prop · G603103 · 1982-12-31 00:00:00 — Har en arbetsgivare gjort ett åtagande enligt allmänpensionsplan men föreligger inte avdragsrätt enligt huvudregeln eller omfattasinte arbetstagaren av allmän pensionsplan medges arbetsgivaren avdrag förförsäkringspremier med viss procent av den under beskattningsåret eller åretföre beskattningsåret utgivna lönen till den anställde. De här beskrivna reglerna gäller för pensionsutfästelsersom lämnats efter utgången av . Äldre och i de flesta fall meraförmånliga regler för beräkning av avdragsutrymmet får med vissa undantagtillämpas för utfästelser som lämnats skriftligen före nämnda tidpunkt. Beräkningen av avdragsutrymmet för pensionsåtagandenenligt allmän pensionsplan torde inte medföra några störretillämpningsproblem. kan det vara förenat med stora problem att avgöra om ettpensionsåtagande ryms inom allmän pensionsplan. Det är sålunda svårt attjämföra förmåner Y2f, som skall utgå enligt ettpensionsåtagande och förmåner som följer av allmän .pensionsplan när förmånerna enligt åtagandet avviker frånplanförmåner- Skr. 1982/83:103 na. En annan fråga som uppkommer vid tillämpningen av reglernaom avdrag för tryggande av åtagande som ryms inom allmän pensionsplan gällerefter vilka grunder man skall göra jämförelsen med en arbetstagare inomplanområdet med motsvarande uppgifter. Det är ju förmåner för en sådanarbetstagare sorii skall vara normerande för förmånsnivån. Ett alternativ äratt göra jämförelsen utifrån utgiven lön till den anställde. Det är emellertidinte givet att enbart lönen skall vara avgörande. Det kan i stället hävdas attjämförelsen skall avse den tjänsteställning som den anställde som fåttutfästelsen har och motsvarande tjänsteställning i ett plananslutet företag.Det är oklart vilken grund som bör tillämpas. Även andra problem som det här saknas anledning att idetalj beröra uppkommer vid tillämpningen av de aktuella bestämmelserna. Riktlinjer för utredningens arbete Enligt min mening är det mot den skisserade bakgrundenuppenbart att en förenkling av reglerna om avdrag för tryggande av kostnader ärangelägen. Utredningen bör ges i uppdrag att utarbeta förslag till nya reglersom innefattar sådana förenklingar. För arbetet bör följande riktlinjer gälla. Huvudsyftet bör, som nämnts, vara att åstadkomma iden praktiska tillämpningen mera lättillämpade regler inom detta komplicerade beskatt ningsområde. Av detta följer att beräkningen av avdragsutrymme måste schabloniseras. En förebild för en sådan schablon finns i den nuvarande alternativregeln. Enligt min mening synes en framkomlig väg kunna vara att ; avskaffa de nuvarande reglerna om avdrag för tryggande avförmåner som ryms inom allmän pensionsplan och ersätta dem med regler som tillsitt innehåll motsvarar den nuvarande alternativregeln. Enligt ett sådantsystem skulle avdrag medges med en viss kvotdel av utgiven lön till denanställde och någon jämförelse mellan förmånerna enligt utfästelsen och enligtallmän pensionsplan skulle inte behöva ske. Det bör påpekas att den schabloniseradeavdragsberäkningen givetvis skulle tillämpas endast ifråga om löften som inteingår i allmän pensionsplan. Jag är självfallet medveten om att en sådan jngripandeändring i reglerna inte kan göras utan ingående överväganden av skilda slag.Enligt min mening bör emellertid utredningen pröva möjligheterna att införa ettsådant system. Utredningen bör ta fram ett underlag för ett ställningstagande isaken från statsmakternas sida. När det gäller nivån för den schabloniserade avdragsrättenbör utgångs punkten vara att förmåner motsvarande förmånerna enligt ITP-planen allmänt sett bör kunna tryggas inom det schablonmässigt bestämda avdragsutrymmet. Att uppnå en exakt motsvarighet till avdragsrällen enligt ITP-planen är givetvis inte möjligt. Det måste godtas att avdragsutrymmet i vissa fall blir mindre och i andra fall större än vad som följer av planen. Utredningen är dock oförhindrad att föreslå särregler för speciella situatio ner t. ex. om en allmän schablonregel skulle leda till avsevärda försämringar i möjligheterna att trygga en pensionsutfästelse med obeskattade medel. Vid utformningen av förslaget måste emellertid också beaktas att detta inte får öppna möjligheter till avdrag för tryggande av förmåner som uppenbart ligger vid sidan av vad som kan anses som ett rimligt pensioneringsbehov. 