prop · G60341 · 1982-12-31 00:00:00 — Men redan under äldre RB förekom undanlag från denna principi fråga om bagalellmäl. Genom nya RB blev rådhusrätterna domföra med enlagfaren domare ulan nämnd, om målet endasi avsäg ansvar för brott för vilket inlekunde följa svårare straff än böter och del inte heller förekom anledning atl anlaall det fanns nägon målsägande. infördes motsvarande domförhelsregelbeträffande häradsrätt. infördes möjlighetför en ensamdomare all handlägga bölesmäl även när målsägande fanns och eltenskilt anspräk hade framställts i målet (prop. 1966:100, ILU 33, rskr 272).Avsikten var emellertid inle alt böles-målen undantagslöst skulle handläggasulan nämnd. Del skulle ankomma på rätlen att bedöma om elt visst bölesmäl varav sädan särskild beskaffenhet all del krävde nämndmedverkan. om vilka omständigheter som därvid skulle beaktas var svåra altge. Del borde i stället anförtros ät domaren atl själv bedöma när nämnd bordemedverka i bölesmäl. Den vägledande principen skulle vara all nämnd borde dellanär del i målet förekom omfattande bevisvärdering eller målet oavsett della varinvecklat eller vidlyftigt. Alt ett skadeståndsyrkande hade framställts om elt slörre,icke medgivet belopp ansågs också vara etl förhållande som kunde påkalla attnämnd medverkade vid målets prövning. Detkan i sammanhanget nämnas all enligt 19 § tredje stycket förordningen(1979:572) med tingsrältsinslruklion nämndemän alltid skall della i avgörandetnär en tingsnotarie handlägger brottmål (jfr 19 § första stycket 10 sammaförordning). Som framgår av delföregående finns det mänga beröringspunkter mellan handläggningen av mindrebrottmål i tingsrätt och institutet strafföreläggande. Strafföreläggande fåremellertid utfärdas inte bara när del gäller brolt för vilka inle stadgassvårare straff än böter ulan också beträffande broll för vilka stadgasdagsböter eller fängelse . Däremot finns del, som utföriigthar behandlats, begränsningar i det högsta antal dagsböter som får åläggasgenom strafföreläggande. Möjlighetenatt utfärda strafföreläggande inte bara för rena bötesbrott utan även för brottmed högst sex månaders fängelse i siraffskalan inför- Prop.1982/83:41 22 des,som tidigare berörts, (prop. 1975/76:148, JuU 1976/77:11, rskr 90). Idet belänkande av brollmålsutredningen som föregick propositionen (SOU 1974:27)diskuterades huruvida domförheten i tingsrätt borde överensstämma med områdetför strafföreläggande pä så säll att tingsrätten med ensamdomare skulle varabehörig atl avgöra mål om brott med böter eller fängelse i siraffskalan.Någol förslag om vidgning av ensamdomarkompelensen lämnades dock inte. borde de flesta mindre broll i framliden kunna handläggas genomstrafföreläggande, varför antalet mindre brottmål vid domstolarna skulle kommaall minska. Utredningen antog därvid alt de mäl om mindre broll som fördes lilldomstol skulle komma all lill slor del utgöra antingen bestridda fall eller ocksäsädana där ansvarsfrågan var kontroversiell och avgörandet grundades påbevisprövning och där nämndemän därför lämpligen borde medverka. 1promemorian (Ds Ju 1981:18) Underrätternas sammansättning, som arbetats framinom jusliliedepariemenlel, ifrågasätts om det är befogal atl behålla denordningen att en ensamdomare i tingsrätt får avgöra enbart sådana brottmål somendast har böter i straffskalan medan strafföreläggande får utfärdas för brottmed sex månaders fängelse som slraffmaximum. Del framhålls all del är svårtall bedöma rikligheten av brottmåls-utredningens antagande all del ofta skulleföreligga särskilda komplikationer i sådana mål som i och för sig hade kunnatföranleda strafföreläggande men som trots del har anhängiggjorts som brottmål.Enligt promemorian torde del kunna antas att åtskilliga av dessa brottmål ärtämligen okomplicerade och ulan sådana inslag som särskilt motiverar lekmannamedver-kan.De föranleder f.