prop · G60393 · 1982-12-31 00:00:00 — Utgångspunkteni promemorian är att böter och viten normalt skall erläggas genom uppbörd ellerindrivning enligt de regler som finns i bötesverkställighetslagen.Förvandlingsstraffet avskaffas för det helt övervägande antalet fall då dessaåtgärder inte har lett till full betalning. 1982/83:93 14 tillförvandlinig skall finnas endasi för situationer då den uteblivna betalningenvid sammanvägning av samtliga omständigheter framstår som särskiltanmärkningsvärd från aUmän synpunkt. Förutsättningarnaför förvandling föreslås i promemorian angivna så att ådömda böter, som intehar kunnat indrivas, på talan av åklagare skaU förvandlas, om det är uppenbartatt den bötfäUde av tredska har underlåtit att betala böterna eller att förvandUngannars av hänsyn till allmän laglydnad är särskiU påkallad.Förvandlingsstraffet skall enligt promemorieförslaget bestämmas till fängelsei lägst florton dagar och högst . Flertalet remissinslanser har godtagit en lagstiftning ihuvudsak enligt de förordade riktlinjerna och i stort sett accepteratförslagets utformning. Två instanser, och , har dock avstyrkt förslaget. Tingsrätten anser att frivårdskommittén(Ju 1979:05) bör få i upppdrag att se över frågan om sankfioner mot dem sombrister i sin betalning av böter eller viten. I avvaktan på kommitténs arbetebör enligt tingsrätten den nuvarande ordningen i stort sett kunna bibehållas.Polisförbundet tar av principiella skäl avstånd från förslaget, då det enligtförbundets uppfattning skulle innebära att personer som har övertygats om brotti vissa fall i praktiken helt kan undgå påföljd. Föregen del vill jag till en början understryka att det givetvis är angeläget attbötesstraffets effektivitet upprätthålls. Bötesstraffet är en i mångasammanhang lämplig brottspåföljd, som saknar de skadeeffekter som har visat sigvara förenade med frihetsberövande straff. I rättstillämpningen utgörbötesstraffet den helt dominerande påföljden, och en aktuell utvecklingslinjeinom kriminalpolitiken är också att söka åstadkomma att dess tillämpningsområdeökar på fängelsestraffets bekostnad. Somen utgångspunkt för lagstiftningsfrågans bedömning konstaterar jag vidare attdet genom beslut har slagits fast att förvandlingssystemeti dess nuvarande utformning inte längre bör behåUas. Enligt vad haruttalat väger nackdelarna med systemet över fördelarna. I beslutpekas dock också på atl det kriminalpolitiska intresset av att främjabötesstraffets ställning som en lämplig och prakfisk påföljd är så framträdandeatt risken för en negativ utveckling måste ägnas särskild uppmärksamhet isamband med en reform. Fråganom förvandlingsstxaffet har behandlats, förutom i den nu aktuella promemorian,av två offentliga utredningar. Den har ingående belysts såväl i ettregeringsförslag som i ett inom särskilt upprättatförslag (se JuU 1977/78:25), och har tagit principiellställning i frågan. Enligt min mening föreligger nu ett tillfredsställandeunderlag för lagstiftning i enlighet med ställningstagande. Jaganser alltså att det inte bör komma i fråga att genom frivårdskommittén, somhar omfattande uppgifter av annan art, låta utreda hithörande problematik ännuen gång. Med anledning av vad polisförbundet har 1982/83:93 15 uttalatvUl jag framhålla att det givetvis inte är möjligt att tillgodose riksdagensönskemål utan att det i en del fall kommer att inträffa att personer som saknarförmåga att betala sina böter undgår ytteriigare påföljder. Det fortsattautredningsarbete som har bedrivits efter beslut visar enligt minmening att man, om man vill undvika att en bötesimmun gruppuppkommer, måste acceptera vissa av de negativa konsekvenser som är förenademed förvandlingsstraffet. Detta gäller oavsett den närmare utformningen av enny lagstiftning. De negafiva effekterna kan emellertid motverkas, om mankonstruerar ett system så att en påföljd inte urskillningslöst drabbar alla demsom inte betalar sina böter utan i görligaste mån inriktas direkt på de bötesgäldenärerbeträffande vilka