prop · G603103 · 1982-12-31 00:00:00 — För andra saknas inhemska substitut varför de måsteberedskapslagras. Strukturomvandlingen inom näringslivet medför också attalltmer förädlade varor liksom reservdelar och komponenter kan behöva lagras.Lagring bedöms sålunda fortfarande vara en nödvändig och betydelsefull beredskapsåtgärd. Beredskapslagring i statlig regi har förekommit sedanslutet av . Beredskapslagringen har under de senaste decenniernafortlöpande byggts ut i takt med samhällsutvecklingen. Med undantag för större delen av oljelagringen har denstatliga lagringsverksamheten finansierats över statsbudgeten med avseende påsåväl investeringar som driftkostnader. Den lagring av råolja, oljeprodukteroch vissa petrokemiska råvaror som staten genomfört harfinansierats genom en särskild beredskapsavgift via den s. k.oljelagrings-fonden. 1981/82:102 (bilaga 3, s. 44 f.) föreslogs attsystemet med finansiering över oljelagringsfonden skulle upphöra fr.o.m. 1 juli1982. godtog detta förslag (FöU 1981/82:18; rskr 1981/82:374). Därmedkommer all finansiering av den statliga lagringsverksamhelen att ske överstatsbudgeten. Lagring för krig, avspärrning och fredskriser har - medundantag för oljeområdet - skett väsentligen i statens regi genom iförsta hand överstyrelsen för ekonomiskt försvar (OEF). ÖEF lagrar ett stortantal varor, såväl råvaror som halvfabrikat och insatsvaror, till ettåteranskaffningsvärde som vid utgången av /81 beräknades tillnärmare , varav ca 4,5 miljarder avsåg lager av råolja ocholjeprodukter. För /82 har för driften av beredskapslagrenberäknats totalt drygt 400 milj. kr. varav för kapitalkostnader ca 365 milj.kr. Lagringen sker till större delen i förrådslokaler och anläggningar somdisponeras av ÖEF. hardessutom ett stort antal avtal med företag om lagring och omsättning av Skr.1982/83:103 varor. () svarar förförsörjningsberedskapen inom livsmedelsområdet och därmed för beredskapslagringensomfattnig inom detta område. Beredskapslagringen av brödsäd och oljekraftfoderhandhas av Svensk Spannmålshandel, enligt ett avtal med JN.Lagringen av livsmedel sker huvudsakligen enligt avtal med SvenskaLagerhusaktiebolaget, som ingår i . JN har dessutom några lagringsavtal direkt med livsmedelsföretag. Lagring avgödsel- och bekämpningsmedel handhas av ÖEF på uppdrag av JN. (SoS) svarar för försörjningsberedskapeninom sjukvårdsområdet och därmed för beredskapslagringens omfattning inomområdet. Lagring av läkemedel och viss sjukvårdsmateriel genomförs av ÖEF påuppdrag av SoS. Vidare pågår försök med lagring av viss sjukvårdsmaterieldirekt hos sjukvårdshuvudmännen. Syftet med försöken är att pröva enberedskapslagring av materiel så nära förbrukarna som möjligt. ochvacciner lagras av statens bakteriologiska laboratorium på uppdrag av SoS. Särskild tvångslagring hos näringslivet - tidigare iförening med statliga finansieringsbidrag - tillämpas på oljeområdet enligtlagen (1957:343) om oljelagring m. m. Importörer och vissa större säljare ochförbrukare av oljeprodukter är skyldiga att hålla beredskapslager. Avstatsmakterna fastställda lagringsmål fördelas mellan de lagringsskyldiga i proportiontill deras försäljning respektive förbrukning under en preciserad basperiod.Vissa kvantiteter skall hållas i skyddade utrymmen eller lokaliserade tillplats som ÖEF bestämmer. Den totala investeringskostnaden föroljelagringspro-grammen 1958-1976 uppgick till . 