prop · G60322 · 1982-12-31 00:00:00 — Kommitténanser att samordningsuppgifter inom räddningstjänsten kommeratt förändras genom det utökade regionala samarbetet mellan kommunerna.Fortfarande kommer det emellertid att behövas ett statligt organ på länsnivåinom räddningstjänsten. Bland annat kommer det även i fortsättningen att varanödvändigt att regionalt samordna den allmänna räddningstjänsten med de olikaformerna av särskild räddningstjänst. (Räddningstjänstkommitténanser i Ukhet med CK-gruppen inom försvarskommittén att det på central nivåbör bildas en ny myndighet för handläggning av frågor om civilförsvar ochfredsräddningstjänst. En sådan omorganisation är nödvändig om en integration avuppgifter i freds- och 1982/83:22 37 krigsräddningstjänstenpå lokal och regional nivå skall kunna genomföras. Räddningstjänstkommitténföreslår att det tillsätts en organisationskommitté med uppgift att närmareutreda uppgifter, medel och organisation för det nya centrala verket.Organisationskommittén bör även utarbeta en plan för genomförandet av den nyaorganisationen. Övrigaåtgärder för ökad effektivitet i den allmänna räddningstjänsten Kommitténsprincipbetänkande är ingen fullständig analys av möjligheterna tiU ökadeffektivitet inom räddningstjänsten. En förbättring av räddningstjänsten kanske även genom andra åtgärder än en ökad samverkan. Kommittén har intehaft möjlighet att i det föreliggande principbetänkandet utforma merdetaljerade förslag till sådana åtgärder. Kommittén pekar emellertid ibetänkandet på flera olika frågor som har aktualiserats i detta sammanhang. I både allmän och särskildräddningstjänst medverkar utom huvudmännen flera statliga organ och ävenprivata organisationer. De olika former av räddningstjänst som förekommer idagens samhälle kan enligt kommitténs mening inte ses isolerade från varandra.En olycka kräver ofta ingripanden av flera slag av räddningstjänst, framförallt om den är av större omfattning. För att samhällets räddningstjänstorgan skaUkunna ingripa med sina samlade resurser och följaktligen agera så effektivt sommöjligt är det viktigt att ett omfattande samarbete äger mm mellan de olikaorganen. Kommittén anser att en så långt möjligt enhetlig lagstiftningomfattande de huvudsakliga riktlinjerna för samhällets hela räddningstjänstskulle kunna stimulera ett sådant samarbete. En ökad effektivitet i denallmänna räddningstjänsten förutsätter också att kommunerna - som redan harberörts i samband med förslaget till räddningstjänstregioner- i störreutsträckning än får möjUgheter att använda redan befintliga resurseravsedda för andra ändamål än allmän räddningstjänst Kommittén bedömer att det ärmöjligt att i betydligt högre grad än förstärka den allmännaräddningstjänsten genom användning av sådana resurser. En integrering avräddningstjänsten i fred med räddningstjänsten i krig inom ramen för ettkommunalt huvudmannaskap kommer att avsevärt underlätta användningen avcivilförsvarets resurser. Denkommunanknutna civilförsvarsverksamheten kan också komma att stimulera en ökadsamordning av de fortsatta investeringarna i materiel, så att denna materielkan användas både i fredsräddningstjänsten och i krigsräddningstjänsten. Enförstärkning av den allmänna räddningstjänstens personal medcivilförsvarspersonal och vapenfria tjänstepliktiga är också angelägen.Kommittén anser vidare att de militära förbandens resurser i störreutsträckning än bör kunna användas i fredsräddningstjänsten. Ävenandra organ än civilförsvaret och det militära försvaret har som tidigare berörtsresurser som är användbara i den allmänna räddningstjänsten. 