prop · G60354 · 1982-12-31 00:00:00 — Behov av atlreda ul ägandeförhållandena finns emellertid även beträffande sådan egendom.Nuvarande lagstiftning ger inte alltid tillräcklig möjlighet till della. Enförfattningsändring bör därför komma till stånd. DV anser atl del lämpligastehärvidlag är alt vidga möjlighelerna till äganderättsutredning enligl lagen(1971; 1037) om äganderättsutredning och legalisering så atläganderättsförhållandena beträffande enskilda fastigheter kan redas ul vidbehov. (): Redovisningen avägarförhållandena beträffande publik jord är oenhetlig och i stor utsträckningbristfällig i fastighelsböcker och inskrivningsregister (IR). Ofta saknas lagfarlsuppgiflerhelt. Motsvarande kan sägas beträffande förvallande myndighet och organ. Inleminst gäller detta kyrkans fastigheter. Detta är otillfredsställande och svararinle mol de berättigade krav man kan ställa på en modern och ändamålsenligredovisning i offentliga register. Även från rättssäkerhetssynpunkt är delangelägel atl man söker åstadkomma en mer fullständig redovisning. Föransvariga registermyndigheter skapar rådande förhållanden också problem och merarbete. Under pågående arbete med uppläggning av fastighets- ochinskrivningsregister åstadkommer man genom olika insatser en visskvalitetshöjning genom utredningar, regislerkompleliering etc. Såvitt gäller lagfarlsuppgif-ternaeftersträvar man också att med datateknikens hjälp komplettera dessa medpersonnummer och organisationsummer.. För juridiska personer blir detdärigenom möjUgt att införa och ajourhålla uppgift om förvaltande myndighetmed adress. Detta är av stor betydelse för fastighetsdata-systemetsanvändningsområde. Exempel på detta är möjligheten att nå fastighetsägare ellerföreträdare för denne med kallelse lill förrättningar m. m. Enligt CFDs meningbör därtor också alla fastigheter som ägs av staten och kyrkan redovisas påsådant sätt. Under rådande förhållanden kan detta dock inte åstadkommas isamband med registeruppläggningen. Genom lagstiftning skulle betydande fördelar och positivaeffekter kunna erhållas. Beträffande den kyrkliga egendomen har förts framvissa förslag i betänkandet (SOU 1978:1-3) Stat-Kyrka. Som framgår av remissyttrande1978-06-15 lill kommundepartementet tillstyrkte CFD delta förslag som syftadetill atl undanröja rådande oklarhet beträffande äganderätten till kyrklig jordoch andra rättsförhållanden kring denna. CFD tillade för sin del altförändringen såvitt avsåg den kyrkliga egendomen borde kunna genomföras även omförslaget i huvudfrågan om ändrade relationer mellan slaten och kyrkan inteskulle förverkligas. Några åtgärder i denna riktning torde emellertid inte havidtagits. CFD vill därför ånyo peka på denna möjlighel som skulleåstadkomma önskad klarhet och full redovisning i registret såvitt gällerkyrkans fastigheter. För all uppnå en förbättrad redovisningbeträffande publika fastigheter generellt är del dock nödvändigt att på annatsätt angripa problemet förfaltningsvägen. Som framgår av remisshandlingarna ärde medel som slår till buds nämligen lagfartssammanlräde saml olika slags lantmäleriförrätlningaravbegränsad betydelse. Den av stiflsnämnden och kammarkollegiet förordadelösningen, som innebär alt lagfarlsplikien efterges beträffande vissa fång,gagnar dock knappast pubHcitetsinlresset. Inte heller tillgodoses de krav ochönskemål ifråga om nya register som CFD pekar på. I stället bör övervägasmöjligheten alt införa en anteckning om förvaltande myndighet även i de falllagfartsuppgift saknas (se LMVs skrivelse till ).Sä sker redan på sina håll och sådan uppgift har även överförts lill IR. Dettaleder till en förbättrad 1982/83:54 21 redovisningoch torde också underlätta inskrivningsmyndigheternas handläggning av ärendenrörande sådana fastigheter. 