prop · G603159 · 1982-12-31 00:00:00 — En sådan huvudförhandling får hållas iomedelbart samband med fondsammanträdet eller från den dag dåfondsammanträdet avslutades. I det senare fallet gäller som föratsättning attdomstolen består av samma domare som vid fondsammanträdet. Av hänvisningen i 359 §andra stycket till regler följer bl.a. att bestämmelserna ommeddelande av deldom och mellandom är tillämpliga. Om det föreligger fleratvister som saknar inbördes samband, torde det vara lämpligast att de avgörsgenom särskilda deldomar. Skulle någon av dessa tvister visa sig särskiltkomplicerad och kräva för avgörandet än de övriga kan, om deldom harmeddelats beträffande de 10 1982/83. 1982/83:159 146 övrigatvistiga fordringarna, delbetalning av de icke tvistiga och rättskraf-tigtavgjorda fordringarna ske enligt 362 §. Detär i och för sig inget som hindrar att förvaltaren vid handläggningen av enenskild tvist uppträder som. ombud för några av partema, t.ex. när flertaletborgenärer och redaren har godtagit förvaltarens förslag och invändning görsav endast en borgenär. Idenna paragraf ges möjlighet till provisoriska delbetalningar. Detkan uppenbariigen dröja innan slutlig dom meddelas beträffandesamtliga fordringar och fördelning av fonden kan ske. I denna paragraf hardärför tagits in en bestämmelse som ger rätten möjlighet att besluta omprovisoriska delbetalningar. Detta kan inte ske förrän anmälningsfristen hargått ut. Sådana delbetalningar får givetvis göras endast såvitt gäller defordringar som inte är tvistiga eller har avgjorts genom dom som har vunnitlaga kraft. Föreligger i målet ett stort antal tvister, kan flera sådanautbetalningar bli aktuella, allt eftersom tvisterna blir avgjorda. Domstolenmåste givetvis se till att delbetalningarna inte medför risk för att defordringar beträffande vilka dom ännu inte har meddelats får en mindre del avansvarsbeloppet än de är berättigade till. Det finiis anledning utgå frän attdomstolarna kommer att iaktta försiktighet med sådana delbetalningar. Motbakgrand härav har det inte ansetts nödvändigt att tillåta särskild talan motbeslut om provisoriska delbetalningar. Om sådan talan hade tillätits, skullesystemet med delbetalningar lätt kunna sättas ur spel genom överklaganden.Någon särskild bestämmelse i denna fråga har inte tagits in i förevarandeparagraf .\v 49 kap. 8 § följer emellertid att särskild talanmot sådana beslut inte får föras. Skulledet mot förmodan inträffa att någon genom delbetalning har fått ut mer avbegränsningsbeloppet än han har rätt till enligt vad som framkommer i sambandmed att begränsningsfonden fördelas, bör någon äterbetalningsskyldighet inteföreligga. I ett sådant fall är det tänkbart att staten kan bliskadeståndsskyldig enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207) gentemot defordringsägare som till följd av förtidsbetalningen får mindre utdelning urfonden än de är berättigade till. Iparagrafen finns regler om slutlig fördelning av fonden. Vissa motsvarandebestämmelser finns f.n. i 7 § oljeansvarighetslagen. Närsamtliga tvister har avgjorts skall enligt/örfa stycket första meningen rättenbesluta om fördelning av fonden. Rätten måste dä ta slutlig ställning ocksåtill frågan om ansvarsbeloppets storlek. skall detta motsvara detansvarsbelopp som fastställdes i samband med att fonden upprättades.Undantagsvis kan det dock förekomma att det finns anledning att ändra detta,t.ex. på grandval av ny utredning om fartygets 1982/83:159 147 dräktighet.Fonden skall fördelas enligt de bestämmelser som finns i 10 kap. sjölagen resp.i oljeansvarighetslagen. Måletom fördelning av fonden får enligt första stycket andra meningen avgöras utanhuvudförhandling, under föratsättning att sådan förhandling inte behövs medhänsyn till utredningen i målet. Normalt sett torde det bara röra sig om enmatematisk operation som innebär att ansvarsbeloppet slås ut pä de olikafordringama. Huvudförhandling synes därför erforderlig endast i undantagsfall.Om muntlig bevisning skall tas