kriminalpolitiska skäl för en sanktion gör sig gällande isärskilt hög grad. Väsentligt är vidare att man kommer bort frän det inslag avpersonalexekution som präglar det nuvarande systemet. Med de angivnautgångspunkterna anser jag, liksom flertalet remissinstanser, att enutgångspunkt för en ny lagstiftning bör kunna vara attförvandlingsstraffsystemet i dess nuvarande utformning avskaffas men att ettsystem för förändring av böter till fängelse ändå behålls med sikte på vissaspeciella faU. Det är en sådan ordning som föreslås i promemorian. För egen delansluter jag mig till promemorieförslaget med vissa modifika-fioner somjagåterkommer till i det följande. I detta sammanhang villjag nägot beröra en rent terminologisk fråga. De förslag somjag förordar idetta lagstiftningsärende kommer att innebära etl nytt eller åtminstone i sinagrundläggande drag förändrat system för förändring av bötesstraff fillfängelse i vissa fall. Det kunde därför ifrågasättas om man inte borde övergesjälva termen förvandling till förmån för en annan, t.ex."förändring" eller "omvandling", för att på detta sättmarkera övergången till en ny ordning. Jag har emellertid stannat för attbegreppet förvandling lämpligen bör behållas. För detta talar - som också framhåUsi promemorian att man därmed undgår inte bara de systematiska olägenheterutan också de praktiska tillämpningssvårigheter, som skulle kunna uppkomma omman inför en helt ny begreppsbildning pä detta område. Förvandlingsstraffet fårju anses vara ett väl inarbetat och känt begrepp. HärtiU kommer önskemålet i så stor utsträckning som möjligt bevarar den nordiska rättslikheten. 2.2I vilka fall skall förvandling ske? Somnärmare redovisas i promemorian framfördes under remissbehandlingen avviteskommitténs betänkande från flera håll förslaget att förvandlingsstraffetstUlämpningsområde borde begränsas så att det endast träffar vissa grupper,beträffande vilka man inte anser sig böra avstä från möjligheten att ingripamot underlåten bötesbelalning. 1982/83:93 16 Enligt18 § lagen (1964:168) om förvandling av böter gäUer f. n. att, när förvandlingsstraffåläggs, rätten får bevilja anstånd med verkställigheten, om omständigheternainte föranleder antagande att den bötfällde av "tredska eUer uppenbar vårdslöshet"harunderlåtit att betala böterna eUer straffets verkställighet behövs för hanstillrättaförande. Det visar sig också att förvandlingsstraffets ytterstakonsekvens, frihelsberövandet, enligt den nuvarande ordningen träffar en mycketliten grupp, något som inte bara beror på att anstånd ofta meddelas utan ocksåpå att många som erhållit förvandlingsstraff betalar före verkställigheten.Antalet bötesförvandlings-ärenden som anhängiggörs hos domstolarna uppgår tilldrygt 1 500 , medan endast ett drygt 30-tal personer tas in av förvandlingsstraff. Av dem som tasin i anstalt får det stora flertalet efter framställning genom nåd möjlighetatt betala böterna efter verkställighetens början. Promemorieförslagetär inriktat på att beslut om bötesförvandling skall meddelas endast i ett fåtalfaU, närmast motsvarande det antal personer, som f. n. tas in av förvandlingsslraff. Den angivnautgångspunkten accepteras av de flesta remissinstanserna, och den bör enligtmin mening läggas fill grund för en ny lagstiftning. Intressetinriktas i första hand mot den grupp som närmast ansett bör kommaifråga för straffrättsliga s. k. kompensationsåtgärder, nämligen den som bestårav personer som genom oUka slags illojala åtgärder gör sig oåtkomliga förindrivning (se JuU 1977/78: 25 s. 25). Som påpekas i promemorian synes deklientelundersökningar som har utförts på området visa att denna kategori av bötesgäldenärerf. n. inte tillhör dem som drabbas av förvandlingsstraffet. Dessa gäldenärertorde i stor utsträckning betala sina böter, eventuellt med tillgångar som deundanstuckit på olika sätt. Om de, som ofta torde vara fallet, har såvälobetalda böter som andra skulder till det aUmänna och lill enskilda ligger detnämligen på grund av förvandlingshotel