prop · G603126 · 1982-12-31 00:00:00 — Kammarrätten ochrikspolisstyrelsen avstyrkte medan polisförbundet tillstyrkte bifall till motionen.Länsrätten ansäg att reglerna om valbarhet beträffande nämndeman i allmändomstol och i allmän förvaltningsdomstol borde bli föremål för en gemensamöversyn. Justitieutskotletuttalade i sitt av godkända betänkande (JuU 1982/83:5) bl.a. aU det enligtutskottets mening var otillfredsställande aU det råder osäkerhet rörandeinnebörden av gällande rätt i det hänseende som aktualiserats genom motionen.Denna osäkerhet borde undanröjas genom lagstiftning. I detta syfte borde enligtutskottets mening översyn ske av frågan om polismans valbarhet till uppdrag somnämndeman i länsrätt, kammarrätt och mellankommunala skatterätten. Som framkommitunder remissbehandlingen finns det skäl som talar för och emot att en polismanbör vara valbar till nämndeman i sådan domstol. Under översynsarbetet bordeskälen för och emot närmare belysas och övervägas. Åven andra frågor omvillkoren för valbarhet till uppdrag som nämndeman i skilda sammanhang bordekunna tas upp till behandling i syfte att få så enhetliga bestämmelser sommöjligt. Det borde ankomma på regeringen att besluta om formerna för översynen. Föregen del anser jag det naturligt att en polisman inte bör komma i fråga somnämndeman i allmän domstol med tanke på polisens roll i brottmålsförfarandet. Enpolisman kommer emellertid i sin yrkesutövning på olika sätt i kontakt även medfrågor som faller inom de allmänna förvaltningsdomstolarnas målområden, t.ex.vid omhändertaganden enligt lagstiftningen om värd av missbrukare och vård avunga. 1982/83:126 33 nämndemänskulle därför av parter i dessa domstolar kunna uppfattas som företrädare förmotstående myndighetsintressen. De skäl som talar mot att polismän är nämndemäni de allmänna domstolarna talar därför i stor utsträckning även mot att de ärnämndemän i de allmänna förvaltningsdomstolarna. Detta valbarhetshinder börklart framgå av lagtexten. Det bör alltså anges i 20 §,andra stycket lagen ömallmänna förvaltningsdomstolar att polismän inte fär vara nämndemän i allmänförvaltningsdomstol. Åven om någonlänsläkare på grund av vissa övergångsbestämmelser fortfarande kan ha sinbefattning kvar torde något praktiskt behov av att bibehålla valbarhetshindretför länsläkare och biträdande länsläkare i det nämnda lagrummet intelängre föreligga. 2.5Frågan om den övre åldersgränsen för nämndemannauppdrag Departementsförslagei:Den övre åldersgränsen för nämndemannauppdrag behålls. Bakgrund och skäl fördepartementsförslaget: Enligl 4 kap. 6 § första stycket RB är den som fyllt 70år inte valbar till nämndeman i hovrätt eller tingsrätt. Motsvarandebestämmelse för nämndemän i allmän förvaltningsdomstol finns i 20 § förstastycket lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. Om en nämndeman uppnår under sin mandatperiod, förfaller uppdraget. Regeln i RB om en övreåldersgräns för nämndemän infördes (prop. 1963:156, ILU 27). Ipropositionen anförde departementschefen bl.a. följande: Såsomförsta lagutskottet i ett avgivet yttrande funnit, talar beaktansvärdaskäl för att en övre åldersgräns stipuleras för valbarhet till nämndeman iallmän underrätt. Därmed ökas garantierna för att i nämnden icke kommer attsitta personer, som på grund av alltför hög ålder är mindre skickade atttjänstgöra säsom domare. Åven om de organ, som har att välja nämndemän, fullgördenna uppgift med stor omsorg, får likväl icke förbises, att det mången gångkan vara vanskligt att avgöra, humvida en viss till nämndeman föreslagen personmed hänsyn till sin ålder kommer att vara i stånd att på fillfredsställandesätt fullgöra med nämndemansuppdraget förenade åligganden, särskilt som mandatperiodenär så lång som . Medhänvisning till bestämmelsen i RB har sedermera 70-årsgränsen införts förnämndemän i andra domstolar. Samma åldersgräns gäller f.ö. också iarrendenämnderna, hyresnämnderna och taxeringsnämnderna. motion vid 1979/(mot. 1979/80:1039) yrkades att riksdagenhos regeringen skulle begära att tillämpliga lagar och förordningar ändradesså att ingen övre åldersgräns fastställdes för innehav av offent-3 1982/83. 