1982/83:103 ärmedveten om att utredningen för att få en grund för sina ställningstagan- Del II den kan behöva genomföra relativt omfattandeundersökningar av de effekter som olika lösningar får för tryggandet inomföretag av olika storlek och med varierande ålderssammansättning bland deanställda. Grundläggande för beräkningen av avdragsutrymmet börgivetvis liksom vara att en civilrättsligt bindande utfästelseföreligger och att pensionsutfästelsen inte tidigare tryggats med avdragsrätt.Något avsteg från det nuvarande kravet på att pensionsskulden vid tryggandegenom kontoavsättning skall vara kreditförsäkrad bör inte komma i fråga.Utredningen bör i första hand söka utforma en schablonregel som skall tillämpasgenerellt oberoende av tryggandeform. Ett betydande problem i nuvarande regler är attpensionslöften lämnade skriftligen före inte behandlasenligt nuvarande regler utan följer äldre bestämmelser. Utredningen bör strävaefter att schablonregeln skall kunna generellt omfatta i vart fall löften somlämnats efter utgången av . En annan fråga som utredningen får ta ställning till blirgränsdragningen mellan pensionsåtaganden som faller in under allmänpensionsplan och andra pensionsåtaganden.. Gränsdragningen blir i ett systemmed en schabloniserad avdragsrätt för åtaganden som inte följer plan av större betydelseän vad som är fallet enligt nuvarande regler. Denna och liknande frågor måstegivetvis beaktas i utredningsarbetet. Med hänsyn till de problem som föreligger vid denpraktiska tillämpningen av nuvarande regler är det angeläget attutredningsarbetet bedrivs skyndsamt. är jag medveten om frågornaskomplicerade natur. Resultatet av utredningens arbete bör redovisas i sådan tidatt det kan ligga till grund för ett ställningstagande från regeringen underhösten 1983. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen meddelar utredningen om beskattning av tjänstepensionerstilläggsdirektiv enligt de här angivna riktlinjerna. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Utredning om effekterna av att använda ordningsvakter förvissa bevakningsuppgifter i tunnelbanan i Beslut vid regeringssammanträde . Chefen för , statsrådet , anför. 128 Den allmänna ordningen itunnelbanan i har alltsedan tunnelbanans tillkomst varit föremål föruppmärksamhet Skr. 1982/83:103 från skilda håll. Ordningsläget på vissadelar av tunnelbanenätet har Dir. 1982:23 varit mycketotillfredsställande och de våldstendenser som förekommit och alltjämtförekommer har i flera fall lett till att personer dödats eller skadats. Fråganom hur bevakningen i tunnelbanan skall utföras har bl. a. på grund av dessaförhållanden övervägts i olika sammanhang. Uppgiften att övervaka allmän ordning i tunnelbanan äromfattande. Tunnelbanenätet i omfattar totalt över 100kilometer. Av de 94 tunnelbanestationerna ligger 81 inom Stockholmspolisdistrikt. Antalet resor med tunnelbanan beräknas till närmare 225 miljonerper år, vilket motsvarar ett genomsnitt av över 600 000 resor per dag. Under år1981 gjordes nära 17 000 polisiära ingripanden i samband med tunnelbanebevakningen. Upprätthållandet av allmän ordning och säkerhet är enuppgift som i första hand ankommer på polisen enligt 2 § polisinstruktionen(1972:511). Fram till ombesörjdes emellertid övervakningen itunnelbanan även av personal från lokaltrafik (SL). Någon särskiltavdelad polisstyrka för tunnelbanebevakning fanns inte utan polismän frånvaktdistrikten i skulle inom ramen för den vanligaövervakningsverksamheten även svara för ordningen i tunnelbanan. organiserades en särskild tunnelbanegruppinom . Gruppen bestod till en början av ett 30-talpolismän men utökades