prop · G60387 · 1982-12-31 00:00:00 — Utsläppsförbuden äger inte tillämpningi fråga ora a) sådant utsläppi havet av olja eller oljehaltig blandning som är nödvändigt för ett fartygs säkerhet eller föratt rädda människoliv till sjöss, eller b) sådant utsläppi havet av olja eller oljehaltig blandning sora är en följd av en skada på fartyget eller dess utrustning 1) förutsatt att alla rimliga försiktighetsåtgärder har vidtagits efter det att skadan inträffat eller utsläppetupptäckts, i syfte att hindra eller så längt som möjligt begränsautsläppet, och 2) utom när ägaren ellerbefälhavaren handlat antingen i avsiktatt orsaka skada eller vårdslöst och med kännedom om att en skada troligenskulle bli följden, eller c) utsl'äpp i havetav ämnen som innehåller olja och som godkänts av landets myndigheter, när de användsi syfte 1982/83:87 167 att bekämpa särskilda föroreningsincidenterför att sä långt som möjligt begränsaskada på grund av förorening. Har ett utsläppskett till följd av en sådan olyckshändelsesom här avses skall vattenföroreningsavgift bara tas ut, om utsläppet inte har begränsats sä långt det är möjligt. De krav som härvid ställs på besättningen framgårav b). Denna typ av utsläpp skiljer sig från de avsiktliga utsläppen och kan i rättstillämpningen tänkasmedföra vissa problem. I mer tveksammafall kommer sådana ärenden troligen att hänskjutastill domstols prövning. Vattenföroreningsavgiftenskall påföras fartygets redare eller, om redare saknas eller det inte kan fastställas vem som ärredare, fartygets ägare. Överiätelse av fartyget eller rederirörelsen befriar inte redaren eller ägaren frånbetalningsskyldigheten. Att avgiften skall påföras redaren har nämntsflera gånger tidigare. Man kan dock fråga sig varfördet skall vara möjligt att påföra ägaren avgift. Pä flera ställen i VFL ställskrav pä eller ges möjligheter att ingripa mot fartygets redare eller ägare, t.ex. i 6 kap. 9 §, 7 kap. 8 §och 9 kap. 6 §. Den sistnämnda paragrafen föreskriver straff för redareneller ägaren i vissa närmare uppräknadefall. Bestämmelsen motsvarar till väsentliga delar 24 § i lagen (1972:275) om åtgärder mot vattenföroreningfrån fartyg. 1972:38 uttalades(s.77) att alla fartyg inte har redare och att även ägaren därför gjordesansvarig enligt paragrafen. Om det fanns redare skulle han emellertid i första hand ha ansvaret. I de fall där det bliraktuellt att ta ut vattenföroreningsavgift torde det varaytterligt sällsynt att ett far- 1982/83:87 168 tyg inte har redare. I de allra flesta fall är det därför redaren som skall göras betalningsskyldig. Det kan dock tänkas fall, särskilt i fråga om utländskafartyg, där det kan vara sv. '.rt att klarlägga vem som ärredare och där det är möjligt attvia fartygsregister fä besked om vem sora är ägare. Aveffektivitetsskäl är det angeläget att kunna vända sig mot ägareni ett sådant fall. Sedan fär det ankomma päägaren och den eventuelle redarenatt sinsemellan göra upp ora vera som slutligen skallstå för avgiften. Begreppet redare finns inte definierat i svensk lagstiftning.Med begreppet förstås vanligen den som "reder" fartyget, dvs. handhar driftenav det och bema.nnar det. I normalfallet ärdet inte svårt att fastställa vem som ärredare. Vid uthyrning av ett fartyg i huvudsak obemannat, s.k. bareboatcharter, är det förhyraren som driver och bemannar fartyget och som följaktligen äratt betrakta som redare. Som har framhållitsi avsnitt 5.4 skall vattenföroreningsavgiftpåföras fartygets redare eller ägare,oavsett om denne är en fysisk eller ju'ridisk person.Det bör i detta sammanhang påpekas att särskildaansvarighetsregler gäller delägare i partrederi enligt 40 § sjölagen.Partrederi formen är en mycket vanlig form för ägande avfartyg inte bara i utan ävenutomlands. Av intresse härär vissa uttalanden i prop.1980/81:92 om ändring i miljöskyddslagen om vem som är rättavgiftssubjekt när en rörelse har överlåtits efter det att gärningen begicks men före avgif-cstalansväckande (s. 85 