1982/83:126 34 Enligl mofionen kan man ibland inte dra tillräcklig nytta av äldrepersoners livserfarenhet och kunnande på grund av att man har beslutat om övreåldersgränser. Isitt av godkända betänkande (KU 1980/81:8) uttalade konstitutionsutskottetbl.a. bör huvudprincipen vara att inga övre åldersgränser skall finnas föroffentliga uppdrag. Detta är också det normala förhällandet. För förtroendemannauppdragi domstolar och vissa domstolsliknande organ har emellertid under 1960- och 1970-taleninförts en sjutfioårsgräns. Motivet synes då ha varit att man har velat öka garantiemaför att inte uppdraget skall innehas av personer som på grund av alltför högålder är mindre skickade att tjänstgöra som domare. Utskottet har förståelseför detta motiv. Å andra sidan kan det med större tyngd hävdas att det även i dessafall borde få ankomma pä de organ som utser uppdragstagarna att utan lagfästabegränsningar av detta slag välja de personer som anses mest lämpade föruppdragen. Ävenom starka skäl således synes tala mot att behålla de existerande övreåldersgränserna för offentliga uppdrag, kan utskottet inte ställa sig bakommotionärernas krav att utan närmare utredning slopa dessa gränser. Utskottetföreslär därför att regeringen får närmare pröva behovet av övre åldersgränsersom villkor för valbarhet till offentliga uppdrag mot bakgrund av vadutskottet i det föregående anfört. Detta bör ges regeringen till känna. Utskottsbetänkandetremissbehandlades med promemorian om underrätternas sammansättningoch rapporten om nämndemännens tjänstgöringsförhållanden. Så gott som allaremissinstanser som uttalade sig i denna fråga avstyrkte ett avskaffande av 70-årsgränsen. Förnämndemannauppdrag är det, som jag anfört i det föregående, av störstabetydelse att uppdragstagarna har en bred folklig förankring. Det kan därförinte komma i fråga att utan tungt vägande skäl genom valbarhetsvillkorutesluta stora grupper av medborgare. För min del anser jag dock att de skälsom ansågs tala för införandet av en övre åldersgräns för nämndemänalltjämt är bärande. Jag vill tillägga atl en av de ojämnheter i nämndemannakårenssammansättning som särskilt påtalats är att genomsnittsåldern är markant högrebland nämndemännen äri bland befolkningen i övrigt. Ett slopande av den övreåldersgränsen kan befaras förstärka detta förhållande. Det kan här påpekas atten undersökning om nämndemännens tjänstgöringsförhållanden visar attålderspensionärerna redan nu utgör en Uka stor andel av nämndemannakåren som avbefolkningen i övrigt. Jagvill f.ö. erinra om att de lagfarna domarna är skyldiga att avgå med pensionfrån sina tjänster . Åven om det förekommer att domstolarnaanlitar pensionerade domare för förstärkningsändamål torde det vara sällsyntatt man därvid anlitar domare som fyllt . Jagförordar alltså att man behåller de nuvarande reglerna om åldersgräns för nämndemän. 1982/83:126 35 Kostnadernaför nämndemannaersättningar i tingsrätt och hovrätt uppgick /82till 38,7 milj. kr. och i länsrätt och kammarrätt till 7,7 milj. kr. budgetproposifionhar jag angett att en minskning av antalet nämndemän kan medföra enkostnadsminskning med (12,5 -,5) 14 milj. kr. Det förhållandet att femnämndemän alltjämt kommer att tjänstgöra i tingsrätt i vissa mål påverkar intedenna beräkning. För och domstolarna uppkommer dessutom vissamera marginella besparingar på det administrativa området. Jagförordar alt de nya reglerna får träda i kraft . I övergångshänseendebör i fråga om tingsrätterna föreskrivas att äldre bestämmelser skall fillämpasi fråga om sådana huvudförhandlingar som har påbörjats före ikraftträdandetsamt vid överläggningar och omröstningar i anslutning till sådanahuvudförhandlingar. Vad nu sagts om huvudförhandlingar gäller i fråga omlänsrätterna i stället handläggning, i vilken nämndemän deltar. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag fill 1. lagom ändring i , 2. lag om ändring i , 3. lagom ändring i lagen(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, 4. lag om ändring ifastighetstaxeringslagen (1979:1152), 5. lag om ändring i vattenlagen(1918:523), 6. lag om ändring i lagen(1946:807) om handläggning av domstolsärenden, 7. lag om ändring i militärarättegångslagen (1948:472), 8. lag om ändring i , 9. lag om ändring i lagen(1964:167) med särskilda beslämmelser om unga lagöverträdare, 10. lag om ändring i lagen(1969:246) om domstolar i fastighetsmål, 11. lag om ändring i bötesverkställighetslagen(1979:189) samt 12. lag om ändring i vattenlagen(1983:000). Ifråga om förslaget under 4 har jag samrått med chefen för finansdepartementet.Förslagen bör fogas fill protokollet i detta ärende som bilaga 2. Prop.1982/83:126 36 6.1Förslaget till lag om ändring i Iförstastycket föreslås endast språkliga ändringar. Andrastycket innehåller f.n. huvudregeln för tingsrättens sammansättning ibrottmål, dvs. att rätten skall bestå av en lagfaren domare och nämnd. Vidareregleras möjligheten att förstärka rätten med en extra lagfaren ledamot vidlångvariga huvudförhandlingar. Ienlighet med vad jag anfört i den allmänna mofiveringen (avsnitt 2.1.3) föreslåsdomförhetsregeln ändrad så att tingsrätten vid huvudförhandling i brottmålnormalt skall bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän. 1 mål om brott förvilket inle är stadgat lindrigare straff än fängelse skall dock enligtandra meningen i andra stycket en lagfaren domare och fem nämndemän sitta irätten. Närdet gäller att bedöma frågan om den större sammansättningen behövs i ettenskilt fall torde de allra flesta mäl inte bereda några svårigheter.Bedömningen skall normalt utgå från åklagarens brottsrubricering istämningsansökningen. Skulle tingsrätten i något enstaka fall vid granskningenav stämningsansökningen finna att målet sannolikt rör ett grövre brott än vadrubriceringen ger vid handen, bör fem nämndemän delta. Om t.ex. åtalet justerasunder huvudförhandlingen till att avse ett brott med minimum två års fängelse istraffskalan kan förhandlingen nämligen inle fortsätta med tre nämndemän. Detbör påpekas att den större sammansättningen inte bör användas i mål om sådanabrott där det finns en generell möjlighet att underskrida en strafftid om tvåårs fängelse. Delta medför att mäl om t.ex. ett försöksbrott till följd avregeln i 23 kap. 1 § andra stycket alltid bör handläggas med trenämndemän oavsett vilket minimistraff som är stadgat för ett fullbordat brottav samma art. De straffnedsättningsgmnder, som kan komma i fråga enligtreglerna i 33 kap. och som mer är hänförliga till situationen idet enskilda målet, bör däremot inte inverka på frågan om rättenssammansättning i det nu aktuella hänseendet. Iandra styckets sista mening upptas - i enlighet med vad som anförts i avsnitt2.1.5 i den allmänna motiveringen - en regel om möjlighet att under vissaomständigheter förstärka rätten med en nämndeman. Regeln motsvarar i saknuvarande andra meningen i 4 § andra stycket. Den föreslagna lydelsen avser atttäcka både det fallet att rätten är domför med tre nämndemän och densituationen att fem nämndemän är ett minimikrav. Om förutsättningarna för enutökning av antalet nämndemän - vilka i sak helt överensstämmer med gällanderätt - är uppfyllda, får alltså rätten bestå av en lagfaren domare och fyranämndemän resp. en lagfaren domare och sex nämndemän. Prop.1982/83:126 37 Till tredje stycket har överförts den nuvarande regeln iandra styckets andra mening om att två juristdomare under vissa omständigheter färingå i rätten. Regeln har endast jämkats redaktionellt. 1 ett nytt fiärde stycke upptas en regel om atttingsrätten skall anses domför även om det under huvudförhandlingen inträffarförfall bland nämndemännen. Regeln motsvarar nuvarande 4 § andra stycket sistameningen. Av skäl som angetts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1.6)skall principen om bibehållen domförhet vid förfall gälla oavsett om tingsrättenfrån början var domför med tre eller fem nämndemän. Reglerna om ensamdomarkompetens i nuvarande tredje stycketföreslås utan ändringar få bilda ett nytt femte stycke. 