successivt och omfattade omkring 75 polismän. År1975 var personalstyrkan omkring 150 polismän. ombildadestunnelbanegruppen organisatoriskt och en särskild tunnelbanesektion bildadesinom . Personalstyrkan uppgår f. n. till 163 polismänvarav två poliskommissiarier, 21 polisinspektörer och 140 polisassistenter/polismän.Av de 140 polisassistent/polismanstjänsterna ingår dock endast 70 itjänstetablå för tunnelbanesektionen. De återstående 70 utgörs av extraordinarie polismän som tillhör ordningsavdelningens kader för vikariats- ochförstärkningstjänstgöring. Sektionen ansvarar för bevakningen av helatunnelbanenätet i , alltså även för de tunnelbanestationer somligger i annat polisdistrikt, dock att bevakningen inte sträcker sig utanförspärrarna vid respektive station. Denna speciella utvidgning avjurisdiktionsområdet för är grundad på praktiska skäl.I de fall då polispatruller medföljer på tågen kan personalen utaninskränkningar göra de ingripanden som behövs även när tågen passerar genom ettannat polisdistrikt. var polisens personalsituationframför allt i mycket otillfredsställande. Antaletvakanta tjänster var så stort att regeringen tillkallade en särskildutredningsman med uppdrag att utreda frågan om åtgärder för att förbättrapolisens arbetsförhållanden i (Ds Ju 1972:33). Vakanssituationen blevtill sist så allvarlig att regeringen beslutade att polisen iStockholm skulle avlastas vissa delar av den mer rutinbelonadetunnelbanebevakningen. Detta skedde genom att personal från Allmänna BevakningsAktiebolag (ABAB) övertog vissa av polisens stationära bevakningsuppgifter itunnelbanan. ABAB:s pesonal svarar numera bl. a. för skyddet av de tjänstemänfrån SL som betjänar biljettspärrarna i närmare hälften av tunnelbanestationerna.Bevakningsuppgifterna är i övrigt begränsade till området närmast dessa 9Riksdagen 1982/83. 1982/83:103 spärrar. All övrig ordningshållningi stationer och på tunnelbanetågen utförs Del II av polismän. Regeringsbeslutet innebar attrikspolisstyrelsen fick medge att disponibla s. k. vakansmedel för Stockholmspolisdistrikt fick tas i anspråk för ersättning till ABAB för tjänstgöring vidtunnelbanestationer i . Därvid fick högst 40 vaktman disponeras . Medgivandet har därefter förlängts ett budgetår i taget.På grund av det dåliga ordningsläget i tunnelbanan utökades bemyndigandet idecember 1978 till att omfatta högst 80 ordningsvakter förtjänstgöring vid sådan tunnelbanestation som ingår i bevakningsområdet förStockholms polisdistrikt. Åven detta medgivande har förlängts ett budgetår itaget. I den av godtagna prop. 1979/80:122 omordningsvakter och bevakningsföretag framhålls som en självklarhet att dengrundläggande regeln bör vara att det är polisens huvuduppgift att upprätthållaallmän ordning och säkerhet. Ordningsvakternas och bevakningsföretagens verksamhetmåste dock ses som ett nödvändigt komplement till detskydd som det allmänna tillhandahåller genom polisen och andra organ. I detavsnitt av propositionen som behandlar ordningsvaktstjänstgö-nngen itunnelbanan understryks att ordningsvakternas insatser aldrig får ses som enersättning för utan endast som ett komplement till polisens. Där heter detvidare att det är allmänt omvittnat att den ökning som skedde avantalet ordningsvakter fått positiva effekter, bl. a. så till vida som ennedgång av antalet tillbud med inslag av våld har kunnat noteras. I propositionen uttalas emellertid också att de vunnaerfarenheterna självfallet inte får tas till intäkt för att den rådandeordningen med ordningsvakter i tunnelbanan skall permanentas. En fortlöpandeomprövning av behovet och omfattningen av denna sorts bevakning måste alltidäga rum. Det är mot den bakgrunden som man skall se mitt uttalande i åretsbudgetproposition (prop. 1981/82:100, bil. 5, s. 45) där jag förklarar att jaghar för avsikt att föreslå regeringen att frågan vilken effekt bevakningen medordningsvakter har haft och huruvida omfattningen kari anses slå iöverensstämmelse med behovet av medverkan