1 IR förs sådan anteckning som s. k.gruppinformation under lagfart. I samband med uppläggandeav faslighets- och inskrivningsregister kan CFD på maskinell väg förtecknafasligheter som saknar eller har ofullständiga lagfartsuppgifter. Dessa listorkan därefter under medverkan av berörda förvallande myndigheter utgöraunderlag för successiva kompletteringar i IR. I vissa fall torde det kunnaleda lill all full lagfart kan meddelas. Detskall slutligen framhållas all elt genomförande av del remitterade förslaget omundanlag från lagfartskravel saknar varje betydelse i tekniskt hänseende såvittgäller fasiighelsdatasystemet. Byggnadsstyrelsen:Byggnadsstyrelsen ansluler sig lill de förslag om komplettering av jordabalkenspromulgationslag som framförts av stiflsnämnden och av kammarkollegiet. Byggnadsstyrelsenförvaltar åtskilliga fasligheter, till vilka statens äganderätt grundar sig pågammal hävd eller för vilka fångeshandling saknas av annan anledning ochlagfart således inle föreligger. Verket har dock inte tvingats föra talan ombeviljande av lagfart såsom förutsättning för inteckning eller inskrivning avlagfart för all kunna genomföra en fastighetsöverlåtelse. Såsomframgår av kammarkollegiets skrivelse har inom anmärkts pädel förhållande alt verkel inle har lagfart på alla fastigheter som staten avålder är ägare lill och som förvaltas av verkel samt alt anteckning om förvallningsansvarigmyndighet saknas beträffande vissa av dessa fastigheter. Lantmäteriverkethar i skrivelse till i korthet redovisat de vägarsom står lill buds, när del gäller atl få lagfart på av statlig myndighet sedanlång lid tillbaka förvallade fastigheter. skrivelse är fogadsåsom bilaga lill kammarkollegiets framställning lill departementet. Avskrivelsen torde framgå att gällande regler är delvis oklara och svära atltillämpa saml atl möjligheterna atl få äganderätten till statens av ålder fastaegendom antecknad i fastighelsböckerna är otillräckliga. Förbyggnadsstyrelsen framstår del som angelägel såväl ur myndighels-synpunkt somför den enskilde att äganderätts- och förvaltningsförhållandena beträffandestatens fastigheter skall kunna utläsas ur fastighelsböckerna. I vad avserbyggnadsstyrelsens förvaltningsområde skulle de påtagligaste ölägenheternaövervinnas om - förutom del föreslagna tillägget till jordabalkens promulgationslag- anteckning om förvaltningsansvarig statlig myndighet inle görs beroende av atllagfart "beviljats eller sökts för staten". Byggnadsstyrelsenföreslår därför att 11 § 3 st. i faslighelsbokskungörelsen ändras så attanteckning om förvaltningsansvar kan göras också i de fall lagfart inle harbeviljats eller sökts för staten, men del ändå är oslridigl atl fastighetenförvaltas av statlig myndighet. Lantbruksslyrelsen:Lantbruksslyrelsen tillstyrker all en lagändring görs i enlighet med vadkammarkollegiet och stiflsnämnden i begärt. Föratl åstadkomma en önskvärd strukturrationalisering inom lantbruket gör lantbruksslyrelsenoch lantbruksnämnderna omfallande köp och försäljningar av fast egendom. Dettastatens markinnehav redovisas på jordfonden. Omsättningen på jordfondsfasligheterskall vara hög och på fonden torde inte finnas någon fastighet som berörs avdel nu aktualiserade problemet med äldre fång. Prop.1982/83:54 22 Enligl bestämmelserna i 5 § jordförvärvslagen (1979:230)skall varje juridisk person normall avslå kompensationsmark i samband medförvärv av jordbruksfastighet. Detta gäller alltså även när kyrkan förvärvarsådan mark. Kyrkans innehav utgörs till slor del av icke utvecklingsbara fastigheter.I anledning av de stora förvärv, från i första hand skogsbolag, som kyrkangjort föreligger stora krav på kompensationsmark. Kyrkan skallsålunda enligl regeringsbeslut avyttra ca 10000 ha produktiv mark under denärmaste åren. Lantbruksslyrelsen ser det som angelägel alt inle denna verksamhelytterligare försvåras och fördröjs pä grund av all kyrkans äldre fång inle kanlagfaras förrän efter lagfarlssammanträde. Ovan odlingsgränsen i Västerbollens och samlpå renbelesfjällen i innehar staten marker som motsvarar 10-15procent av totala yla. Markerna redovisas på domänfonden.Markförvaltningen ombesörjs av lantbruksnämnderna i de berörda länen och del