prop · G603117 · 1982-12-31 00:00:00 — dom(om inte någon annan behörighetsgmnd föreligger). Delbör uppmärksammas att tvister rörande återvinning i konkurs av avtal omöverlåtelse av fast egendom är uteslutna från lagens tillämpningsområde enligl4 § 3. -Punkten 5 i 7 § handlar om skadeslåndstvister. Fråga är endast om tvister om ulomobligatorisktskadestånd. En annan begränsning är att endast ersättning för skada på personeller egendom berörs. Ersättning för ren förmögenhelsskada faller såledesutanför. Ytterligare fömtsättningar som uppställs för att den österrikiskadomstolen skall anses behörig är att den skadegörande handlingen har begåtts iÖsterrike medan den som vållade skadan befann sig där. Svaranden behöver intevara identisk med skadevållaren. Det är endast deri sistnämnde som måste ha variti vid liden för den skadegörande handlingen. Frånnäringslivels sida har under ärendets beredning uttalats atl föreva- Prop.1982/83:117 21 randebehörighetskrav inle borde bli sä vidsträckt alt del omfallade "varjehandaulomkonlraktuella anspråk, särskill avseende produktansvar". Man torde härnärmast syfta på sädana i och för sig osannolika fall dä en svensk exportör försåUskadebringande gods lill en återförsäljare i Öslerrike som sålt godset vidare.Vid sådana fall får emellertid exportörens försäljning betraktas som denrelevanta handlingen. Denna kan fömtsättas i regel ha skett i och någonbehörighet för österrikisk domstoluppkommer då inle. Ienlighet med konventionslexien används uttrycket "den som vålladeskadan". Under överläggningarna har rått enighet om alt detta inle skall uppfattassä att domar om skadeståndsanspråk grundade på regler om striktskadeståndsansvar skulle vara uteslutna. Punkten6 i 7 § innehåller en bestämmelse om behörighet för österrikisk domstol pågrund av atl svaranden uttryckligen underkastat sig domstolens behörighet.Något krav på ömsesidigt avtal i fommfrågan föreligger alltså inte. Inte hellerkrävs det att svaranden i skriftlig form gett ullryck ål sin vilja alt godtaösterrikisk domstols behörighet. I bestämmelsen ligger emellertid alt svarandenklart och otvetydigt har godtagit österrikisk domstols behörighet. I de falldä käranden hävdar atl en muntlig utfästelse föreligger, får det anses åvilahonom all styrka påståendet. Någolkrav på atl svaranden förbundit sig alt svara vid just den domstol som dömtföreligger inle. Del räcker med all utfästelsen godtar österrikiska domstolari allmänhet. Alt del i en avtalsklausul anges all österrikisk lag skall varatillämplig pä eventuella tvister eller att avtalet skaU fullgöras i Österrikekan inte i och för sig tolkas som én utfästelse om behörighet för österrikiskdomstol. Delförekommer alt klausuler om behörig domstol tas upp som en av många avlalsklausuleri ell standardkontrakt. En sådan klausul bör anses innebära att svarandenuttryckligen underkastat sig österrikisk domstols behörighet endasi ontsvaranden avgivit en direkt accept av förevarande klausul. Det är alltså inle lillräckligtall svaranden - t.ex. en svensk köpare - i allmänna ordalag accepterat en orderbekräfldsemed säljarens generella avtalsvillkor, däribland en prorogationsklausul, ävenom denna i och för sig är tydlig. Ännu mindre räcker del alt svaranden/köparenunderlåtit alt över huvud tagel reklamera mot orderbekräftelsen. Eltavtal (eller en utfästelse) i behörighetsfrågan kan vara behäftat med en ogiUighetsgrund,t.ex. Giltigheten fär prövas, om så påyrkas, av vederbörande svenskadomstol med ledning av den rättsordning som enligl svensk internationellprivaträtt är tillämplig på frågan om avtalets eller utfästelsens giUighel. Tillskillnad från de flesta konventioner på området innehåller förevarandekonvention med Öslerrike ingen bestämmelse om tyst prorogalion, dvs, enbestämmelse om domstols behörighet på den gmnd all svaranden förbehållslöstingått i svaromål vid domstolen. Del var på svensk önskan 3 Riksdagen1982/83. Prop.1982/83:117 22 somen sådan bestämmelse uteslöts. Även på denna punkt var den svenska inställningenbetingad av önskemål från det svenska näringslivet. 