f.). Där uttalas bl.a. följande.Drevs rörelsen av en fysisk person när gärningenbegicks, skall han svara för avgiften likaväl som fördet straff som kan dömas ut för gärningen. Hanhar ju tillgodogjort sig fördelarna, även om han har överlåtit rörelsen. I fråga om verksamhet sora drivs av aktiebolag ellerandra juridiska personer kan åtskillnad göras 1982/83:87 169 mellan det fall däöverlåtelsen avser den verksamhet, t.ex. en fabrik, vari överträdelsen harbegåtts. Anspråket pä miljöskyddsavciften riktar sig mot den förmögenhetsmassasora hålls saraman av t.ex. ettaktiebolag. Att bolaget överläts inverkar sålunda inte ens i fall som gäller fåraansbolagpå frågan om vem som är rätt avgiftssubjekt. Av samma skälkan inte heller en överlåtelse av själva den anläggning vari överträdelsen har begåttsbefria det 'överlåtande bolaget från ansvaret för miljöskyddsavgiften. Samma principer börgälla för överlåtelser av fartyg och rederirörelse.Eftersom sädana överlåtelser är mycket vanliga och man möjligen kan befara att skentransaktioner kan vidtas för att försvåra uttagandet av avgift, har en erinran av dennainnebörd tagits in som ett andra stycke iparagrafen. Vattenföroreningsavgiftenskall bestämmas med hänsyn till utsläppetsart och omfattning samt fartygets storlek. Regeringen eller den myndighet somregeringen utser meddelar n'ärmare föreskrifter om avgiftens storlek. Utformningen av den s.k. parametern för vattenföroreningsavgiftenhar diskuterats utförligt i avsnitt 5.4. Såsom har angetts därskall man som utgångspunkt för avgiftsb.e-räkningenta utsl'äppets art och vad utsläppet åtminstonehar omfattat och sedan med ledning av en avgiftstabell, där olika belopp har tagits upp för olika fartygsstorlekar, avläsa avgiften. Exempel på en avgiftstabell för oljeutsläpp finns i avsnitt 5.4. Liknande tabeller skallfinnas även för andra skadliga ämnen. Tabellerna bör beslutas av regeringen och tas in i förordningen (1980:789) om åtgärder motvattenförorening frän fartyg. Vissa tabeller kan möjligen beslutas av myndighet under rege- Prop.1982/83:87 170 Det bördärför finnas en möjlighet till subdelegation . Tillämpningen av vattenföroreningsavgiften bör - pä samma sätt som i frågaom miljöskyddsavgiften - vara obligatorisk.Om det föreligger förutsättningar för att ta ut avgift skall besluta omsädan, om inte detta i särskilda fall skulle framstå som otillbörligt. Vattenförorening_savgiftenfår sättas under vad som följer av de föreskrifter sora har meddelats med stöd av 3 §eller efterges, om särskilda omständigheter föreligger. Paragrafen motsvarar 55 § miljöskyddslagen och har liksom den tillsyfte att mildra effekten av den obligatoriska och strikta tillärapningen av avgiftsreglerna. Jämkningsmöjligheternaär enbart avsedda för undantagsfall. En tänkbar grund för nedsättning eller eftergift är att befälhavarenvisar att han trots alla rimliga försök inte har kunnat lämna vattenföroreningarna till mottagningsanordningi land. Mot bakgrund av den utbyggnad av mottagningsanordningar som skett bl.a.i och med hänsyn till avgiftens preventiva syfte finns det inteanledning att tillämpa jämkningsmöjligheterna annat än i mycket speciella fall. Frågor ora vattenföroreningsavgift prövas av myndighet som regeringen utser. Myndighetens beslut ora vattenföroreningsavgift verkställs som domstols dom. Frågan om handläggande myndighet har tidigare behandlats i avsnitt5.6. I normalfallet skall avgiftsfrägornahandläggas av kustbevakning,men även skall ha rätt att göra ingripanden i brådskande fall. Prop.1982/83:87 171 ta bör framgå av förordningen(1980:789) ora åtgärder raot vattenförorening från fartyg. Ett skälatt inte ange myndigheternas namn i lagen äratt det kan bli aktuellt med namnförändringar på grund av förslag till sammanslagning av sjöfartsN-erket och . Ett avgiftsbeslut av bör verkställassom domstols dom. Detsamma gäller enligt58 § andra stycket miljöskyddslagen förkoncessionsnämndens beslut om miljöskyddsavgift (jfr prop. 1980/81:92 