av ordningsvakter i tunnelbananskall utredas. Jag anser att denna uppgift bör anförtros åt en särskildutredare. En utgångspunkt för utredarens överväganden bör vara dettotala behovet av ordningshållning och övervakning i tunnelbanan. F. n. får somnämnts högst 80 ordningsvakter tjänstgöra vid tunnelbanestationerna.Utredaren bör analysera erfarenheterna av den bevakning som förekommitoch därefter ta ställning till den fortsatta omfattningen. I detta hänseendebör utredaren inhämta synpunkter från och berörda polisstyrelseri samt från SL. Även , berörda kommuner och andraintressenter bör ges tillfälle att lämna synpunkter på den nuvarandesituationen. Utredaren kommer att få tillgång till ett omfattandeunderlag från i första hand beträffandetunnelbanebevakningens omfattning och de ingripanden som görs i samband medövervakningen. Av särskilt intresse i sammanhanget är de ingripanden som görsav personal från ABAB. Våldsanvändningoch frihetsberövande är de yttersta åtgärderna för upprätthållande av allmän ordning. Eftersom de ordningsvakter som 130 tjänstgör i tunnelbanan i allmänhettorde ha en sämre utbildning för sådana åtgärderän polismän, bör utredaren särskilt studera omfattningen av dessa Skr.1982/83:103 ingripanden mot person och om någon kritik härvidlag harframförts. Dir. 1982:23 Utredaren bör också närmare undersöka vilka positiva följder som bevakningen kan ha haft för resenärer och andra. I budgetpropositionen har jag förklarat att det börutredas vilken effekt bevakningen har haft. Jag är medveten om de svårighetersom finns när det gäller att mäta effekterna av övervakning i allmänhet. Dessasvårigheter föreligger naturligtvis även beträffande tunnelbanebevakningen. Detbör dock prövas om det är möjligt att beräkna hur stora polisiära resurser somsedan år 1974 har kunnat tas i anspråk för andra uppgifter till följd av attpersonal från ABAB har anlitats för tunnelbanebevakning. I sammanhanget måstegivetvis också kostnaderna för den utförda bevakningen redovisas. En väsentlig fråga för utredaren att besvara är vilkakonsekvenserna blir för vid förändringar av antaletordningsvakter som tjänstgör i tunnelbanan, såväl från ordningssynpunkt som urekonomisk synvinkel. Åven det alternativet att bevakningen genom ordningsvakterhelt esätts av övervakning med polismän bör belysas. Utredaren bör därvidsärskilt undersöka i vilken mån den stationära bevakningen med ordningsvaktermåste ersättas med liknande bevakning av polismän och vilka ekonomiska ocharbetsmiljömässiga konsekvenser detta skulle få för polisen. Utredaren bör vid arbetets påbörjande samt vidare underarbetets gång informera berörda huvudorganisationer och i förekommande fallannan berörd central arbetstagarorganisation med vilka staten har eller brukarha avtal om löner och andra anställningsvillkor samt bereda dem tillfälle attframföra synpunkter. Utredaren bör redovisa resultatet av sitt arbete tillregeringen . Med hänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag attregeringen bemyndigar chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utredabehovet och effekterna av att använda ordningsvakter för vissabevakningsuppgifter i tunnelbanan i , att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt utredaren. Vidare hemställer jag att regeringen beslutar att kostnaderna skall belasta andra huvudtitelnskommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Skr.1982/83:103 Utredning om taxeringsförfarandet och skatteprocessen Beslut vid regeringssammanträde 1982-05-13.Departementschefen, statsrådet , anför: 1 Sammanfattning av direktiven I dessa direktiv föreslås att en kommitté tillkallas föratt utreda 1. det grundläggande taxeringsförfarandet och 2. förenklingar avde materiella beskattningsreglerna främst i fråga om löntagarbeskattningen samt 3. reglerna förskatteprocessen och 4. det allmännasprocessföring. 