8 § innehåller en bestämmelse rörande österrikiskadomar som meddelats med anledning av genkäromål. Avgörande förbehörighetsfrågan är om den österrikiska domstolen var behörig enligl 7 § altpröva huvudkäromålet. Atl genkäromålel är sådant atl del faller inom konventionsområdelkrävs alltså inte. Inle heller krävs del all genkäromålel haft väsentligen sammagrund som huvudkäromålet. 9 § anger vissa situationer då den österrikiskadomstolens behörighet skall underkännas trots att förutsättningar för dessbehörighet föreligger enligt 7 eller 8 §. Paragrafen grundas på artikel 7 ikonventionen. Iförsta punkten regleras frågan om s.k. exklusiv kompelens. Om del av svensk rällföljer all svensk eller utländsk domstol är uteslutande behörig all prövatvistefrågan och denna exklusiva behörighet baseras pä tvistefrågansbeskaffenhet, skaU den österrikiska domstolen inte anses behörig trots atl denär atl anse som behörig enligl bestämmelserna i 7 § (och 8 §). En liknandebestämmelse om exklusiv kompetens finns i den nordiska lagen. Avgörande är alltså vadsvensk rätt föreskriver i frågan om exklusiv kompelens. Av störst intressehärvidlag är naturligtvis frågan om svenska domstolars exklusiva kompetens. Ilinje med konventionen anger förevarande bestämmelse inle i vilka fall ensådan exklusiv kompetens föreligger. Under förarbetena lUl den nordiska lagen(se prop. 1976/77 s. 62 f) övervägdes om man inle borde göra en närmarebestämning av de mållyper som avses. En sädan precisering ansågs emellertid inlemöjlig. Inle heller har del ansetts möjligt atl i konventionen med Österrikeeller i lagen ange de mållyper i vilka svensk exklusiv domsrätl föreligger.Vissa faU där enligt svensk räll exklusiv kompelens för svensk domstol tordeföreligga ulan uttryckliga regler härom kan emellertid anges. sådant faU ärnär tvisten avser äganderätt eller annan räll liU i belägen faslegendom. Här torde åtminstone som huvudregel gälla atl endasi svensk domstol ärbehörig att pröva sådana tvister. Har en österrikisk domstol sålunda dömt i entvist angående ogilligförklaring av etl köp av fasl egendom i och grundatsin behörighet på svarandens hemvist i Öslerrike, får domen liU följd av förstapunkten i 9 § inte erkännas i (jfr NJA 1968 s. 78). I överensstämmelsemed principerna för svensk domsrätt torde emellertid anspråk på exklusiv svenskkompietens inte böra upprätthåUas beträffande alla tvister som rör fasl egendomi . Har den österrikiska domstolen dömt i t.ex. elt mål angäende obetaldhyra för en lägenhet i , torde erkännande ej böra förvägras på gmnd avsvensk exklusiv kompelens Gfr NJA 1979 s. 151). Andra fall där exklusivkompelens för svenska domstolar hävdas i svensk rätt är då på grund av enomtvistad rättighets egen nalur fastställandet av dess existens ellerickeexistens måste anses förbehållet domstol i 1982/83:117 23 Sverige.Detta gäller exempelvis i fråga om giltigheten av ell i meddelat patenteUer rättmäfighelen av en inskrivning i handdsregisler eUer annat jämförligtregister. Sådana fall har också i förarbetena lill den svensk-schweiziska konvenfionen(se SOU 1936:2 s. 36) och lill den nordiska lagen (se prop. 1976/77:128 s. 62)ansetts gmndlägga svensk exklusiv kompetens. I anslutning fill vad somuttalades i de sammanhangen bör emellertid filläggas all del inte får ansesuteslutet all frågan om verkningarna av etl svenskt patent eller en i Sverigeskedd inskrivningsåtgärd kan vara av belydelse för ell rättsförhållande somskall bedömas i . Man kan t.ex. länka sig atl frågan om skadestånd förintrång i ell svenskt patent kan komma under prövning vid österrikisk domstol.Hinder mot atl erkänna en sådan dom bör inle anses föreligga lill följd avförevarande bestämmelse om exklusiv kompelens. Del bör vidare anmärkas allfrågan om en juridisk persons inre angelägenheter faUer utanför lagens tillämpningsområde.Se 4 § 2. Denlämnade redogörelsen för situationer där svensk exklusiv