s. 466 f.). För att säkra bevisning eller säkerställa statens anspråk på vattenföroreningsavgift fårrayndighet som avses i 5 § och annan myndighet som regeringenutser meddela de förbud och förelägganden som är nödvändiga, såsom 1. förbud mot fartygets avgång eller vidare resa, 2. förbud att påbörja eller fortsättalastning, lossning, läktring eller bunkring, 3. föreläggande attfartyget skall följa en viss färdväg, 4. föreläggande attfartyget skall anlöpa eller avgå från en visshamn eller annan uppehällsplats. Beslutas förbud eller förel'äggande skall7 kap. 7-10 §§ gälla i tillämpliga delar. Möjligheten till snabba och effektivarayndighetsingripan-den är av väsentlig betydelse för att man skall uppnå godaresultat med vattenföroreningsavgiften. I detta syfte bör man, i enlighet med vad som anförts i avsnitt 5.5, utnyttja relevanta möjligheter till ingripanden bland den "katalog"av åtgärder som finns uppräknade i 7kap. 5 § VFL. Har ett sådant förbud eller föreläggande beslutats av eller , skall det genast underställas gränschefen(jfr avsnitt 5.6). Beslutas förbud eller föreläggande skall7 kap. 7-10 §§ VFL gälla i tillämpliga delar. Detta innebär bl.a. att vite får sättas ut, att polismyndighet om detbehövs skall 1982/83:87 172 vidta åtgärder fö-att förhindra överträdelse av förbud mot fartygs avgång eller vidare resa samt att tull- och lotsmyndigheterna skall, så länge förbudet gäller,inställa de förrättningar för fartygets resa som ankommer på dem. Till säkerställande av anspråkpå vattenföroreningsavgift fårdomstol som avses i 9 kap. 8 § förordna om kvarstad. Därvid gäller i tillämpliga delar vad i 15 kap. är föreskrivet omkvarstad för fordran. Paragrafen har en motsvarighet i 57 § miljöskyddslagen. I den allmännamotiveringen har frågor om kvarstad behandlats iavsnitt 5.5. För att göra det möjligtatt väcka talan vid sjörättsdomstolhar en hänvisning gjorts till 9 kap. 8 § VFL. Att talan om kvarstad skall väckas av framgår av utkastet till ändringar i förordningen. AV naturliga skälkommer förordnanden om kvarstad i allmänhet att rent faktiskt avse det fartyg som har släppt ut skadliga äranen.Det finns emellertid inget som hindrar att annan egendom väljs för att säkerställabetalning av vattenföroreningsavgiften. Sålunda kan t.ex. ett annat av redarens fartyg bli föremål för kvarstad. Förbud enligt 6 § bör inte gälla under någralängre tidsperioder. Skulle säkerhet inte ställasoch förbudet kommer att gälla mer änen vecka efter beslut om vattenföroreningsavgifthar meddelats torde böra ansöka om kvarstad hos domstol. Så snart betryggande säkerhet har ställtsför vattenföroreningsavgift skall, om inte bevi.sning mäste säkras, förbud sora avses i 5 § eller kvarstad enligt 7 §upphävas. Prop.1982/83:87 173 ställs betryggande säkerhet förvattenföroreningsavgift bortfaller i allmänhet skäletför en säkerhetsåtgärd. Har bevisning hunnit säkras, skall säkerhetsåtgärden upphöra . Detta gälleroavsett ora myndighet har fattat ett beslut enligt 6 § eller om domstol har beslutat om kvarstad. Sevidare i avsnitt 5.5. Myndighets beslut om vattenföroreningsavgift och beslut ora förbudeller föreläggande enligt 6 § överklagas genom besvär hosdorastol som avses i 9 kap. 8 §. Besvärshandlingen skall ha kommit intill dorastolen inora frånden dag dä klaganden fick del av beslutet. Vid prövning avbesvär över beslut om vattenföroreningsavgifttill'ämpas lagen (1945:807) ora handläggning av domstolsärenden. Därvid gäller förklaganden i tillämpliga delar vad sora är föreskrivet orasökande. I fråga om domstolsprövningen av vattenföroreningsavgift hänvisas till framställningen i avsnitt 5.6. Genom att ärendelagenskall tillämpas kommer enligt 5 § vid förhandlinginför rätten att i tillämpliga delar gälla vad i ärstadgat ora huvudförhandling i tvisteraäl. En fördelär att det enligt samma paragraf är möjligt attavgöra ärendet i sökandens eller annans utevaro.Eftersom ärendet är tvistigt skall det prövas av minst tre och högst fyra lagfarna domare. Mot tingsrätts beslut får talan föras i hovrättenenligt 52 kap. . Enligt försläget till ändringari förordningen skall varaklagandens motpart. 