1982/83:22 38 Kommittén kommer att i sitt fortsatta arbete närmareöverväga hur dessa och olika privata organisationers resurser bäst skall kunnautnyttjas i den aUmänna räddningstjänsten. Enligt sina direktiv skall kommittén pröva om skyldighetenför t. ex. industriföretag som bedriver riskfylld verksamhet att hållaberedskap för räddningstjänst bör utvidgas till att omfatta även andra fall ände som anges i brandlagen. Kommittén anser det rimUgt att varjeföretag som bedriver sådan verksamhet bör ha en viss gmndberedskap mot olyckori eUer till följd av verksamheten. Omfattningen och den närmare utformningenav ett företags beredskapsorganisation bör emellertid i första hand kunnabestämmas på frivillig väg av företaget i samarbete med kommunerna. Företagensverkskydd är en viktig resurs i det här sammanhanget. Kommittén tar också upp olika frågor i samband medförebyggande åtgärder. Enligt sina direktiv skall kommittén pröva frågor om enskärpning av bestämmelserna i brandlagen om skyldighet för bl. a.industriföretag som bedriver riskfylld verksamhet att vidta förebyggandeåtgärder även mot andra nödlägen än brand. Regler som syftar till förebyggandeav olika slags olyckor finns i ett antal olika författningar. Kommitténdiskuterar i betänkandet möjligheten att ålägga företag och enskilda medriskfylld verksamhet en generell skyldighet att vidta förebyggande åtgärderinte bara mot brand utan även mot andra nödlägen. Kommitténbehandlar också översiktligt vissa andra frågor som hör till de förebyggandeåtgärderna. Framför allt gäller det information om rbker och skyddsåtgärder ochsotningsverksamheten. Andra åtgärder som knyter an till möjligheterna att skapaen effektivare räddningstjänst är frågor om de s. k. frivilUgorganisationernasarbete, om alarmeringen av räddningstjänstorganen och om forsknings- ochutvecklingsarbetet. Slutligen behandlas i betänkandet vissa synpunkter påkostnaderna för den allmänna räddningstjänsten. Det är svårt att utan närmarebedömningar av de framtida riskerna för olika slags olyckor ange om och i såfall på vilket sätt kraven på insatser från den allmänna räddningstjänstenkommer att förändras . Det är också svårt att bedöma hur den avkommittén diskuterade utvidgningen av den allmänna räddningstjänstensskyldigheter kommer att påverka insatsernas antal och omfattning. En väsentligtutökad samverkan i det av kommittén föreslagna systemet med räddningstjänstregionerkommer emellertid att medföra en ökad effektivitet i den allmänna räddningstjänsten.EnUgt den bedömning som kommittén har gjort skulle kostnaderna för den allmännaräddningstjänsten med det av kommittén föreslagna systemet för samverkan ochgenom övriga av kommittén aktualiserade åtgärder kunna bibehållas på ungefärsamma nivå som tidigare, som effektiviteten i räddningstjänstenskulle höjas. Skr.1982/83:22 39 Sammanställning av remissyttranden över räddningstjänstkommitténsbetänkande (SOU 1981:82) Samliällets räddningstjänst Efterremiss har yttranden över betänkandet avgetts av ,överbefälhavaren, , , , ,, luftfartsverket, , statskontoret,, , ,generaltullstyrelsen, arbetarskyddsstyrelsen, , statensbrandnämnd, länsstyrelserna i , , , ,, , och , , ochVästerbottens län, , landstingen i ,, , och , , , Jämtiandsoch , , , , ,, , , , , , , ,, , , , , , ,, , , , , , , ,, , , , , , , , ,, , , , , , ,, , , , , , , och Kalixkommuner. , och gemensamt, . CentralorganisationenSACO/SR, i , Styrelsen för svensk brandforskning,. , , samt Skeppsbrutna, . Yttrandenhar dessutom inkommit från . 2 Huvudmannaskapetför den allmänna räddningstjänsten Räddningstjänstkommitténhar bedömt att nackdelarna med ett statligt eller landstingskommunaltövertagande av huvudmannaskapet för den aUmänna räddningstjänsten är större änfördelarna. Kommittén föreslår mot bakgrund av att möjUgheterna är goda attväsentligt utöka samarbetet i syfte att få en effektivare allmänräddningstjänst ett oförändrat kommunalt huvudmannaskap. Ettövervägande antal remissinstanser är positiva till ett fortsatt kommu- 1982/83:22 40 nalthuvudmannaskap och anser att en ökad effektivitet bör kunna åstadkommas inomramen för ett sådant huvudmannaskap. De remissinstanser som har en annanuppfattning anser bl. a. att kommittén borde ha gjort en mer ingående prövningav alternativet med ett förändrat huvudmannaskap. Rikspolisstyrelsenhar ingen erinran mot etl bibehållet kommunalt liuvudmannaskap. Det kommunalahuvudmannaskapet