i deras intresse atl i första handbetala böles-skulderna. Jag ansluter mig lill den i promemorian uttalademeningen att det finns skäl alt anta att den nuvarande regleringen fyller enbetalningsfrämjande funktion med avseende på den grupp som avses nu.Funktionen bör, som påpekas i promemorian, behållas i ett nytt system. I och för sig skulle detenligt promemorian vara tänkbart atl låta den nya regleringen ta sikte enbartpå den berörda gruppen bötesgäldenärer. I promemorian framhålls emellertidatt vissa nackdelar är förenade med en sådan utformning av regleringen. a.pekas på de svårigheter som erfarenhetsmässigt ligger i att bevisa verkställighetshindrandeåtgärder av aktuellt slag - det rör sig här i realiteten om gäldenärsbrott -och på de gränsdragningsproblem som uppstår. Jag delar med hänsyn härtill den ipromemorian uttalade uppfattningen att förutsättningarna för förvandling avobetalda böter till fängelse inte lämpligen bör knytas direkt till att illojalaåtgärder från gäldenärens sida kan styrkas utan beskrivas genom Prop.1982/83:93 17 mera allmänt håUna, låt vara mycket restriktiva regler. Ensådan lösning har också ytterligare fördelar. Den kan sålunda öppna möjlighettill ingripanden mot vissa andra grupper än den som närmast har åsyftats iriksdagens beslut. Jag tänker bl. a. på den grupp av bötesgäldenärer somständigt återfaller i bötesbrottslighet men som saknar vilja eller förmåga attbetala utan att man därför kan peka på att underlåtenheten att betala harsamband med någon gäldenärsbrottslighet. I dendelen vill jag erinra om att justitieutskottet i sin förut nämnda remiss tUllagrådet föreslog ett system som var inriktat på att göra det möjligt attingripa mot de bötesgäldenärer som illojalt gör sig oåtkomliga för indrivning.Utskottet uttalade att det var svårt att bedöma huruvidalagstiftningsåtgärder borde vidtas även beträffande andra bötes-immuna gruppersom kunde uppstå till följd av att förvandlingsstraffet avskaffas. Fråganborde enligt utskottet tas upp till förnyat övervägande om framtidaerfarenheter gav anledning fill del. Med hänsyn till den entydiga remissopinionsom föreligger och till yikten av att man mot bakgrund avbötesstraffets utökade användning slår vakt om dess effektivitet synes dockenligt min mening övervägande skäl tala för att man redan i samband med enreformering av bötesförvandlingsstraffet tillgodoser önskemålen att gemöjlighet till ingripande inte enbart mot de bötesgäldenärer som har hindratverkställighet genom illojala åtgärder utan även mot vissa andra. Sammanfattningsvis anser jag att ett nytt system för bötesförvandlingbör utformas så att man kan ingripa inte bara mot de bötesgäldenärer som harhindrat verkställighet genom illojala åtgärder utan även mot vissa andra isituationer där det från allmän synpunkt kan framstå som stötande att den bötfälldeundgår sanktion. Jag övergår så till frågan hur tillämpningsområdet för enny regel om bötesförvandling närmare bör bestämmas. Enligtpromemorieförslaget bör böter eller viten till en början förvandlas när ren tredskaföreligger. Ett särskilt viktigt fall sägs vara att den bötfällde på ettillojalt sätt har vidtagit verkställighetshindrande åtgärder. Det bör härvidinte göras någon skillnad om åtgärderna har vidtagits redan före brottet eller bötesdomen.Men även när sådana åtgärder inte kan styrkas bör förvandling äga rum, såvidden utredning som förebringas rörande den bötfälldes levnadsstandard, utgifteroch personliga förhållanden i övrigt otvetydigt ger vid handen att han skulleha kunnat betala böterna om han velat. Vidare bör förvandlingen kunna komma ifråga i vissa särskilt flagranta fall av upprepad bötesbrottslighet. Vidbedömningen synes kunna beaktas om böterna har ådömts för brottslighet avsådan art och omfattning att frihetsberövande påföljd har varit ett allvarligtaUernativ för domstolen. Med dessa utgångspunkter beskrivs, som nämnts, ipromemorians lagförslag förutsättningarna för förvandling på det sättet atl detskall vara uppenbart att den bötfällde av tredska har underlåtit att betalaböterna 2 1982/83. 