1958-1962 och 1963-1969 utgick statligt bidrag med 60respektive av investeringskostnaden i form av ränte--ochamorteringsfria lån vilka avskrivs . Återstående kostnader föroljebranschen finansierades prisvägen, genom att enberedskapslagringsavgift togs ut av konsumenterna och tillfördes en inombranschen särskilt inrättad stiftelse. Lagringsskyldiga skall lämna vissauppgifter om sina lagerinnehav till ÖEF som är tillsynsmyndighet. Uppgifternalämnas under straffansvar. Vid åsidosättande av lagringsskyldigheten utgårsärskild oljeavgift. ÖEF kan enligt lagen vid vite ålägga en försumlig attuppfylla lagringsskyldigheten. Det bör i detta sammanhang upprepas att vid sidan avtvångslagringen lagrar staten i egen regi råolja och oljeprodukter. kan ÖEF med stöd av lagen (1976:295) omskyldighet för näringsidkare att medverka vid lagring för försörjningsberedskapålägga företag att mot ersättning delta i lagrings- och omsättningsverksamhet.Lagen föreskriver att näringsidkare, som i icke obetydlig omfattnig förbrukarsådan för folkförsörjningen viktig vara som staten håller i lager för attutnyttjas när krig eller krigsfara råder eller när tillförsel av varor tiUriket minskar av annan anledning, kan åläggas att dels till staten upplåtabefintligt lagerutrymrriecUer plats för uppförande av sådant utrymme, delsinköpa vara från sådant lager, om det behövs för omsättningen av varulagret. Till problemerimed den nuvarande lagringsverksamheten höratt den är kostnadskrävande både på investerings- och driftsidan. Risk finnsatt varor blir inkurantaom de inte omsätts tillräckligt ofta. 1982/83:103 inomnäringsUvet en fortlöpande anpassning av lagrens innehåll till ändrade Del II produktions- och marknadsmässiga förutsättningar för attinte lagrade varor skall bli inaktuella för sitt ändamål. Dessa förhållandenställer stora krav på de beredskapsansvariga myndigheternas planering liksom påadministration och hantering av varulagren. behandling av frågan om ansvaret för lagringen I direktiven till försörjningsberedskapsutredningen (H1971:1) angavs bl.a.: "Vad som i första hand bör övervägas är avvägningenmellan produktionsåtgärder och beredskapslagring samt fördelningen av ansvareti dessa sammanhang mellan staten och näringslivet. Utredningen bör bl. a.innefatta en analys av för- och nackdelar i olika avseenden av statligaföretagsengagemang som ett medel att trygga försörjningsberedskapen på utsattavaruområden. Det bör vidare övervägas inom vilka för vår försörjningsberedskapviktiga varuområden eller sektorer av vårt näringsliv som förändradeberedskapsmetoder och finansieringssätt är lämpliga och möjUga." (FBU) fann i sittslutbetänkande (SOU 1975:57) Varuförsörjning i kristid att beredskapslagringenför avspärrning och krig är säkerhetspoUtiskt betingad och därför bör bekostasav staten. Däremot menade FBU att näringslivet skulle få påtagliga fördelar aven fredskrislagring varför en utökning av lageruthålligheten för sådana kriserborde åstadkommas genom att alla företag med en förbrukning över en viss nivåskulle åläggas att hålla lager motsvarande minst fredsförbrukningen som skulle fastställas för varje vara. Miniminivån skulle väljas såatt den för berörda företag gemensamma lagerökningen kvantitetsmässigtmotsvarade den statUga fredskrislagringen. Som ekonomisk kompensationförordade FBU skattemässig lagernedskrivning till noll, statUga kreditgarantierför lagerinvesteringar samt avskrivningslån för erforderliga lagerutrymmen. Flertalet remissinstanser som behandlade frågan vartveksamma till FBU: s förslag. 1975/76:152 med förslag till åtgärder förförsörjningsberedskapen anfördes att förslaget hade vissa nackdelar. Detframhölls att olika industrier som regel numera är så beroende av varandra attlagring hos ett företag eller en bransch kommer att gynna hela landets industriliksom samhället i övrigt. Det ansågs även svårt att fastställa rimliga,lämpUga och rättvisa minimila-gernivåer hos olika företag, vilket är enförutsättning för att minsta tillåten lageruthållighet skall kunna bestämmas.Finansieringen av de statliga fredskrislagren av petrokemiska insatsvaror,syntetiskt gummi och ändlösa syntetiska garner föreslogs ske genom en höjningav den särskilda beredskapsavgiften på oljeprodukter. Frågan om huruvidavarorna skulle lagras centralt eller hos de förbrukande företagen borde avgörasfrån fall till fall med beaktande av såväl beredskapsmässiga som ekonomiskafaktorer. FBU hade vidare föreslagit att regeringen i särskild lag skulle få bemyndigande att ålägga företagen att medverka vid denfysiska lagringen , och vid omsättningen