1982/83:87 174 Lag om ändring ilagen (1980:424) om åtgärder mot Härigenom föreskrivs i frågaom lagen (1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg de15 att nuvarande 10 kap. skall betecknas 11 kap., delsatt i lagen skall införas ett nytt 10 kap. av nedan Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 10 kap. Vattenföroreningsavgift1 § skall tas ut. något av de för -bud mot vatten oreninq från fartvq som avses och utsläopet inte är obetydl Detsamma gäller om ett sådant ; i 2 kao. så långt det är Vattenföroreninqsavqiftenskall påföras fartyqets redare eller, om redare saknas eller det inte kan fastställas vem som ärredare, fartyqets ägare. Överlåtelse av fartyget eller rederirörelsenbefriar inte redaren eller äqaren från betalningsskyldigheten . sättas under vad som folier av föreskrifter som har meddelats stöd av 3 § eller efterqes, om särskilda omständigheter förel: Frågor om vatten föroren i nasav- För att säkra bevisning eller säkerställa statens anspråk på vattenföroreningsavgift fårmyndighet som avses i 5 . och annan myndighet som regeringen utser meddela deförbud och förelägganden somär nödvändiga, såsom 1. förbud mot fartyqets avgång eller vidare resa, 1982/83:87 , läktring eller bunkring. fölia en viss färdväg. viss haran eller annan uopehålls- skall 7 kao. 7-10 iS'qälla i domstol som avses i 9 kap. 8 S ler i tillämpliga delar vad i 15- vet ora kvarstad för , om inte bevisning , förbud som avses i 6 <; eller kvarstad enligt 7 uop- Besvärshandlingen skall ha kommit intill domstolen frånden dag då klaganden fick del av beslutet. Vid prövning avbesvär över beslut om. vattenföroreninqsavgifttillämpas lagen (1946:807) om handläqgninq av domstolsärenden. Därvid gäller förklaganden i tillämpliga delar vad som är före-skrivetom sökande. Denna lag träderi kraft den Bestämmelserna i 10 kap. tillämpas endast i frågaom överträdelser som har skett efter ikraftträdandet. 12 1982/83. Förordning om ändring i förordniinen(1980:789) om åtgärder mot vattenförorening från fartvq Härigenom föreskrivs i frågaom förordningen (1980:789) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg dels att nuvarande 9 kap. skall betecknas 10 kap., dels att i förordningenskall införas ett nytt 9 kap. av nedan Vattenföroreningsavgiftför olja utgår enligt nedanståendetabell. Utsläppt oljeinängd i liter i storlek (tdw) mindre än 1 000 1 000- 5 000 5 001- 25 000 500 001 och mer 2 § och följande paragrafer skall innehålla tabeller förandra skadliga ämnen än olja. Prövning av frågor om vatten-föroreninqsavgiftenligt 10 kap. 5 S lagen (1980:424) om åtgärder mot vattenföroreningfrån fartvq ankommer på . Beslut enliqt10 kap. 6 § lagen om åtgärder motvattenförorening från fartyg fårmeddelas av , om beslutinte kan avvaktas med hänsyn till ' att det behövs snara åtgärder föratt säkra bevisning eller säkerställastatens anspråk på vattenföroreningsavgift. 6 s; lagen om åtqärder mot vatten- från fartyg, som har (qränschefen), som skall underställasfår inte överklagas. laqen (1980:424) om åtgärder mot vattenföroreningfrån fartyg skall myndigheten vidta sådana åtqärder som anges i 7 kap. . om kvarstad enligt 10 gen (1980:424) om åt- et företräder staten i. Denna förordning träder i kraft den Prop.1982/83:87 181 Sammanställning av remissyttranden över departementspromemorian(Ds K 1981:8) Vattenföroreningsavgift Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts avriksåklagaren (), hovrätten över och , kammarrätten i , , , brottsförebygganderådet (BRA), chefen för marinen, . meteorologiska och hydrologiskainstitut (), statskontoret, (), ,, kommerskollegium, generaltullstyrelsen, statensbrandnämnd, länsstyrelserna i . , och samtNorrbottens län, de svenska ledamöterna av Nordiska oljeskyddsunionens råd. Svenska naturskyddsföreningen.Svenska institutet, , ,. RÅ har