prop · G60367 · 1982-12-31 00:00:00 — För egen del ansluter jagmig också till kommitténs uppfattning. Jag a-wisar sålunda, ,tanken på att införa ett särskilt i de fall dåbrister i beskrivningen uppkommer genom bortfall av depositioner eller genombristande kontinuitet i tillgängligheten. Jag gårhärefter över till att behandla lagregleringen av kraven på kontinuerligexistens och tillgänglighet. Kommitténanser att den nuvarande regleringen bör kompletteras. Enligt kommittén är detvisserligen redan enUgt gällande rätt uppenbart att en patentansökan inte fårbifallas, om del vid prövningen av ansökningen framkommer att en förbeskrivningen nödvändig deposition har fallit bort. Däremot uttalar kommitténatt det inte av gällande bestämmelser kan anses klart framgå vare sig att detkrävs kontinuerlig existens eller att bristande tillgänglighet skulle vara etthinder mot att meddela patent. Kommittén föreslår att regleringen i 8 §patentlagen angående beskrivningen utformas så att det därav direkt framgår atten deposition måste finnas fortlöpande från den tidpunkt då den senast måstegöras. Kommittén har i samband härmed också föreslagit att det direkt i lagenanges när deposition senast skall göras. Bestämmelsen härom finns f.n. ipatentkungörelsen. Tillgänglighetskravet bör däremot enligt kommittén interegleras direkt i 8 § patentlagen. Enligt kommittén är det tillräckligt attföreskriva att depositionen fortlöpande skall vara deponerad under villkor somregeringen föreskriver. Remissinstansernahar i och för sig godtagit att den nuvarande bestämmelsen om deposition i 8 §patentlagen ersätts med bestämmelser som syftar till att klargöra både kravetpå kontinuerlig existens och kravet på tillgänglighet. Däremot har vissaremissinstanser ifrågasatt om inte kravet på tillgänglighet bör framgå direktav lagen och inte endast genom regeringens föreskrifter. Även jaganser att bestämmelserna om beskrivningen i patentlagen bör utformas på ettsådant sätt att de grundläggande kraven beträffande depositionerna framgårklart av lagtexten. Det är sålunda enligt min mening riktigt att, som kommitténhar föreslagit, direkt i lagen ange den tidpunkt då en deposition senast måstegöras. I patentlagen bör därför föreskrivas att depositionen skall göras senastden dag då patentansökningen görs. Jag instämmer också i kommitténs uppfattningatt det av lagtexten bör framgå att depositionen fortlöpande skall finnas fråndenna tidpunkt. Någraremissinstanser har uttalat att det principiella kravet på tillgänglighet börframgå mera direkt av lagen. Även jag anser att det finns skäl för en sådaninställning. TillgängUghetskravet har emellertid två sidor. Som jag fömt harnämnt anses en deposition utgöra en del av beskrivningen. Depositionen bördärför i princip hållas tillgänglig för tredje man i samma omfattning somhandlingarna i ärendet. Det innebär till att börja med att depositionen måsteha gjorts på sådana villkor att den får hållas tillgänglig för tredje man i denomfattning som följer av offentlighetsbestämmelserna i Prop.1982/83:67 32 Även om depositionsvillkoren uppfyller dettakrav, kan emellertid faktiska hinder att få prover uppstå. Frågan i vad månsådana hinder skall anses innebära en sådan brist i tillgängligheten som ocksåär att anse som en brist i beskrivningen är den andra sidan avtillgänglighetskravet. Jag skall ta upp frågan om sådana brister itillgängligheten längre fram (avsnitt 5.6). Jag åter kommer lill frågan omlagreglernas utformning när jag har behandlat den frågan. 