ärnämnderna som bl. a. svarar för upplåtelser av mark inom dessa områden.Huvuddelen av marken har alllid tillhört slaten och endasi i mindre omfattningär det fråga om arealer som staten förvärvat och fått lagfart på. Markerna ovanodlingsgränsen och på renbetesfjällen är mera sällan föremål för försäljning.Emellanåt inträffar dock atl staten säljer något mindre område där ellerupplåter del med tomträtt. För alt en köpare skall kunna få lagfart fordras altstatens äganderätt är klarlagd. Delsamma gäller när staten upplåter marken medtomträtt. synes någol problem inte ha uppkommit, men högstadomstolens beslul torde komma alt medföra atl staten här får samma problem somdem kyrkan ställts inför. Även när det gäller statens marker ovan odlingsgränsen ochpä renbelesfjällen föreligger alltså ett slarki intresse av atl kravet pålagfart inle skall upprätthållas. : Det aktuella rättsläget beträffandekravet på lagfart för staten och kyrkan vid ansökan om lagfart för den somförvärvar fast egendom från dessa organ torde få svåra konsekvenser föromsättningen av statens och kyrkans fastigheter. En lagstifningsåtgärd bördärför enligt lantmäteriverkets (LMV) uppfattning komma lill stånd. I skrivelsen lill förordade LMVmed hänvisning till nutida krav pä information om fastighetsdata en reform medinnebörd all även statens fasligheter skulle redovisas i fastighetsböckerna. LMVsförslag när det gällde fastigheter med jordnaturen krono innebar attfastigheterna skulle läggas upp i fastighelsbok och antingen förses medupplysningen atl de hade krono jordnatur eller - med stöd av särskildlagstiftning - anses vara lagfarna för staten. Endast del sistnämnda alternativetger en lösning på det nu aktualiserade problemet. När LMV lämnade förslagenförelåg ännu inle del nu aktuella HD-avgörandel och det hade vid den tidpunkteninte blivit observerat all rättsläget rörande kravet på lagfart hade förändratsgenom tillkomsten av jordabalken och dess promulgationslag. Mol bakgrund av avgörandet i HD synes del inte längre varaaktuellt all förespråka del alternativ som endast innefattar upplysningar i fastighelsböckernaalt fastigheterna är av krono jordnatur. Målet bör enligl LMV nu vara atlinordna fastigheterna i lagfartssyslemel. Del finns anledning alt än en gång framhålla betydelsen avatl statens fastigheter inordnas i del allmänna fastighelsredovisningssyslemet.En enhetlig redovisning underlättar användningen både för samhällels företrädareoch för enskilda, riskerna för felbedömningar minskar, möjligheterna tillförenklingar och besparingar ökar och själva överförandel lill faslig- 1982/83:54 23 helsbokentorde medföra kvalitetshöjningar i form av säkrare uppgifter rörandefastigheterna. En reform av del slag LMVnu åter förordar kräver emellertid tämligen ingående överväganden i olikafrågor, bl.a. rättshisloriska. HDs avgörande ådagalagda problemettorde vara ell allvarligt hinder för dispositionerna med statens och kyrkansfastigheter och del är sannolikt inle lämpligl all invänta resultatet av ellförhållandevis tidskrävande utredningsarbete. Del aktuella problemetförefaller kunna lösas med tämligen enkla lagtekniska medel. LMVanser emellertid att frågan om en mera genomgripande ändring inte bör skjutaspå framtiden utan arbetas fram oberoende av den tillfälliga lösning som en lagändringav del nu aktuella slaget utgör. Därför bör en lagregel som tar sikte pä atlgöra undantag från lagfartskravel för statens fasligheter göras tidsbegränsad.I synnerhet om lagregeln placeras i jordabalkens promulgationslag är enlidsbegränsning av giltigheten naturlig. torde vara en lämpligl avvägdtidrymd. Under den liden torde erforderliga utredningar och lagändringar hinnagenomföras. Isill tillägg lill HDs avgörande hänvisar juslitierådet till möjlighetenall använda lagfarlssammanträde för all bota statens och kyrkans brist pälagfart. Åven om della institut i princip är användbart förefaller lösningeninte vara ändamålsenlig som en lösning på den uppkomna situationen. Delproblem