ö. endast undanlagsvis annan påföljd än böter. Del framhållsvidare all svårighetsgraden hos flertalet av de ifrågavarande målen generellt seltknappast är högre än hos mäl med enbart böter i straffskalan och alt skälet lillall många av dem handläggs vid domstol torde vara all godkännande av eltstrafföreläggande vägrats utan fog, t.ex. av slarv eller för atl få uppskov medbötesbelalning. Enliglpromemorian finns del därför goda skäl alt låta även mäl med fängelse sexmånader som slraffmaximum fä ingå i den grupp som ensamdomare är behörig atlavgöra. Dock bör enligl promemorians förslag en ensamdomare inte få avgöra päföljdsfråganannat än vad gäller böter. När det förekommer anledning att döma till nägonannan påföljd än böter föreslås alltså atl nämndemän alllid skall della. 1982/83:41 23 Efter remiss har yltranden över promemorian i denna delavgetts av justitiekanslem (JK), RÅ, , hovrätten över ochBlekinge, hovrälten för Nedre , , ,, , , tingsräll,, rällegångsutredningen (Ju 1977:06) (yllrande av ordförandenoch sekretariatet), , advokatsamfund.Landsorganisationen i (LO) och Centralorganisationen /SR. RÅ hartill sill remissyttrande fogat yttranden från överåklagarna i ,och åklagardistrikt och från länsäklagarna i ochGotlands län, och . En sammanslällning avremissvaren bör fogas till regeringsprotokollel i detta ärende som bilaga 3. Så gott som samtliga remissinstanser tillslyrker att ensamdomarkompelensenvidgas i brottmål vid tingsrätt. LO avslyrker emellertid förslaget ochhovrätten för Nedre efterlyser en mer djupgående undersökning ochanalys före elt ställningslagande. Åtskilligaav de remissinstanser som tillslyrker promemorieförslagel vill gå längre änpromemorian i fråga om gränserna för ensamdomarens påföljdsbestämning ochifrågasätter om inte ensamdomare borde få döma även lill ett kortarefrihetsstraff eller motsvarande påföljd. Del framhålls därvid - bl.a. av mångaav de domstolar som har yttrat sig - alt den föreslagna ordningen innebär alten förhållandevis noggrann preliminärbedömning av påföljdsfrågan måste görasinnan målet sätts ul till huvudförhandling, någol som främst av principiellaskäl är mindre önskvärt. Vidare kan det enligt flera remissinstanser inteuteslutas all en domare kan komma atl känna sig påverkad av sin pä förhandgjorda bedömning i fräga om påföljd, om det vid en förhandling, till vilkennämndemän inte kallats, skulle visa sig all annan påföljd än böter vore motiverad.Del framhålls också att del är förenat med stora ölägenheter all i sädanasituationer ställa in förhandlingen. 1 remissyttrandena frän åtskilligadomstolar och frän /SR anförs all del knappast kan anses vara förenat mednågra risker atl i de fåtaliga fall som kan förekomma låta ensamdomare dömaockså till annan påföljd än böter, exempelvis etl kort frihetsstraff. Därvidpåpekas också att häktning normalt beslutas av en enda domare. har i sill remissyttrande inleifrågasatt den föreslagna begränsningen för ensamdomare all döma enbart tillböter. Däremot har utredningen anfört att det på grund av denna begränsningborde vara av mindre intresse från domförhetssynpunkt vilket maximistraff somär stadgal för brottet. 1 sill avstyrkande anför LO atl medverkan av nämnd i deaktuella målen medför en garanti för en allsidig prövning, varvid lekmannasynpunklerges utrymme. Vidare kan det enligl LO:s mening i vissa av målen antas ligga i 1982/83:41 24 dentilltalades intresse atl nämnd medverkar, särskilt om utgångspunkten är etticke godkänt strafföreläggande. Promemoriansförslag atl utöka den gmpp av brottmål som i tingsräll fär avgöras av enlagfaren domare ensam har, som framgår av föregående avsnitt, mottagitsövervägande positivt vid remissbehandlingen. Det råder sålunda stor enighet omatt sådana brolt, som kan föranleda strafföreläggande, vid prövning itingsrätt i princip skall fä avgöras ulan medverkan av nämnd. Åtskilligaremissinstanser, bland dem många domstolar, har emellertid ansett att denföreslagna reformen inte bör begränsas enbart till utdömande av bötesstraffulan atl en ensamdomare dessutom bör fä döma till kortare frihetsstraff