upp, skall huvudförhandling däremot hållas.Detsamma bör vara fallet när det kan antas vara till fördel för utredningen imålet att parterna muntligen utvecklar sina ståndpunkter. Parterna bör beredastillfälle att lämna synpunkter på valet av handläggningsform. Iblandkan det finnas anledning anta att det finns ytterligare fordringar som inte haranmälts. Vid vissa miljökatastrofer kan t.ex. förekomma att skador uppstårförst . Sker fördelningen relativt snart efter händelsen, kandet då finnas behov av att avsätta ett visst belopp för dem som drabbas avsådana skador. Det kan också hända att man med bestämdhet vet att borgenärerfinns som inte har hörts av och som det inte har varit möjligt att få kontaktmed. Med tanke på sådana situationer föreskrivs i andra stycket att rätten kanavsätta ett visst belopp till att täcka fordringar som inte har anmälts innanhandläggningen av frågan om fondens fördelning har avslutats vid tingsrätten.Fördelning av detta belopp sker när samtliga anmälda fordringar har behandlatsoch det kan antas att ytterligare fordringar inte kommer att anmälas. Detbör understykas att möjligheten att avsätta visst belopp för efteranmäldafordringar inte bör utnyttjas urskiljningslöst. Belopp bör avsättas bara om detfinns någon bestämd anledning att anta att ytterligare borgenärer finns. Skerfördelningen efter händelsen, måste det finnas starka skäl föratt sådant belopp skall avsättas. Har förflutit från händelsen,måste det under alla förhållanden anses osannolikt att ytterligare borgenärerfinns. Avtredje stycket framgår att fonden skall fördelas mellan deersättnings-berättigade även om den som har upprättat fonden inte har rätt attbegränsa sitt ansvar. Den omständigheten att ansvaret är obegränsat bör inteförsätta de skadelidande i en sämre ställning än om rätt till ansvarsbegränsninghade förelegat. Fråganhuravida rätt till ansvarsbegränsning föreligger har i ett sådant fall sannoliktredan gjorts till föremål för särskih avgörande som har vunnit laga kraft närfördelning av fonden sker. Om rätt till ansvarsbegränsning inte föreligger, bördet vara möjligt för borgenärerna att yrka att dom skall meddelas inte barabeträffande fondens fördelning utan också mot den som är ansvarig såvitt avserhans skyldighet att personligen svara för den del av ersättningen som inte blirbetald ur fonden. En bestämmelse om detta har tagits in i andra meningen. 1982/83:159 148 Av denna paragraf följer att en Isigakraftvunnen dom ifrågor om ansvar och rätten till ansvarsbegränsning, ansvarsbeloppets storlek,anmälda fordringar och fondens fördelning gäller gentemot alla som kan göragällande fordringar mot fonden, oavsett om de har anmält sina fordringar ellerinte. Bestämmelsenär motiverad av att både den skadeståndsskyldige och borgenärerna har ettintresse av att det inte skall vara möjligt att i efterhand bryta upp detbeslut om fördelning av fonden som den slutiiga domen innefattar. Sådanarättsskyddsgarantier har byggts in i begränsningsfondsystemet att det haransetts kunna godtas att borgenär, som inte har anmält sin fordran, går misteom sin rätt. Sextonde kapitlet Särskilda bestämmelser Kapitlet innehåller de paragrafer som f.n. finns i 15 kap.sjölagen. Ändringarna består huvudsakligen i ny numrering av paragraferna jämtede ändringar som föranleds av omnumireringen. Paragrafen motsvarar nuvarande 348 §. I nuvarande 348 § andra stycket definierasberäkningsenheten Poincaréfrancs. SDR är den beräkningsenhet somhuvudsakligen används i internationella konventioner på transporträttensområde. Denna beräkningsenhet har införts inte bara såvitt gällerbegränsningsbeloppen i 6 kap. och 10 kap. utan även i 5 kap. (jfr vad somanförs i anslutning till 120 §). Härigenom har SDR införts som beräkningsenheti sjölagen i dess helhet. Det finns därför inte längre något behov av endefinition av Poincaréfrancs i sjölagen. Denna definition har därföruteslutits. I första stycket har i stället tagits in en definition av SDR. I andrastycket, som motsvarar nuvarande 348 § tredje stycket, har endast gjorts smärrespråkliga justeringar. 