5.4 Ogiltigförklaring av patent på grund av brist ideposition Kommittén behandlar ingående de spörsmål som rörogiltigförklaring av patent för det fall att en deponerad mikro- organismfaller bort eller inte är tillgänglig för tredje man. Kommitténframhåller att frågan om följderna av att en deposition upphör att finnas tilleller upphör att vara tillgänglig inte har behandlats i förarbetena till nugällande lagstiftning. Kommittén anser det oklart om den bestämmelse omogiltighet vid bristfälUg beskrivning som finns i 52 § första stycket 2patentlagen gör det möjligt att förklara ett patent ogiltigt ens i fall då ennödvändig deposition har upphört att existera. Enligt kommittén bör nämndabestämmelse ändras så att det av lagtexten framgår att ett patent kan förklarasogiltigt inte bara när en nödvändig deposition har fallit bort utan också närtydlighetskravet har åsidosatts genom att lUlgängligheten har brustit. Remissinstanserna har godtagit kommitténs förslag omändring av bestämmelserna om ogiltighet. Även jag ansluler mig tiU kommitténsförslag pä denna punkt. Kommittén har emellertid också anfört synpunkter på vilkabrister i fråga om en depositions kontinuerliga existens och tillgänglighet sombör kunna föranleda ogiltighet. I denna del har kommitténs förslag fått visskritik vid remissbehandlingen. Eftersom detta är en viktig fråga, skall jaguppehålla mig närmare vid den. Med utgångspunkt i de uttalanden som gjordes avföredragande statsrådet när bristfällig beskrivning infördes somogiltighetsgrund i patentiagen i samband med lagändringar finnerkommittén att det kan bli skillnad mellan följderna av en brist som uppdagasföre patentmeddelandet och en brist som uppdagas först därefter. När det gällerprövningen av en patentansökan skulle det sålunda enligt kommittén inte finnasnågon grund för att överse med brister i fråga om tydligheten. Såvitt gäller endeposition som ingår i beskrivningen måste det enligt kommittén krävas, attalla villkor avseende tydUghet som ställs upp i patentlagen ochpalentkungörelsen - däri inbegripet bestämmelserna om tillgänglighet - äruppfyllda när beslut meddelas i patentansökningsärendet. för ogiltighetföreligger däremot enligt kommittén först om beskrivningen är så bristfälligatl en fackman inte kan utöva uppfinningen med ledning av den. Detta innebärenligt kommittén att brislen måste vara väsentlig från tredje mans synpunkt. Prop.1982/83:67 33 Kommittén anser att härav följer t.ex. att avbrott itillgängligheten inte bör betraktas som ogiltighetsgrund, såvida inte tredjemans intresse påtagligt har trätts för när. Kommitténsuppfattning att sådana brister i fråga om en depositions kontinuerliga existenseller tillgänglighet som skulle utgöra hinder för att meddela patent intenödvändigtvis också utgör ogiltighetsgrund har kritiserats av ochpatentbesvärsrätten. Hovrättenanför inledningsvis att de lagändringar som genomförs på grund avBudapestöverenskommelsen inte ger utrymme för synpunkter av mera generellräckvidd när det gäller ogiltighetsgmnden bristfällig beskrivning. I ställetborde det enligt hovrätten understrykas att prövningen av frågor om beviljandeav patent inom det mikrobiologiska området och om ogiltigförklaring av ettsådant patent skiljer sig från vad som eljest gäller endast därigenom attställningstagandena vid brist i kontinuitet eller tillgänglighet avseromständigheter i tiden efter det att patentansökningen gavs in. Hovrätten anseratt det Ugger i sakens nalur att en sådan brist i kontinuitet ellertillgängUghet som sökanden inte får bota enligt de därom särskilt meddeladereglerna knappast kan bedömas som annat än avsevärd. En sådan brist kan därförenligt hovrätten föranleda att patent aldrig meddelas eller att ett beviljatpatent ogUtigförklaras. Patentbesvärsrätten delar kommitténs uppfattning attkravet på kontinuerlig existens liksom kravet på depositionens faktiskatillgänglighet skall vara av betydelse vid en bedömning av ett patentsgiltighet. Enligt patentbesvärsrätten täcker den föreslagna ändringen i 52 §första stycket 2 patentiagen också tydlighetskravets dubbla innebörd i dettasammanhang. Patentbesvärsrätten anser däremot inte att lagtexten ger någongrund för att hävda att tydlighetskravet skall upprätthållas med olika styrkanär det är fråga om att meddela patent och när det är fråga om att bedöma enogiltighetsfråga. Enligt patentbesvärsrätten ger inte heller förarbetena tillden nu gällande bestämmelsen om ogiltighet vid bristfällig beskrivning utrymmeför