prop · G603143 · 1982-12-31 00:00:00 — Efter remiss har yttrandenöver betänkandet avgelts av ombudsmän, överbefälhavaren, försvaretscivilförvaltning, försvarets sjukvårdsstyrelse, ,försvarels forskningsanstaU, , vämpliktsverket,försvarets rationaUseringsinstilut, försvarets skolnämnd, folkrättskommittén,, postverket, luftfartsverket, , SvenskaRöda Korset, . , , Flygfällsingenjörsföreningarnas förbundsstyrelse.Centralorganisationen /SR, TCO:s statstjänstemannasekfion ochLandsorganisationen i . Prop.1982/83:143 13 Ensammanställning av remissyttrandena i de delar som berörs av förslagen i dennaproposition bör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 2. Försvarsmaktenspersonal består f. n. av tre personalkategorier, nämligen militär, civilmiUtäroch civU personal. Till den militärapersonalen hänförs de som har militära tjänster vid förband, staber och andramyndigheter inom försvarsmakten. Dit räknas också personal med militäratjänster på reservstat samt personal med ijänstegrader i försvarsmaktensreserver, dvs. huvuddelen av försvarsmaktens reservpersonal. Värnpliktiga lUlhörden militära personalen när de är under gmndutbildning och därefter när de har krigsplaceratsi militära befattningar. Andra gmpper som ingår i den mUUära personalen är hemvärnspersonaloch viss krigsfrivillig personal. Dencivilmilitära personalen beslår av personal, som innehar civilmiU-tära tjänstervid försvarsmaktens myndigheter. Denna personalkategori omfaltar dessutom pämotsvarande sätt som den mUitära personalen personal på reservslat,reservpersonal, värnpliktig personal, krigsfrivilUg personal m. fl. TUlden civila personalen räknas de civila tjänstemännen, dvs. de som innehar elleruppehåUer civila tjänster eller arvodestjänster vid försvarsmaktensmyndigheter. Dit räknas vidare bl.a. vissa värnpliktiga i krigsorganisationen samlen del krigsfrivUliga. Till gmnd för indelningeni de olika personalkategorierna ligger de uppgifter som resp. personalgrupphar i försvarsmaktens freds- och krigsorganisation. De som till övervägandedel arbetar med sådant som mer eller mindre duekt har samband med slridsverksamhetentUlhör sålunda vanligtvis den mUitära personalen. Personal med uteslutandeadministrativa uppgifter inom t. ex. fredsorganisafionens kontorsservicehänförs däremot regelmässigt tUl den civila personalen. Som framgår av benämningenhar de befattningshavare som räknas till den dvUmililära personalen en meUanslällningmeUan den militära resp. dvUa personalen. Som t. ex. anställda eller värnpUktigahar de aUlså uppgifter med bäde militära och civila inslag. Det kännetecknandeför den civilmilitära personalen kan dessutom sägas vara alt den har en spedalist-roU,som inte sällan kräver en fackmässig utbildning av dvUt slag. Dén anställda dvilmiUtärapersonalen delas in i huvudgmpperna teknisk personal, medicinalpersonal ochövrig personal. I den sistnämnda gmppen ingär meteorologer, trafikledare ochpolispersonal. Till värnpliktig civilmilitär personal hör de värnpliktiga somi krigsorganisationen i befattningar för bl. a. teknisk personal, medicinalpersonal,meteorologper-sonal, trafikledarpersonal och personalvårdsassislenter. Den civUmilitärapersonalen omfattar dessutom friviUig kvinnlig s. k. A-personal, dvs. Prop.1982/83:143 14 Isamband med beslutet om en ny befälsordning för försvarsmakten (prop.1977/78:24, FöU 10, rskr 179) har beslutats om överförande av vissa grupperanställd personal från den civilmilitära fill den miUtära personalen. Arméingenjörer,mästare och tekniker inom armén, mariningenjörer linje G (gymnasieingenjörer)samt mästare, tekniker och flolfiljpoliser vid flygvapnet berörs av della. Denredovisade kategoriindelningen av försvarsmaktens personal har betydelse främstför frågor om befälsrätt och tjänsteställning enligt det nu gällande Ijänslereglementetför försvarsmakten. Försvarsmaktens indelning i personalkårer bygger ocksä påen älskUlnad mellan den militära och dvUmUilära personalen. Indelningenär följaktligen inte gmndläggande för t.ex. folkrättsliga överväganden. När detgäller straffrättsliga bedömningar är det vanligtvis ställningen av krigsman ibrottsbalkens mening som är avgörande. Vid tUlämpningen av den arbetsrätlsligalagstiftningen är det som regel gränsdragningen mellan dem som är ansläUdainom försvarsmakten och övriga grupper som är av intresse. 