prop · G603100 · 1982-12-31 00:00:00 — har såväl för utredningen som i sinanslagsframställning för /84 översiktligt redogjort för dehittills tillämpade dimensioneringsprinciperna och för formerna fördimensioneringsarbete. Jag anser det värdefullt att man på detta sätt spriderkännedom om denna viktiga del av verksamheten. vill jag understrykaatt det knappast går att ställa upp generella och gällandenormer som kan tillämpas i varje enskilt fall. 4Kompetensfördelningen mellan och domstolarna m.m. Enligtde nuvarande bestämmelserna i domstolarnas instruktioner fastställerhovrätterna arbetsordningar för tingsrätterna med undantag för de tre störstatingsrätterna, som själva gör det. Motsvarande gäller för de allmännaförvaltningsdomstolarna. Arbetsordningarna skall innehålla bestämmelser omgrunderna för fördelningen av göromålen och de övriga bestämmelser som behövsför verksamheten i domstolen. Arbetsordningarna skall utformas efter deallmänna anvisningar som meddelar. Enligt domstolsinstruktionerna skalldomargöromålen fördelas på rotlar och varje domare i princip ha en rotel. Delär hovrätterna och kammarrätterna som delar in domarna i underrätterna tilltjänstgöring på rotlarna. Även här gäller undantag för domstolarna i ,och . Hovrätternas och kammarrätternas beslutom arbetsordning och rotelindelning skall fattas efter förslag av underrätterna.Enligt instruktion får verkel inte föreskriva att viss roteleller visst mål eller ärende skall tilldelas viss enskild domare eller på annatsätt bestämma hur dömande uppgifter skall fördelas mellan enskilda domare. Frågan om arbetsordningarna hardiskuterats vid olika tillfällen, bl.a. när sedanföreslog anvisningar för domstolarnas arbetsordningar. Utredningen konstaterar att det numerainte råder några delade meningar mellan och domstolarna i frågaom innehållet i anvisningar. Enligt utredningen ligger detemellertid något inbyggt kontroversiellt i en ordning som innebär att domstolsverketskall ge anvisningar, tingsrätterna och länsrätterna lämna förslag ochhovrätterna och kammarrätterna besluta om arbetsordningarna. Utredningen harockså konstaterat att och domstolarna 1982/83: 100 Bilaga 4 70 harolika uppfattning i frågan om anvisningar är bindande fördomstolarna. Utredningen föreslår att varje domstol själv skall få fastställasin arbetsordning men att uppgiften att dela in domare på rotlar skall liggakvar på överrätterna. Enligt utredningen förutsätter detta atl vissagrundläggande och allmänna principer läggs fast i domstolsinstruktionerna.Utredningen menar vidare att anvisningar endast är vägledandeoch ej bindande för domstolarna. Remissinstanserna är så gott som över lagense med utredningen om att anvisningar inte har någon bindandekaraktär. Däremot bryts meningarna beträffande förslaget atl alla domstolarskall fastställa sina arbetsordningar själva. Överrätterna och även flera underrätterställer sig avvisande. De framhåller bl.a. värdet av att överrätterna, som vidbehov förstärker underrätterna med domarpersonal, genom det nuvarande systemetfår en god kännedom om förhållandena vid underrätterna. Man anser det ocksåonödigt att ändra en ordning som fungerar bra. Ungefär lika många som är emotutredningens förslag är dock för det. För egen del kan jag instämma iutredningens uppfattning att det kan synas byråkratiskt och irrationellt medbeslutsbefogenheter på skilda håll när det gäller arbetsordningar, anvisningar,tjänsteföreskrifter m.m. Jag har dock förstått att domstolarna i storutsträckning har vant sig vid och accepterat den nuvarande ordningen och attden har medverkat till att domstolarna har likartade och väl fungerandearbetsordningar. Mot den bakgrunden känns det inte angeläget att nu införanågra nya rutiner. Jagvill slutligen ansluta mig till utredningens och remissinstansernas åsikt attdomstolsverkets anvisningar till arbetsordningar endast har en vägledandekaraktär. Självfallet bör dock domstolarna sträva efter att i största möjligautsträckning utforma arbetsordningarna i