uppfattningen alt kravet på tydlig beskrivning skall ges olika innebördberoende på om bedömningen sker under ansökningsförfarandet eller efterpatentmeddelandel. Brister i kontinuiteten eller tillgängligheten hos endeposition blir enligt patentbesvärsrätten regelmässigt att anse som avsevärda.Mot bakgmnd därav och med hänsyn tUl de möjligheter att bota faktiska brister ikontinuitet och tillgänglighet som deponenlen får genom rätten att göra nydeposition anser patentbesvärsrätten kommitténs ställningstagande inte varagodtagbart. Patentbesvärsrätten hävdar sålunda att i princip varje brist itydligheten bör kunna föranleda både avslag på en ansökan och ogilligförklaringav ett patent. För egen del vill jag i denna fråga anföra följande. Ilikhet med hovrätten anser jag att den ändring som föreslås i 52 § patentlageni syfte att klargöra att ett avbrott i en depositions existens eller tUlgänglighetkan vara grund för ogiltigförklaring inte ger utrymme för att generellt ta uppfrågan om vilka 3Riksdagen 1982/83. 1982/83:67 34 bristeri beskrivningens tydlighet som bör kunna leda till ogUtighet. När en depositioningår i beskrivningen, kan emellertid uppkomma problem av en annan art när detgäller tydlighetskravet än i fråga om uppfinningar som beskrivs endast idokument. Det finns därför skäl att närmare försöka klarlägga hur de principersom redan anses gälla i fråga om ogiltighet till följd av otillräckligbeskrivning bör tillämpas på depositionsfallen. När bristande tydlighet ibeskrivningen infördes som ogiltighetsgmnd vid ändringar i patentlagenavfattades bestämmelsen så att rätten skall förklara ett patent ogiltigt, omdet har meddelats oaktat uppfinningen inte är så tydligt angiven att en fackmanmed ledning därav kan utöva den. Av lagtexten framgår sålunda direkt attbristen skall vara av sådan art att beskrivningen är otillräcklig förfackmannen som underlag för att utöva uppfinningen. I propositionen underströkockså föredragande statsrådet att det måste vara fråga om en avsevärd brist föratt det skuUe kunna göras gällande att en fackman inte med ledning avbeskrivningen kunde utöva uppfinningen. Han utgick från att svenska domstolarkom att iaktta stor försiktighet vid tillämpning av denna ogiltighetsgrund. Denomständigheten att beskrivningen var behäftad med brist eller otydlighet somborde ha föranlett patentmyndigheten att kräva förtydligande eller kompletteringbehövde därför inte innebära att tillräcklig grund för ogiltigförklaringförelåg (prop. 1977/78:1 Del A s. 262 f, 363). EnUgt min mening får det därmedanses klart att inte varje brist i beskrivningen som i och för sig skulle hakunnat föranleda anmärkning på på ansökningsstadiet också utgör grund förogiltighet. Denna grundsyn bör beaktasnär det är fråga om sådana brister i beskrivningens tydlighet som kan uppkommai depositionsfallen. Jag delar därför kommitténs uppfattning att inte varje avbrotti tiUgängligheten nödvändigtvis behöver innebära att patentet skallogiltigförklaras. Om avbrottet sålunda konstateras först i efterhand och inlevisas ha haft någon praktisk betydelse för tredje man, anser jag att manknappast kan tala om en avsevärd brist i beskrivningen. Skulle patenthavaren hagjort en ny deposition och därvid något ha överskridit den frist inom vilkenden nya depositionen skall göras för att en helt kontinuerlig deposition skallanses föreligga, behöver detta inte alltid utgöra ogiltighetsgrund. För attgrund för ogiltighet skall föreUgga bör i princip krävas att tredje mansintresse har påtagligt trätts för när. Även om det inte kan visas att en visstredje mans intresse har påtagligt trätts för när, kan det emellertid tänkas attogiltigförklaring bör ske, om det aUmänna tredjemansintresset har åsidosatts iväsentiig omfattning. Detta kan t.ex vara fallet om avbrottet har varitlångvarigt eller om upprepade avbrott har förekommit. Gmndför ogiltighet torde i regel föreligga om en deposition har gått förlorad utanatt alls ersättas. Även om patenthavaren underlåter att ersätta den