prop · G60385 · 1982-12-31 00:00:00 — Samma ordningför val av ledamöter har föreskrivits som enligt principbeslutangående omorganisation av polisväsendet (prop. 1980/ 81:13, JuU 1980/81:24,rskr 1980/81:210) skall gälla för polisstyrdserna. Del innebär alt det ankommerpå kommunfullmäktige alt förrätta valet, om övervakningsnämndensverksamhetsområde omfattar endasi en kommun, och annars på . Om detinom nämndens verksamhetsområde finns en kommun som inte ingår i ,skall valet förrättas av och kommunfullmäktige med den fördelningdem emellan som bestämmer efter befolkningstalen. Slutligen angesi stycket alt, om del av län ingår i övervakningsnämnds verksamhetsområde, delankommer på att fastställa antalet ledamöter och ersättare förvatje sådan del. Idetta stycke, som innehåller bestämmelser om mandattiden, har vidtagits den ändringenatl mandatperioden bestämis såsom vid politiska val i allmänhet, dvs. Prop.1982/83:85 136 Stycket innehåller en bestämmelse öm möjlighet att begäraproportionellt val vid utseende av ledamöter och ersättare i övervakningsnämnderna.Rörande tillämpningen av bestämmelserna om proportionellt val kan hänvisas tiUprop. 1980/81:185. 1 stycket anges att, när ledamot och ersättare skallutses, övervakningsnämnden skall göra anmälan därom lill den som skall utsehonom. 37 kap. 3 § Paragrafen innehåller beslämmelser om valbarhelsvillkorför ledamöter och ersättare i övervakningsnämnderna. Föreskrifternaöverensstämmer i stort sett med dem som gäller för nämndemän enligt 4 kap. 6 §rättegångsbalken. Nuvarande 3 § får enligt förslaget beteckningen 4§. 37 kap. 4 § Paragrafen motsvarar nuvarande 37 kap. 3 §. I första meningen har gjorts en redaktionell ändring medhänsyn,tUl alt kriminalvårdsnämndens uppgifter bestäms, förutom av 7 § iförevarande kapitel, av 26 kap. 9 § första stycket första meningen. Vidare harbeaktats att kriminalvårdsnämnden har uppgifter även enligt andra författningarsäsom exempelvis passlagen (1978:302). 37 kap. 7 § Första stycket Stycket reglerar förhållandet mellan skyddskonsulenten ochövervakningsnämnden. Den allmänna motiveringen återfinns i avsnitt 2.3.4.2 och2.4.1. Den som är villkoriigt frigiven kan enligl stycket påkalla prövning hosövervakningsnämnden av vissa beslul som skyddskonsulenlen enligt brottsbalkenkan meddela i frågor som rör påföljden. Det gäller här beslut enligt 26 kap. 11§ angående övervakning, enligt 12 § andra meningen angående förordnande (resp.entledigande eller byte) av övervakare och enligt 13 § andra meningen omskyldighet för den dömde all hålla annan än övervakaren underrättad om sinlivsföring. Däremot avses inte sådana beslut som enbart grundar sig på denallmänna bestämmelsen om frivårdens uppgifter i 26 kap. 14 § andra stycket,t.ex. angående penningbidrag åt klienterna eller om utbildningsinsatser. Föromprövning av beslut av den arten lämpar sig inte de domstolsliknande formersom en handläggning inför övervakningsnämnden erbjuder. Av 38 kap. 13 § framgåremellertid atl en skyddskonsulents beslul i en fråga av sistnämnda slag kanändras av . Enligl stycket gäller vidare att övervakningsnämndensjälvmant får ta Prop, 1982/83:85 137 uppell beslul som har meddelats av skyddskonsulenten enligt någon av de nyssnämndabestämmelserna till omprövning och i övrigt fatta beslut i ett ärende varsavgörande enligt dessa bestämmelser ankommer på skyddskonsulenten. Konsulentenkan också hänskjuta ett sådant ärende till . Del kan t.ex.gälla all avgöra huruvida den frigivne skall stå under övervakning eller inleeller huruvida den förordnade övervakaren bör bytas ut. Dethar inte ansetts nödvändigt atl meddela någon föreskrift om rätt atl begäraomprövning av en interimistisk föreskrift som meddelats av skyddskonsulentenenligt 26 kap. 16 § första stycket andra meningen. En sådan föreskrift skallnämligen alltid underställas nämnden. Stycketbehandlar möjligheten att påkalla omprövning av en övervakningsnämnds beslul. Någrabeslut av övervakningsnämnd om villkorlig frigivning kommer