enlighet med anvisningarna för attdärigenom uppnå likformighet i de många fall där detta är möjligt och lämpligt.Det kan anmärkas att begreppet anvisningar kan komma att utmönstras inom denoffentliga rätten om det förslag genomförs som en arbetsgrupp inomregeringskansliet har lagt fram i promemorian (Ds Ju 1982:11) Större klarhet ifråga om olika reglers rättsliga karaktär och syfte. Det begrepp som iarbetsgruppens förslag närmast motsvarar anvisningar i domstolsinstruklionernasbemärkelse är allmänna råd, som avser icke-bindande regler rörandetilllämpningen av en eller fiera bakomliggande författningar. Utredningenhar inte föreslagit några större förändringar i den nu gällande ordningensåvitt avser fördelningen av beslutanderätten mellan regeringen, domstolsverketoch domstolarna rörande tjänstetillsättningar, tjänstledigheter, partiellatjänstebefrielser, medel för för- 1982/83: 100 Bilaga 4 71 Ett skäl för att behålla den nuvarande kompetensfördelningen är enligtutredningen att vissa frågor bör avgöras centralt för att bli enhetligt bedömdainom hela domstolsväsendet. En ökad delegering av beslutanderätten från domstolsverkettill domstolarna när det gäller exempelvis partiella tjänstebefrielser ochmedel för förstärkningsändamål skulle enligt utredningen kunna medföra ett sämreutnyttjande av de samlade resurserna. Remissutfallet är inte entydigt i dessafrågor. Jag delar emellertid utredningens uppfattning att det f n. inte finnsanledning att göra några väsentliga förändringar på dessa områden. Det finnsemellertid två frågor som utredningen har berört och som jag vill ta upp. Denena frågan gäller omfattningen av den årliga domarrekryteringen som sker genomantagning av fiskalsaspiranter i hovrätterna och kammarrätterna. Utredningenförordar alt denna fråga belyses närmare. Det anser även jag. För attsäkerställa att domarbanan behåller sin attraktionskraft för skickliga yngrejurister är det angeläget att man gör en närmare analys av det framtida behovetav domare och hur domarkarriären kan komma att te sig främst för dem somnyligen har inträtt på domarbanan. Erfarenheterna visar emellertid att det ärsvårt att göra några säkra uttalanden i sådana här frågor. Jag avser att låtaen arbetsgrupp inom göra en inledande studie, där de hitlillsvarandeerfarenheterna och några tänkbara utvecklingslinjer belyses. Denandra frågan jag vill ta upp gäller assessorernas tjänstgöringsskyldighet iunderrätterna. F.n. är en assessor enligt domstolsinstruktionernatjänstgöringsskyldig i underrätt endast om det föreligger ett vikariebehov iunderrätten. Utredningen menar att del finns goda skäl att undersöka om inte enassessor bör vara skyldig att tjänstgöra i underrätt även i andra fall. Ilikhet med fiera remissinstanser delar jag utredningens uppfattning. Om det som inte sällan varit fallet finns förhållandevis gott omassessorer i överrätterna som tingsrätterna och länsrätternaperiodvis behöver förstärkningar ter det sig från fiera utgångspunkternaturligt att sådana förstärkningsinsatser sker på assessorsnivå. En sådanordning torde gynnsamt påverka adjunktionsmöjlig-heterna och minska behovet avnyrekrytering. Självfallet har det också den fördelen att en större del avdömandet i underrätt utövas av mer erfarna domare. Jag är medveten om att dennafråga i allmänhet kan lösas på frivillig väg men anser likväl att det mestatalar för att det även bör föreligga en formell skyldighet. Slutligenvill jag här upplysa om att jag avser att ta upp frågan om en vidgad behörighetför domstolarna att själva förordna icke ordinarie domare. Det gäller tjänstersom revisionssekreterare, regeringsrättssekreterare, hovrättsassessor ochkammarrättsassessor. 