eller nägonmotsvarande påföljd. Jag delar uppfattningenatt möjligheten för en lagfaren domare i tingsrätt atl ensam avgöra brottmålbör utvidgas så att den inte bara som avser rena bötesbrott utan även sådanabrott som innehåller en kortare lids fängelse i straffskalan. Som harframhållits i promemorian är del här fråga om brottmål som normalt är tämligenokomplicerade och i vilka svårbedömd eller omfattande bevisning sällanförekommer. Jag vill emellertid framhålla att, liksom varit fallet,nämnd bör delta även i mål av denna kategori när det är befogal pä grund avmålets beskaffenhet. Närdet sedan gäller den närmare gränsen för ensamdomarens behörighet kan man ioch för sig, som rällegångsutredningen i sitt remissyttrande har ifrågasatt, föreskrivaatt han får döma till en viss påföljd ulan all därvid göra någol förbehåll förvisst maximum i brottets straffskala. Jag är emellertid inte beredd atlförorda en sådan ordning. Den skulle enligt min mening göra ensamdomarensbehörighet alltför vidsträckt och svår atl överblicka. Jagförordar i stället den lösning som promemorieförslaget innehåller och sominnebär att de broll som ensamdomare tilläts avgöra inle får ha slraffmaximumöverstigande en viss gräns. Den gräns, fängelse , somföreslagits i promemorian får anses lämplig. Den anknyter ocksä till reglernaför strafföreläggande. Även pä denna punkt ansluter jag mig därför tillförslaget. Vadhärefter gäller frågan om en ensamdomare bör få döma också till andra påföljderän böter, har det redan framgått alt flera remissinslanser förordat en sådanlösning. De skäl som anförts är bl. a. atl man därigenom i slörre utsträckningslipper göra förhandsbedömningar i päföljdsfrågor. Sådana förhandsbedömningarskulle stämma mindre väl överens med den processrätlsliga principen omomedelbarhet vid huvudförhandlingar. Vidare undgår man dä också olägenhetenmed inställda huvudförhandlingar i de fall när det visar sig att enförhandsbedömning beträffande päföljdsvalet måste frångås. Prop.1982/83:41 25 Jagär för min del inle beredd att nu föreslå en ordning enligl vilken en ensamdomarefär behörighet all döma till en sä ingripande påföljd som fängelse utan attnämnd deltar i avgörandet. Om den utvidgade ensamdomarkompelensen får avse endasiutdömande av bötesstraff, finns det enligt min mening inte nägon anledning atlbefara några ölägenheter med en ordning som förutsätter atl domaren gör enbedömning av del sannolika päföljdsvalet innan han eller hon beslutar att ulannämnd avgöra elt brottmål med fängelse i siraffskalan. Jag vill understrykaatt om päföljdsfrågan - såvitt gäller valet mellan böter och någon annanpåföljd - inle ter sig tämligen given, talar detta avgjort för att nämndemänbör ingå i rätten. Vadjag har sagt nu gäller i tillämpliga delar även vid syn på stället i brottmål.Det bör vidare framhållas att den vidgade behörigheten för ensamdomare inteavser tingsnotarier. När en tingsnolarie handlägger brottmål bör, liksom ,nämndemän alllid della (19 § tredje stycket förordningen med tingsrältsinstruktion). Sammanfattningsvisförordar jag alltså all ensamdomare i tingsrätt ges behörighet att avgöra mälom sädana brolt för vilka inle stadgas strängare påföljd än fängelse sexmånader, dock under förutsättning atl endast böter ådöms. I detta sammanhang villjag nämna atl i den ifrågavarande departementspromemorian behandlades ocksåvissa frågor rörande sammansättningsreglerna i tingsrätter och länsrätter. Bl.a.föreslogs att antalet nämndemän vid huvudförhandlingar i tingsrält skulleminskas från fem till tre och att nämndemännen skulle fä individuell rösträtt.Beträffande länsrätterna förordades en viss jämkning av sammansällningsreglernaför all nä överensstämmelse med vad som föreslogs för tingsrätternas del.Sedan promemorian remissbehandlats, varvid förslagen i dessa delar fält etlövervägande negativt mottagande, har regeringen beslutat att inlenu lägga fram något förslag såvitt avser dessa frågor. Vadgäller etl i promemorian framfört förslag angående domförheten i fastighetsdomstolkommer jag emellertid i det följande all föreslå en lagändring (avsnitt 8). 