som uppstått genom rättsfallet är av generell beskaffenhet och drabbarsåledes stora grupper av fastigheter med likartad redovisning. De negativaverkningarna bör därför inle avlägsnas med ett förfarande som likt lagfarissammanträdellar sikte på en mera selektiv utredning. I stället bör - såsom stiflsnämndenoch kammarkollegiet anfört -problemet lösas med lagregler av generell natur. Åvenbortsett frän denna synpunkt är del tveksamt om lagfartssammanlräde i deenskilda fallen alltid leder till lagfart i de situationer som diskuteras.Institutet lagfartssammanlräde är en nyhet i fastighetsrätten och tillämpandeinskrivningsmyndigheter har, enligl LMVs erfarenhel, trots motivutlalandenavsedda som slöd för en vid tillämpning visat en viss tveksamhet rörandeinstitutets möjligheter. Det förhållandel all staten inte ens ansetts varaberättigad att söka lagfart på egendom som den av ålder innehar (se skrivelse1982-02-26 från lagmannen vid till , ingår i LMVsakt 309-811-80) kan också bli ell skäl till alt inskrivningsmyndigheterframdeles tvekar all meddela lagfart efter lagfarlssammanträde. LMVanser således att den uppkomna situationen bör lösas med lagregler av generellnatur. En omedelbar lösning synes kunna utformas i huvudsaklig överensstämmelsemed det förslag som fastighetsbildningsutredningen i sitt yttrande förordatoch som LMV under hand fåll del av. Lagreglerna bör ges formen avövergångsbestämmelser och tidsbegränsas. Domänverket:Högsta domstolens beslut den . 1981 har medfört, alt statens fastighelsförvärvfrån liden års lagfarlsförordning ej -liksom tidigare - skulle varaundantagna från lagfarlsplikl. förvaltar huvuddelen av statensfastigheter ute på landsbygden. Verkels arealmässigt betydande marker i Norriandsinland härrör till stor del från tiden . Likaså främst allakungsgårdar, civila och militära boställen under domänverkets förvaltning.Domänverket genomför 400-500 fas-tighelsförsäljningar . Verket anslulersig helt till kammarkollegiets framställning i ämnel och vill understrykavikten av alt en ändring i lagstiftningen kommer till slånd. 1982/83:54 24 FastighetsbUdningsuiredningen:Skrivelserna från stiflsnämnden i och kammarkollegiet har föranletlsav elt beslut som högsta domstolen meddelat all avslå enansökan om inteckning i en kyrkan tillhörig faslighet för vilken skyldighet attsöka lagfart ej förelegal och lagfart ej heller sökts (NJA 1981 s. 978).Innebörden av rättsfallet, med det av justilierådel gjorda tillägget,torde vara atl del beträffande s. k. äldre fång, dvs. fång som ägt rum förelagfarts- och inteckningsförordningens ikraftträdande den ,enligt gällande rätt krävs lagfart som förutsättning dels för senare förvärvaresmöjlighet atl erhålla full lagfart, dels för all inteckning skall kunnabeviljas. Fastighelsbildningsulredningendelar den uppfattning om rättsläget i nu förevarande avseende som högstadomstolen givit uttryck ål. Mot bakgrund härav och då del av sliftsnämndensoch kammarkollegiets skrivelser framgår all det inte är ovanligt att publikjord överlåts gör sig behovet av en reform gällande i del hänseendet de bådaorganen framfört. tillstyrker alt en sådanreform kommer lill stånd genom införande av en lilläggsföreskrifl ijordabalkens promulgationslag. Beträffandeinnehållet i en sådan föreskrift har stiftsnämnden och kammarkollegiet lämnalolika förslag. förordar införande av en föreskrift motsvarandeden som föreslogs i I9§ i lagberedningens förslag till lag om införande av nyajordabalken. Kammarkollegiet föreslår en föreskrift motsvarande den som finns i18 § andra stycket lagen om införande av fastighelsbildningslagen. Enligl faslighetsbildningsutredningensmening går det inle alt låta innehållet i något av de nämnda lagrummen ijäna somförebild för en nu ifrågavarande lilläggsföreskrifl i jordabalkens promulgationslag.Skälen härtill är följande. Vadförst gäller den lösning stiflsnämnden förespråkar torde det närmast varaförsta stycket i den av lagberedningen föreslagna 19 § som intresserar. Omdelta