inte längre atlmeddelas, varför någon motsvarighet inte föreslås till nuvarande förstastycket av paragrafen. Dennuvarande möjligheten all påkalla prövning hos kriminalvårdsnämnden av enövervakningsnämnds beslut om förordnande av övervakare föreslås utgä. Beslut isädana hänseenden ankommer i första hand pä skyddskonsulenlen, och dennesbeslut kan den dömde påkalla omprövning av hos övervakningsnämnden. Del synesdärför inle nödvändigt all omprövning skall kunna påkallas hos ylleriigare eninstans. Inte heUer för fall då övervakningsnämnden självmant har tagit uppfrågan synes det vara påkallat an en möjlighet till omprövning införs. Vad somhar sagts nu gäller också i fråga om ett beslut av övervakningsnämnden om atlden frigivne skall stå under övervakning under den normala ettårstiden. Däremotföreligger enligt förslaget rätt för den frigivne alt begära omprövning avsådana förordnanden i fråga om övervakningen som avses i 26 kap. 18 §. Iövrigt innebär förslaget ingen ändring i sak. Iförsta stycket anges atl 7 § första stycket skall lillämpas på motsvarandesätt beträffande den som har dömts lill skyddstillsyn. Vad som där föreskrivsom beslut enligt 26 kap. 11 § (dvs. beslut om övervakning) får dock beträffandeskyddstillsynsdömda ingen aktuaUtet. I övrigt får jag hänvisa till vad som haranförts under 7 §. Ändringeninnebär att inle bara övervakningsnämndens utan även skyddskonsulentens besluti de frågor som anges i 7 och 8 §§ länder tUl efterrättelse, närannat inte förordnas. 1982/83:85 138 38 kap. 1 § I det föregående har föreslagits att en dom påskyddstUlsyn i regel skall gä i omedelbar verkställighet. Med hänsyn härtillfyller institutet nöjdförklaring vid skyddstiUsyn knappast någon funktion. Delföreslås alltså att nöjdförklaring vid dom på skyddstillsyn avskaffas. 38 kap. 3 § Ändringen, som är av redaktionell nalur, utgör enkonsekvens av den föreslagna lydelsen av 26 kap. 12 §. 38 kap. 9 § Som har anmärkts i anslutning till 34 kap. 6 § kan endomstol, som med tillämpning av 1 § 1 nämnda kapitel förordnar atl en tidigareådömd skyddstiUsyn skall avse även ny brottslighet, i domen besluta att dentilltalade skaU stå under övervakning utöver den etlårsperiodsom är den normala liksom ställa den dömde under övervakning på nytt, omövervakningen har upphört. Denna möjlighet föreligger även vid tillämpning av34 kap. I § 2. Förordnanden av detta slag bör gå i verkställighet omedelbart.Ett tillägg av sädan innebörd har gjorts lill förevarande paragraf. 38 kap. 12 § Ändringen innebär att även skyddskonsulenten har tillagtsrätt att genom polisens försorg låta hämta en klient lill sig. Denna rätt börsjälvfallet inte kunna delegeras till någon annan tjänsteman påskyddskonsulentexpeditionen, någol som avses bli beaktat när sådanaföreskrifter som avses i 38 kap. 14 § meddelas. Hämlningsrälten bör kunna användas dels för atl skaffaunderlag för en framställning till övervakningsnämnden om åtgärder, dels inomramen för skyddskonsulentens allmänna uppgift att hålla sig underrättad om dendömdes livsföring. Naturligtvis bör hämlningsrälten användas restriktivt. 38 kap. 13 § Den beslutsstruktur som gäUer inom kriminalvårdsverkelinnebär att regelmässigt kan ändra vad som har beslämtsav en tjänsteman inom kriminalvården, se t.ex. 42§ andra stycket kungörelsen(1974:248) med vissa föreskrifter rörande tillämpningen av KvaL och 20 § Qärdestycket lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. Samma princip bör gällai fråga om de beslut som enligt den här föreslagna ordningen skyddskonsulentenkommer att få meddela enligt . Etl undantag bör givetvis göras försådana beslut beträffande vilka överprövningen avses ske genomövervakningsnämnden. Det gäller här de beslut av skyddskonsulent som har nämntsi 37 kap. 7§ första stycket och 8§ första stycket (dvs. beslut enligt 26 kap. II § andra meningen, 12§ Prop.1982/83:85 139 andrameningen och 13 § andra meningen) liksom interimistiska beslut om föreskrifterenligt 26 kap. 16 § första stycket