1982/83:93 18 elleratt förvandling annars av hänsyn till allmän laglydnad är särskilt påkallad.Detta blir alltså förutsättningarna för förvandling; i andra fall skallförvandlingsfrågan över huvud taget inte aktualiseras. Fleraremissinstanser har lämnat synpunkter på beskrivningen av de närmareförutsättningarna för bötesförvandling. Från några håll har man föreslagit attförutsättningarna för förvandling inte görs så restrikfiva som enligt förslagetoch att "uppenbar vårdslöshet" liksom "behov av tillrättaförande"även i fortsättningen skall beaktas. Ett par remissinstanser har kritiseratpromemorieförslaget från närmast motsatta utgångspunkter. Föregen del vUl jag först understryka att en utgångspunkt för den nya ordningengivetvis bör vara att den inte leder till att fler personer än f. n. tas in av förvandlingsstraff. Från dennautgångspunkt synes det till en början klart att de kategorier bötesgäldenärersom f. n. kan få anstånd med verkställigheten enligt 18 § bötesför-vandlingslageni framtiden inte bör åläggas förvandlingsstraff. Med hänsyn härtill kunde detanses ligga nära till hands att i överensstämmelse med vissa remissinstansersförslag utforma förutsättningarna för förvandling på det sättet att sammaomständigheter som utgör hinder mot anstånd i fortsättningen skulle bUförutsättningar för att förvandling över huvud taget skulle kunna komma ifråga. Jag anser emellertid inte att en sådan lösning skulle vara välbetänkt.Som justitieutskottet har framhållit (JuU 1977/78:25 s. 25) finns det enpåtaglig risk att samma utsatta klientel som f. n. skulle drabbas avförvandling, om man använder uttryckssätt helt näraliggande dem som används iden nuvarande lagstiftningen. Denna invändning drabbar inte uttrycket "tredska"- som torde vara fullt godtagbart som beteckning även för illojala verkställighetshindrandeåtgärder - men däremot i hög grad uttrycken "uppenbar vårdslöshet"och "behov av tUlrättaförande". Som framhålls i promemorian torde detkunna antas att det är dessa rekvisit som har lett till atlförvandlingsstraffet hitfills i så hög grad har drabbat ett socialt settutpräglat svagt klientel. I fråga om det sistnämnda rekvisitet gäller vidareatt det torde stå i direkt strid mot de insikter som vi numera har omfängelsestraffets skadlighet att ange individualpreventiva skäl somförutsättning för en frihetsberövande påföljd. Denbeskrivning av förutsättningarna för förvandling som har föreslagits ipromemorian täcker enligt min mening på ett lämpligt sätt det tillämpningsområdeför den nya regeln om bötesförvandling som jag i det föregående har förordat.Jag är med hänsyn därtiU beredd godta att regeln utformas på det sättet. Tillvissa detaljfrågor där det finns anledning att avvika från förslaget återkommerjag i specialmotiveringen. Underremissbehandlingen har uttalats farhågor för att en ny förhand-Ungsbestämmelseav här beskriven art inte skulle få en tUlräckligt betalningsfrämjande effekt.Med anledning därav vill jag framhålla att den nuvarande ordningen säkerligenhar verkningar av detta slag men att dessa dock får bedömas som mera begränsadeän vad man kanske skulle kunna 1982/83:93 19 Jag vill här hänvisa till vad som har uttalats underlagstiftningsärendets tidigare behandling (se särskilt prop. 1976/77:104 s. 35-36och 66-67). I den av mig förordade lösningen kvarstår dessutom till skillnadfrån vad fallet har varit i tidigare förslag i ämnet - möjligheten till bötesförvandlingsåsom ett yttersta medel. Det saknas enligt min mening anledning alt anta atten sådan ordning i förening med de indrivningsmöjligheler som stårkronofogdemyndigheterna till buds skall leda till någon märkbart sämrebetalningsfrekvens än f. n. Utvecklingen på området får dock självfalletföljas med största uppmärksamhet. Enligt promemorieförslaget skall förvandlingsstraffetbestämmas lill fängelse i lägst Ijorton dagar och högst . Förslagetinnebär sålunda att man överger det nuvarande