4 Handläggning av avskrivningsbeslut i hovrätt Enligt2 kap. 4 § första stycket RB är hovrätt domför med fyra lagfarna domare. Ibrottmål dellar i stället tre lagfarna domare och tvä nämndemän. Om del ibrottmål inte finns anledning all döma lill svårare straffan böter, är hovrättendomför även med fyra lagfarna domare. Delsamma gäller vid handläggning som intesker vid huvudförhandling. Regeringenkan med stöd av 2 kap. 4 § tredje stycket RB meddela föreskrifter om i vilkenomfattning en lagfaren domare i hovrälten eller tjänsteman vid denna får vidtaåtgärder som endast avser förberedandet av 1982/83:41 26 målen.Sädana föreskrifter finns i förordningen (1979:569) med hovrällsin-stmktion.Däremot får en ensam domare i hovrätten inte avgöra mål, vare sig genomprövning av sakfrågan eller genom avslutande av målet pä formell grund. Domstolsverkethar i sin rapport 1981:8 Hovrätternas organisation och arbetsformer (s. 17)föreslagit bl. a. atl 2 kap. 4 § RB skall ändras så att den domare, som pä sinrotel i hovrätten har tilldelats målet, skall ha befogen-hel all ensam beslutaom avskrivning av målet i fall då del har återkallats. Verket har framhållitatt en sådan ordning skulle innebära ganska betydande rationaliseringsvinster.Rolelinnehavaren bör emellertid ha rätt alt lill avdelningen hänskjuta en frägaom avskrivning. Verkets förslag bygger pä uppfattningar som har framförts lill verkelav företrädare för hovrätterna, främst , hovrätten över ochBlekinge och hovrätten för (se rapporter 1981:1 s.15, 1981:7 s. 15 resp. 1981:3 s. 16). Genomlagen (1981:1088) om ändring i har beträffande högstadomstolen införts en ny domförhelsregel, som medger bl.a. all en avdelning avhögsta domstolen är domför med en ledamot vid beslul om avskrivning av mälefter återkallelse (3 kap. 6 § RB). Bestämmelsen bygger på ell förslag idepartementspromemorian (Ds Ju 1980:12) Högsta domstolens och regeringsrättensarbetsformer. Promemorian blev föremål för sedvanlig remissbehandling, varvidförslaget i förevarande del tillstyrktes eller lämnades utan erinran av deflesta remissinslanserna. Lagändringen trädde i kraft (prop.1980/81:154, JuU 1981/82:10, rskr 44). För egen del anser jag altdomstolsverkets förslag att en rolelinnehavare i hovrätt själv skall kunnabesluta om avskrivning av mäl efter återkallelse ligger väl i linje med denmotsvarande domförhelsregel som har införts för högsta domstolen. Ellgenomförande av förslagel kan otvivelaktigt förväntas innebärarationaliseringsvinster. Jag biträder därför förslagel. Lagtekniskt bör fräganlösas på del sättet all hovrälten blir domför med en ledamot vid avskrivning avmäl efter återkallelse. 1 hovrällsin-stmktionen bör anges atl befogenhetentillkommer rolelinnehavaren. Som har framhållit bör denne hamöjlighet atl till avdelningen hänskjuta en fräga om avskrivning av elt mål. Ocksäpå den punkten kan vid behov beslämmelser meddelas i hovrättsinslmktionen. Medbefogenheten för rolelinnehavaren all besluta om målets avskrivning följerockså rätt att avgöra ersättningsfrågor och rätlegångskostnadsfrågor, som skallprövas i avskrivningsbeslutet. 1982/83:41 27 5 Förande av protokoll vid föredragning Domstolarnasskyldighet atl föra protokoll regleras i 6 kap. 1 § RB. Enligl huvudregelnskall protokoll föras för vaije mäl särskill. Undantag från kravet på protokollföreligger dels vid handläggning som företas av en lagfaren domare ensam ellerav en tjänsteman vid domstolen och som inte sker vid sammanträde för förhandling,dels vid avskrivning av mål ulan samband med förhandUng. Dessutom föreskrivsatt i erkända bölesmäl protokollet får ersättas av anteckningar enligt beslämmelseri protokollskungörelsen (1971:1066) för de allmänna domstolarna. Gällanderegler innebär atl protokoll alUid måste föras när mäl avgörs efterföredragning i hovrätt eller högsta domstolen. Enligt 6 kap. 3 § RB skallprotokoll innehålla vissa uppgifter av formell karaklär, bl.a. uppgift omdomstolen, rättens ledamöter, parterna och deras ombud eller biträden, rätlensbeslut som inte sätts upp särskilt samt skiljaktiga meningar. 