2 Behovet av en översyn Vårt skattesystem uppfattas med rätta som komplicerat. Demateriella bestämmelserna är många och inte sällan svårtillgänghga. De formeUareglerna för beskattningsförfarandet är svåröverskådliga och verkar mångagånger förvirrande för den som inte är specialist på saken. Systemet förbrukarstora resurser, både hos de skattskyldiga och hos skattemyndigheter ochdomstolar. Trots detta finns det ett utbrett missnöje med de resultat somuppnås; taxeringarna blir inte så rättvisa och likformiga som avsikten är.Ingen kan finna detta tillfredsställande. Det finns en rad faktorer som förklarar varför vi harhamnat i denna situation. Det moderna samhället är komplicerat och detekonomiska livet snabbt föränderligt. Olika delreformer inom skatteområdet harfogats till varandra utan att det alltid har varit möjligt att se tillåterverkningarna för systemet som helhet. Inte sällan söker man genomskatteregler uppnå flera olika mål som kan vara svårförenliga eller rent avdelvis motstridande. De krafter som drivit fram nuvarande situation upphör inteatt finnas. Det är emellertid enligt min mening nu nödvändigt att komma framtill effektiva motåtgärder och att skapa motverkande krafter, som verkar förförenkling och ökad hänsyn till situationen för dem som skall praktiskttillämpa de olika reglerna. Jag tänker här i första hand på de skattskyldiga,men också på dem som är verksamma på den fiskala sidan eller i domstolarna. Isjälva verket har alla parter i de flesta fall ett gemensamt intresse av att fåklara och enkla regler och ett smidigt fungerande beskattningsförfarande.Krångel, tvister och utdragna processer skapar ömsesidig irritation och är intetill fördel för någon. I det följande kommer jag att ta upp frågor som rör ettmycket viktigt led i de angivna förenklingssträvandena, nämligen engrundläggande översyn av taxeringsförfarandet och skatteprocessen. Det liggerdärvid i sakens natur att den kritik som återges resp. de reformförslag somdiskuteras oftast är 132 formulerade ur den fiskala sidansperspektiv. Jag vill emellertid kraftigt betona vad jag just sagt, nämligen att behovet av reformerför att få fram ett Skr. 1982/83:103 enklare och effektivare system är likastort också sett från de skattskyldigas Dir. 1982:24 sida. Förfarandet vid inkomst- och förmögenhetsbeskattningen harunder varit föremål för en nära nog kontinuerligöversyn. Syftet har varit att finna former för ett enklare och effektivarebeskattningsförfarande. Det är emellertid först som en mergenomgripande reform har kunnat genomföras på området. Jag tänker på den reformsom fr. o. m. taxering har medfört en ny organisation och nyaförfaranderegler för taxeringen i första instans (RS-reformen). Den nya taxeringsorganisationen har haft vissa problemunder . Bortsett från inkörningssvårigheter med anpassningen avADB-stödet har det stora problemet varit att man endast i begränsadutsträckning har kunnat öka kontrollen av de svårgranskade deklarationerna. () har påbörjat en översynav,det grundläggande taxeringsförfarandet dvs. framför allt verksamheten itaxeringsnämnderna. Som jag har uttalat i årets budgetproposition är detangeläget att ett sådant uppföljningsarbete kommer i gång. Det finns emellertidanledning att gå längre i en översyn av taxeringsförfarandet än vad som fallerinom ramen för RS-reformen och RSV:s utredning. Det kan till att börja med konstateras att det finns fleraförklaringar till att RS-reformen inte fått önskad effekt. Utöver, det faktumatt antalet deklarationer har ökat markant i förhållande till utgångsläget vidreformens genomförande, har det visat sig att den effektiva arbetstiden perhandläggare blivit kortare än vad som kunde förutses.Ytterligare en viktig faktor som måste beaktas i sammanhanget är att det efterRS-reformens genomförande har införts en rad nya regler som i och för sigsyftat till att uppnå effekter som varit önskvärda från materiell synpunkt, mensom av olika skäl har komplicerat granskningsarbetet. Inte heller vidutformningen av den föreslagna inkomstskattereformen (prop.1981/82:197) har det varit möjligt att helt undvika regler som medför