning som skall förebringas. I vissa fall berordröjsmålen pä att intendenten väcker talan 1982/83:134 33 utanfullständigt underlag, t.ex. därför att utredningen vid revisionsenheten ännuinte är klar. I andra fall är det den skattskyldiges ståndpunkt (yrkandenoch/eller gmnder) som behöver klarläggas. Det är inte ovanligt att denskattskyldige underlåter att lämna behövliga uppgifter eller ändrar sinauppgifter under ärendets gång. Förberedelseförfarandet äri allmänhet skriftligt. De frister som sätts ut för yttrande är ofta generösttilltagna. Det förekommer i stor utsträckning att parterna inte håller utsattafrister utan kommer med yttranden först . I länsrätten tar dendomare på vars ansvar förberedelsen sker, dvs. rolelinnehavaren, praktiskttaget aldrig personligen del i förberedelsearbetet utan skriftväxlingen skötsav icke rättsbildad personal. Detpågår f.n. arbete på flera håll i syfte att komma tUl rätta med nuvarandeproblem när det gäller det utdragna förberedelseförfarandet i skattemål.Sålunda arbetar på att effektivisera mtinema för bevakning avfrister i skattemål, och man anordnar kurser i process-ledningsteknik förförvaltningsdomare. Vidare har skatteförenklingskommittén till uppgift att seöver skatteprocessen, och sannolikt kommer kommitténs arbete därvidlag attinriktas bl.a. på förberedelseförfarandet. Detkan antas att förberedelseförfarandet generellt sett kan effektiviseras i ettlite längre perspektiv genom det reformarbete som pågår. Även den successivaminskningen av målbalanserna vid framför allt länsrätterna som kan väntas denärmaste åren torde bidra till att förberedelsetiderna förkortas. Redan nu böremellertid ett par mer begränsade åtgärder vidtas för att åstadkommaförbättringar för de nu aktuella skattemålen. Ettviktigt medel för att förkorta förberedelsetidema är - därom har allmän enigheträtt vid remissbehandlingen av BRÅ-promemoria - att domstolarna,framför allt länsrätterna, ägnar sig åt en mer kraftfull processledning. Ensådan processledning kräver för länsrätternas del att den domare som ansvararför målet rolelinnehavaren - tar aktiv del i förberedelsen. Mot detta kan man invändaatt roteUnnehavarna med nuvarande målbalanser inte har fid att ägna sig åtförberedelsen av mål. Man måste emellertid komma ihåg att antalet skattemålsom har samband med brottsmisstanke kan beräknas uppgå till 500-600 , ensiffra som skall jämföras med det totala antal skattemål som avgörs vidlänsrätterna , ca 150000. Det medför ingen orimlig ökning av enlänsrättsdomares arbetsbörda om han personligen ansvarar för förberedelsen avhögst några få skattemål med brottsmisstanke vatje år. Närdet gäller de allmänna domstolarna är det en vanlig erfarenhet att förberedelseverksamheteni många - t.o.m. de flesta - faU sker effektivast vid ett sammanträde. Vid ettsådant direkt sammanträffande mellan domstolen och parterna kanofullständigheter och oklarheter i parternas ståndpunkter i aUmänhet snabbtklaras ut. Domaren har heh andra möjligheter att inskrida mot otydligheter ochofullständigheter än vid skriftlig 3 1982/83. Prop.1982/83:134 34 förberedelse.Partema kan i många fall direkt lämna besked om sin instäUning till motpartensyrkanden i skilda hänseenden. Enligt9 § förvaltningsprocesslagen får muntlig förhandling hållas, när det kan antasvara till fördel för utredningen. Av motiven fill detta stadgande framgår attförhandling är avsedd att tUlgripas bl.a. i sådana fall där det behövs för attreda ut parternas ståndpunkter och eventuellt undanröja onödiga eUerbetydelselösa tvistefrågor, eller med andra ord för att förbereda målet föravgörande (prop. 1971:30 del 2 s. 535). Muntlig förhandUng som ettmedel att förbereda mål torde ha använts i mycket begränsadutsträckning vid länsrätterna. Skälet till delta har säkerligen i allmänhetvarit den stora belastningen på domarpersonalen när det gäller att avgöra färdigförbereddamäl. Vid flera länsrätter har man emellertickgjort det tUl en mtin att hållaförhandling av förberedande nalur just i skattemål med brottsmisstanke(givetvis i den mån förhandling i det enskilda fallet är av värde) för att levaupp till gällande regler om förtursbehandling. Erfarenheterna från dessadomstolar är i denna del mycket positiva. Omman inför en generell skyldighet för roteUnnehavarna vid länsrätterna altpersonligen leda förberedelsen av skattemål med brottsmisstanke, är detangeläget att den nu redovisade mtinen med muntlig förhandling i förberedandesyfte i dessa mål kommer