förloradedepositionen med en ny deposition, kan det dock förekomma faU där bristen intebehöver framstå som avsevärd, t.ex. om patenthavaren 1982/83:67 35 inomen kort tidsrymd i stället gör kulturen allmänt tillgänglig. Jag vill påpeka att enogiltighetsgmnd med den innebörd som jag sålunda har föreslagit kan tillämpasäven såvitt gäller europeiskt patent för , dvs. sådant patent som harmeddelats av det europeiska patentverket och som omfattar . Enligtartikel 138.1.b i den europeiska patentkonventionen får nämligen etteuropeiskt patent förklaras ogiltigt, om patentet inte beskriver uppfinningenså tydligt att en fackman med ledning av beskrivningen kan utöva uppfinningen.Liksom kommittén anser jag att denna konventionsbestämmelse täcker inte baradet fall att bristen i beskrivningen förelåg vid patentmeddelandet utan ävendet fall att bristen i beskrivningen uppkommer efter patentmeddelandet genomatt en deposition som hör till beskrivningen faller bort. Jag vill emellertidframhålla att ett europeiskt patent inte kan anses bristfälligt beskrivetendast därför att den deposition som hör till patentet har gjorts enligt andraregler än de svenska. Finns beträffande ett sådant patent en deposition somuppfyller de krav som gäller enligt den europeiska patentkonventionen, tordedet sorti regel inte föreligga någon sådan brist i tydUgheten som kan medföraogiltighet. hartagit upp frågan om verkan av ogiltigförklaring när sådan sker på gmnd avbrister som avser en deposition och som har uppstått efter patentmeddelandet.Tingsrätten anser sålunda att ogiltigförklaringen i sådant fall bör ha verkanendast från den tidpunkt då bristen uppkommer. Frågan om verkan avogiltigförklaring av patent behandlades ingående i förarbetena till patentlagen(Nordiska utredningar, NU 1963:6 s. 320). Där diskuterades huruvida enogiltigförklaring skulle ha verkan endast för framtiden (verkan "exnunc") eller om verkan skulle vara att patentet aldrig skulle anses hameddelats (verkan "ex tunc"). Därvid uttalades att frågan omrättsverkan av ogiltigförklaring borde avgöras med hänsyn till omständigheternai det enskilda fallet. Det anfördes att ingen borde dömas för patentintrång närett patent har förklarats ogiltigt. Såtillvida borde beslutet omogiltigförklaring ha rättsverkan ex tunc. Vidare uttalades att det å andrasidan uppenbarligen fanns fall, i vilka beslutet om ogiltigförklaring inteborde få inverka på mellanhavanden som hade blivit uppgjorda elleravgjorda. I dessa fall borde sålunda ogiltigförklaringen ha rättsverkan exnunc. Det anfördes att detta under vissa omständigheter kunde vara fallet ifråga om betalning somhade erlagts för sådant utnyttjande av uppfinningen somredan hade ägt mm. I propositionen om 1978 års ändringar i patentlagen berörsdessa uttalanden om rättsverkan av en ogiltigförklaring (prop. 1977/78:1 del As. 305 och 307). Såsom framgår av föredragandens ställningstaganden ansåg hanatt de alltjämt gav uttryck för gällande svensk rätt. Han anförde att det bordelämnas till rättstillämpningen att finna lämpliga lösningar när det gällerrättsverkan av ogiltigförklaring. Jaganser för egen del att de uttalanden i förarbetena till gällande rätt 1982/83:67 36 beträffanderättsverkan av ogiltigförklaring som jag nu har återgivit bör tjäna tillledning även när det gäller ogilligförklaring av patent på grund av brister ien till patentet hörande deposition. Enligt dessa uttalanden bör domstolenavgöra rättsverkan av en ogilligförklaring med hänsyn till omständigheterna idet enskUda faUet. Domstolen har sålunda möjlighet att i ett visst fallbegränsa rättsverkningarna av en ogiltigförklaring med hänsyn till omständigheterna.Jag anser därför atl det inte finns behov av särskilda lagregler om verkan avogiltigförklaring på grund av brister som avser en deposition och som haruppkommit först efter patentmeddelandet. Även för dylika fall bör frågan omrättsverkan av ogiltigförklaringen överlämnas till rättstillämpningen.Domstolarna ges därigenom möjlighet att finna lämpliga lösningar med hänsyntill omständigheterna i det enskilda fallet och med beaktande av de särskildaförhållandena när det gäller sådana uppfinningar för vilka deposition krävs.Domstolen behöver med dessa principer t.ex. inte låta ogiltigförklaringenpåverka mellanhavanden som helt hänför sig till sådan förfluten tid då patentetännu rent faktiskt gav ensamrätt (jfr NU 1963:6 s. 320). 