1982/83: 100 Bilaga 4 72 sättsf n. av regeringen efter förslag av domstolen. Frågan om vilken myndighet somskulle meddela förordnandena diskuterades i samband med inrättandet avdomstolsverket, och vid riksdagsbehandlingen avgjordes att den hittillsvarandeordningen borde bestå. Det kan emellertid finnas skäl att nu ta upp dessafrågor från en nägot annan utgångspunkt, nämligen utifrån intresset av att igörlig mån decentralisera ärenden från . I samma syfte kanövervägas att införa en ordning enligt vilken en assessor som förordnas attfullgöra offentligt uppdrag som rättssakkunnig automatiskt blir tjänstledigfrån assessorstjänsten. Utredningenhar inte utfört någon formlig organisationsundersökning vad avserdomstolsverkets interna organisation. Några remissinstanser har efterlyst ensådan undersökning, som man menar borde inriktas på frågan omkostnadsbesparingar. Dethar inle legat inom utredningens uppdrag att utföra en så ingåendeundersökning som här efterfrågas. Mot bakgrund av att i detföreliggande budgetförslaget får vidkännas en 2-procentignedskärning av sitt anslag ter det sig inte heller så angeläget att nu göra ensådan undersökning. Jag vill tillägga att personalåtgången för den centralaadministrationen procentuellt sett är lägre inom domstolsväsendet än inomövriga sektorer av rättsväsendet. Utredningen har dessutom efter samtal medföreträdare för myndigheterna inom verksamhetsområdet samt med de fackligaorganisationerna kunnat konstatera att det inte har framförts någon kritik motverkets organisationsstruktur i stort. Inte heller i övrigt har framkommitnågot som tyder på atl del skulle föreligga något grundläggande fel i dennuvarande organisationens uppbyggnad. Denkritik och de synpunkter som utredningen har fångat upp har i stället inriktatspå ett önskemål att nuvarande organisation bör tillföras fierpersoner med domstolserfarenhet. Om så sker skulle, enligt vad utredningen harerfarit, domstolarna få en starkare känsla av att verkar i godinsikt om deras problem och förutsättningarna för ett förtroendefullt samarbeteförbättras. Detta är en uppfattning som enligt utredningen delas avdomstolsverket. För att tillgodose sådana önskemål belyser utredningen olikafrågor och kommer med några förslag av vilka jag skall här ta upp två,nämligen om styrelse och om behovet av en tjänst somöverdirektör i verket. Styrelsenbestår f n., utöver generaldirektören som är ordförande, av fem ledamöter. Avdessa är en domare, två har riksdagserfarenhet och två har 1982/83: 100 Bilaga 4 73 förordnatsefter förslag av /SR respektive TCO-S. Del finns inga suppleanter förledamöterna. I och med atl två fackliga huvudorganisationer har fåll föreslåvar sin ledamot har det saknats skäl att göra kungörelsen (1974:224) ompersonalföreträdare i statlig myndighets styrelse m.m.(personalföreträdarkungörelsen) tillämplig på verket. Utredningenhar för sin del uttalat att en förutsättning för att skallkunna uppfylla sin huvuduppgift alt ge myndigheterna inom verksamhetsområdet enkvalificerad administrativ service i vid bemärkelse är att det på olika nivåerinom verket finns personal med god kunskap om och stor praktisk erfarenhet avdomstolsväsendet. Detta gäller inte minst i fråga om styrelsen som är verkelshögsta beslutande organ. Mot denna bakgrund har utredningen föreslagit alt istyrelsen skall ingå ytterligare tre ledamöter, varav två skall ha erfarenhelav domstolsverksamheten och en skall vara advokat. Remissinstanserna har så gott somenstämmigt anslutit sig till utredningens förslag. Ävenjagfinner det naturligt att med sin huvuduppgift att vara ett domstolarnas serviceorgan iadministrativa frågor i sin styrelse har ett större inslag avledamöter med praktiska erfarenheter från verksamhetsområdet än som annars ärbrukligt för centrala förvaltningsmyndigheter. Jag förordar därför att antaletledamöter utökas med två, nämligen med en domare och en advokat. I övrigt finner jag inte anledning till några förändringar i fråga omdomstolsverkets styrelse. Ianslagsframställningen för /82 yrkade att entjänst för överdirektör skulle inrättas i verket. Som skäl för yrkandet angavsbl.a. att gedigen domarerfarenhet måste finnas företrädd i verket om verketskulle kunna lösa sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. Det skulle därför vara av synnerligt värdeatt till verket