fill användning framför allt i sådana mål där sakförhåUandenaär komplicerade. Med hänsyn till det begränsade antalet mål och till attförberedelsen kan drivas på ett mycket mer effektivt sätt genom muntlighet,torde det inte råda något tvivel om att denna verksamhet kan av inomramen för nuvarande resurser. Det bör dock understrykas att muntlig förhandlinginte bör hållas i mål som är av så enkel beskaffenhet att de kan beredas inomrimlig fid genom skriftväxling. Detbör i detta sammanhang också påpekas att en telefonkonferens mellan domaren ochparterna kan vara ett effektivt sätt att driva förberedelsen framåt. Sådanakonferenser torde kunna håUas utan uttryckligt stöd i förvaltningsprocesslagen. Sedanmuntlig förhandling i förberedande syfte hållits i ett mål, är det angelägetatt målet avgörs . I vissa fall kan förberedelsen inleavslutas vid förhandlingen, utan parterna kan behöva ytterligare tid för attbemöta vad motparten anfört eller för att precisera sin ståndpunkt i någothänseende. Domaren bör dock se till alt huvudUnjema i parternas yrkanden ochåberopanden läggs fast vid förhandlingen och att den ytterligare skriftväxlingsom kan behövas blir av kompletterande natur. Domaren bör mot denna bakgmndvara mycket restriktiv när det gäller att bestämma frister för skriftligayttranden efter en munfiig förhandling. Äveni övrigt är det en självklar uppgift för rolelinnehavaren att se fill att fristerför yttranden inte sätts för långa och att yttranden kommer in inom förelagdtid. Jag återkommer i det följande (avsnitt 4.5.3) tUl frågan om 1982/83:134 35 vUkamedel domaren bör ha till sitt förfogande när det gäller att komma tUl rättamed försumlig processföring från en parts sida. Det bör särskilt uppmärksammasatt taxeringsintendenterna - om en allmän förtursregel genomförs i normala faUknappast har befogade anspråk än för yttranden.Vidare medför förtursregeln att det inte kan accepteras att man frånintendentsidan dröjer med yttranden utöver den förelagda tiden utan att begäraanstånd hos domstolen. Föreskrifterom roteUnnehavamas ansvar för förberedelse av skattemål med brottsmisstanke kanlämpligen tas in i förordningen (1979:573) med länsrättsinstruktion. För attåstadkomma tillräcklig genomslagskraft för den ovan förordade mtinen medmuntlig förhandling i förberedande syfte bör 9 § förvaltningsprocesslagenändras så att det klart framgår att förhandUng får användas som ett medel attnå ett snabbt avgörande. När det gälleröverrätterna är behovet av en genereU föreskrift om roteUnnehavares ansvar förförberedelsen av mål inte lika stort. Man bör emeUertid även i kammartätternaoch i regeringsrätten uppmärksamma att muntlig förhandling kan vara etteffektivt sätt att i komplicerade eller omfattande mål bringa förberedelsen tUlett snabbt slut. 4.5.3Åtgärder mot försumlig processföring I remissyttrandena över1982 års BRÅ-promemoria efterlyste flera remissinstanser bättre möjligheterför de allmänna förvaltningsdomstolama att ingripa mot parter som försökermedvetet förhala ett slutligt avgörande i skatteprocessen. Man föreslog bl.a.att en motsvarighet tUl preklusionsre-geln i 50 kap. 25 § tredje stycket RB skuUeinföras för skatteprocessens del. Enligt den regeln får en part i hovrättenåberopa nya omständigheter och bevis i princip endast om han har giltig ursäktför sin underlåtenhet att tidigare åberopa omständigheten eller beviset. Intressetför skatteprocessens del av åtgärder mot försumlig processföring knyter sigframför allt till ökade möjligheter att avgöra mål trots en parts underlåtenhetatt lojalt medverka i förfarandet. Det bör därvid påpekas att domstolarnaredan med nu gällande lagsfiftning har icke obetydliga sådana möjligheter.Genom att ge en part föreläggande att yttra sig enligt 10 eller 12 § förvaltningsprocesslagenvid påföljd att målet ändå kan komma att avgöras kan domstolen tvinga fram ettståndpunktstagande från en part. MöjUgheternaatt förelägga en part att yttra sig vid sådan påföljd som nämnts torde ståöppna även senare under processen (18 § förvaltningsprocesslagen; jfr prop.1971:30 del 2 s. 547 och , Förvaltningsprocess, 2 uppl., s. 154).Ingenting torde t.ex. hindra domstolen att i ett komplicerat mål upprätta ensammanfattning av parternas ståndpunkter och tiUställa parterna den, tillsammansmed etf föreläggande om yttrande vid påföljd att målet annars avgörs. Särskilteffektivt kan ett sådant hand-läggningssätt visa sig vid muntlig förberedelse.Rätten kan då göra sam- Prop.1982/83:134 