attdeklarationsgranskarna får ytterligare moment att beakta i sitt arbete. Erfarenheterna av RS-reformen har sålunda visatsvårigheterna inom ramen för tilldelade resurser att nå målet att kraftigt ökakontrollen av deklarationer med invecklade inkomst- ochförmögenhetsredovisningar, om man behåller och bygger vidare på nuvaranderegelsystem. Detta gäller i vart fall om man skall upprätthåUa hittillsvarandeambitionsnivå vid gransknirig-en av samtliga deklarationer. Man kan inte hellerfortsätta att bygga ut kontroUapparaten. Det ärviktigt, inte minst i nuvarande statsfinansiella läge, att sträva efter ett skattesystem och ett beskattningsförfarande som är billigare och effektivare från gransknings- och kontrollsynpunkt. Ett sätt att minska resursåtgången i granskningsarbetet är att göra, de materiella reglerna enklare. Särskilt angeläget för den praktiska hanteringen är det att uppnå förenklingar som rör ett stort antal deklarationer, dvs. i första hand 133 1982/83:103 löntagardeklarationerna.Härigenom kan resurser frigöras för kontroll av de Del II mera komplicerade deklarationerna. Förenklingar av dettaslag är givetvis mycket angelägna också från de skattskyldigas synpunkt.Enklare materiella regler gör det lättare att fullgöradeklarationsskyldigheten och banar vägen för att begränsa denna för vissa grupper. Ett första steg i sådan förenklande riktning togs förraåret i och med införandet av avdragsbegränsningar i fråga om de s. k.arbetsresorna. 1 samband med inkomstskattereformen är avsikten att gå vidare pådenna väg. Man har sålunda bl. a. föreslagit ett till . förhöjtschablonavdrag för personer med arbetsinkomst och förslag om att avdragen förpremier för kapitalförsäkringar och för de s. k. frivilliga periodiskaunderstöden avskaffas. Dessa förslag bör bidra till en enklare hantering av del av deklarationsmaterialet, vilket i sin tur bör förbättra möjlighetenatt fördjupa kontrollen av de svårkontrollerade deklarationerna. Det är enligtmin mening nödvändigt att man i det fortsatta arbetet för att reformera taxeringsförfarandethåller fast vid denna inriktning på förenklingar. Jag kommer alltså fram till att det behövs en översyn avtaxeringsförfarandet som inte omfattar bara de delar som har berörts avRS-reformen utan som också syftar till en förenkling av löntagarbeskattningenoch de materiella beskattningsregler som hänger samman särskilt med denna. Detär enligt min mening lämpligt att dessa frågor ses över i ett sammanhang.Utformningen av de materiella reglerna påverkar valet av beskattningsförfarandeoch omvänt kräver en viss typ av beskattningsförfarande att de materiellareglerna utformas på ett visst sätt. Den helhetsbedömning som här måste skegörs bäst inom ramen för en och samma utredning. Beskattningsförfarandet är i behov av en översyn också iett annat avseende. Jag tänker på de regler som styr skatteprocessen, främst ilänsrätterna. Mycket har gjorts i reformväg under den senaste tioårsperiodennär det gäller själva organisationen av den dömande verksamheten. De tidigarebeslutsorganen i andra instans, prövningsnämnderna, ombildades sålunda i börjanav till förvaltningsdomstolar-länsskatterätter. brötslänsskattereätterna och övriga förvaltningsdomstolar på länsplanet ut frånlänsstyrelserna och slogs ihop till de nuvarande helt fristående länsrätterna. Även reglerna för besvärs- och beslutsförfarandet harändrats . a. har besvärstiderna förlängts samtidigtmed den förlängning av taxeringsperioden som gjordes i samband med RS-reformen.Vidare har gränserna vidgats för länsrättens avgörande av taxeringsmål medensamdomare. Det bör också påpekas att man är införde en rätt förskattemyndigheterna att genom ett enkelt förfarande vid sidan av domstolarnarätta taxeringsfel och att denna rätt därefter utvidgats i flera omgångar,senast genom lagstiftning (prop. 1980/81:69, SkU 1980/81:15,rskr 1980/81:62 och prop. 1981/82:19, SkU 1981/82:17, rskr 1981/82:53). Trotsåtgärder av nu angivet slag och trots resursförstärkningar till