kunna knyta enperson med erfarenhet av tjänstgöring i chefsdomarbefattning. För att dettaskulle kunna ske krävdes att en överdirektörstjänst inrättades. Enligt utredningen är man inom domstolsväsendet positivtinställd till inrättandet aven överdirektörstjänst. Utredningen anser det också som harredovisats vara av stor vikt att det på olika nivåer inom verket, såledesockså i verksledningen, finns personal med stor praktisk erfarenhet avdomstolsväsendet. Utredningen tillstyrker därför inrättandet av enöverdirektörstjänst, vilket enligt utredningen kan ske inom ramen föroförändrade ekonomiska resurser. Utredningens förslag har fått ett blandatmottagande men stöds av en majoritet bland remissinstanserna. Jag kan i långa stycken dela utredningensuppfattning. Statsmakterna har emellertid hittillsvisat stor återhållsamhet när det gäller att inrätta 1982/83: 100 Bilaga 4 74 tjänstersom överdirektör i centrala ämbetsverk. storlek, uppgifter ochorganisationsstruktur kan inte sägas tala för förslaget. Till detta kommerdagens kärva budgetläge. Jag vill peka på att det på byråchefs- och andranivåer i verket finns domarerfarenhet representerad, låt vara att det då ärfråga om icke ordinarie domare. Den förstärkning som jag i likhet med utredningenförordar i fråga om verksstyrelsen ger domarerfarenheten en ökad tyngd iverket. Verket kan också i de projekt där ämnet så kräver knyta lämpliga domaretill sig som projektledare eller rådgivare, en metod som verket redan hartillämpat med framgång. Jag finner mot denna bakgrund attövervägande skäl talar mot inrättandet av en överdirektörstjänst..Inte heller iövrigt finner jag skäl att nu ändra ledningsstrukturen inom verket. Tjänsteförslagsnämndenför domstolsväsendet, som inrättades samtidigtmed , har tillhuvuduppgift att avge förslag tillregeringen beträffande sådana ordinarie domartjänster som kungörslediga. Nämnden är en från fristående myndighet vars kanslifunktionerfullgörs av verket. F.n. är generaldirektören i ordförande inämnden, som därutöver har sju ordinarie ledamöter och lika många suppleanter.Bland ledamöterna finns ordförandena i högsta, domstolen och regeringsrätten,en hovrättspresident och en kammarrättspresident, en i tingsrält(ordförande i ) och en i länsrätt samt etlhovrättsråd (företrädare för ). Jag villinledningsvis erinra om att i samband med inrättandet avdomstolsverket hade en från regeringen avvikande uppfattning i frågor rörandetjänsteförslagsnämnden. Regeringen hade sålunda föreslagit att det inom verketskulle tillskapas en särskild tjänsteför-siagsnämnd i vilkencentralmyndighetens chef skulle vara ordförande. ansåg däremotatt nämnden borde vara ett i förhållande tillcentralmyndigheten helt fristående organ och alt principiella skäl talade föratl centralmyndighetens chef inte var självskriven ordförande i nämnden. Enligt utredningen har det frånåtskilliga håll satts i fråga om det är principiellt riktigt attdomstolsverkets chef är ordförande i den nämnd som skall föreslå vem som skallbefordras på domarbanan. Man har där hänvisat till att domarna i sin dömandeverksamhet är helt självständiga i förhållande till såväl riksdag och regeringsom andra myndigheter. Utredningen har understrukit att dessa kritiskasynpunkter så gott som genomgående har gällt själva principfrågan om delriktiga och lämpliga i att chef är ordförande i nämnden. Utredningenkommer efter ett ingående resonemang i frågan huruvida 1982/83: 100 Bilaga 4 75 nämndenskansli bör vara knutet tilldomstolsverket och verkschefen vara ordförande i nämnden fram till atl den nuvarande ordningen börbehållas. En av utredningens experter, , är dock skiljaktig iordförandeskapsfrågan. Enligt måste man söka en lösning som klartmarkerar tjänsteförslagsnämndens fristående ställning i förhållande till . Detta menar han kunna ske genom att man låternågon annan än verkets chef vara ordförande i nämnden. Däremot är ensemed utredningen om att nämndens kansli kan ha som värdmyndighet. Han föreslår vidare att verkets chefskall