av de statligalagren. Staten skulle härvid helt och hållet stå föruppkommande kostnader. Åläggandet skulle tillgripas endast i de Skr.1982/83:103 undantagsfall överenskommelse inte kunde uppnås på annat sätt. Dentyp av Dir. 1982:55 lagring FBU i första hand avsåg var lagring avreservdelar och maskinförnödenheter men även av andra varor av låglagringsbeständighet eller avpassade till produktionen hos visst företag. Regeringen anslöt sig till FBU:s syn på denna punkt (prop1975/76:152). betonades att ÖEF:s egen beredskapslagring skedde tilllåga kostnader varför endast ett mindre antal varor skulle bli aktuella förlagring hos företagen. Vissa varor- inte minst på det petrokemiska området -ansågs dock ha sådan begränsad lagringsbeständighet att lagring hos företagvore att föredra. Dessutom ansågs det att vissa varor av säkerhets- ochmiljöskäl borde lagras nära platsen för förbrukningen. Därför borde företagkunna åläggas att upplåta lagerutrymme eller plats för sådant utrymme förberedskapslagring av insatsvaror samt att omsätta beredskapslagradeinsatsvaror. Lagringskostnader och merkostnader vid omsättning skulle ersättasav staten. Ställning togs dock ej till frågan om beredskapslager av reservdelaroch maskinförnödenheter. beslutade i enlighet härmed och antog den avregeringen föreslagna lagen. Lagen (1976:295) om skyldighet för näringsidkareatt medverka vid lagring för försörjningsberedskap trädde i kraft den 1 juli1976. Förslag om översyn av lagringsverksamheten Mineralpolitiska utredningen har i sitt i april 1980överlämnade slutbetänkande (SOU 1980:12) Mineralpolitik lämnat förslag somsyftar till att förbättra försörjningen med mineralråvaror. Förslagen innebärbl a att de StatUga fredskrislagren av legeringsmetaller bör utökas till attomfatta tre månaders import. Utredningen anförde att målet förfredskrislagringen bör värderas från i första hand rent ekonomiskautgångspunkter till skillnad från målet för den traditionellaberedskapslagringen som berör bl. a. det nationella självbestämmandet. försvarskommitté anförde i sitt i februari 1981överlämnade delbetänkande (Ds Fö 1981:1) att det närmare borde övervägas omstaten eller näringslivet bör ha ansvaret för den lagringsverksamhet somalltjämt är nödvändig. Kommittén' ansåg att olika alternativ bör prövas. Ettsådant skulle kunna vara att finna incitament för förbrukande företag inäringslivet att helt eller delvis åta sig ansvaret för fredskrislagringen. Ettannat skulle kunna vara att oberoende av lagringens avsedda syften, åläggastaten lagringsansvar för varor av allmän förbrukningskaraktär. Lagringen avvaror av mer specifik natur skulle åläggas de enskilda företag som förbrukarvarorna. Den av kommittén förordade inriktningen av försörjningsberedskapen,med förslag till ett aktivare engagemang från näringslivets sida, gjorde detenligt kommittén särskilt angeläget att finna lämpliga former för fördelningenav ansvaret för bl. a. lagringsverksamheten mellan staten och näringslivet.Hithörande frågor borde därför enligt kommittén ägnas ökad uppmärksamhet i detfortsatta planeringsarbetet. () har i sin rapportöver granskningen av anskaffningsverksamheten vid ÖEF behandlat frågan omlagring i ÖEF:s egen regi eller köp av tjänsterna inköp, lagerhållning ochförsäljning. Skr.1982/83:103 ansåg att det i många fall kundeföreligga möjligheter till betydande Del II kostnadsbesparingar om ÖEF köpteeffektueringsfunktionen som tjänster från externa leverantörer. I sitt yttrande till RRV ianledning av granskningsrapporten framhöll ÖEF att del är viktigt att fråganom lagring i egen regi eller hos näringslivet utreds ytterligare. ÖEF anfördevidare att lagringen hos företag har vissa påtagliga nackdelar och svagheter.Bl', a. pekade ÖEF på riskerna för minskad kommersiell lagring och otillbörligtförfogande samt på osäkerheten beträffande lagerdisposition vid t. ex. konkurs. oljelagringskommitté har i sitt i augusti 1981överlämnade slutbetänkande (Ds H 1981:2) Kol, uran och gas för