372-374 §§ Ändringarna är redaktionella. Som har nämnts i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.1.1)bör den nya lagstiftningen om globalbegränsning sättas i kraft så snartSveriges uppsägning av begränsningskonvention träder i kraft. Dettorde vara lämpligt att de andra lagändringarna träder i kraft samtidigt.Regeringen har därför bemyndigats att bestämma tidpunkten för ikraftträdandet. Även efterden nya lagstiftningens ikraftträdande skall givetvis äldre bestämmelsertillämpas på händelser som har inträffat . En föreskrift om dettahar tagits in i lagförslaget. Prop.1982/83:159 149 7.2 Förslaget till lag om ändring i lagen om ansvarighetför oljeskada till sjöss Bestämmelserna i 15 kap. sjölagen om upprättande ochfördelning av begränsningsfond skall tillämpas även på begränsningsfond somavses i oljeansvarighetslagen. Av denna anledning har de motsvarande bestämmelsersom f.n. finns i oljeansvarighetslagen upphävts. I stället har i denna lagtagits in en hänvisning till 15 kap. sjölagen (jfr avsnitt 5.1.4). I paragrafen har gjorts endast den ändringen att ordet"krigsfartygörlogsfartyg" (jfr avsnitt 5.1.3.4). I denna paragraf har den ändringen gjorts att andrastycket har utgått. Enligt detta stycke i dess nuvarande lydelse skall ansvaretför oljeskador i vissa fall bejgränsas enligt de regler i 10 kap. sjölagen somgrandas på 1957 ärs begränsningskonvention. Bestämmelsen tillkom som en följdav de folkrättsliga förpliktelser som hade åtagit sig genom atttillträda 1957 ärs konvention (jfr prop. 1973:140 s. 141 ff). Som haranförts (avsnitt 5.l.l) föreslås att skall säga upp 1957 årskonvention. Andra stycket kan därför upjjhävas. 1 första och tredje styckena har gjorts endastredaktionella ändringar. Denna paragraf innehåller vissa bestämmelser ombegränsningsfond. I förstastycket fastslås, liksom f.n., att upprättandet av en begränsningsfond är enföratsättning för rätten till ansvarsbegränsning. Vidare har i detta stycketagits in den bestämmelse i det nuvarande andra stycket enligt vilket enbegränsningsfond här i landet skall upprättas hos den domstol där talan omersättning har väckts. Övrigabestämmelser i paragrafen har utgått. I stället hänvisas till 15 kap. sjölageni dess föreslagna lydelse. De bestämmelser i paragrafens andra-fjärde styckensom har utgått återfinns i allt väsentiigt i 15 kap. (jfr 351-353 §§). I andrastycket föreskrivs att fonden skall fördelas mellan borgenärema i förhållandetill storleken av de styrkta fordringarna. Detta överensstämmer i sak med vadsom gäller f n. i enlighet med 7 § tredje stycket i dess nu gällande lydelse.En motsvarande bestämmelse finns i 239 § första stycket i förslaget till 10kap. Tredjestycket innehåller en hänvisning till 15 kap. sjölagen beträffande de närmarebestämmelserna om begränsningsfond och begränsningsmål. 1982/83:159 150 Enligtförslaget skall denna paragraf utgå i sin helhet. De bestämmelser ombegränsningsfond som f.n. finns i paragrafen motsvaras, föratom av nämnda6 § tredje stycket, av vissa bestämmelser i 15 kap. sjölagen. 1paragrafens andra stycke har ordet "handräckningsåtgärd" bytts ut mot"säkerhetsåtgärd". Idessa paragrafer har den hänviisning till 5 § andra stycket som f n. finns i13, § första och andra styckena och 14 § andra stycket utgått som en följd avändringen i 5 §. Dessutom har gorts vissa språkliga ändringar. Enligtoljeansvarighetskonventionen (art, IX, 3) är endast den domstolhos vilken begränsningsfonden har upprättats behörig att pröva frågor omansvarsbeloppets fördelning, I paragrafens tredje stycke regleras det fall attbegränsningsfonden har uppi'ättats i enligt 6 §. Enligt lagrammet idess gällande lydelse skall den domstol vid vilken fonden har upprättats prövaansvarsbeloppets fördelning mellan de skadehdande. I förslaget har tillfogatsen föreskrift om att denna prövning skall göras i ett sådant begränsningsmålsom avses i 15 kap. sjölagen. Tredjestycket i dess gällande