1.1.3Vissa begrepp inom folkrätten ProtokoUI tUl Genéve-konvenfionema 1949 innehåller definitioner av begreppen väpnadestyrkor och kombattanter saml av civila och civilbefolkningen (artiklarna 43och 50). TUlen stridande parts väpnade styrkor räknas alla organiserade väpnade styrkor, gmpperoch enheter under förutsättning dels alt enheten i fråga slår under befäl avnågon som inför behörig myndighet ansvarar för sina underlydandes uppförande,dels all enheten är underkastad ett internt disciplinärt syslem som bl. a.säkerställer alt folkrättens regler i väpnade konflikter iakttas. Medutgångspunkt i denna definition av väpnade styrkor faststäUs därefter attpersoner som ingår i en stridande parts väpnade styrkor skall betraktas somkombattanter. Vidare anges att en person, som inle tillhör någon av depersonalkategorier som avses i denna definifion eller i tredje Genéve-konventionenart. 4 A 1, 2, 3 och 6, skaU betraktas som civU. Civilbefolkningen omfaltaralla civila personer. Enligtkonventionerna och lilläggsprotokollen lUl dessa gäller vidare följande regler. Kombattanterfår, inom gränsema för krigets lar och bruk, bära vapen samt använda vapen tiUsjälvförsvar och för atl nedkämpa fienden. Motståndaren äger rätt atl bmkavåld mot dem. Om de tas lill fånga får motståndaren inte ställa dem till ansvarför att de har använt vapen. De skall behandlas enligl de regler som gäller förbehandling av krigsfångar och får inte utsättas för repressalier. Sjukvårdspersonaloch själavårdspersonal inom de väpnade styrkorna har rätt all bära vapen ochanvända dem för självförsvar eller för försvar av de sjuka och särade somvärdas av dem. Motståndaren får inte bmka Prop.1982/83:143 15 våldmot sjukvårdspersonal eller själavärdspersonal. Om personalen faller i fiendenshänder får motståndaren, under vissa förutsättningar, kvarhålla den för atlutnyttja den i värden av särade och sjuka krigsfångar tillhörande samma sida.Den fär dock inte göras fill krigsfångar. Sjukvärds- och själavårdspersonalskall bära armbindel med särskiU kännetecken och identitetskort som utvisardess ställning som skyddad personal. Civilbefolkningenfår understödja den militära organisationen men får inte bruka våld motfienden. Motståndaren får inle bmka våld mol civUbe-folkningen och får hellerinte - med visst undantag - ta civila som krigsfångar. Inom civilbefolkningenkan i sin tur finnas viss personal som har skydd som bekräftas av särskiltidentitetskort. Den nyssnämnda undan-tagsgmppen inom civilbefolkningen omfaltarcivila som åtföljer stridskrafterna ulan atl direkt tillhöra dem. Sädanacivila personer får inte bära militär uniform och bör inle bära vapen. De skallha erhållit bemyndigande, i form av särskilt identitetskort, av destridskrafter som de åtföljer. Motståndaren får inle bruka våld mol civilperson som åtföljer stridskraftema men får ta honom som krigsfånge. 