vara självskriven vice ordförande i nämnden och i denna egenskapsvara för atl kanslifunktionerna fullgörs på ett tillfredsställande sätt. En stor majoritet av remissinstansernahar anslutit sig till uppfattning.Det finns även de som vill gå längre då det gäller att dra upp rågångenmellan och tjänsteförslagsnämnden. Enligl min uppfattning har nämndenfungerat väl och dess verksamhet varit värdefull såväl från allmänna somenskilda synpunkter. Jag delar också utredningens mening att det finnspraktiska fördelar som med styrka talar för den nuvarande ordningen. Tanken attledamöterna i tjänsteförslagsnämnden i sina ställningstaganden skulle låta sigpåverkas av oni ordföranden i nämnden också är chef för finnerjag verklighetsfrämmande. I diskussionen förefaller man också ibland ha glömtatt tjänsteförslagsnämnden inte fattar de slutliga besluten omdomarlillsättningar utan är ett förslagsorgan. Regeringen är i sin prövninghelt obunden av vad nämnden har kommit fram till. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört ochmed hänsyn till atl det föreligger en storenighet om att även i fortsättningen bör varavärdmyndighet för tjänsleförslagsnämnd-m är jag för egen del inte benägen attverka för någon ändring i den nuvarande ordningen. Besvärsnämndenför rättshjälpen är överinstans i förhållande till rättshjälpsnämnderna närdet gäller beslut i ärenden om allmän rättshjälp. I likhet medtjänsteförslagsnämnden är besvärsnämnden en från friståendemyndighet vars kansligöromål fullgörs av verket. Med hänsyn till attdomstolsverket på rätlshjälpsområdet både är tillsynsmyndighet och partmed rätt att överklaga rätlshjälpsbeslut på det allmännas vägnar kan det enligtutredningen finnas en risk för att tilltron till besvärsnämndenssjälvständighet sätts i fråga. Eftersom den nuvarande ordningen bygger påfärska ställningstaganden från statsmakternassida har utredningen inte sett som sinuppgift att nu ifrågasätta några förändringar. uttryckerutredningen en förmodan att det borde gå att lösa frågan om föredragande ochkansli åt besvärsnämnden på ett principiellt mer invändningsfritl sätt. Inteheller jag finner skäl att nu överväga någon ändring i de 1982/83: 100 Bilaga 4 76 gjordaställningstagandena, särskilt som stora delar av rättshjälpsområdet nu utredsav rättshjälpskommittén (Ju 1982:01). Chefenför kommundeparlementet kommer vid sin anmälan till statsbudgeten för budgetåret1983/84 under avsnittet Gemensamma frågor att ta upp frågan om den statligarevisionsverksamheten i bl.a. vad avser ändrad revisionskontorsorganisation.Som stöd för förslagen ligger . För vidkommande innebär förslaget tilländrad revisionskontorsorganisation att inte längre blir värdmyndighetför något revisionskontor Jag beräknar i enlighet härmed inte några medel fördenna verksamhet under anslaget. Förnästa budgetår bör medel för verksamhet beräknas medutgångspunkt i huvudförslaget. Jag har därvid såvitt avser de fördomstolsväsendet gemensamma anslagsposterna lagt in besparingar påefterutbildnings- och blankettposterna. Medhänvisning lill vad jag har anfört och till sammanställningen hemställer jagatl regeringen dels bereder tillfälle alt ta del av vad jag nu haranfört om översynen av domsiolsadministrationendels föreslår att till för /84 anvisaett förslagsanslag av . 1981/82 Utgift 807 707 132 1982/83 Anslag 823 100000 1983/84 Förslag 845 000 000 Allmänna domstolar är tingsrätterna,hovrätterna och högsta domstolen. Tingsrätternaär allmänna underrätter. Det finns 97 tingsrätter. Hovrätterna är överrätter i de mål somfullföljs från tingsrätterna. Hovrätterna är (15 avdelningar,varav 13 för allmänna mål och två för vatten- och fastighetsmål), (fyra avdelningar), hovrätten över och (fem avdelningar),hovrätten för (sex avdelningar), hovrätten för Nedre (två avdelningar) och hovrätten för (två avdelningar). är överrätt i de mål somfullföljs från hovrätterna. Domstolen är delad på tre avdelningar. I domstolenfinns 25 justitieräd. Tre av dessa tjänstgör i lagrådet. För högsta domstolenfinns ett särskill 1982/83: 100 Bilaga 4 kanslitill vilket revisionssekreterare är knutna. Från anslaget betalas också kostnadernaför de kansligöromål för statens ansvarsnämnd som fullgörs av . 