1 kap. 4 § 1 enlighet med vad jag anfört i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.3) bör befogenheten att bestämma antalet nämndemän i en domsagatillkomma regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragra-fens/öM/fl50'c har ändrats i enlighet med det sagda. Paragrafensandra stycke innehåller f.n. regler om bl.a. antalet nämndemän i nämnden, omförstärkning av rätten med en nämndeman och om domförhet trots förfall för enhämndeman. Dessa regler har i förslaget flyttats till 1 kap. 3 §. 2 kap. 4 a § och 4 kap. 5 § I paragraferna finns bestärnmelser om att regeringen skallbestämma antalet nämndemän i varje hovrätts domkrets och fastställa hur månganämndemän som skall utses för varje län eller del av län som ingår idomkretsen. Som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3) börregeringen ha möjlighet att delegera dessa uppgifter. Reglerna har ändrats i enlighetmed det sagda. Dessutom har första stycket i 2 kap. 4 a § genomgått vissaredaktionella ändringar. 4 kap. 14 § Paragrafen behandlar bl.a. parternas rätt att görajävsinvändning mot domare. Tredje styckets sista mening innehåller en särregeli fråga om särskild ledamot av nämnd. Som påpekats vid remissbehandlingen avpromemorian bör denna särregel upphävas i samband med att nämndemännen itingsrätterna får individuell rösträtt och fullt självständig ställning. Enfråga om jäv mol en tingsrättsnämndeman kommer alltså enligt förslaget attkunna väckas även i högre rätt, på samma sätt som är fallet när det gällerjäv mot t.ex. en juristdomare eller en nämndeman i hovrätt (jfr 49 kap. 7 § idet följande). Det föreslås också vissa språkliga justeringar i tredjestycket. Prop.1982/83:126 38 Kapitlet innehåller regler för omröstningsförfarandet ibrottmål. Reglerna i 1, 3, 4 och 6 §§ föreslås ändrade med anledning avförslaget om individuell rösträtt för tingsrättsnämndemän. Den nuvarande 7 §innehåller en bestämmelse om nämndens ansvar för domen i de fall där nämndenhar bestämt utgången i målet. I enlighet med vad som sägs i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.1.4) kommer nämndemännens ansvar för domen med denföreslagna ordningen inte att skilja sig från det som en juristdomare har.Regeln i 7 § föreslås mot denna bakgrund upphävd. I denna paragraf ges regler för omröstning i brottmål.Första stycket har jämkats redaktionellt. Nuvarande andra stycket behandlaromröstningsordningen i tingsrätt när nämnd medverkar. Bestämmelserna äravpassade för en nämnd med kollektiv rösträtt. Det föreslås att stycket upphävsoch att behövliga bestämmelser i stället tas upp i nuvarande tredje stycket. I det nuvarande tredje stycket finns bestämmelser omomröstning i andra fall än när nämnd deltar i tingsrätt. Där stadgas att denyngste i rätten eller, i förekommande fall, referenten i målet först skall sägasin mening, att voteringen därefter skall ske i åldersordning i rätten samt attnär nämndemän ingår i hovrätt dessa skall säga sin mening sist. I förslagethar denna reglering av omröstningsordningen behållits och stycket gjortsgenerellt tillämpligt. Detta innebär att samma bestämmelser kommer att gällaför omröstning i både hovrätt och fingsrätt, oavsett hur rätten är sammansatt.På samma sätt som gäller nu skall nämndemännen rösta sist. I övrigt har en viss språklig bearbetning gjorts. Paragrafen innehåller bestämmelser om röstsammanräkning ibrottmål. De två första styckena ger regler om kollektiv omröstning av nämndnär sådan ingår i tingsrätten. Dessa stycken föreslås bli upphävda. Den gällande lydelsen av tredje stycket avserröstsammanräkningen i brottmål i andra fall än när nämnd medverkar itingsrätten. Dessa regler avser individuell rösträtt och gäller f.n. endast vidomröstning i brottmål i hovrätt. Det föreslås att reglerna skall gälla ocksåför tingsrätterna oavsett om en eller två juristdomare deltar och oavsettantalet nämndemän. Vidare har språket moderniserats. 