lydelse är tillämpligt endast om den ägare ellerförsäkringsgivare mot vilken talan väckts har rätt att begränsa sinansvarighet. Enligt 363 § tredje stycket sjölagsförslaget skall emellertidbegränsningsfonden fördelas även om rätt till ansvarsbegränsning inteföreligger. Detsamma gäller fö. enligt 7 § femte stycket oljeansvarighetslageni dess nu gällande lydelse. Denna begränsning i lagrammets tillämplighet hardärför utgått. Vidarehar gorts vissa språkliga ändringar i första och tredje styckena. iförsta stycket har termen "krigsfartygörlogsfartyg". Avparagrafens andra stycke i dess nuvarande lydelse framgår att ansvarsbegränsningsreglernai 10 kap. sjölagen skall tillämpas i de fall som bestämmelsen avser. Häi-utöverhänvisas i fråga om ansvarsbeloppets storlek till 235 § i detta kapitel.Sistnämnda hänvisning är inte nödvändig utöver den generella hänvisningen till10 kap. Vidare kan ansvarsbeloppet i vissa fall komma att bestämmas inte baraenligt 238 § i förslaget utan även enligt 243 §. Hänvisningen till 235 § hardärför strakits. Dessutomhar vissa språkliga ändringar gjorts i paragrafen. 1982/83:159 151 Vissaändringar i oljeansvarighetslagen kan inte genomföras förrän Sverigesuppsägning av begränsningskonvention har fått verkan. Liksom i frågaom ändringarna i sjölagen har regeringen därför bemyndigats att bestämma närändringarna i oljeansvarighetslagen skall träda i kraft. Ävenefter det att ändringarna i oljeansvarighetslagen har trätt i kraft skallgivetvis äldre bestämmelser tilllämpas på händelser som har inträffatdessförinnan. En föreskrift av denna innebörd har tagits in i lagförslaget. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lag om ändring i sjölagen(1891:35 s. 1), 2. lag om ändring i lagen (1973:1198)om ansvarighet för oljeskada till sjöss. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1982/83:159 152 Sammanfattning av sjölagsutredningens betänkande Utredningens förslag innebär huvudsakligen ändringar isjölagens regler i 10 kap. om begränsning av redares skadeståndsansvar, s. k.globalbegränsning, och i 6 kap. om befordran av passagerare och resgods.Ändringarna grundar sig konvention om begränsning av sjörättsligtskadeståndsansvar respektive Aténkonvention om befordran till sjöss avpassagerare och deras resgods. Utredningsarbetet har skett i nordiskt samarbeteoch i huvudsak likalydande lagförslag har utarbetats i , ochNorge. De nuvarande bestämmelserna om globalbegränsning i 10 kap.sjölagen bygger internationella konvention om begränsningen avansvarigheten för ägare av fartyg som används till fart i öppen sjö. Främst avden anledningen att realvärdet av konventionens begränsningsbelopp till följdav inflationen efterhand undergått en allt kraftigare minskning utarbetades1976 års begränsningskonvention. Förutom en höjning av begränsningsbeloppeninnebär konventionen även andra betydande förbättringar. Utredningen föreslårdärför att begränsningskonvention skall sägas upp och att Sverigeskall tillträda konvention. Den föreslagna lagstiftningen omglobalbegränsning bör enligt utredningens mening sättas i kraft så snart 1957års konvention upphört att vara bindande för . konvention ger i vissa hänseendenkonventionsstaterna möjlighet att i nationell lag ta in bestämmelser somskiljer sig från konventionens regler. Detta gäller bl. a. fordringar ianledning av skada på hamnanläggningar, bassänger, segelbara vattenvägar ochnavigationshjälpmedel. Sådana skadeståndskrav kan ges prioritet före andrasakskadefordringar. Enligt vad utredningen har inhämtat är skador påhamnanläggningar m.m. relativt sällsynta i och har inte visatsig medföra en ekonomisk belastning av någon betydelse för hamnarna. Detföreslås därför inte någon prioritering av sådana skadeståndskrav. På likartadegrunder anser utredningen att inte heller bör utnyttja den ikonventionen givna möjligheten att från begränsningsreglerna undantakostnaderna för avlägsnande av fartygsvrak och liknande åtgärder. En konventionsstat får vidare i sin nationellalagstiftning