1982/83 Beräknad ändring 1983/84 Domare och hovrättsfiskaler 274 Förvaltningskostnader(därav lönekostnader) (626 150 000) + 13 684 000 (+ 8 617 000) + 520 000 + 21 873 000 + 12 000 000 (+ 7 470 000) + 500 000 + 21 400 000 - 12 000 000 +36 391 000 + 21 900 000 De besparingar som har redovisat enligthuvudförslaget innebär att anslaget efter pris- och löneomräkning minskas medomkring 13,1 milj. kr. Det motsvarar omkring 100 årsarbetskrafter. Etlgenomförande av huvudförslaget skulle medföra en väsentlig ökning av mål- ochärendebalanserna i domstolarna. Pris- och löneomräkning m.m. 28 961 000kr upprepar sitt yrkande frånföregående års anslags- 1982/83: 100 Bilaga 4 78 framställningom medel för ytterligare 50 biträdestjänster vid tingsrätterna (-i- 5 430 000kr. begär att anslagspostenExpenser utöver prisomräkningen räknas upp med 2 milj. kr. Deallmänna domstolarnas arbetsläge har varit ansträngt även under år 1982.Antalet mål och ärenden har fortsatt att öka. Den ökade arbetsmängden har kunnat mötas genomrationalisering och omfördelning av de tillgängliga resurserna. Detsiatsfinansiella läget och de planerade insatserna i kampen motnarkotikabrottsligheten och den ekonomiska brottsligheten ställer ökade kravpå sådana åtgärder. Jag är med-, veten om att dessa åtgärder på sina håll kan varaotillräckliga för att motsvara den ökade arbetsbördan men ser det med hänsyntill budgetläget som omöjligt att tillföra organisationen några nya resurser. Jagmåste tvärtom konstatera att det siatsfinansiella läget är sådant att man inteheller för detta anslag kan avstå från att vidta besparingsåtgärder. Jag avserdärför att senare ta upp frågan om sådana ändringar i domförhetsreglerna atllingsrälterna kan döma med ett färre antal nämndemän än . Anslaget kanhärigenom efter viss uppräkning för kostnadsstegringar reduceras med 12,5milj. Som jag nämnde är del nödvändigt meden fortlöpande rationalisering av verksamheten. En del av dessa åtgärderförutsätter lagstiftning. Det mest omfattande förslaget är den reformering avtingsrättsprocessen som rällegångsutredningen har föreslagit. Andra, mindregenomgripande exempel är de ändringar i som har genomförtsoch som innebär ökade möjligheter för tingsrätterna att avgöra brottmål i dentilltalades utevaro och med ensamdomare samt den vidgade behörigheten föråklagare alt utfärda strafförelägganden. I samma riktning verkar förslaget omen reformering av bötesförvandlingen. Ett annat viktigt inslag irationaliseringsarbetet är utnyttjandet av automatisk databehandling (ADB).Inom de allmänna domstolarna har ADB-stöd tagits i anspråk i växandeutsträckning. Det är enligt min uppfattning helt nödvändigt att man på dettasätt tar till vara den moderna teknikens möjligheter. Inom inskrivningsväsendet har införandelav ADB medfört att icke obetydliga resurser har kunnat omfördelas lill andraangelägna ändamål. har övergång till ADB skett vid 14 av landets 94 inskrivningsmyndigheter.Utbyggnaden avses i enlighet med den gällande planen fortsätta i oförändradtakt nästa budgetår. Försöken med ADB-stöd vid handläggning avmål om betalningsföreläggande vid har slagit väl ut ochhar utvidgats till . Jag räknar med attverksamheten under /84 skall kunna utvidgas lill ytterligarenågon 1982/83: 100 Bilaga 4 79 tingsrättoch omfatta även handräcknings- och lagsökningsmålen. I den lagstiftning som förbereds medanledning av belänkandet (SOU 1981:76) Förelagshypotek förutsätts atthandläggningen av ärenden om företagsinteckning koncentreras till en enda inskrivningsmyndighet och skermed ADB-stöd. har fått i uppdrag att i samarbete medstatskontoret utreda de tekniska och organisatoriska frågor som har samband meddetta. Främst för atl möjliggöra enmodernisering av de kontorstekniska hjälpmedlen beräknar jag enengångsanvisning om 2 milj. kr.