förslag och förslagel lill 53 §, vilka överensstämde med det sedermera avjordabalksutredningen framlagda, hade upphöjts till lag, skulle det ha betyttatt undantagsregeln i 8§ första stycket lagfartsförordningen och 12 § förstastycket inteckningsförordningen alltjämt skulle äga giltighet på de äldrefången, dvs. lagfart skulle beträffande dessa fång inte vara nödvändig för atllagfart för ny ägare eller inteckning skulle kunna beviljas. Varkenlagberedningens eller jordabalksulredningens förslag i nu berört hänseendeledde dock till lagsiiftning. Av allt atl döma berodde detta på ett förbiseendevid den efterföljande depariementsbehandlingen. Propositionen angåendejordabalkens promulgationslag kom alltså inte alt följa lagberedningens och jordabalksulredningensförslag. Förutom att 19 § inte kom med i den fortsatta behandlingen valdes i departementsförslageien någol annan disposition av promulgationslagen än den beredningen och utredningenhade föreslagit. Jordabalkens promulgationslag är disponerad i överensstämmelsemed departementsförslagei. Den sålunda valda dispositionen medför atl det i promulgalionslagensaknas lämpligl ställe alt "stoppa in" en motsvarighet tillifrågavarande 19§ första stycket. Det avsnitt som närmast skulle ha kunnatkomma ifråga för etl tillägg skulle vara det under rubriken. Skulle 19§placeras där måste emellertid en större del av promulgationslagen disponerasom, vilket knappast kan anses rimligt. Härtill kommer atl 19 § inte hade en tillfredsställandeutformning. Lokutionen "rättsförhållande angående fast egendom, vilkettillkommit före nya balkens ikraftträdande" täcker nämligen inte de falldå förvärv av faslig-hel, för vilken fångesmannen ej varit skyldig alt söka lagfart,skett efter 1982/83:54 25 Om exempelvis förvärv avkyrklig jord ägl rum efter skulle således 19 § inte kommaalt innebära undantag från regeln om krav på lagfart för fångesmannen somförutsättning för att lagfart för förvärvaren skall kunna beviljas. Vad därefter angår kammarkollegiets förslag om införande ijordabalkens promulgationslag av en motsvarighet lill 18 § andra stycket FBLPkan mol della först och främst göras erinran från rättssäkerhetssynpunkt. Inämnda lagrum finns inte nägon bestämmelse för de äldre fångens del-motsvarande de i 8 § första stycket lagfartsförordningen sammanställt med 7§samma förordning och i I2§ första stycket inieckningsförordningen -om altäganderätten skall styrkas på annat sätt om ej lagfart kan åberopas. I eltsammanläggningsärende spelar detta emellertid inte någon roll. Det är nämligengenom bestämmelser i fastighelsbildningslagen sörjt för all ägarförhållandenaalllid blir utredda i sådana ärenden, se 4 kap. II § och 12 kap. I § FBL. Annoriunda skulle detemellertid bli i ell lagfarts- eller inleckningsärende. I jordabalken finns ju inlenågon bestämmelse om atl äganderätten skall styrkas på annat sätt om lagfart ejkan åberopas. Del skulle beträffande de äldre fången betyda alt ny ägare inteskulle behöva styrka sin fångesmans laga åtkomst av fastigheten för erhållandeav lagfart och atl sökanden av inteckning inte skulle behöva styrka sin äganderätttill fastigheten för all få ansökningen beviljad. En sådan ordning torde ejkunna godtas. Mol kammarkollegiets förslag kan också invändas an enföreskrift motsvarande 18§ andra stycket FBLP har en för begränsad räckvidd.En sådan regel skulle medge undantag från kravet på lagfart endast när sökandeni ärendet förvärvat sin fastighet på sådant sätt att han ej varit skyldig altsöka lagfart. Regeln skulle ej gälla för sökande som förvärvat fastighet frånsådan fångesman. På grund av de nu framförda erinringarna mot såvälstiftsnämndens som kammarkollegiets förslag till utformning av entilläggsföreskrift i jordabalkens promulgationslag måste mönster för en sådanföreskrift hämtas från annat häll. Fastighetsbildningsulredningen förordarhärvid en utformning med utgångspunkt från innehållet i 7 § och 8 § förstastycket lagfartsförordningen saml 12 § första