5.5Tid under vilken en deposition skall vidmakthållas Somtidigare har anförts innebär depositionskravet att depositionen som en del avbeskrivningen i princip skall finnas kontinuerligt och att den skall varatillgänglig för tredje man i den mån handlingarna i ärendet är det. Därviduppkommer frågan hur länge en deposition skall vidmakthållas. Avvad jag har anfört framgår att depositionen måste vidmakthållaskontinuerligt för att patent skaU kunna meddelas. Patenthavarenmåste därefter i eget intresse vidmakthålla sin deposition så länge han önskarupprätthålla ett meddelat patent. Det är dock inte tillfredsställande med enordning enUgt vilken existensen av en viktig del av dokumentationen är beroendeav patentsökandens resp. palenthavarens intresse för att bevaradokumentationen. måste beaktas att eftersom depositionerna utgörs avlevande material, det inte går att få garantier för att den del avdokumentationen som depositionen utgör består på samma sätt som dentraditionella skriftiiga dokumentationen. Kommitténhar som en praktiskt rimlig lösning på detta problem föreslagit attdepositioner skall godtas bara om de från början görs för en viss minsta tid.Denna minimitid bör enligt kommittén vara densamma som gäUer vid depositionenligt Budapestöverenskommelsen, nämligen från det att någonsenast begärde prov från depositionen och under alla omständigheter minst 30 årfrån det depositionen gjordes. Därmed skulle depositionen som regel bestå minst30 år. Kommitténsförslag i detta hänseende har inte föranlett någon erinran vidremissbehandlingen. Jag anser för min del förslaget vara väl a-wägt ochansluter mig tiU det. I detta sammanhang kan påpekas att, om endast deposi- Prop.1982/83:67 37 tioner enligl Budapestöverenskommelsen godtas, denföreslagna minsta depositionstiden kommer att gälla oberoende av vad somföreskrivs i den svenska lagstiftningen. 5.6 Den närmare innebörden av tillgänglighetskravet närdet gäller depositioner Jag har i det föregående uttalat att en deposition för altfylla sin funktion som en del av beskrivningen inte bara måste existerakontinuerligt ulan också vara tillgänglig för tredje man i samma omfattning sombeskrivningen i övrigt. Bestämmelserna i om rätt attgöra ny deposition ger emellertid anledning att närmare överväga innebörden avkravet atl depositionen skall vara tillgänglig för tredje man. Som jagförut har nämnt hålls en deposition tillgängUg på det sättet att prov från dendeponerade kulturen lämnas ut. Enligt Budapestöverenskommelsen har deponenlenrätt att göra ny deposition så snart depositionsmyndigheten inle kantillhandahålla prov från den tidigare depositionen. Som exempel på fall då nydeposition får göras anges i överenskommelsen, förutom fallet att kulturen harupphört atl vara livsduglig, det fallet alt provet inte kan lämnas ut på grundav export- eller importrestriktioner. Somtidigare har anförts måste vid etl svenskt tillträde till Budapestöverenskommelsendeponenlen ges rätt att göra ny deposition i dessa fall. En annan fråga ärhuruvida varje sådant hinder för leverans av prov som enligtBudapestöverenskommelsen ger deponenlen rätt att göra ny deposition enligtsvensk rätt också skall anses innebära att depositionen inte är tillgänglig förtredje man och att depositionen därför måste ersättas. är det inte rimligt att en deposition skaU anses ha upphört att varatillgänglig därför att prov inte kan levereras till varje annat land än det därdepositionen befinner sig. Det skulle å andra sidan enligt kommittén i principinte heller vara rimligt, om tredje man, som skall respektera patenträttigheteri , inte hade möjlighet