införa särskilda Prop.1982/83:159 153 regler om ansvarsbegränsning för fartyg under 300 ton.Utredningen konstaterar att även dessa fartyg kan orsaka betydande skador ochframhåller att dét är angeläget att ansvarsgränserna inte sätts så lågt attskadeståndet till väsentlig del mister sin funktion att, så långt det av försäkringsmässigaskäl är möjligt, bereda skadelidande ersättning. De mindre fartygen kan, enligtvad utredningen har inhämtat, för rimliga kostnader försäkras så att ansvaretupp till konventionens begränsningsbelopp blir täckt. Utredningen har därföransett att det inte finns anledning atl för dessa fartyg föreskriva lägreansvarsgränser än konventionen stadgar. Utredningen har inte heller funnit skäl att utnyttja denmöjlighet som enligt konventionen finns att införa särregler för fartyg somanvänds i inre farvatten, utan bestämmelserna om globalbegränsning föreslås,liksom , gälla både sådana fartyg och havsgående fartyg. Däremotär begränsningsreglerna inte tillämpliga på svävarfarkoster. I fråga om borrningsfartyg och flyttbara plattformar samtkrigsfartyg och vissa andra statsfartyg har utredningen föreslagit särskildabestämmelser enligt vad som närmare behandlas i det följande. I lagförslaget har de allmänna reglerna omglobalbegränsning liksom f. n. sin plats i 10 kap. De överensstämmer i mångaavseenden med de nuvarande bestämmelserna men det föreligger ocksåbetydelsefulla skillnader, både i sakligt och formellt hänseende. Kretsen av begränsningsberättigade personer omfattarliksom f. n. redare, befraktare, den som handhar fartygets drift i redarensställe och sådan ägare av fartyg som-inte är redare samt i principäven deras anställda. Härutöver har den utvidgningen skett att inte endastredare av bärgningsfartyg utan även sådana bärgare som utför bärgning på annatsätt, t. ex. från helikopter, har rätt till ansvarsbegränsning liksom derasanställda. Vidare har den som meddelat ansvarsförsäkring rätt att begränsa sinansvarighet i samma utsträckning som försäkringshavaren. Begränsningsområdet omfattar, liksom enligt nu gällanderegler, huvudsakligen fordringar avseende person- och sakskador som haruppkommit i samband med driften av fartyget och på grund av en särskildhändelse t. ex. en fartygskollision. Begränsningsrätt föreligger även när sådanaskador har uppkommit i samband med en bärgning. Enligt de nya reglerna saknardet därvid betydelse, om den sorn vållat skadan befunnit sig ombord påbärgningsfartyget; det är tillräckligt att skadan har uppstått i samband medbärgningsarbetet. En utvidgning av begränsningsområdet har vidare skettdärigenom att även fordringar på grund av vissa dröjsmålsskador samt krav påersättning för skadeförebyggande åtgärder omfattas av begränsningsrätten. Vissa slag av fordringar faller utanför reglerna om globalbegränsning.För åtskilliga sådana fordringar finns dock speciella begränsningsregler.Bärgarlön kan inte sättas högre än det bärgades värde. Bidrag till gemensamthaveri överstiger sällan värdet av det dragande kapitalet.Ersättningsskyldighet i anledning av oljeskada orsakad av oljeutsläpp fråntankfartyg begränsas 1982/83:159 154 enligt särskilda regler. Sak samma gäller fordringar ianledning av atomskada. Någon begränsningsrätt föreligger över huvud taget inteför fordringar i anledning av skada som har åsamkats besättningsmedlem. Rättentill ansvarsbegränsning kan bortfalla på grund av den begränsnings-berättigadeseget handlande. Enligt gällande regler har redare som genom egen vårdslöshetorsakat skada inte rätt att begränsa sitt ansvar. I förslaget har området fördet obegränsade ansvaret inskränkts genom att det föreskrivs att bara den skallgå miste om begränsningsrätten som själv har orsakat skada uppsåtligen eller avgrov vårdslöshet och med insikt att sådan skada sannolikt skulle uppkomma.Obegränsat ansvar kan aktualiseras t. ex. när redaren eller den centralaledningen hos ett rederi har orsakat skadan genom uppsåtligt eller i detnärmaste uppsåtligt handlande. Begränsningssystemetöverensstämmer