1 4-6 §§föreskrivs om vissa yllerligare uppgifter som protokollet skall innehålla närmuntlig förberedelse eller huvudförhandling förekommer i målet. När etl mäl avgörs efterföredragning och avgörandet är enhälligt och sker genom dom eller särskiltuppsatt beslut, innehåller protokollet normall endast de i 3 § föreskrivnauppgifterna om rätlen, parterna m.m. samt dessutom uppgift om atl måletföredragits och alt dom eller annat avgörande beslutats. 5.2 Framställningfrån hovrätten över och Hovrättenöver och har i en framställning till justiliede-parlemenlet den9 föreslagit atl regeln i 6 kap. I § andra stycket RB om undantagfrån skyldigheten alt föra protokoll utvidgas lill all avse även handläggningsom sker i kollegial sammansättning, alltså inte bara av en ensam lagfarendomare. Hovrätten har därvidanfört bl. a. följande. Protokoll erfordras alltid när mål avgörs efterföredragning. Sker avgörandet genom dom eller särskilt uppsatt beslut ochföreligger inga skiljaktiga meningar, innehåller protokollet, förutomsedvanliga uppgifter om rätlen, parterna m.m., som regel inga andra uppgifter änatt målet föredragits och beslut fattats. I sädana fall har protokollet närmastblivit elt självändamål. Del innehåller inga uppgifter som inle finnsdokumenterade pä annat sätt. Sålunda framgår i stort setl alla relevantauppgifter, med undanlag av tidpunkten för föredragningen, redan av hovrättensavgörande. När målet föredragits framgår av dagboksbladet. Det är enligthovrättens mening otillfredsställande att i radande arbetssituation tid läggsned på upprättandet av närmast meningslösa handlingar. Prop.1982/83:41 28 Gällanderegler om protokollföring innebär alt protokoll mäste föras när mäl föredras ihovrätt eller högsta domstolen, vare sig det är fräga om avgörande av självasaken eller prövning av nägon delfråga. När del i sädana fall fallas beslul sominte sätts upp särskill kan man naturligtvis inte avvara ett protokoll,eftersom beslutet då skall tas in i själva protokollet (6 kap. 3 § 7 RB). Omdäremot avgörandet sätts upp särskilt, vilket alltid är fallet t.ex. dä rätlenavgör saken genom dom (se 17 kap. 10 § och 30 kap. 8 § RB), kommer protokolleti allmänhet all ha ett myckel magert innehåll. Om inga skiljaktiga meningarföreligger innehåller ett sådant protokoll - förutom uppgifter om domstolen,rättens ledamöter, protokollförare, lid och plats för sammanträdet och en kortbeteckning av saken -normalt bara uppgift om atl målet har föredragils ochavgjorts genom dom, beslut eller utslag. 1 och för sig kräver ett sådantprotokoll ingen slörre arbetsinsats. Det är dock angeläget att ta till varaalla möjligheter tUl rationaliseringar inom domstolsverksamheten, även sådanasom avser endast smä förändringar och begränsade besparingar. Jag delar därför uppfattningenalt del inte längre skall krävas atl protokoll förs vid föredragning av mål ihovrätt eller i högsta domstolen i andra fall än då skiljaktiga meningarföreligger eller rättens avgörande skall las in i protokollet. En ändring avden innebörden bör göras i 6 kap. 1 § RB. Som hovrälten över Skåneoch har framhäilit i sin skrivelse är del mycket få av uppgifterna iprotokoll över föredragningsmål som inle redan finns dokumenterade i akten imålet. Enligt min uppfattning kan det dock vara av värde atl dessa uppgifteräven fortsättningsvis finns antecknade i akten, t.ex. pä dagboksbladet ellerpä någon annan handling. De uppgifter jag åsyftar är tidpunkten förhandläggningen, vilka ledamöter som deltog i handläggningen och vem som föredrogmålet. En anteckning i akten om vilka ledamöter som deltagit i avgörandet ärmotiverad främst av del skälet att endast lagfarna ledamöter skall skriva underdomar och särskilt uppsatta beslul (17 kap. 10 och 12 §§ och 30 kap. 8 § RB).