andra meningen. Av praktisk betydelse blirkriminalvårdsstyrelsens befogenhet framför allt när det gäller sådana beslut avskyddskonsulenlen som kan sägas vara grundade på den allmänna bestämmelsen i 26kap. 14 § andra stycket om frivårdens uppgtfter. Det kan här i praktiken gällabeslul om exempelvis särskilda rehabUiteringsinsatser eller den allmännautformningen av behandlingsplanen. Det kan förutses all kriminalvårdsstyrelsenkommer att delegera sin befogenhet i aktuellt hänseende lill regioncheferna,som avses ha lednings- och samordningsansvar i förhållande till fri vården. Enligt37 § frivårdsförordningen gäller alt uppgift som enligt förordningen ankommerpå skyddskonsulenlen med vissa undantag av denne får överlåtas åt inspektöreller assistent inom skyddskonsulentdislriklet. Avsiklen är att vissdelegering skall bli möjlig även beträffande de uppgifter som enligtföreliggande förslag skaU ankomma på skyddskonsulenlen. synes böra fåuttryckligt stöd i lag. Ifråga om den nya lagstiftningens tillämplighet på brott som har begåtts föreikraftträdandet bör beaktas föreskriften i 2 kap. 10 § första stycketregeringsformen om alt svårare brottspåföljd inte får föreskrivas för engärning än den som var föreskriven när den förövades liksom bestämmelsen i 5§lagen (1964:163) om införande av om att straff skall bestämmasefter den lag som gällde när gärningen företogs, om inte en därefter antagen nylagstiftning leder till frihet från straff eller lindrigare straff torde i princip inte gälla i fråga om verkställighet avbrottspåföljder (jfr. 1965: 159 s. 36). Medhänsyn till de berörda bestämmelserna kan del förhöjda bölesmaximum somföreslås infört i 27 kap. 2§, 28 kap. 2§, 31 kap. 1 § samt 34 kap. 5 och 6§§inte få tillämplighet på brott som har begåtts före ikraftträdandet. Dettatorde stå klart utan någon särskild övergångsbestämmelse. Vad som i 28 kap. 3 §föreslås om möjlighel för domstol all förordna all fängelsestraff som ådömsjämte skyddstiUsyn skall gå i verkställighet utan hinder av alt domen inle harvunnit laga kraft kan inle ses som all en svårare brottspåföljd införs. Inleheller synes detta kunna anses vara fallet beträffande någon annan av de härföreslagna lagändringarna. Detanförda innebär atl de materiella ändringar i som föreslås nu -med undantag för höjningen av bölesmaximum - genomgående bör kunna tillämpasäven om brottet har begåtts före ikraftträdandet och, såvill avser verkställighetsfrågor,även om domen har meddelats . Vad särskilt angår bestämmelsernaangående villkorlig frigivning - vilka ju innebär en Undring i fråga omverkställigheten - slår 1982/83:85 140 detta ställningstagande i överensstämmelse med denbedömning som gjordes vid revision av bestämmelserna (se prop. 1965:159 s. 33-40). För tydlighetens skull har dock särskilt angetts alt prövolidsom har faslslällis enligt 26 kap. 10 § i dess äldre lydelse fortfarande gällerliksom alt de nya bestämmelserna om ettårig övervakningstid tillämpas även ifråga om dem som slår under övervakning vid ikraftträdandet (punkterna 2 ochi).. Del innebär alt, om övervakningen då pågått ån ell år, dennormalt upphör vid ikraftträdandet. I ytterligare ett hänseende synes i överensstämmelse medvad som också har föreslagits av fängelsestraffkommittén en särskildövergångsbestämmelse böra meddelas, nämligen när det gäller den som på grundav förverkande av villkorligt medgiven frihet ulan alt nytt straff har ådömtsär intagen i kriminalvårdsanstall när lagen träder i kraft. Övergångsbestämmelsenbör innebära atl en sädan inlagen fortfarande skall kunna friges utan att dentid som anges i 26 kap. 6§ har gått lill ända. En sådan bestämmelse har tagilsupp i punkt 4. Den har gjorts tillämplig även på fall då ell beslul omförverkande av aktuellt slag inte har bötjat verkställas. De nyaorganisatoriska bestämmelserna om övervakningsnämnderna synes lämpligen böra fåtillämplighet först med verkan fr.o.m. . För attvalperioderna skall anpassas till de lider som gäller för allmänna val bör denförsta mandatperioden för de nämnder som organiserats enligt de nyabestämmelserna sträcka sig till utgången av . Del val som äger rum undersistnämnda år kommer sedan all omfatta . börgivetvis förrättas av det nyvalda resp. de nyvaldakommunfullmäktige. Föreskrifter av den innebörd som har angetts nu har tagitsupp i punkt 5. Därvid har också angetts alt tjänstgöringsperioden för deledamöter och ersättare som utsetts enligt äldre beslämmelser upphör vidutgången av . 