förutsälter emellertid att de åtgärder som föreslås om en väsenfligtutökad samverkan mellan olika kommuners räddningstjänstorgan blir rationelltgenomförda. Överbefälhavarenhar intet att erinra rhot kommitténs framförda förslag. Civilförsvarsstyrelsenframhåller att den av försvarskommitté särskilt tillkalladeexpertgruppen som har haft att studera möjligheterna till en närmare samverkanmellan civilförsvar och kommunerna (den s. k. CK-gruppen) har föreslagit attkommunerna skall ges ansvaret för den lokala ledningen i krig avcivilförsvaret. Elt förverkligande av CK-gruppens förslag, vilketcivilförsvarsstyrelsen liksom försvarskommittén ställt sig bakom, innebärsåledes att kommunerna ges ansvaret för ledningen av räddningstjänsten undersåväl fred som under beredskap. vill i detta sammanhangsärskilt understryka vikten av att huvudmannaskapet för den fredstidaräddningstjänsten även framgent skall åvila kommun. Socialstyrelsenställer sig bakom de överväganden och förslag som framförs. Statensjärnvägar ser för egen del ingen anledning att invända mot det föreliggandeprincipbetänkandet. Statskontoretdelar i allt väsentligt de slutsatser kommittén har kommit fram tUl men ansersig inte ha underlag för att närmare bedöma kostnaderna. Riksrevisionsverketframhåller att räddningstjänstkommittén skall enligt sina direktivförutsättningslöst pröva frågan om huvudmannaskapet för räddningstjänsten.Kommittén, har i betänkandet pekat på flera tungt vägande fördelar med ettförändrat huvudmannaskap för den allmänna räddningstjänsten. Det borde motdenna bakgrund varit möjligt att göra en mer ingående prövning av dettaalternativ. RRV delar emellertid kommitténs bedömning att om det kommunalahuvudmannaskapet behålls bör en ökad samverkan mellan kommunerna kunna höjaräddningstjänstens effektivitet. delar kommitténs uppfattning att det inte är lämpligt att byggaupp en helt statlig räddningstjänstorganisation. Verket ställer sig bakomförslaget om ett fortsatt kommunalt huvudmannaskap för den allmännaräddningstjänsten. Generaltullstyrelsenframhåller att mol bakgrund av den erfarenhet som styrelsen besitter ifråga omsamverkan med den allmänna räddningstjänsten främst vid oljebekämpningsoperationerskulle det vara värdefuUt om det på 1982/83:22 41 landsidankunde skapas en huvudman med etl ansvars- och verksamhetsområde som svarar motkustbevakningens. Ett sådant system skulle avsevärt underlätta samverkan mellansjö- och landsidans resurser vid omfattande utsläpp till sjöss av miljöfarligaämnen. är tveksam till förslaget att nuvarandehuvudmannaskap bibehålles. Enligt styrelsens uppfattning har kommittén inte iutredningen presenterat tillräckUgt tungt vägande skäl som uppväger allafördelarna med ett statiigt huvudmannaskap. Styrelsen anser dock att kommitténsförslag beträffande inrättande av ett nytt centralt räddningstjänstverk bordekunna skapa förutsättningar för en viss central ledning från statens sida avden allmänna räddningstjänsten. Enligt styrelsens mening bör kommittén i sittfortsatta arbete förutsättningslöst utreda ansvars- och ledningsfrågorna närdet gäller den allmänna räddningstjänsten. Som grund för ett ställningstagandei dessa vitala frågor bör Ugga ett genomarbetat underlag innehållande bl. a.alternativa organisationsmodeller med kostnadsbedömningar. Härvid bör dentotala kostnaden för olika organisatoriska lösningar vägas mot varandra. instämmer i synpunkten att huvudmannaskapet lokalt för denallmänna räddningstjänsten oförändrat bör vUa på kommun samt att civilförsvaretoch övriga totalförsvarsresurser tillvaratas. finner att frågan om ett eventuellt förändrat huvudmannaskap förbrandförsvaret kunde redovisats grundligare. Med stöd av de erfarenheterbrandnämnden vunnit sedan gällande brandlags tillkomst anser dock nämnden attmed bibehållet kommunalt huvudmannaskap och en samverkan över kommungränsernabyggd på friviUighet, krävs styrmedel av olika slag som påverkar utvecklingen iönskad riktning. Exempelvis statlig tillsyn, som stimulans