7.2./Ändrad kategoriindelning SomCMU har framhållit kräver folkrätten att all personal som ingår i vår mUitärakrigsorganisation (de väpnade styrkorna) i krig benämns militär personal. CMUbetonar dock, att det inte är nödvändigt att ocksä under fred ändra den gmndläggandekategoriindelningen men att praktiska skäl talar för att man har sammakategoribegrepp i såväl krigs- som fredsorganisationen i krig och i fred. Somhar berörts inledningsvis har den nuvarande kategorUndelningen av försvarsmaktenspersonal i huvudsak en intem administrafiv funkfion. En persons tillhörighettill den ena eller andra kategorin kan därför sägas sakna betydelse i andrasammanhang än när del gäUer interna förhåUanden som befälsräll, personalkårtillhörighet,tjänsteställning osv. Jag anser dock att del är en klar fördel omkategoriindelningen i den militära krigsorganisationen görs pä ett sådant sättatt den står i samklang med folkrätten. Jag delar därför CMU:s uppfattning atldel i krigsorganisationen inte bör ingå personal som betecknas som civil. Jaghar vidare den uppfattningen, som ocksä redovisades i propositionen 1977/78:24om en ny befälsordning för försvarsmakten, alt del på allt yrkesbefäl inomförsvarsmakten måste ställas särskilda krav i fråga om att lösa huvuduppgiftemaatt vara chef, fackman och utbildare. Också mot denna bakgmnd finner jag attden nuvarande indelningen i militär, civilmilitär och civil personal ikrigsorganisationen är ändamålsenlig. Jag delar alltså CMU:sslutsals, att all personal som ingår i den militära krigsorganisationen börbenämnas militär personal. 1982/83:143 16 Jaghar också samma uppfattning som CMU atl det bör råda begrepps-mässigöverensstämmelse mellan krigs- resp. fredsorganisationens personalindelning.Jag håller även med CMU om atl del saknas anledning att inordna de civilatjänstemännen i försvarsmaktens fredsorganisation under beteckningeii mUitärpersonal. Till skillnad från CMU anser jag emellertid att de civilatjänstemännen bör behålla sin status som civil personal även när de deltar itillämpningsövningar i krigsorganisationen. Vissa detaljstudier belräffandehithörande frägor utförs f. n. av folkrätlskommiltén. CMUhar föreslagit en ytteriigare indelning av den militära personalen i huvudgmppernamilitär allmänljänslpersonal och militär fackljänstper-sonal. Enligt CMU:ssynsätt utgör dessa grupper skilda "befälsrättskategorier". Denföreslagna indelningen är således befingad av olika behov av befälsrätt och befälsskyldighet.CMU fömtsätter att föreskrtfler bör meddelas som begränsar facktjänslpersonalensrätt och skyldighet alt la befäl över allmänljänslpersonal. Reglerom befälsrätt finns f. n. i ijänslereglementet för försvarsmakten (TjRF), somär en regeringsförfattning. Jag kommer att föreslå regeringennya bestämmelser för försvarsmaktens personal, vUka är avsedda alt ersätta TjRF.Etl genomgående drag i de nya bestämmelserna är atl regeringen endasi gervissa gmndläggande föreskrifter, medan del överlämnas åt niyndigheterna attmera i detalj meddela de närmare föreskrifter för verksamheten som ärnödvändiga, I fråga om befälsrätten innehåller de nya föreskriftema endast ettfåtal bestämmelser, varvid några principiella skiUnader i olikapersonalkategoriers rätt och skyldighet att ta befäl inle har föreskrivits. Utgångspunktenför befälsrätten är chefsskapet. Del innebär att rätten och skyldigheten atlutöva befäl på ett naturligt sätt är avgränsad tUl den verksamhel som en visschef leder. Några speciella regler om befälsrällen för vissa personalkategorierbehövs därför normalt inte. Det finns dock enstaka situafioner då det kanframstå som mindre lämpligt alt en chef med utpräglad specialistkompetens menmed begränsad allmänmUitär kompetens för befäl över aUmäntjänslpersonal.Enligt de principer som ligger lill grund för de nya regeringsbeslämmelserna ombefälsräll bör överbefälhavaren kunna meddela de beslämmelser som behövs isådana fall så att befälsrällen får en lämplig avgränsning. Utmönstringenav begreppet civilmilitär personal föranleder formella ändringar i militära rältegångslagen(1948:472), lagen (1976:600) om offentlig anställning, värnpliktslagen(1941:967) och lagen (1974:613) om handläggningen av vissa regeringsärenden.Jag återkommer lill detta i det följande. Denändrade kategoriindelningen bör gälla fr.o.m. , då den nyabefälsordningen för försvarsmakten skall vara genomförd i sin helhet. 