domsrätl kan föreliggaär inle avsedd atl vara uttömmande. Andra fall där skäl talar för en sådankompelens kan inle uteslutas. Avförsta punkten i 9 § följer som redan har framgått all hinder för erkännande aven österrikisk dom föreligger även när svensk räll erkänner exklusiv kompetensför etl tredje lands domstolar. exempel på fall då svensk lagstiftningerkänner sådan exklusiv kompelens erbjuder den nordiska lagens bestämmelser omexklusiv kompetens för domstolar i övriga nordiska länder i vissa frågor. Delfår ankomma pä rättstillämpningen all dra upp de nännare gränserna för exklusivkompetens enligt förevarande punkt. TiUräckliganledning all i förevarande sammanhang införa en regel som undantar ocksåsådana domar som har tillkommit i strid med prorogalions-avtal ellerskiljeavtal har inle ansetts föreligga (jfr prop. 1976/77:128 s. 62-63). Förvissa sådana fall torde det dock inle kunna uteslutas all en fillämpning av ordrepublicbeslämmelsen i 6 § leder tUl all en österrikisk dom inte kan erkännas här(jfr NJA 1980 s. 29). Andrapunkten handlar om s.k. derogalionsförbud. Den silualion som avses är att denösterrikiska domstolen gmndat sin behörighet på all svaranden uttryckligen underkastatsig österrikisk jurisdikfion, prorogalion, men att svensk lag med hänsyn lillrättsförhållandets art inle tillåter att parterna avtalar bort, "derogerar",svensk domstols behörighet. Givet är att etl sådant derogalionsförbudföreligger enligl svensk rätt i de fall då denna gör anspråk på exklusivkompetens för svenska domstolar. Således får svensk domsrätl inte derogeras ien tvist rörande äganderätt lill fasl egendom i . Detta följer redan avförsta punkten. I andra punkten avses sådana fall då svensk exklusiv domsrättej kan hävdas men det ändå inle är fillåtet för parterna all genom avtalupphäva svensk domsrätl. Prop.1982/83:117 24 svensk rätt torde del sålunda inle vara tillåtet all förvissa avtalsförhållanden avtala bort svensk domsrätl när detta skullemissgynna en typiskt setl svagare part. har aktualitet främst inomarbets- och konsumenlrät-len. Ett exempel på etl uttryckligt förbud mot derogafion gerlagen (1978:152) om svensk domstols behörighet i vissa mål pä patenträttensområde. I 3 § andra stycket i den lagen inskränks rätten all derogera svensk domsrätli fråga om mål om arbetstagares uppfinningar. Etl annat exempel på begränsningari derogalionsrällen är 337 § andra stycket sjölagen (1891:35 s. 1) angåendetvister om ansvarighet på gmnd av avtal om befordran av passagerare ochresgods. Av belydelse för frågan om svensk domsrätl är också 2 kap. 2 § tredjestycket lagen (1974:37) om rättegången i arbetstvister (arbetsgivare fär sökasdär arbetstagaren har sill hemvisl, jfr AD 1976 nr 101) och 11 § lagen (1974:8)om rättegången i tvistemål om mindre värden (i konsumenllvist fär näringsidkaresökas där konsumenten har sitt hemvisl, om värdet av tvisteföremåletuppenbarligen inle överstiger halva basbeloppet). Gemensamt för angivna bestämmelser är all de syftar tillall säkerställa den svagare parlens rätt att processa "på hemmaplan"och att de för del ändamålet begränsar möjligheten alt träffa prorogafionsavtalinnan tvisten har uppkommit. De hänför sig emellertid praktiskt selt mera tillfrågan om gränserna för svensk domsrätl än frågan om erkännande av utländskadomar. Endast den sistnämnda frågan regleras i förevarande lag. De är emeUertidett uttryck för all särskilda hänsyn gör sig gällande på nämnda rättsområden,vilket kan ha betydelse även i erkännandefrågan. 