på så sätt med nuvarande regler att det finns ett särskiltbegränsningsbelopp för personskador och ett för övriga skador, dvs. Personskadorna prioriteras fortfarande genom att eventuelltobetalda delar av personskadefordringarna får konkurrera på lika villkor medövriga fordringar i det begränsningsbelopp som är avsett för dessa. Jämfört meddet nuvarande begränsningssystemet innebär förslaget den betydelsefullaskillnaden att fordringar i anledning av skador på det egna fartygetspassagerare skall tillgodoses ur ett särskilt begränsningsbelopp. Detta ärkonstruerat så att det endast i undantagsfall torde bli aktuellt att tillämpareglerna om globalbegränsning på passagerares skadeståndsfordringar. Begränsningsbeloppenär i förhållande till de belopp som gäller avsevärt högre för de små ochmedelstora fartygen. Vid beräkningen av beloppen används liksom f. n.tonnageprincipen, dvs. beloppen beräknas på grundval av fartygets tonnage. Iförslaget grundar sig beräkningen dock på bruttotonnaget enligt 1969 ärsskeppsmätningskonvention och inte som pä ett särskilt framräknat s. k.ansvarstonnage. Begränsningsbeloppen, som enligt gällande bestämmelser uttrycksi Poincaréfrancs, anges i förslaget i internationella valutafondens särskildadragningsrätter, SDR. En SDR motsvarar ca . i svenskt mynt. För personskador och sakskador m. m. föreskrivsminimibelopp för fartyg med ett tonnage på eller därunder. Förpersonskador är minimibeloppet 333 000 SDR (ca 1,8 milj. och försakskador 167 000 SDR (ca 0,9 milj. Härefter ökar begränsningsbeloppenstegvis i förhållande till fartygets storlek. Ökningarna blir något mindre persteg för de större fartygen. Vid beräkning av begränsningsbeloppet för passageraresersättningsanspråk för personskador tillämpas inte tonnageprincipen. I ställetbestäms beloppet på grundval av det antal passagerare som fartyget enligt sittcertifikat har rätt att transportera. Ansvarsgränsen skall motsvara 46 666 SDR(ca .) multiplicerat med det antal passagerare som fartyget får föra,dock högst 25 milj. SDR (ca 135 milj. Begränsningsbeloppen för bärgare som inte utför bärgningfrån fartyg eller som uteslutande arbetar från det fartyg som bärgningen avser,skall motsvara de begränsningsbelopp som gäller för ett fartyg med ett tonnagepå , dvs. ett större bärgningsfartyg. Om den som har ett skadeståndskrav väcker talan motredaren eller begär Prop.1982/83:159 155 kvarstad kan redaren upprätta en begränsningsfond. Dettaär dock inte någon förutsättning för rätten att åberopa ansvarsbegränsning.Fonden anses upprättad av alla personer som kan åberopa sammabegränsningsbelopp och den skall användas till betalning av alla fordringar förvilka beloppet gäller. När en fond har upprättats irtgör den i princip hinder motkvarstad och andra säkerhetsåtgärder; de säkerhetsåtgärder som redan harvidtagits skall hävas. Sedan en begränsningsfond har upprättats får särskildtalan inte väckas som angår en fordran som är föremål för ansvarsbegränsning.Inte heller frågan huruvida den som har upprättat fonden har rätt tillansvarsbegränsning får göras till föremål för talan i annan ordning. Samtligasådana frågor skall lösas inom ramen för fondproceduren, det s. k.begränsningsmålet. 1 detta mål sker även fördelning av fonden. Frågor ombegränsningsfond och dess fördelning regleras närmare i 15 kap. Begränsningsfonden eller, om sådan inte har upprättats,begränsningsbeloppet fördelas mellan borgenärerna i förhållande tillfordringarnas storlek. Har redaren eller någon annan reglerat en fordran innanfördelningen sker, inträder han i den rätt som vederbörande borgenär skulle hahaft vid fördelningen. I 10 kap. har även tagits in bestämmelser om hur reglernaom globalbegränsning skall tillämpas i vanliga tvistemål i de fall då en begränsningsfondinte har upprättats. Liksom f. n. skall frågor om begränsningsbeloppets storlekoch fördelning kunna överlämnas till avgörande av dispaschör. Reglerna om globalbegränsning är i princip tillämpliga påalla slag av fartyg.