förerfarenhetsutbyte till fördel för högre och jämnare räddningstjänststandard, deav brandnämnden i tidigare sammanhang föreslagna dimensioneringsreglerna förräddningstjänstens utryckningsstyrkor, obligatoriska samverkansgrupper, inom avcentrala instanser fastställda samarbetsregioner, möjligheter att ställamateriella resurser till disposition åt färdigbildade räddningsregionerssamverkansorganisation etc. En jämförelse med krigsräddningstjänsten visar attför t. ex. en undsättningspluton inom civilförsvaret finns detaljeradebestämmelser om bemanning, personlig utrustning, fordon och övrig materiel, somär erforderlig för att de i målsättningen angivna målen med verksamheten skall kunnaförväntas uppnås. vill i detta sammanhang erinra om attinsatsstyrkorna för räddningstjänst i är små i förhållande till andra industrialiseradeländer. Länsstyrelseni framhåller att räddningstjänstkommittén har övervägt statligt,landstingskommunalt och kommunall huvudmannaskap för den allmännaräddningstjänsten. Kommittén har därvid kommit till, att kommunerna även ifortsättningen bör vara huvudmän. ansluter sig till dennauppfattning. Länsstyrelseni län instämmer i kommitténs förslag och anser Skr.1982/83:22 42 dessutom atl huvudmannaskapet också bör innefatta ansvaretför vissa delar av den särskilda räddningstjänsten. I delta inbegrips bl. a.utökad användning av statliga och kommunala resurser avsedda för andra ändamålän allmän räddningstjänst, t. ex. civilförsvarets och det militära försvaretsresurser. anser också att den spontana samverkan som finnskommunerna emellan bör kunna utökas genom att gemensamma rikfiinjer för t. ex.upphandling av materiel utarbetas. kunde lämpligen fungera som samordnare. i biträder kommitténshuvudförslag, oförändrat huvudmannaskap och kraftigt utökad samverkan. i kan inte finna några andravägar att nå en ökad effektivitet i den allmänna räddningstjänsten än dem somframförts av kommittén. Mot bakgrund av de direktiv som regeringen givit om attförslagen skall rymmas inom ramen för oförändrade resurser, delar ocksålänsstyrelsen kommitténs slutsats om att ökad effektivisering måste uppnåsfrämst genom förbättringar inom räddningstjänstens egen verksamhel.Länsstyrelsen ansluter sig därför till kommitténs uppfattning att någon ändringav del primärkommunala huvudmannaskapet för den allmänna räddningstjänsten inteskall ske. Nackdelarna med ett statUgt eller landstingskommunall övertagandeav huvudmannaskapet är väsentligt större än fördelarna. Det är enUgt länsstyrelsensmening inte enbart de ekonomiska förhållandena som här har betydelse. -Brandväsendets nuvarande uppbyggnad medför en omistlig närhet mellanallmänheten och dess räddningsorgan -brandförsvar-vid brand och olyckor som,förutom att brandförsvaret har en mycket lokalnära anknytning, skapat ettömsesidigt förtroende vilket i sig är en gmnd för effektiva insatser. Härtillkommer kraven på samordning av freds- krigsförhållanden mot bakgmnd avförsvarskommitténs förslag om ökad civilförsvarsanknytning.Länsstyrelsen finner i sammanhanget ej heller något att erinra mot deöverväganden som kommittén gör i fråga om en utökning av den allmännaräddningstjänstens skyldigheter att ingripa inte bara vid fara för liv, egendomoch miljö utan även vid olyckor som leder till att viktiga samhällsfunktioneräventyras. i län delar den principiellainställningen alt kommunerna bör vara huvudmän för räddningstjänsten såväl ifred som under krig. Det sistnämnda innebär att förordar ennärmare anknytning av civilförsvarsverksamheten till kommunerna med den kommunalaledningen som lokal civilförsvarsmyndighet. i delar kommitténs uppfattningatt det är möjligt att öka den allmänna räddningstjänstens effektivitet genomutökad medverkan med ekonomiska eller andra resurser från den privata sektorn,genom utökad användning av statliga och kommunala resurser avsedda för andraändamål än allmän räddningstjänst och genom en mer samlad användning av denallmänna räddningstjänstens nuvarande resurser inom större områden