10 § reglerar frågan om en svensk domstol, där erkännandeav en dom begärs, vid sin prövning av frågan huruvida den österrikiskadomstolen varit behörig enligt bestämmelserna i denna lag skall vara bunden avden sistnämnda domstolens konstateranden av de fakliska omsländigheter på vilkaden har gmndat sin behörighet. Enligl 10 §, som gmndas på art. 8 ikonventionen, föreligger en sådan bundenhet. Del har ansetts angelägel alt iförhållandet mellan de båda länderna avstå från den omgång som det skulle leda tiUom t.ex. en svensk domstol skulle behöva kontrollera de fakta som legat fill gmndför den österrikiska domstolens behörighet. Den rättsliga bedömningen av dessafakta är däremot inle undandragen den svenska domstolens prövning. Paragrafen handlar om s.k. lifispendens och innebär alt enrättegång i Öslerrike utgör hinder för en svensk domstol alt pröva en talan somavser en sak som redan är föremål för rättegång i Ösletrike och som rör sammaparter. Paragrafen motsvarar art. 9 i konventionen. Trots att konvenfionen inle i princip reglerar frågor omdirekt behörig-hel, dvs. frågor om skyldighet för domstol att la upp eUeravvisa en väckt Prop.1982/83:117 25 talan,har det ansetts all konventionen bör innehålla en bestämmelse om Ulispendensverkan.Syftet med denna är atl motverka att talan angäende samma sak mellan sammaparter förs samlidigt i de bägge länderna och all förhindra alt det i dessameddelas inbördes motstridiga domar som i och för sig uppfyllerförutsättningarna för gUlighel. En fömtsättningför att den österrikiska processen skaU ha verkan som rättegångshinder är altden kan leda liU en dom som enligl denna lag skaU erkännas här. Bestämmelsen i11 § föreskriver all den talan som väcks här skall avvisas. Någon möjlighet fillatt förklara målet vUande finns inle. Bestämmelsenom litispendens är obligatorisk. Den skall beaktas ex officio av domstolen.Någon uttrycklig bestämmelse om del har inle ansetts behövlig (jfr 34 kap. 1 §andra stycket RB). Av18 § i lagen framgår atl en österrikisk rättegång inte ulgör hinder mol att utverka säkerhetsåtgärd här. _ ;._.._ Bestämmelsernai dessa paragrafer handlar om verkställighet i av österrikiska domaroch motsvarar art. 10-11 i konvenfionen. Huvudregeln återfinns i 12 §. Därsägs alt en österrikisk dom som skall erkännas i och som fårverkställas i Öslerrike skall på ansökan verkställas här. För verkstäUbarhetfordras alltså först och främst att de i lagen angivna fömtsättningarna fördomars erkännande föreligger. Delta innebär att den österrikiska domen skall havunnit laga kraft, att någon omständighet av sådant slag som avses i 6 § inleföreligger och alt den österrikiska domstolen varit behörig enligt 7-10 §§. Somnämnts skaU den österrikiska domen vara verkställbar i . Enligtösterrikisk rätt skall verkställighet beviljas av en domstol, i regel en "Bezirksgericht"i egenskap av "Exekutionsgericht". Kravet att den österrikiska domenskall vara verkstäUbar i skall emellertid inte förstås så all ettbeslut av den österrikiska verkslällighelsdomstolen om s.a.s inlemverkställighet måste föreligga (jfr prop. 1965:139 s. 23-24). Enligl13 § skall ansökan om verkställighet göras hos . stämmeröverens med vad som redan gäller enligt flera andra författningar, t.ex. denschweiziska lagen och lagen (1976:108) om erkännande och verkstäUighet avutländskt avgörande angående underhållsskyldighet. 114§ anges vilka handlingar som sökanden skall foga vid sin ansökan liU Sveahovrätt. Under alla förhåUanden skall fömtom domen - i original eller i en avbehörig österrikisk myndighet bestyrkt avskrift - inges bevis om att domen harvunnit laga kraft och att den får verkställas i . Konvenfionenanger inte några ytteriigare handlingar som skall inges av sökanden. Emellertidsynes del lämpligl alt ge hovrätten möjlighet att förelägga sökanden attinkomma med ytterligare handlingar om det behövs för prövningen av ansökningen.Eftersom verkställigheten ' princip skall ske efter svensk lag har det inteansetts föreUgga något hinder mot att en Prop.1982/83:117 26 bestämmelsemed angiven innebcird tas in i lagen (14 § andra stycket). En tillämpning avbestämmelsen kan t.ex. bli aktuell i det fall den österrikiska domen är en tredskodom.I del fallet kan det behövas en handling som utvisar alt stämningen rätteligenhar delgivils svaranden. Löpande skuldebrev och andra presenlationspappertorde också böra ges in i samband med ansökningen om verkställigliel för attvisa all saklegilimation föreligger (jfr 2 kap. 2 § utsökningsbalken). Enligttredje stycket i 14 § skalll handlingama vara avfattade på svenska eller varaåtföljda av en översättning till svenska. Översäitning skaU vara bestyrkt av enperson som är behörig i antingen eUer all bestyrkaöversättning. I fillkommer en sådan behörighet edsvurendomstolsöversättare (gerichtlich beeideter Ubersetzer). I harauktoriserade translatorer en sådan behörighet. Kravetpå översättning är i konventionen (art. 11:2) undantagslöst. Det har emellertidinte ansetts vara anledning alt för svensk del upprätthålla etl absolutöversättningskrav. I likhet med vad som gäUer enligt viss annan lagstiftning omverkställighet av utländska domar, se t.ex, 9 § andra stycket 5 lagen(1976:108) om erkännande och verkställighet av utländskt avgörande angåendeunderhållsskyldighet, får hovrätten medge undanlag från översältningskravet.Denna möjlighet kan utnyttjas t.ex. för sådana fall där det är uppenbartobehövligt att alla handlingar i sin helhet finns översalta. Ienlighet med konventionen (art. 11:3), som på denna punkt överensstämmer med aUmännasvenska principer, uppställs inget krav på legalisering eller liknandeformalitet av ingivna handlingar utan hovrätten får göra en bedömning i vad måndessa ät riktiga. Delfår ulan särskUd föreskrift anses klart att hovrätten får bereda sökandentillfälle atl avhjälpa brist eller ofullständighet i ansökningshand-Ungama. Detankommer på sökanden att med åberopande av hovrättens beslul om bifall liUansökningen begära verkställighet hos kronofogdemyndigheten. Härvid gällerbestämmelserna i utsökningsbalken. Enligt15 §, som saknar motsvarighet i konventionen, får ansökan om verkställighetinte bifallas utan all motparten beretts tillfälle att yttra sig över den.Något krav på att delgivning av motparten sker enligl de för stämning itvistemål gällande reglerna uppställs inte. I16 § slås det fast att bifall till ansökningen innebär atl domen får verkställaspå samma sätt som svensk domstols lagakraftägande dom, såvida inte högstadomstolen efter besvär över hovrättens beslut förordnar annat. Vidare anges förtydlighets skull i paragrafen all eventuella föreskrifter om tvångsmedel i denösterrikiska domen inte skall fillämpas. Bestämmejserna kräver inte någrakommentarer. Prop.1982/83:117 27 Idenna paragraf, som motsvarar art. 12 i konventionen, behandlas förlikningar.Det är endasi fråga om förlikningar inför domstol. Förlikningen behöverdäremot inle ha stadfästs av domstol. Bestämmelserna innebär alt en förlikningsom har träffats inför en österrikisk domstol skall verkställas i påvissa villkor. Underöverläggningarna diskuterades om inte konventionen även borde medge alt förUkningarfillerkändes rättskraft, dvs. erkändes i det andra landet. Från svensk sidaansågs dock flera skäl tala mot en sådan ordning. I förhållandel mellan denordiska länderna kan endast verkställighet komma i fråga och man ansåg påsvensk sida atl del i förhåUandet tUl inle fanns anledning alt gålängre. Det förhällandet atl en svensk dom avseende stadfästelse av förlikninginte har samma rättskraftsverkan som en vanlig dom (se NJA 1975 s. 507) talarockså för att verkan av föriikning enligl konventionen begränsas fillverkställigheten, Enligl17 § måste den österrikiska förUkningen avse en sådan privaträttslig fråga somomfattas av lagen. Förlikningar i t.ex. underhållsfrågor kan sålunda inle verkstäUasenligt denna lag. Förverkställighet av i lagmmmel avsedda förlikningar krävs alt förlikningen fårverkställas i Öslerrike och att sådana omständigheter som enligl 6 § p. 1-3hindrar erkännande av domar inte föreligger. Verkställighet kan således vägrasi på den grund att detta skuUe strida mot svensk ordre pubUc eller atten dom i samma sak och mellan samma parter redan har meddelats i eller etltredje land. Något krav på atl den österrikiska domstolen varit behörig enligt7 § alt döma i den sak vari förlikningen träffals uppställs däremot inte. Deltorde dock få anses följa av ordre publicbeslämmelsen