stycket inieckningsförordningen.Förslagsvis skulle tilläggsföreskriften kunna ha följande lydelse. Bestämmelsen i 20 kap. 7§ 2 jordabalken gäller ej vidförvärv från någon somförvärvat fastigheten på sädanl sätt alt han enligl äldre lag inte varitskyldig all söka lagfart. Fångesmannens åtkomst skall dock styrkas påannat sätt. Som fastighetsägare vid tillämpningen av 22 kap.jordabalken skall även anses den som åtkommit fastigheten på sådantsätt all skyldighet all söka lagfart inte förelegat och som på annat sätt kan styrka sin äganderätt. Såvitt avser innebörden av att äganderätten skall styrkaspå annat sätt närlagfart ej kan åberopas må hänvisas lill den praxis som utbildades under denlid lagfarts- och inieckningsförordningarna var gällande. om kravet på utredning rörande äganderätten skulle måhändasamma krav kunnaställas som de som anses gälla beträffande motsvarande utredning vid lagfartssammanlräde.Av uttalanden i motiven lill bestämmelserna om sådant sammanträde och om den utredning rörandeäganderätten som därvid skall krävas synes framgå alt meningen är att då förvärvarénoch hans eventuella efterföljare i äganderätten innehaftfastigheten oklandral underlängre lid kravet på bevisning om förvärvet inle skall ställas särdeles högt; idel särskilda fallet skall vid lång lids hävd utredning i övrigt kunna avvaras (prop. 1970; 20B s. 597). 1982/83:54 26 Den nu föreslagna föreskriften föreslås placerad i promulgationslagensavsnitt med rubriken och där utgöra en ny 58a§. Nuvarande 58 a § får därvid ändrastill 58 b §. : Vid Sveriges kuster och i landetsfem största insjöar finns åtskilliga och skär som tillhör eller ansestillhöra staten. Omkring 200 av dessa öar är bebyggda, varav flertalet utgör s.k. kronoholmar. utreder den framtida dispositionenav samtliga bebyggda, statligt ägda öar och sålunda inle bara bebyggda kronoholmar. Äganderätten till en mängd och skär i havsbandethar av ålder ansetts tillhöra kronan. Delta betraktelsesätt torde höra närasamman med den dåtida rälien lill fiske (kronans regalräll) i del omgivandevattnet. Öarnas karaktär av kronomark synes få uppfattas som en naturlig följdav att öarna i äldre tid inte allmänt ansågs höra lill någol strandhemman ellerskifleslag eller vara på nägon annan grund i enskild ägo. I vissa fall har deaktuella holmarna och skären ställts under viss myndighels direkta förvaltning,exempelvis domänverket, eller någon militär myndighet (fortifikaiionsförvaltningen).Åtskilliga och skär har kronan av ålder upplåtit lill allmänheten lillfritt begagnande. I fråga om dessa och de beträffande vilka inle någolsärskill förvallningsbeslul meddelats ankommer tillsynen på kammarkollegiet. Holmarna och skären utanför kusterna betraktades ofta iäldre lider som värdelösa. Man var främst intresserad av all fiska i dekringliggande vattnen och bedriva säl- och sjöfågelsjakl omkring holmarna. Pågrund härav torde del vanligtvis inle ha varit angelägel för vare sig kronaneller enskilda alt hävda äganderätt till dessa . Härav följer altosäkerheten rörande äganderätten lill dessa ofta har varit slor. Till dellahar också bidragit all de bakomliggande rättsförhållandena ofta har varit kompliceradeoch oklara. Slutligen bör erinras om alt frågan om statens äganderätttill och skär har berörts i flera olika sammanhang, bl.a. i äganderättsutredningarav lokal omfattning (se t. ex. SOU 1925: 19 vad gäller ), i lagförarbeten(se prop. 1950: 59 s. 18 och 30 ff.) saml av revisorer (se revisionsberänelsenlill riksdag § 33 s. 268 ff. och JoU 1966:25). Som ell alternativ till alt bevara kronoholmarna i statensägo skall kronoholmsutredningen utreda om och i vad mån bebyggd mark på holmarnalämpligen kan överlåtas till kommuner eller enskilda. Utredningen övervägerföreslå all staten i vissa fall erbjuder kommuner alt få förvärva bebyggda kronoholmar. Som framgår av det tidigare sagda finns del många kronoholmarsom slaten äger eller anses äga utan all innehavet grundar sig på ett förvärv iegentlig mening.