36 manfattningenvid förhandlingen och förelägga parterna att yttra sig inom enrelativt . Det blir i denna situation i praktiken fråga om ett s.k.slutföreläggande. Fråganom de allmänna förvaltningsdomstolarna skall få större möjligheter än som nusagts att avgöra mål trots bristande medverkan frän en part t.ex. genominförande av preklusionsregler är komplicerad. Inte minst hänger problemensamman med frägan om rättens ansvar för utredningens fullständighet i mäl omskatter och avgifter, dvs. frågan i vad mån sådana mål skall vara av dispositiveUer indisposifiv karaktär. Uppenbarligen kan man i denna del inte införa någrasärregler för just skattemål med brottsmisstanke, utan reglerna mäste gmndasig på mer generella överväganden. Skatteförenklingskommitténhar enligt sina direktiv att överväga frågor om utformningen avskatteprocessen, bl.a. spörsmålet om processen skaU konstmeras som enbeloppsprocess eller som en s.k. sakprocess. Frågan om preklusion av rätten attåberopa nytt material i processen hänger intimt samman med de uppgifterkommittén har. Det torde redan ligga inom kommitténs uppdrag att behandlafrågor av detta slag. Andrauppslag till effektivisering av skatteprocessen som kommit fram underremissbehandlingen av BRÅ-promemoria, t.ex. införande av en allmänmöjlighet tiU s.k. slutdelgivning, möjlighet till överflyttning av mål mellanolika länsrätter och en motsvarighet för skatteprocessens del till nöjdförklaringsinslituteti brottmål, faller också inom ramen för skatte-förenklingskommitténs uppgifter. Fram till dess resultatetav skatteförenklingskommitténs arbete föreligger, får man alltså i huvudsakklara sig med de medel mot försumlig processföring som finns f.n. SärskUt bördärvid betonas vikten av att följande regler iakttas. Rätten måste i varjeenskilt fall se till att frister för yttrande inte sätts längre än som ärnödvändigt. Vidare skall föreläggande om yttrande regelmässigt kombineras médpåföljd att målet - om yttrande inte avges avgörs i befintligt skick, om intesådan påföljd i det enskilda fallet framstår som obehövlig. Rätlen skall nogabevaka att förelagda frister hålls och skall, om en part underlåter att följaett föreläggande, döma i målet trots uteblivet yttrande, i den utsträckning detär möjligt med hänsyn tiU bl.a. den s.k. officialprindpen. Muntlig förhandlingkan - som sagts - i många fall vara ett sätt att snabbare ocheffektivare få fram slutliga ståndpunkter från parternas sida. Ensärskild lagstiftningsfråga bör emellertid tas upp redan i detta sammanhang.Det gäller frägan om avvisande av ombud i förvaltningsprocessen. Enligt 48 §första stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291) får den som för talan i ettmål vid förvaltningsdomstol anUta ombud eller biträde. Rätten får enligt andrastycket avvisa ombud eller biträde som visar oskicklighet eller oförstånd ellersom eljest är olämplig. Ett avvisningsbe-slut gäller bara i det aktuella målet.Det har från länsrättshåll framförts önskemål om att de allmännaförvaltningsdomstolarna i likhet med de Prop.1982/83:134 37 allmännadomstolarna (se 12 kap. 5 § RB) - får möjlighet att avvisa ombud med verkanäven för andra mål vid den domstolen. En sådan möjlighel anser man skuUeunderlätta hanteringen av inte så få mål. SärskiU praktiskt användbar skullemöjligheten vara i en del skattemål med brottsmisstanke. Anledningentill att man i förvaltningsprocesslagen inte införde samma vida avvisningsmöjUghetsom i den aUmänna domstolsprocessen synes ha varit att nägot praktiskt behov avatt kunna avvisa ett ombud annat än i ett enskilt mål inte ansågs föreligga (prop.1971:30 del 2 s. 602). Jag anser att det numera inte längre finns skäl attupprätthålla nägon skUlnad i detta hänseende mellan förvaltningsprocessen ochrättegången i aUmän domstol. Jag föreslår alt 48 § förvaltningsprocesslagenändras i enlighet med det anförda. Detär en stundom gjord erfarenhet i skatteprocessen att en muntlig förhandling avförberedande natur i ett skattemål med brottsmisstanke kan effektiviserasväsentligt om den skattskyldige får biträdas av den offentUge försvarare somkan ha förordnats för honom på gmnd av det pågående brottmålsförfarandet. Bl.a.kan försvararens medverkan bidra tiU att den skattskyldiges ståndpunkter iskilda hänseenden lättare kan preciseras. Enligt ett beslut av högsta domstolenhar en offentlig försvarare under vissa omständigheter rätt till ersättning avallmänna medel för sitt arbete i skatteprocessen (se NJA 1982 s. 212).