4 och 6 §§ Paragraferna innehåller bestämmelser om röstsammanräkningi vissa fall vid flera skiljaktiga meningar än två och om omröstning i vissasärskilda frågor. Sista meningen i 6 §, vari hänvisas till bestämmelser som tarsikte på kollektiv rösträtt för nämnd och som föreslås upphävda, har utgåtti förslaget. I övrigt har gjorts vissa redaktionella och språkliga ändringar iparagraferna. Prop.1982/83:126 39 Paragrafeninnehåller regler om förbud mot att överklaga en underrätts beslut i vissafall. Där upptas bl.a. det fallet att underrätten ogillat jäv mot en särskildledamot av nämnd. Som påpekats vid remissbehandlingen finns det inget skäl attha kvar detta fullföljdsförbud när nämndemännen nu ges individuell rösträtt ochfullt självständig slällning. Ett beslut om ogillande av jäv mot entingsrättsnämndeman bör i stället följa de regler som gäller för motsvarandebeslut i fråga om jurisldomare. Paragrafen har justerats i enlighet med detsagda. Vidare föresläs en språklig modernisering. 6.2Förslaget till lag om ändring i Paragrafeninnehåller f.n. vissa bestämmelser om tingsrättens sammansättning i familjerätlsligatvistemål. Övriga regler i detta hänseende finns f.n. i 30 § första stycketförsta meningen. Enligtförslaget sammanförs alla regler om tingsrättens sammansättning i de aktuellamålen till 29 §. I samband därmed har en viss redaktionell omdisposition ägtmm. Bl.a. har hänvisningarna till RB i stor utsträckning tagits bort ochreglerna i stället skrivits in direkt i paragrafen. Förstastycket innehåller huvudregeln för tingsrättens sammansättning i de aktuellamålen. Tingsrätten skall vid all handläggning som ej kan äga rum införensamdomare bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän. Regeln blirtillämplig vid sådan huvudförhandling, som ej hålls i förenklad form enligt 42kap. 20 § andra stycket RB, samt vid syn pä stället. I fräga om skälen för denföreslagna minskningen av antalet nämndemän frän fem till tre hänvisas till denallmänna motiveringen, avsnitt 2.1.3. Iandra stycket regleras förutsättningarna för att förstärka rätten med en extranämndeman. Möjligheterna till sådan förstärkning är enligt förslaget desammasom enligt gällande rätt (nuvarande 1 kap. 4 § andra stycket RB, som ärtillämpligt på grund av hänvisningen i 15 kap. 30 § ). Itredje stycket upptas en regel om att tingsrätten skall anses domför trots attdet under pågående huvudförhandling inträffar förfall bland nämndemännen.Regeln motsvarar i prindp gällande rätt (1 kap. 4 § andra stycket RB), dock medden ändringen att tingsrätten enligt förslaget blir domför med en lagfarendomare och endast två nämndemän (jfr den allmänna motiveringen, avsnitt 2.1.6). 15 kap. 30 § Iförsta stycket ges f.n. bestämmelser om nämndemännens antal i familjerättsmål.Alla regler om tingsrätts domförhet i dessa mål har i förslaget samlats i 29 §. Paragrafensgällande lydelse föreskriver i övrigt vissa avvikelser från de 1982/83:126 40 vanliga reglerna om överläggning och omröstning itvistemål. Dessa avvikelser är dels att ordföranden vid överläggningen skallframställa saken och vad lag stadgar om den, dels att vid omröstningordföranden först skall säga sin mening och sedan inhämta nämndens, dels altsammanräkning av rösterna vid skiljaktiga meningar skall ske enligt denuvarande reglerna för brottmål i 29 kap. 3 § första stycket RB, dels attnämndemännen ansvarar för domen om denna bestämis av nämnden. 1 första och tredje styckena föreslås jämkningar sombetingas av förslaget om individuell rösträtt för nämndemännen. Närnuvarande regler för nämndemannamedverkan i familjemål infördes gjordesröstberäkningen lika som för brottmålen. Därvid redovisades inga närmareöverväganden om hur omröstningsreglerna borde vara beskaffade. Uppenbarligenansågs det naturligt alt - på samma sätt som tidigare hade gällt vidhäradsrätterna ha en enda omröstningsregel när nämnd ingick i tingsrätt,oavsett om målet gällde brott eller familjerätlsliga förhållanden. När det nuföreslås individuell rösträtt för nämndemännen är det mindre lämpligt att