systemet med en fast förvandlingsskaladär antalet fängelsedagar - frän 10 till 90 - bestäms i direkt proportion tillantalet oguldna dagsböter resp. storieken av oguldet belopp i penningböter. Somskäl för förslaget i denna del åberopas önskemålet att komma bort från detinslag av personalexekution som kännetecknar det nuvarande systemet. Av de remissinstanser som särskilt uttalat sig i fråganhar de flesta tillstyrkt att en fri förvandlingsskala införs. Förslaget hardock avstyrkts av som menar att det finns risk för att en friskala leder fill att lika fall behandlas olika. Enligt verket saknar den bötfälldeanledning att redan hos kronofogdemyndigheten eller åklagarmyndigheten avbetalaböterna, eftersom ett eventuellt förvandlingsstraff kan förväntas bli detsammaoavsett om avbetalning görs eller inte. För egendel vill jag framhålla att promemorieförslaget om fri förvand-Ungsskala innebären avsevärd förenkling av systemet. En fördel är vidare att domstolen, dåförvandlingsstraffet bestäms, kan ta hänsyn till alla faktorer, i första hand bötesgäldenärenspersonliga och sociala förhållanden. Enbart den omständigheten att två bötesgäldenärerhäftar i skuld för samma antal dagsböter behöver ju ingalunda betyda att fallenskall anses lika. Till de omständigheter som bör beaktas hör självfallet ävengjorda avbetalningar. I själva verket bör hänsyn härtill tas redan avkronofogdemyndigheten och åklagarmyndigheten; som jag återkommer till i detföljande är avsikten att dessa myndigheter skall få en förhållandevis vidsträcktprövningsrätt. Fall där avbetalningar görs någorlunda regelbundet börsålunda normalt över huvud taget inte aktualiseras för förvandling. En sådanordning bör ju vara väl så ägnad att främja benägenheten till avbetalning avböter som den nuvarande. Jag ansluter mig alltså till förslaget om en friförvandlingsskala. Strafflatituden bör, som föreslås, läggas mellan fängelsefjorton dagar och . Prop.1982/83:93 20 Beträffande den närmare straffmätningen uttalas ipromemorian all straffet normalt bör kunna stanna vid fängelse . Enremissinstans anser att det inte är lämpligt att i lagmotiven tala om fängelsefjorton dagar som normalpåföljd; domstolarna torde ha full kompetens att läggastraffmätningen pä en från alla synpunkter lämplig nivå. En instans anser attfjorton dagar är i underkant medan en annan särskilt betonar vikten av attfängelse betraktas som normalstraff. Själv vill jag understryka vad som också sägs i promemorian,nämligen att de utmätta straffen inte fär framstå såsom så ringa att förvandlingssiraf-fetsbetalningsfrämjande effekt generellt förringas. I allmänhet uppfyller väl ettfängelsestraff pä i och för sig del kravet. Det är emellertidviktigt atl framhålla att straffet bör bestämmas under hänsynstagande tillsamtliga omständigheter i varje särskilt fall. Med hänsyn till att domstolarnaerfarenhetsmässigt är benägna att i ett stort antal fall tillämpa det minimistraffsom gäller enligt den straffskala som är aktuell, torde det visserligen kunnaantas att straff förhållandevis ofta kommer alt dömas ut. Jagär emellertid inte beredd att i likhet med vad som görs i promemorian förordaden angivna straffsatsen som "normalpåföljd". När det sedan gäller avbetalning efter det att beslut omförvandling har fattats föreslås i promemorian av rationalitetshänsyn att sådanavbetalning inte bör påverka straffets längd. Endast en fullständig betalningskall innebära att förvandUngsstraffet bortfaller. Den ordningen, som av praktiskaskäl har uppenbara fördelar, kan möjligen, som påpekats underremissbehandlingen, leda lill att antalet avbetalningar efter förvandlingsbeslutenminskar. Den får dock enligt min mening anses acceptabel med hänsyn till attett beslut om bötesförvandling inte bör komma till stånd förrän i de särskildafall då frågan om den bötfälldes möjlighet och vilja alt avbetala böternablivit ordentligt prövad hos kronofogde- och åklagarmyndigheterna samt idomstolen. I detta sammanhang vill jag dock peka pä den särskildaordning som