kristidföreslagit att systemet med tvångslagring utvidgas till att omfatta importörer,säljare och förbrukare av ångkol och naturgas, huvudsakligen i enUghet med deprinciper som gäller för tvångslagringen av olja. Beträffande kärnbränsleföreslog kommittén att i första hand kraflindustrins planerade utbyggnad lillår 1982 av reservlagret genomförs. I ställningstagandena till kommitténsförslag i prop. 1981/82:102 (bilaga 3, s. 69-73) har regeringen i huvudsakanslutit sig härtill. har inle haft någon erinran mot vad som anförtsi propositionen i denna del (FöU 1981/82:18; rskr 1981/82:374). ÖEF framhöll i programplanen för detekonomiska försvaret att frågan om fördelningen av ansvaret för beredskapslagringenmellan staten och näringslivet borde bli föremål för en mer inträngande analyssamt att ÖEF avsåg att inkomma med förslag till direktiv för en allsidigtsammansatt kommitté med uppgift att studera frågan närmare. Försvarskommitténhar i sitt slutbetänkande (Ds Fö 1981:14) biträtt ÖEF:s förslag och förordatatt utredningen genomförs skyndsamt. näringsutskott har i ma] 19821 sitt betänkande(NU 1981/82:41, s. 19 samt NU 1981/82:49) över del av prop. 1981/82:123 omsamordnad datapolitik jämte motioner anfört följande. "Utskottet finner det angeläget att ettbeslutsunderlag utarbetas för åtgärder som syftar till ett godtagbartnationellt fysiskt och teknologiskt oberoende på halvledarområdet. Dettabeslutsunderlag bör omfatta dels frågor förknippade rned en egen produktion,dels lagringsfrågor, dels frågor som gäller lösningar via det internationellahandelsmönslret. Underlaget bör avse förhållanden och krav som förutses omkringår 1990. Lösningar på nordisk basis bör särstuderas. Regeringen bör ombesörjaatt ett dylikt beslutsunderlag utarbetas av berörda myndigheter och i samarbetemed användande och tillverkande företag. Bland myndigheter m m som kan kommaatt beröras av detta arbete vill utskottet nämna statens industriverk, STU, överstyrelsenför ekonomiskt försvar, kommerskollegium, datadelegationen (B 1980:03) ochsårbarhetsutredningen (Fö 1981:02). Det bör ankomma på regeringen att dra uppde närmare riktlinjerna,för arbetet. Någon särskild utredning om 'ett embryotill en komponentindustri i ' synes inte erforderlig." Utskottet föreslog att skulle göra ett uttalandetill regeringen av angiven innebörd. har anslutit sig till utskottetsförslag (rskr 1981/82:379). försvarsutskott har i sittbetänkande (FöU 1981/82:18, s. 128) om säkerhets- och försvarspolitiken samttotalförsvarets fortsatta utveckling framhållit i vad avser frågan omlagringsverksamheten 248 att vissafördelar skulle kunna vara förknippade med att ge näringslivet ett Skr.1982/83:103 större ansvar för lagringen. Enligt utskottet borde därvid självklart Dir. 1982:55 eftersträvas ett system som innehållerpositiva sidor också för näringslivet. Utskottet ansåg i likhet med vad somyrkats i vissa motioner alt den föreslagna utredningen borde komma till ståndsnarast. har anslutit sig till utskottets förslag (rskr1981/82:374). Internationella jämförelser visar att frågan om ansvaretför beredskapslagringen lösts olika i skilda länder. På oljeområdet har mångaländer statliga, strategiska lager. Därutöver ställs ofta krav påberedskapslagring i oljehandelns regi. har för andra varor än oljeprodukter en ordning medbl a statliga lån och lånegarantier för extra råvarulager hosproduktionsplanlagda företag samt bidrag till ränte- och försäkringskostnader. I övervägs en fredskrislagring iföretagens regi. Avsikten är att stimulera till frivillig, kontrolleradextralagring genom ekonomiska incitament såsom statliga kreditgarantier ochfördelaktiga skatteregler för avskrivning. I sker all lagring i näringslivets regi. Genom s.k. frivillig beredskapslagring kan, inom vissa preciserade varuområden,företagen frivilligt ansluta sig till ett beredskapslagringssystem. Genom avtalförbinder sig företaget då att beredskapslagra viss minimikvantitet.Finansiering sker genom upplåning på den ordinarie kapitalmarknaden