1982/83:143 17 1.2.2Behovet av allmänmUitär utbildning CMUkonstaterar att inom krigsorganisationen flertalet av den frivilliga A- och B-personalensamt åtskiUiga av den nuvarande civila personalen f n. inle fyller kraven pä allmänmililärtkunnande. Militär och civilmilitär yrkes-, reserv- och värnpliktig personal kandäremot enligt CMU förväntas ha den allmänna militära kompetens som krävs. CMUbelyser olika organisatoriska åtgärder som i och för sig kunde vara ägnade allsäkerställa alt all personal inom den militära krigsorganisationen har tillräckligförmåga lUl självskydd, självförsvar samt-i förekommande fall - förmåga attdelta i försvar av egen arbetsplats och all leda sådant försvar. Enlösning skulle enligt CMU kunna vara atl skära ned den militära krigsorganisationenså att denna kommer att omfatta endasi den personal som f n. har den allmänmililärautbildning som krävs. Utredningen anser inte att delta är en framkomlig väg. Inleheller är del enligl utredningen genomförbart atl i en i övrigt oförändradkrigsorganisation byta ut icke vapenulbildad civil personal mot t. ex.värnpliktiga i personalreserven. Den organisatoriska vägsom återstår atl pröva enligt CMU:s bedömning är att "avsöndra" sådanpersonal som saknar självförsvarsförmåga och - i folkrättslig bemärkelse -beteckna den som åtföljande de väpnade styrkorna. CMUkommer fram till atl det endast är en begränsad gmpp - fältartisterna - som pådetta sätt kan föras över från den miUtära personalen lill den civila. I frågaom övriga grupper föreligger enligl CMU:s mening inle fömtsättningar för altbeteckna dem som "åtföljande". CMU föreslår alt del skall uppdras ätöverbefälhavaren atl pröva det lämpliga i atl ta bort de f n. civilafältartisterna ur personaltabeUema på del sätt som har angetts. CMUpekar i sammanhanget också på att det i dagens militära krigsorganisationingår enheter vilkas förstahandsuppgift är fackmässig, icke stridsinriktadverksamhet som stöd för den övriga militära organisationen. Inom vissa sådanaenheter i krigsorganisationen ingår uteslutande eller nästan uteslutandepersonal med civil kalegoritillhörighel. Som exempel nämner CMU vissa centralaämbetsverk och verkstadsenheler. CMUanser det lämpligt att överbefälhavaren överväger om sådana enheter kan förasbort från den militära krigsorganisationen. Enheterna och deras personal skullehärigenom ingå i den civila delen av totalförsvaret med folkrättslig ställningför personalen som civila utan sammankoppling med ålföljande-begreppet. CMUställer som krav pä personalen i den militära krigsorganisationen att den börha fått viss försvarsupplysning och utbildning i folkrättens regler. Den börenligt CMU vidare ha fått utbildning i självskydd, dvs. skydd mot vapenverkanoch andra stridsmedel av olika slag, och i självförsvar med eldhandvapen.Kombattanter bör-menar CMU- ha sådan 2 1982/83. 1982/83:143 18 utbildningalt de kan delta i försvar av egen verksamhet eller arbetsplats m. m. Utöverdetta krävs det, enligt CMU, av all befälspersonal särskild utbildning ifolkrätt och gmndläggande förmåga alt leda försvar av arbetsplatsen osv. Ifråga om konvenlionsskyddad sjuk värds- och själavårdspersonal anser CMU attden bör kunna försvara personal under dess värd. Närdel gäller fältartislernas kategorifillhörighet har remissinstanserna redovisatskilda uppfattningar. Folkrätlskommiltén instämmer i CMU:s uppfattning atlartisterna bör betecknas som "åtföljande" i folkrältslig mening, dvs.att de bör anses som civila. Överbefälhavaren och förbefälsutbildning å andra sidan menar atl fällartislerna