4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:163) ominförande av Bestämmelserna i 16§, som anger kriminalvårdsnämndensuppgifter, blir överflödiga i och med atl i enlighet med vad som harföreslagils i del föregående nämndens uppgifter bestäms direkt genombrottsbalken. Paragrafen föreslås därför upphävd. I samband därmed börlämpligen även 15 § upphävas. Föreskriften i denna paragraf om atlbefattningshavare vid skyddsförening kan förordnas atl fullgöra uppgift somenligl eller annan lag ankommer pä skyddskonsuleni får nämligenbelraktas som obsolet. Prop.1982/83:85 141 4.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:202)om beräkning av straff tid m. m. Ändringen syftar lill all göra det möjligt förkriminalvårdsstyrelsen alt i s.k. strafftidsresolutioner fastställa tidpunktenför villkorlig frigivning liksom tidpunkten för prövotidens utgång. Undantaghar gjorts för de fall där tidpunkten för sädan frigivning enligt 26 kap. 9§prövas av kriminalvårdsnämnden. Godtas föreliggande förslag av , börkriminalvårdsstyrelsen redan före ikraftträdandet kunna utfärda strafftidsresolutionermed angivande av tidpunkter för villkorlig frigivning som infaller sedan lagenhar trätt i kraft. Detta har angetts i en övergångsbestämmelse (jfr prop. 1981/82:153 s. 9-10). 4.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203)om kriminalvård i anstalt 33 och 54 §§ Som har angetts i den allmänna motiveringen (avsnitt2.2.6) avses institutet frigivningspermission behällas endasi för den kategoriav intagna för vilken fakultativa regler om villkorlig frigivning föreslåsfinnas kvar, dvs. den gmpp intagna som avses i 26 kap. 7 § brottsbalken.Intagna tillhörande denna grupp får inte villkorligt friges förrän tvåtredjedelar av straffet har avtjänats, och frigivningspermission bör då inleheller kunna erhållas tidigare än när så har skett. Bestämmelserna i 33 § harjusterats i enlighet härmed. Frågor omvillkorlig frigivning för dem som har dömts till fängelse i lägst ochinte har blivit frigivna prövas enligl förslaget alllid avkriminalvårdsnämnden och det bör dä också ankomma på nämnden all falla beslulom frigivningspermission beträffande denna kategori. Detta har angetts i 54 §,som i övrigt har ändrats redaktionellt med hänsyn lill att 16 § brottsbalkenspromulgationslag i det föregående har föreslagits upphävd. 4.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:197)om allmänt kriminalre gister Enligl den föreslagna lydelsen av 28 kap. 5 § förstastycket BrB skall övervakningen av den som har dömts lill skyddstiUsyn iallmänhet äga rum för domen. Av 4§ samma kapitel framgår attprövotiden skall räknas från den dag då påföljden börjar verkställas. Domstolenkan emellertid förordna att med övervakningen skall anstå lill dess domen har 1982/83:85 142 vunnitlaga kraft, och högre rätt har möjlighel all meddela inhibition. Beslut avdetta slag bör antecknas i kriminalregislret för alt inte svårigheter skalluppkomma i fråga om prövotidens beräkning i samband med lagföring för nyabrolt. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i lagen(1964:163) om införande av , 3. lag om ändring i lagen(1974:202) om beräkning av strafftid m. m. 4. lag om ändring i lagen(1974:203) om kriminalvård i anstalt, 5. lag om ändring i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregisler. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1982/83:85 143 Närvarande: f d. regeringsrådet , regeringsrådetDelin, justitierådet . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet och chefen för justiliedepartementet beslutatinhämta lagrådels yttrande över förslag till 1. lag om ändringi , 2. lag om ändringi lagen (1964:163) om införande av , 3. lag om ändringi lagen (1974:202) om beräkning av strafflid m. m., 4. lag om ändringi lagen (1974: 203) om kriminalvård i anstalt, 5. lag om ändringi lagen (1963: 197) om allmänt kriminalregister. Förslagen har inför lagrådetföredragils av docenten saml hovrättsassessorerna och föranleder följande yttrande av lagrådet: Det remitterade förslaget avser elt flertal ändringar i detstraffrättsliga påföljdssystemel, delvis av principiell betydelse. Samtidigtfortsätter utredningsarbetet på området bl.a. genom de två kommittéer -fängelsestraffkommiltén och frivårdskommittén - vilkas betänkanden ligger lillgrund för remissen. Det hade i och för sig varit önskvärt att vissa av defrågor som remissen berör tagits upp i etl slörre sammanhang. Självfallet kanvarken villkorlig frigivning eller frivård bedömas isolerat utan atl manbeaktar påföljdssystemet i övrigt, och en partiell reform av den föreslagnatypen är därför svår att bedöma utan alt man vet vart kriminalvården är på väg.Delta framstår dock som i viss mån osäkert, bl.a. med hänsyn tillmolsällningarna mellan behandlingsideologin och den s.k. nyklassiskaströmningen inom kriminalpolitiken. Även om de olösta frågorna på området inteutgör skäl för att reformarbetet skall avstanna, kunde det synas motiverat alli dag inskränka sig lill sådana ändringar i det nuvarande systemet som ter sigsärskill brådskande eller i varje fall allmänt uppfattas som önskvärda. Det kansättas i fråga, om reformerna - som all döma av remissyttrandena överbelänkandena delvis är kontroversiella - verkligen är så angelägna all man idella läge bör bryta ut dem ur deras sammanhang med påföljdssystemel i övrigt.En annan sak är all den allmänna strävan att minska inslaget avfrihetsberövande som ligger bakom förslaget i och för sig ler sig välmotiverad. Den mest diskutabla delen av remissen torde vara denändring av institu- 1982/83:85 ' 144 tetvillkorlig frigivning som föreslås. För att tillgodose intresset av likformighetoch fömtsebarhet minskar.man de möjligheter som föreligger alt anpassafrihetsberövandels längd efter den dömdes individuella förhållanden och denvilja han visar alt medverka vid planeringen av sina förhållanden efterfrigivningen. Bl.a. kommer frigivningspermissioner med den nya ordningen altspela en underordnad roll som förberedelse för frigivningen; de får betydelsebara för vissa långtidsdömda. Del torde slå klart, all från individualpreventivsynpunkt förslaget här innebär elt steg tillbaka - låt vara atl erfarenheternasynes variera beträffande värdet av del nuvarande frigivningssyslemel. Lagrådetär inte helt övertygat om det lämpliga i reformen i detta hänseende. I vissafall torde den kunna leda lill olyckliga resultat genom att frigivningen blirolillräckligl förberedd trots myndigheternas bemödanden. Förslaget medför altflertalet av dem som dömts till fängelse och eller mindrekommer atl friges tidigare än vad som är fallet. Här framträder synpunktenall en förkortning av tiden för frihelsberövandet av olika skäl har eti värdei sig; särskill betonas i remissen atl frihetsstraffet inte har någonförbättrande effekt på den dömde. Mol en förkortning av frihetsstraffen skalldä vägas den betydelse straffet kan ha för all tillgodose allmänprevenliva skåloch samhällsskyddsaspekler. Sådana synpunkter har i remissen ansetts hasärskild tyngd beträffande brottslighet som avses i 26 kap. 7§ lagförslaget menhar i övrigt berörts endast knapphändigt. Det förefaller som om hår störstavikten har fästs vid den effekt det nominella straffet kan få på allmänhetensinställning; all sedan bl.a. genom frigivningsreglerna - domen kommer att fålångt lindrigare konsekvenser än den formellt innebär synes ha tillmätts underordnadbetydelse. I vart fall torde dessa tankegångar, vid sidan av praktiska hänsyn,vara främsta skälet lill all man inte tagit det steg