att annat än utomlands ta del av vad dessarättigheter avser. Utifrån grundläggande patenträttsliga principer harkommittén funnit, att tillgänglighelskravet när det gäller svensk patentansökanoch svenskt patent bör innebära att prov skall kunna levereras i . Dennabedömning har inte bUvit föremål för erinran från remissinstanserna. Även jagfinner att kommilténs ställningstagande är rimligt med hänsyn till de allmännapatenträttsliga principerna. Detta ställningstagande leder till ett resultatsom enligt min uppfattning utgör en från praktisk synpunkt mycket lämpliglösning. Jag ansluter mig därför helt till kommitténs uppfattning i dennafråga. Kommittén har övervägt om det principiella kravet att provskall kunna levereras i borde få formen av en uttrycklig bestämmelse.Kommittén har emellertid funnit detta överflödigt, eftersom kravet kan stödjaspå Prop.1982/83:67 38 grundläggande patenträtlsUga principer. Dettaställningstagande har inte särskilt berörts av någon remissinstans. Som jagförut har nämnt har emellertid en del remissinstanser ifrågasatt om inte kravetatt depositionen skall vara tillgänglig för tredje man bör framgå direkt avpatentlagen. Enligt min uppfattning bör tillgänglighetskravet framgådirekt av patentlagen. En bestämmelse som klargör den närmare innebörden avtillgänglighetskravet bör därför tas in i anslutning till de allmännabestämmelser i patentlagen som reglerar depositionsinstitutet. Denna bestämmelse måste enligt min mening innehåUa tvåmoment. För det första måste anges att depositionen skall vara gjord undersådana villkor att den blir tillgänglig för tredje man i den omfattning somtredje man enligt svensk rätt är berättigad att få tillgång tiU dyUkadepositioner.Vidare måste anges att prov skall kunna levereras i . Kommittén har ansett att principen att prov från endeponerad kultur skall kunna levereras i inte kan upprätthåUas utanundantag. 1 betänkandet anger kommittén två fall då faktiska hinder för att fåprov levererat i inte bör medföra att tillgängligheten hos depositionenanses brista. Först nämner kommittén det fallet att det enligt svensk rätt avhälso- eller miljöskäl råder begränsningar i rätten att hantera vissamikroorganismer. Om prov på grund av sådana restriktioner inte får levererastill en viss tredje man i , bör det enligt kommittén inte leda till atttillgängligheten anses brista. Vidare tar kommittén upp det fallet att detvisserligen inte finns något hinder enligt svensk rätt mot att leverera provettill den som har begärt det men att en utländsk depositionsinstitution trotsdetta vägrar att sända prov till denne. Om denna vägran också från svensksynpunkt framstår som befogad, bör enligt kommittén inte heller en sådan vägranatt lämna ut prov medföra att tUlgängUgheten anses brista. För egen del ansluter jag mig i sak tiU kommitténsbedömning att, i de fall som har berörts, hinder för en viss tredje man attfå prov levererat till sig inte bör medföra att depositionens tillgänglighetbrister på ett sådant sätt att beskrivningens tydlighet påverkas. Enligt min meninguppkommer emeUertid frågan om dessa undantag bör utgöra modifikationer enbarti kravet att prov skall kunna fås i eller om de i stället bör utgöramodifikationer i den generella regeln om depositionerenas offentUghet. Kommittén har för sin del låtit den allmänna regeln i 22 §om depositionernas offentUghet kvarstå i sak oförändrad i förhållande tillgällande rätt. Den befintliga regleringen innebär alt, sedan handlingarna iansökningsärendet har bUvit tillgängUga för envar, tredje man också har rättatt få tillgång tUl en sådan deposition som hör till ärendet. Med anledning avatt denna reglering sålunda har föreslagits stå kvar har i sittremissyttrande understrukit viklen av att patentlagstiftningen inte leder tillalt prov med farliga egenskaper lämnas uttill någon som inte kan anses vara islånd att hantera organismen med tillräcklig omsorg. Enligt min uppfattning ger de nuvarandeoffentlighelsreglerna i palentla- Prop.1982/83:67 39