gäller enligt lagen (1963:193) om samarbete med , ,och angående verkställighet av straff m. m. Enligt 7 § den lagenfår förvandlingsstraff för böter inle verkställas här i riket om betalning eriäggs.Om böterna betalas skall förvandlingsstraffet sättas ned i motsvarande män, ochnedsättningen får inte avse del av dag. Denna avräkning sker efter beslut avkriminalvårdsstyrelsen. Den är inle formellt knuten till förvandlingsskalan i bötesförvandlingslagen,men skall ske proportionellt (prop. 1962: 203 s. 34). Någon anledning att ändraden nu aktuella bestämmelsen i nordiska verkställighetslagen föreligger inteenligt min mening. 2.4 Anstånd med verkställigheten skall inte förekomma Promemorieförslaget innebär att den nuvarande möjlighetenför domstol att meddela anstånd med verkställigheten av förvandUngsstraffet avskaf- 1982/83:93 21 Avsikten är i stället att de fall där anståndmeddelas över huvud taget inte skall aktualiseras för förvandling och atl talanom förvandling, om den ändå väcks, skall ogillas. Förslaget har inte mött någongensaga under remissbehandlingen. För egen del anser jag att promemorieförslaget i denna delinnebär stora fördelar. Det helt övervägande antalet förvandlingsärenden kommeratt falla bort. Den väsentliga vinsten ligger emellertid somjag ser det inte iatt belastningen på de berörda myndigheterna minskar utan snarare i attsamhället inte längre kommer att engagera sig i processer som till övervägandedel rör sociaU och ekonomiskt svaga grupper och som i prakfiken gällerbristande betalningsförmåga. I promemorian föreslås att mål om förvandling av böterskall upptas av tingsrätten i den ort där den bötfällde finns eller av dentingsrätt som har handlagt det mål, vari bötesstraff, eller om det är fråga omflera sådana straff, något av dem har ådömts. Under remissbehandUngen har hovrätten över ochBlekinge pekat på att en betydande mängd bötesstraff uppkommer genomstrafföreläggande och andra liknande förfaranden. För förvandling av sådanaböter skulle enligt promemorieförslaget endast gälla regeln om forum där den bötfälldevistas. Detta kan skapa problem, när olika slags böter skall förvandlas. Enligthovrätten bör det därför övervägas om forumregeln bör justeras med hänsyn tillnämnda grupp av bötesstraff vilken har en betydande storlek. Jag har ingen erinran mot en forumregel av det innehållsom föreslås i promemorian. Med anledning av remisspåpekandel bör dock regelnkompletteras med en bestämmelse som också gör den tingsrätt behörig, inom varsdomkrets strafföreläggande eller ordningsbotsföreläggande rörande det aktuellabötesstraffet har utfärdats. 2.6 Behörigheten att väcka talan om förvandling EnUgt promemorieförslaget skall liksom f.n. talan omförvandling väckas av åklagare. Beträffande den närmare fördelningen avuppgifterna mellan kronofogdemyndigheter och åklagarmyndigheter uttalas i promemorianatt det i första hand bör ankomma på kronofogdemyndigheten atl bedöma om i detsärskilda fallet ansökan om bötesförvandUng bör göras. Kronofogdemyndighetenhar visserligen, sägs det i promemorian, inte kännedom om alla på fråganinverkande omständigheter. Redan på grundval av det material som myndighetenhar tillgång tiU torde del dock, med den reglering som har förordats, i detstora flertalet fall kunna konstateras, att förvandling inte kan bU aktuell.Det gäller här fall där anledning saknas 1982/83:93 22 tillantagande att den bötfälldes betalningsoförmåga är fingerad eller kantillskrivas illojala åtgärder från hans sida och där den bötfällde har endastett eller två oguldna bötesstraff av måttlig storiek. I dessa situationer börkronofogdemyndigheten normalt göra anmälan till för avskrivningav böterna om särskilda omständigheter inte föranleder annat. I promemorian uttalasvidare att, om kronofogdemyndigheten finner att förvandling kan bli aktuell,myndigheten på samma sätt som bör göra ansökan hos åklagarmyndigheten som isä fall får föranstalta om närmare utredning i ärendet genom polisens försorg ochgöra ansökan hos domstol.