än enskildakommuner. anser att etl sådant Skr.1982/83:22 43 effektiviseringsprogrambör kunna genomföras inom nuvarande kostnadsram totalt sett och att det börske med ett oförändrat kommunalt huvudmannaskap. Länsstyrelseni biträder i allt väsentligt innehållet i ovannämndabetänkande. Länsstyreben iVästmanlands län framhåller att en av utredningens huvudfrågor är valet mellankommunalt eller statUgt huvudmannaskap. Kommittén framhåller att många fördelarskulle vinnas genom ett statiigt huvudmannaskap för den allmännaräddningstjänsten. Verksamhet, dimensionering av styrkor och utbildning skulleeffektiviseras. Likaså skulle planläggningen och den förebyggandebrandskyddsverksamheten bli enhetligare. För att få motsvarande effekter med ett primärkommunalthuvudmannaskap måste räddningsregioner tillskapas med ett långtgåendesamarbete inom regionerna. Kommittén framför dock flera motiv mot staten somhuvudman, bl. a. mycket stora kostnader vid ett övertagande. Om man därvidavser inlösen av byggnader och materiel är den totala kostnaden för samhälletsom helhet inte lika avskräckande. Utgifterna för staten vid övertagande blirtill en del inkomster för kommunerna. För många enskilda kan det vara tUlfördel att kostnaderna för räddningstjänsten betalas via den progressivastatsskatten. Ett annat motiv mot statligt huvudmannaskap är enligt kommitténatt den lokala förankringen delvis förloras. Kommittén bedömer möjligheterna tUl ett väsenfligt utökatsamarbete som goda och föreslår ett oförändrat kommunalt huvudmannaskap. Länsstyrelsenanser att fortsatt kommunalt huvudmannaskap är att föredra och förutsätterlångtgående samarbete inom räddningsregionerna. Med hänvisning tillförsvarskommitténs uppfattning om kommunalt civilförsvar framhåller kommitténatt det bör vara samma huvudman för räddningstjänsten i fred och krig. Detta,är en riktig princip. Det bör dock framhållas att försvarskommitténs förslag omkommunanslutet civilförsvar ännu ej behandlats. Länsstyrelseni ansluter sig till räddningstjänstkommitténs uppfattning att denlokala räddningstjänsten även i fortsättningen bör stå under kommunalthuvudmannaskap. För detta talar i synnerhet behovet av lokal anknytning av allade åtgärder som innefattas i såväl förebyggande som verkställanderäddningstjänst. Om det lokala civilförsvaret - såsom föreslagits - framdelesskall ledas av kommunala myndigheter är detta ytterligare ett skäl förkommunalt huvudmannaskap, eftersom man härigenom får samma organisation förräddningstjänsten i såväl fred som krig. ökar möjUgheterna dels attutnyttja civilförsvarets resurser för räddningstjänst i fred, dels att erhållaolika bonuseffekter t. ex. ifråga om omsättning av förrådsställd civilförsvarsmateriel.- , som ansluter sig till förslaget om ett lokalt civUförsvarunder ledning, vill emellertid även i detta sammanhang starktunderstryka betydelsen av att statsverket 1982/83:22 44 påtar sig alla merkostnader för kommunerna. Detta fåremellertid inte resultera i personalreduceringar vid länsstyrelsernasförsvarsenheter. Under en relativt efter beslut om överföring kommerbelastningen på försvarsenheterna dessutom att bli hög vad avser behovet avrådgivning till samt samverkan med kommunala myndigheter. i delar kommitténsuppfattning och förordar en lösning med - kommunalsamverkan i räddningstjänstregioner - "skärpt"statiig samverkan och medverkan (det gäller främst civilförsvaret/länsstyrelsernaoch försvarsmakten) - ökad ellersystematiserad samordning mellan arbetarskyddet och allmännaräddningstjänsten. har erfarit att bl. a. kommunerna Skellefteåoch i sina yttranden över räddningstjänstutredningens betänkande särskillpåpekat att förslaget om förbättrad räddningstjänst skall genomföras utan nyaeller extra kostnader för kommunerna. delar kommunernasuppfattning och förutsätter att kostnaderna kan täckas genom - minskade stafligakrav på räddningstjänstens utformning eller - statsbidraggärna i kombination med bidrag för det av försvarskommittén föreslagnakommunala ansvaret