Även om det i hovrätterna torde vara vanligt att även namnen på icke lagfarnaledamöter antecknas på domar och beslul finns det inte nägon föreskrift om altsä skall ske beträffande t.ex. nämndemän och tekniska ledamöter i hovrätt. För atlförhindra atl del i mäl som avgjorts efter föredragning kan komma att saknasupplysning om namnen pä dessa ledamöter bör det föreskrivas skyldighet atl angeledamöternas namn i akten eller på dagboksbladet. Det bör också föreskrivasskyldighet för rätten atl genom en anteckning på någon lämplig handling i aktenuppge när målet föredrogs och vem som var föredragande. Del ankommer påregeringen alt utfärda närmare föreskrifter i de frågor som jag nu har angett. ochsamtliga hovrätter har hörts vid beredningen av denna lagstiftningsfråga ochgodtagit det förslag som jag nu har lagt fram. Prop.1982/83:41 29 I 9 kap. RB finns regler om bl.a. straff för rällegängsförseelser.Enligt 9 § gäller att om straff i RB är utsatt i böter, dock ej dagsböter,skall lägsta bötesstraff vara och högsta femhundra kronor. Straffet böter (ej dagsböter) finns utsatt i treparagrafer i . Enligl 9 kap. 5 § skall den som vid sammanträde inför rätlenstör förhandlingen eller fotograferar i rättssalen eller bryter mol föreskrifteller förbud som har meddelats för ordningens upprätthållande vid rättegångdömas lill böter. Till samma straff skall ocksä enligl samma lagrum dömas densom muntligen inför rätten eller i rättegångsskrifl ullalar sig otillbörligt. Enligl36 kap. 20 § skall vittne som har kallals lill en förhandling dömas lill böter,om vittnet uteblir. EnUgl 40 kap. 13 § skall delsamma gälla för sakkunnig. Genom lagen (1980:1133) om ändring i ändradesreglerna om böter i så att den minsta bölespåföljden höjdes fräntio till (25 kap. 3 § BrB). Högsta bötesstraff för böteromedelbart i pengar höjdes frän femhundra kronor till lusen kronor.Om böter ådöms som gemensamt straff för flera brott får enligt de nya reglernahögst dömas ut jämfört med enligl de gamlareglerna (25 kap. I och 5 §§ BrB, se vidare prop. 1980/81: 38, JuU 15, rskr115). Jag föreslår att RB;s regler om lägsta och högstabötesstraff nu anpassas till gällande regler. Bestämmelsen i 9kap. 9 § RB bör alltså ändras så att lägsta bötesstraff för böter ipengar blir och högsta bötesstraff för sädana böter ettusenkronor. Det kannämnas atl en ändring av samma innebörd har föreslagils ocksä av rättegängsutredningeni dess avlämnade delbetänkande. Del förslaget har emellertid en annanlagteknisk konstruktion vilken hänger samman med andra ändringsförslag avseende9 kap. RB. Ställning till dessa förslag fär tas . 7 Taxa för personundersökning i brottmål 7.1 Inledning Genom beslut uppdrog regeringen åtdomstolsverket atl utreda behovel av en normering av ersätlning åt den som harutfört eller bilrätt vid utförandet av en personundersökning och all lägga framde förslag som utredningen kunde föranleda. I en särskild promemoria (1981:4),som har utarbetats i samråd med , har redovisatfömtsättningarna för och förslag lill personundersökarlaxa samt förslag tilländringar i lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål och i kungörelsen(1964:567) med vissa bestämmelser angående tillämp- Prop.1982/83:41 30 ningenav den lagen. Domstolsverkels förslag till ändring i lagen ompersonundersökning i brottmål bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga4. Efterremiss har yltranden över promemorian avgetls av RÅ, ,, hovrätten för , , , , , kriminalvårdsdirektören ikriminalvårdens , skyddskonsulenten i Göteborg-Centrum Östdistrikt, skyddskonsulenten i distrikt, skyddskonsulenten i Sundsvallsdistrikt, , . Föreningen och Föreningen har bifogat yttranden från överåklagarna i , och åklagardistrikt,cheferna för länsåklagarmyndigheterna i , och samt och . Till yttrandet från chefen för länsåklagarmyndigheleni är fogat yttranden från åklagarmyndigheterna i ochHudiksvalls distrikt. En sammanfattning av remissyttrandena bör fogas tillprotokollet som bilaga 5.