överlämnat yttranden från överåklagaren i Stockholmsamt länsåklagarna i , samt och Kronobergslän. har överlämnat ett gemensamt yttrande från FöreningenSveriges länspolischefer och Föreningen . Kommerskollegiumhar bifogat yttranden från resp. handelskammare medanlänsstyrelsen i bilagt yttranden av , Lysekilsoch kommuner. i än har bifogat yttranden frånLandskrona kommun och hamn. har överlämnatyttranden från fiske-riintendenterna i nedre norra, nedre södra, östra ochvästra distrikten samt från fiskenämnderna i och län. har hänvisat till det yttrandesom förbundet gemensamt med ytterligare näringslivsorganisationer avgav överdepartementspromemorian (Ds Ju 1981:3) Ekonomiska sanktioner vid brott inäringsverksamhet. Så gott som samtliga remissinstanser vitsordar att detföreligger ett behov av ytterligare åtgärder för att motverka olagliga utsläpp Prop.1982/83:87 182 av olja eller andra skadliga ämnen från fartyg. Sålundadelar hovrätten över och den i promemorian redovisadeuppfattningen att de nu tillgängliga sanktionerna, böter och fängelse, inte ärtillräckliga för att förhindra överträdelser av gällande bestämmelser på dettaområde. Kammarrätten i finner det angeläget att det görskraftfulla ingripanden mot de omfattande utsläppen av olja och andra farligaämnen från fartyg. Skadeverkningarna av sådana utsläpp begränsar sig inte tillvad som kan iakttas efter utsläppet, vilket redan deti många fall är av skrämmande omfattning. Ofta har man dessutom anledning atträkna med långvariga, i vissa fall bestående skador. All erfarenhet visarenligt kammarrätten att nuvarande sanktionsmedel inte är tillräckliga för atteffektivt motverka vattenföroreningar genom oljeutsläpp o.d. Svagheterna i detnuvarande sanktionssystemet är att det krävs att skadan har uppkommit genomuppsåt eller oaktsamhet, vilket kan vara svårt att bevisa, och att detmestadels inte träffar den som ytterst drar av överträdelsen, nämligenredaren eller ägaren av fartyget. Mot denna bakgrund framstår den föreslagnavattenföroreningsavgiften som ett lämpligt komplement till det nuvarandesanktionssystemet. Länsåklagaren i och tån finnerdet, av samma skäl som låg bakom införandet av en överlastavgift, motiverat medatt införa den föreslagna vattenföroreningsavgiften. Denna måste då ovillkorligenvara så ingripande att den får avsedd preventiv verkan. Det får anses uppenbartatt de möjligheter som f.n. står till buds genom ådömande av bötesstraff ärotillräckliga även om maximistraff skulle utdömas. Särskilt angeläget torde detvara att avgift kan påföras även juridiska personer. hälsar förslaget om vattenföroreningsavgiftmed tillfredsställelse. Det förhållandet att de operationella utsläppen klartöverstiger utsläppen orsakade av olyckor både till antal och omfattning understrykerkraftigt behovet av en sanktionsavgift, som är ekonomiskt kännbar. framhåller att föreningenunder mycket arbetat för att minska oljeföroreningen av världshavenoch att man mot denna erfarenhetsbakgrund delar åsikten att ekonomiskastyrmedel är ett ändamålsenligt komplement till internationella konventioneroch andra administrativa styrmedel. anser att möjligheten attta ul en avgift direkt från fartygets redare eller ägare är ett steg i rättriktning mot att minska de förekommande avsiktliga utsläppen av bl.a. oljeresterfrån fartyg och anför vidare. De böter som ådöms ansvarigt befäl ombord uppfattasi många fall som högst orättvisa eftersom utsläppen i de fall de är avsiktligaär ett resultat av alt rederiet eller yttre omständigheter som väder och vind ochhårt pressat tidsschema för fartyget omöjliggjort för befälhavaren att hinnamed att uppsöka en av de fåtaliga mottagningsanläggningarna. 