tiU räntasom till följd av statlig kreditgaranti är låg samt genom tillämpning avförmånliga skatteregler för avskrivning. Vid kris kan företaget disponera upptill hälften av sitt eget extra lager. Genom s. k. tvingande beredskapslagringkan som villkor för importlicens gälla att berört företag håller visst beredskapslager.För varje bransch finns i detta senare fall en speciell fond för täckande avomkostnaderna för lagerhållningen. Fonderna byggs upp genom avgiftsuttag hoskonsumenterna. Särskilda statliga program för lagring av strategiskaråvaror finns i bl. a. och . Andra länder, exempelvisStorbritannien, saknar sådana program. Inom för råvaror har gjorts enenkät i medlemsländerna om hur dessa löst de organisatoriska och finansiellaproblemen vid lagringen av strategiska råvaror. Vissa pågående utredningar m. m. har i en sammanfattande rapport (SIND1981:5) Elektronikindustrin i (Del 7) berört frågan omförsörjningsberedskapsåtgärder, bl. a. möjligheterna till lagring inomelektronikområdet. Rapporten är föremål för remissbehandUng. F. n. pågår eller igångsätts vissa utredningar m. m. somhar intresse i sammanhanget. Regeringen har beslutat om tilläggsdirektivtill utredningen om vissa frågor om beredskapslagring på energiområdet (Dir1982:20). Utredningen skall enligt tilläggsdirektiven utarbeta lagförslag m. m.beträf- Skr.1982/83:103 fande lagring av naturgas ochångkol (Dir 1982:53). Del II ' beslutat om direktiv för den översyn av det löpande oljelagringsprogrammet som skall göras (Dir1982:54). Isamband med.denna översyn skall beredskapslagringen av kärnbränsleprövas. Inom livsmedelsområdet har regeringen med beslut den 25mars 1982 fastställt direktiv för en utredning som skall studeralivsmedelsförsörjningens sårbarhet (Dir 1982:13). Utredningen skall bl. a.studera samspelet mellan myndigheter och näringsliv. Regeringen har vidare utfärdat förordning(1982:517) om beredskapslån och beredskapsgaranti. Förordningen innebär bl. a.att lån och garantier kan utnyttjas för att finansiera lagerhållning hosföretagen. Med beslut har regeringen i regleringsbrev för ÖEFför /83 beräknat medel för försöksverksamhet med lagring iföretagens regi inom kemiområdet. har nämnts den försöksverksamhet som pågår inomsjukvårdsområdet med ökad lagring i sjukvårdshuvudmännens regi samt de studiersom görs inom . Tillkallande av en särskild utredare 1981/8,2:102 (bilaga 3, s. 26 f.) anfördes bl. "Beredskapslagring är alltjämt en viktig uppgift inomdet ekonomiska försvaret.. Jag anser det väsentligt alt ÖEF ständigt strävarefter att hålla sina lager så aktuella som möjligt och inle tvekar att sälja utsådant som inte längre behövs i samma kvantiteter som tidigare eller över huvudtaget. Det är viktigt att ÖEF ständigt tillser att lagren sköts på ett såeffektivt och ekonomiskt sätt som de speciella förhållandena medger. Staten har ett övergripande ansvar för att samhälletfungerar och befolkningens primära behov kan tillgodoses vid krig ochavspärrnirig. Härutöver har staten funnit det önskvärt att vid fredskrisergenom viss lagring och andra åtgärder så långt möjligt söka upprätthålla normalfredsstandard samt undvika stöningar i viktiga samhällsfunktioner. Det bör dockvara angeläget för företagen själva att i sin ordinarie verksamhet så långtmöjligt söka tillgodose kundkretsens behov av varor i samtliga krislägen. Ävendå skall företagen om möjligt upprätthålla sin kommersiella verksamhet. Del ärmot den bakgrunden inte på förhand givet hur ansvaret för beredskaps- ochfredskrislagringen skall fördelas mellan staten och näringslivet. Jag anser det i likhet med ÖEF och försvarskommitténangeläget att närmare utreda om inte .lagringsverksamheten skulle kunnaytterligare förbättras genom att näringslivet fick ett större ansvar på dettaområde. Såväl ekonomiska som administrativa skäl kan tala härför. Lagren tordeockså kunna håUas mer aktuella och bättre anpassas till strukturförändringar isamhället. är det angeläget att eventuellalagringsuppgifter inte försämrar näringslivets internationella konkurrenskrafteller medför komplicerade kontroUproblem. Jag anserdet väsentligt att undersöka hur andra länder har agerat på detta område föratt vi i skaU kunna dra nytta av deras erfarenheter. 