all en föriikning infören "obehörig" österrikisk domstol i vissa fall, t.ex. i en sådan saksom omfattas av de svenska domstolarnas exklusiva kompetens, vägras verkstäUigheti . Delkan tilläggas atl österrikiska öffenlliche Urkunden (actes authenti-ques) inlekan verkställas i . Somframgår av 5 § kan en österrikisk dom inte verkställas här förrän den vunnitlaga kraft. Med hänsyn härtill har del ansetts motiverat alt ge en vinnandepart möjlighet atl före domens lagakraftvinnande få sitt anspråk säkerställt iSverige genom kvarstad eller annan säkerhetsåtgärd. Del har ocksä ansettsbefogat alt införa möjlighel till säkerhetsåtgärd , dvs.under rättegången i Öslerrike. Härom innehåUer förevarande paragraf bestämmelser. Avförsta stycket första meningen framgår atl säkerhetsåtgärd enligl 15 kap. RBfår beviljas för del ifrågavarande anspråket utan hinder av alt rättegång pågåri i saken eller en sådan rättegång avgjorts genom en dom som intevunnit laga kraft. 1982/83:117 28 Fråganom vilken domstol som är behörig all förordna om säkerhetsåtgärd regleras avde allmänna fommbestämmelsema i 10 kap. RB (se 15 kap. 5§RB). Enligt 15 kap. 7 § RB skaUsedan en säkerhetsåtgärd beviljats lalan i saken väckas inom en månad frånbeslutet. Iakttas inte della, skaU säkerhetsåtgärden återgå. Enligtförevarande paragraf, första stycket andra meningen, jämstäUs med talans väckandevid svensk domstol anhängiggörande av rättegång vid österrikisk domstol, omdenna rättegång kan leda fiU en dom som kan verkstäUas här. Utverkas ensäkerhetsåtgärd här i , skaU den alltså bestå om talan väcks vidösterrikisk domstol inom enmånadsfrislen, under fömtsättning att denösterrikiska rättegången kan leda fill en här i verkställbar dom. Detär den svenska domstolens sak atl pröva humvida denna fömtsättning föreligger. Sedan den österrikiskadomen vunnit laga kraft kan del ta viss fid innan den vinnande parten hinnerutverka ett beslut om verkställighet hos . Med hänsyn tiU den riskden vinnande parten sålunda löper har i andra stycket föreskrivits att beslulelom säkerhetsåtgärd skaU förfalla efter det alt domen vunnit lagakraft, om inte verkställighet av domen sökts här. Har ansökningengjorts inom enmånadsfrislen, skall säkerhetsåtgärden beslå lill dessansökningen prövas, om inle hovrätten förordnar annat. Tillslut har för det fall att behovet av säkerhetsåtgärd uppkommer försl sedanansökningen om verkställighet har gjorts lagts i hovrättens hand atl på yrkandeförordna om sådan åtgärd, atl gälla i avvaktan på prövning av ansökningen. Föralt hovrätten skall låta en säkerhetsåtgärd bestå eller bevilja en sådan enliglförevarande paragraf krävs inle alt alla erforderliga handlingar fogats vidansökningen om verkställighet. Jaghemställer all lagrådels yttrande inhämtas över förslaget liU lag om erkännandeoch verkställighet av österrikiska domar på privaträttens område. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1982/83:117 29 Närvarande:f d. regeringsrådet , regeringsrådet , justitierådet . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde den 17 febmari 1983 har regeringen påhemställan av statsrådet och chefen för beslutatinhämta lagrådets yttrande över förslag tUl lag om erkännande ochverkställighet av österrikiska domar pä privaträttens område. -Förslaget har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagelföranleder följande yttrande av lagrådet:. Bestämmelseni punkt 5 torde bli mera lättläst om den formuleras så: "5. om domen ....och denne inte har delgivits stämningen enligl österrikisk lag eller, även omså skett, inte har .... i saken." Ipunkt 5 talas om atl den skadegörande handlingen begåtts i medan densom "vållade" skadan befann sig där. Enligt motiven skulle formuleringeninle utesluta skadeståndsanspråk grundade på regler om striktskadeståndsansvar. Detta stämmer emellertid mindre väl med den terminologi somär vedertagen i bl.a. skadeståndslagen (1972:207). Med hänsyn härtUI tordelämpligen ordet "vållade" böra utbytas mol "orsakade".