1982/83:87 183 har givelvis målsättningen att inle medverka tillvattenföroreningen vare sig i svenska eller utländska farvatten. Två instanser .Sveriges advokatsamfund och - ifrågasätter om det fmns etl reellt behov av en vattenföroreningsavgift.Sveriges industriförbund redovisar en principiellt avvisande ståndpunkt tillsanktionsavgifter. Förbundet påpekar att sådana avgifter påförs efter relativtschablonmässiga grunder och utan hänsyn till betalningsförmågan hos ettföretag, vilket gör att sanktionen kan slå mycket ojämnt och leda till ensnedvridning av konkurrensen. En grupp vars intressen det fmns anledning attsärskilt beakta inom ramen för ett system med sanktionsavgifter är deoprioriterade borgenärerna. Avsaknaden av billighetsöverväganden vid utdömandetav sanktionsavgifter kan leda lill företagels konkurs och drabba de opriorileradeborgenärerna håri. I ett allmänt setl svårt ekonomiskt läge kan därför ettstrikt ansvar av typen sanktionsavgifter leda till en onödig utslagning avförelag. understryker vidare atl den inom svensk straffrättsedan länge etablerade skuldprincipen går förlorad vid ett system med sanktionsavgifter.Del är. framhåller förbundet, viktigt att samhället upprätthåller den principenäven när del gäller överträdelser som har begåtts inom en juridisk personsverksamhet. En ohejdad utbyggnad av etl sanktionsavgiftssystem - ulanförankring i det allmänna rättsmedvetandet - där principen om bevisad skuldfår stå tillbaka kan få menliga konsekvenser för hela den svenska straffrättenoch regelsystemets preventiva effekter. Nästan alla remissinslanser godtar att det införs en ekonomisksanktion av det slag som har föreslagils i promemorian. Uttryckligatillstyrkanden har sålunda lämnats av RA. överåklagaren i ,länsåklagaren i och , länsåktagaren i Ålvsborgslän, hovrätten över och , kammarrätten i , Stockholmstingsrätt, , , , , statskontoret,, fiskeriintendenterna i nedre södra, östra och västradistrikten, fiskenämnderna i samt och tån,, handelskammare, generaltullslyrelsen, statensbrandnämnd, lånsstyrelsen i och lån, , ochSotenäs kommuner, i , kommun,hamn, i . Föreningen , de nordiska ledamöterna avNordiska oljeskyddsunionens råd, . Svenska luimnförbun-del.Svenska kommänförbimdet, Svenska maskinbefälsförbundel, , och Sjösportens samarbetsdelegation. avslyrker att man nu införvattenföroreningsavgifter och anför. Prop.1982/83:87 184 Med hänsyn till att fall av vattenförorening från fartygofta inträffar och att dessa inte sällan är av allvarlig beskaffenhet måstesamhället ha möjlighel all vidtaga kraftfulla och effektiva skyddsåtgärder.Dessa bör vara av såväl praktisk som juridisk art. Samfundet anser att behovetav juridiska möjligheter att ingripa mot fartyg som orsakar vallenföroreningredan nu är rimligt väl tillgodosett medan resurserna att praktiskt övervakavattenområdena och ingripa mot fartyg som genom utsläpp förorenar dessa intepå långt när är tillräckliga. Sålunda fmns det straffsanktioner mot dem som är ansvarigaför oljeutsläpp. Vidare fmns del i gällande lag byggd på internationell konventionstrikt ersättningsansvar för skada vållad genom oljeutsläpp från lastadetankfartyg. Ersättningsskyldigheten är osedvanligt väl garanterad genom delsrederiernas protection-försäkring till mycket betydande belopp och dels densärskilda internationella oljeskadefonden (SFS 1973: 1199). Motsvarande stränga skyddsreglering finns i princip inteför oljeutsläpp från land. Därvid skall beaktas atl utsläpp från land svararför den dominerande delen av havsföroreningarna. Ett mindre anlal spektakulärakatastrofskador från fartyg har fäst den allmänna uppmärksamheten på utsläppfrån fartyg på ett sätt som måhända inte motiveras av dessas relativa betydelseför havsmiljön i stort. Vidare härrör de katästrofartade utsläppen inte fråntankrengöring och andra operationella utsläpp utan från haverier, där denpreventiva effekten av avgifter eller andra sanktioner är obetydlig.Katastrofutsläppen i samband med olyckorna med bl.a. och föranlett etl intensivt lagstiftningsarbete inom ramen för IMCO(). På den nautiska sidanarbetar man med trafikseparering, rapporteringsskyldighet etc. Vidare sökerman utvidga strandstaternas befogenheter att ingripa vid hotande oljeskador.Slutligen pågår revision av bärgningskonvention.