2CQ tillfälle har yppat sig i därhögnivågruppen för råvaror på inte minsl svenskt initiativ f. n. studerar vissa tekniska aspekterpå strategisk lagring av Skr. 1982/83:103 råvaror." Mot bakgrund härav bör nu tillkallas en särskild utredaremed uppdrag att. utreda vissa frågor rörande beredskaps- och fredskrislagring. Utredningen skall i sitt arbete utgå från de mål och deninriktning i stort för det ekonomiska försvaret som anges i 1982 årsförsvarsbeslut (prop. 1981/82:102, FöU 1981/82:18, rskr 1981/82:374).Utredningen skall särskilt beakta de krav på försörjningssäkerhet som gällerför de s. k. oundgängliga behoven. Utredningen skall utvärdera erfarenheter av nuvarandeordning för lagringsverksamheten och överväga alternativa former förberedskaps- och fredskrislagring. Därvid skall särskilt studeras möjligheternalill en utvidgad lagring i näringslivets regi. Fördelar och nackdelar avberedskapsmässig, ekonomisk och administrativ karaktär med en utvidgad lagringi näringslivets regi bör utredas. Det torde vara ändamålsenligt att särbehandlalagring som avses för de oundgängliga behoven p. g. a. de särskilda krav sommåste ställas i samband medjdenna lagring. En risk vid beredskaps- och fredskrislagring hos företagenär att företagen minskar sina normala kommersiella lager. Utredningen bör isitt arbete bedöma risken för en minskad kommersiell lagring och möjlighetenatt motverka en sådan utveckling. En risk av likartad karaktär är att lagersvinn genom t.ex. obehörigt förfogande kan uppkomma. Denna risk bör beaktas av utredningenliksom de åtgärder som kan behövas för att säkra lagrens innehåll. I det fall företagen ombesörjer och bekostar lagringen,vilket är fallet beträffande tvångslagringen på oljeområdet, äger företagensjälva lagren och kan -1, ex. vid avveckling av rörelsen - frittdisponera överdessa oavsett om ,. de finansierats med egna medel eller genom statliga bidragoch avskrivningslån. Frågan om dispositionsrätten till sådana lager prövadesav oljelagringskommitté som inte kom fram till någon annan tolkning avgällande bestämmelser. Även vid statlig lagring hos företagen är statensdispositionsrätt osäker, t. ex. vid konkurser. Utredningen bör särskilt studeradessa problem och lämna förslag till erforderliga åtgärder för att tryggasamhällets disposition över försörjningsviktiga lagertillgångar. Vid lagring hos företagen kan olika regler tänkas förföretagens rätt till lagerdisposition i fredskriser respektive vid krig ochavspärrning. Lagrens tillgänglighet i krislägen kan vara avgörande föfföretagens villighet att delta i ett lagringssamarbete av beredskapskaraktär.Utredningen bör därför pröva villkoren och formerna för disposition av de varorsom beredskaps- och/eller fredskrislagras hos företagen. En beredskaps- och/eller fredskrislagring hos företagenkan rubba konkurrensförhållandena mellan olika företag inom landet liksommellan inhemska och utländska företag på hemmarriarknaden och på exportmarknaderna.De konkurrensmässiga effekterna av en utökad lagring, frivillig ellertvångsmässig, hos företagen bör därför särskilt uppmärksammas. Också olikaalternativs förenlighet med våra handelspolitiska åtaganden bör prövas. Skr.1982/83:103 I utredningsarbetet bör kartläggasinom vilka viktiga varuområden utanför Del II oljeområdetsomenändradordningförlagringkanvara lämplig. beaktas möjligheterna att lagra komponenter ochreservdelar. Utredningen bör överväga olika alternativ för finansieringav en eventuellt utökad beredskaps- och/eller fredskrislagring hosnäringslivet. Därvid bör prövas om det är lämpligt införa ekonomiska lättnaderi form av t. ex. statliga kreditgarantier för investeringar i varulager,statliga lån för lagerutrymmen, ändrade skatteregler eller en mer direktstatlig finansiering.