behälladen rådande överensstämmelsen mellan röstsammanräkning i brottmål och ifamiljerättsmål. Den lösning som ligger närmast till hands är att låta reglernai 16 kap: RB om omröstning i tvistemål bli tillämpliga, dvs. att vid lika röstelalge ordföranden utslagsröst. Detta åstadkoms genom alt den nu gällandeföreskriften i 15 kap. 30 § fjärde stycket omröstsammanräkning upphävs. I sä fall kommer hänvisningen till Ivislemålsreglernai paragrafens första stycke att gälla. Bestämmelsen i femte stycket om nämndemännens ansvar fördomen när de bestämt utgången har utgått i förslaget. Skälen för detta harnärmare utvecklats i anslutning till 29 kap. RB. 15 kap. 30 a § I paragrafen, som behandlar hovrätternas domförhet ifamiljerättsmål, har gjorts vissa redaktionella och språkliga ändringar. 6.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) omallmänna förvaltningsdomstolar 1 paragrafen finns bestämmelser bl.a. om att regeringenbestämmer om antalet nämndemän i varje kammarrätts domkrets och fördelar dessanämndemän mellan de län som ingår i domkretsen. 1 enlighet med vad som anförtsi den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3) bör regeringen ha möjlighet attdelegera denna befogenhet. Reglerna har ändrats i enlighet med det sagda. 1982/83:126 41 Paragrafen innehåller bestämmelser om länsrätts domförhetoch vissa regler av organisatorisk natur rörande nämndemän i länsrätt. Enligt den nuvarande lydelsen av första stycket år länsrättdomför med en lagfaren domare och tre nämndemän. Fler än fyra nämndemän fårinte sitta i rätten. Som närmare har utvecklats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.2.2) bör reglerna för länsrätternas domförhet i allt väsentligt nusamordnas med motsvarande regler för tingsrätterna. I enlighet med det sagdaföreslås i andra stycket som en förutsättning för att en Qärde nämndeman skallfå sitta i rätten - på samma sätt som för tingsrätternas del - att detta ärbehövligt med hänsyn till målets omfattning eller någon annan särskildomständighet. I den allmänna motiveringen har nämnts att det torde kunna bliaktuellt att tillämpa förstärkningsmöjligheten inför en sessionsdag då det avnågon särskild orsak finns misstanke om att jävssituationer kan uppkomma.Ytterligare en situation då regeln kan bli tillämplig är den att målet kräveratt nämndemännen deltar i handläggningen vid flera olika tillfällen, t.ex. delsvid en riiuntlig förhandling och dels vid ett eller fiera föredragningsUllfällenavsevärt tidigare eller . Avsikten med förstärkningen skall givetvisvara att undvika bristande domförhet om en nämndeman är hindrad att delta i denfortsatta handläggningen. I tredje stycket har införts en regel om att länsrättenbibehåller sin domförhet trots att det inträffar förfall bland nämndemännenefter det att handläggningen av ett mål börjat. Med uttrycket"handläggning" avses i detta sammanhang den handläggning vid rätten ivilken nämndemännen deltar, anfingen det är fråga om en muntlig förhandlingeller en föredragning. Rätten att fortsätta handläggningen trots förfalletomfattar endast det aktuella målet, däremot inte andra mål som planerats inunder sessionsdagen. Detnuvarande andra stycket, som innehåller upplysningar rörande domförhetsregleri fastighetstaxeringsmål, har tagits upp oförändrat i ett nytt fiärde stycke. I nuvarande tredje stycket finns bestämmelser bl.a. om attregeringen bestämmer om antalet nämndemän i varje länsrätts domkrets. Ienlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3) bör regeringenha möjlighet att delegera denna befogenhet. Reglerna har ändrats i enlighet meddet sagda och flyttats över till ett nytt femte stycke. I paragrafen finns regler om vilka som är valbara tillnämndemän i länsrätter och kammarrätter. I andra stycket föreslås ett tillägg,varav uttryckligen följer att polismän inte får vara nämndemän i dessadomstolar. Den närmare innebörden av förslaget har berörts i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.4). Av skäl som nämnts i den allmänna motiveringen har 1982/83:126 42