för lokalt civilförsvar. läns landsting anser, som kommittén, attprimärkommunerna även i fortsättningen bör behålla huvudmannaskapet för denallmänna räddningstjänsten. Huvudmannaskapet bör alltså inte överföras tilllandstingen. Sjukvårdshuvudmännen ansvarar visserligen för en del avräddningstjänsten, ambulansverksamheten och den medicinska katastrofberedskapen,men i övrigt är den allmänna räddningstjänsten en för främmandeverksamhet. Det är emellertid nödvändigt att den allmänna räddningstjänsten ochsjukvårdens organ samverkar. SärskUd medicinsk samverkanspersonal börexempelvis utses på skadeplatser och sjukvårdsorganen understödjas medsambandsmedel. instämmer iräddningstjänstkommitténs överväganden att primärkommunerna ävenfortsättningsvis skall vara huvudmän för den allmänna räddningstjänsten. stöder kommitténs uppfattningom ett oförändrat kommunalt huvudmannaskap för den allmänna räddningstjänsten.Den lokala förankringen är viktig och delar kommitténs bedömningatt nackdelarna med ett statligt eller landstingskommunalt överlagande avhuvudmannaskapet är större än fördelarna. Nackdelarna med staten ellerlandstingen som huvudman är bl. a. att det lokala engagemanget och den lokalaförankringen försvinner. Varje kommun får inte längre möjlighet atl inom sitteget område direkt påverka räddningstjänstens resurser och organisation. Enannan nackdel är att den allmänna räddningstjänsten är en förlandstingskommunerna främmande verksamhet. Skr.1982/83:22 45 Kommittén har dessutom beräknat att ett landstingkommunalteller statligt huvudmannaskap skulle bli mycket kostsamt vilket är ytterligareen nackdel. kommun förordar ett fortsatt kommunalthuvudmannaskap för brandförsvaret och uttalar att vad i principbetänkandetanförts rörande samordningsfrågorna synes riktigt och värdefullt. Nynäshamnskommun delar kommitténs uppfattning att det är angeläget atträddningstjänstverksamheten effektiviseras och också i vissa avseendenutvidgas. Likaså delar fullmäktige kommitténs uppfattning att det är angelägetatt räddningstjänstens personal är väl orienterad på det lokala planet.Kommunen kan dock ej finna att de nämnda förhållandena skulle utgöra skäl föratt vältra över kostnaden och ansvaret för en utvidgad räddningstjänst påkommunerna. Snarare synes de omständigheter som redovisas i utredningen tyda påatt utvecklingen går därhän att ansvaret för räddningstjänsten, till den delden ej utgöres av brandförsvar eller bilambulanstransporter, bör åvilastatsverket, som har möjligheter att skapa en rikstäckande organisation och attsamordna insatser för flera statUga myndigheter, vilka redan nu är engagerade iräddningstjänsten och som enligt utredningen torde komma att få än flerauppgifter i den. Sådana organ är enligt utredningen den lokala polisen,luftfartsverket, , , länsstyrelsema,, , militärförsvaret och civilförsvaret. Det kan isammanhanget vara av intresse att peka på ett kapitalkrävande område där densvenska räddningstjänsten bl. a. på gmnd av splittringen på ett stort antalhuvudmän är dåligt utbyggd och där det ur medborgerlig synpunkt är ytterstangeläget att en förbättring kommer till stånd. Det är möjUgheten atttransportera räddningspersonal och skadade med heUkopter. Behovet är påtagligtoch jämförelse med andra västeuropeiska länder utfaller ofta till vår nackdel. (Det må här anmärkas att avsaknaden i betänkandet av intemationella jämförelserär en brist i detta.) En effektiv utbyggnad av detta transportsystem torde dockvara svår att genomföra om kommunema (landstingskommunerna) skall vara huvudmänför verksamheten. Det är angeläget att en landsomfattande beredskap bygges upp.En sådan skulle visserligen ha stor regional betydelse, men framför allt skulleden ge möjlighet till effektiva räddningsinsatser vid olyckor med så omfattandepersonskador att insats av riks- eller riksdelsom-fattande resurser kräves.Typiska sådana är olyckor med allmänna, i regel statsägda kommunikationsmedel.Det synes icke orimligt att statsverket svarar för den beredskapen.