som med remissensutgångspunkter borde ha varit del naluriiga, nämligen all sänka straffskalornaför den brottslighet som de nya frigivningsreglerna avser. Man kan sätta ifråga om fängelsedomarna alltjämt kommer atl få den angivna psykologiskaeffekten bland folk i allmänhet, sedan genom de nya lagreglerna frigivningenför flertalet dömda blivit obligatorisk och inte kan motiveras med visadskötsamhet eller andra speciella förhållanden i del enskilda fallet. Allmäntsetl framstår det som otillfredsställande, inle minsl med hänsyn till förtroendetför rättsväsendet, om de fakliska rättsverkningarna av en straffdom på dettasätt kommer all väsentiigl skilja sig från vad den enligt sin lydelse går ulpå: man kan få intrycket att domstolar och åklagare inle menar allvar meduttalanden som i sådan grad avviker från verkligheten. Från denna synpunkt hadedel onekligen varit mera tillfredsställande all ändra straffskalorna änfrigivningsreglerna. skulle å andra sidan - om man inle vill avstå fråninstitutet villkorlig frigivning - föra med sig en genomgripande omgestaltningav påföljdssystemel, vilken inte gärna kunnat genomföras i delta sammanhang. 1982/83:85 145 Denvidgade klyftan mellan straffdomens formella och reella innebörd får betydelseockså i ett annat hänseende. De föreslagna lagändringarna avser inledomstolarnas straffmätning. Att märka är emellertid att lill följd av de nyareglerna domstolen i de flesta fall kommer atl kunna med säkerhet fömtse attfrihelsberövandet skall bestå under kortare lid än man kan vänta, och närdel gäller fängelsestraff kan man inte längre räkna med attmyndigheterna vid verkställigheten beaktar särskUda förhållanden som i enskildafall kan tala för eller emot frigivning. I remissen har visseriigenuttryckligen förutsatts att rådande straffmälningspraxis inle skall påverkas avreformen; det sägs också alt enligt en vedertagen uppfattning bl. a.bestämmelserna om villkorlig frigivning är av den karaktären atl de i vartfall bara i begränsad utsträckning skall vägas in vid straffmätning i enskildafall. Det stämmer också väl med vissa unalanden vid tillkomst attsådana överväganden sällan skulle få spela in när del gäller längden av enfängelsestraff Gfr NJA II 1962 s. 43 fO. a. med stöd av åtskilligauttalanden vid remissbehandlingen av fängelsestraff-kommitténs belänkande kanman emellertid sätta i fråga, om delta helt stämmer med domstolarnas faktiskainställning . Det är tveksamt om en domstol, som vill la hänsyn lill dentilltalades individuella förhållanden eller samhällels behov av skydd motfortsatt bronslig verksamhet, i verkligheten kan undgå att beaktafrigivningsregler som utformats på sådant sätt som skett i förslaget. Inteminst när valet står mellan fängelse eller för brottslighet,som avses i 26 kap. 7 § förslaget, eller när fräga uppkommer om fängelsestraffpå två - år det förståeligt om domstolarna tar viss hänsyn tillvad straffet i realiteten innebär. En annan situation, där del kan vara svårtalt vid slraffmätningen bortse frän innebörden av lagförslaget, är när å enasidan elt grovt narkotikabrott eller ett grovt rån, å andra sidan exempelvisgrovt bedrägeri anses i och för sig förskylla lika lång fängelsetid; med hänsyntill 26 kap. 7§ i förslaget kommer - om ålerfallsrisk föreligger i båda fallen- frihelsberövandet normall all bli betydligt kortare i del senare fallet, ellförhållande som torde vara svårt att förslå för allmänheten. Molbakgrund av del anförda framstår del enligl lagrådels uppfattning som tveksamtom frigivningsreglerna går atl frikoppla från slraffmätningen i denutsträckning som remissen förutsälter och om reformen inte i själva verket fårvissa återverkningar på längden av de utmätta fängelsestraffen. Å andra sidankan en sådan tendens motverkas av den allmänna tanken bakom det remitteradeförslaget, att främst med hänsyn till fängelsestraffens skadeverkningar deraslängd fortlöpande bör minskas. Lagrådet finner inte anledning att från nuberörda synpunkter motsätta sig förslagel.