bör tillhöra denmilitära personalen. Fällartislernaredovisas f. n. i personaltabellerna för militärområdesstaberna men fullgörsina uppgifter vid olika militära förband varvid deras arbetsplatser ständigtväxlar. Pä grund av detta och med hänsyn också fill alt fällartislerna tas i anspräkinom övriga delar av totalförsvaret kan det finnas skäl alt folkrättsligtbetrakta dem som "åtföljande". Det ankommer dock pä överbefälhavarenalt meddela närmare föreskrifter om personaltabellerna inom försvarsmakten.Därmed ligger det också pä honom att avgöra lUI vilken folkrättsligpersonalkategori en viss gmpp bör hänföras. Det bör framhållas atttillämpningen av de folkrätlsliga reglema om en persons kategoritillhörighelytterst kan sägas bli en fråga för en eventuell motståndare. Från svensk sida måsteman emeUertid i sä fall gentemot denne kunna hävda en klar ståndpunkt. Remissinslanserna ärgenomgående positiva till förslaget om en översyn av försvarsmaktenskrigsorganisation i syfte atl från denna föra bort vissa myndigheter m. m. medenbart fackmässiga stöduppgifter. Jag har i princip samma uppfattning i denna fräga.Jag anser dock atl de förslag i denna fråga som folkrättskommittén f. n.överväger bör avvaktas innan slufiig ställning tas till frågan om en översyn avden militära krigsorganisafionen. Ilikhet med flertalet remissinslanser har jag den uppfattningen atl del är nödvändigtalt personalen i försvarsmaktens krigsorganisation har en utbildning somsvarar mot de krav som följer med befattningen. Närdet först gäller behovet av kunskaper i folkrätt vill jag hänvisa till att deti folkrätlskommilléns uppdrag ingår alt närmare kartlägga utbildningsbehovetinom detta område och lämna förslag lill de åtgärder som bör vidtas. Ifråga om behovel av utbildning i självskydd delar jag CMU:s uppfattning. I denmån det finns brister i personalens förmåga att skydda sig mol verkan avstridsmedel av oUka slag bör utbUdningen i dessa avseenden kompletteras. Beträffandebehovel av utbildning i övrigt, dvs. främst i självförsvar och befälsföring,finns del anledning alt framhålla att planläggningen har byggt på atlverksamhet vid staber m.m. som utförs under medverkan av personal utan gmndläggandemilitämtbildning skall skyddas av särskill Prop.1982/83:143 19 Till detta kommer att detta slags verksamhel - med hänsyn tillverksamhetens natur-ofta kringgärdas med andra särskilda skyddsåtgärder i formav fortifikatoriska anläggningar m. m. Delta gör atl personalens behov avutbildning i självförsvar med eldhandvapen i åtskilliga av de fall som berörsav CMU:s förslag är begränsat. Mol bakgmnd också av de bedömda kostnadernaanserjag det därför inte befogal atl f. n. föreslå bestämmelser om obligatoriskvapenutbildning av all personal inom försvarsmaktens krigsorgansation. fall där det på gmnd av verksamhetens art finns ell särskill behov av utbildningi vapenljänst bör del enligl min mening vara möjligl all på frivillig vägbibringa personalen den förmåga som krävs. De aUmänmilitära kunskaperna hos enperson bör också kunna beaktas vid krigsplaceringen av honom eller henne. Detbör ankomma på överbefälhavaren eller försvarsgrenschefen att svara förgenomförandet av ifrågavarande utbildning. Det framstår därvid som meständamålsenligt att utbUdningen genomförs inom myndigheternas ordinariepersonalutvecklingsprogram. Nägraremissinstanser tar upp frågan om den rättsliga gmnden för ianspråktagande avpersonal i försvarsmaktens krigsorganisation. menar sålundaatt bestämmelserna inom della område är svårbegripliga för den enskilde ochatt de därför behöver renodlas och förenklas. pekar påalt allmänna Ijänslepliklslagen (1959:83) kanske inte kan utnyttjas förförsvarsmaktens personalförsörjning i krig, om vapenljänst är en nödvändig delav så mänga arbetsuppgifter som CMU har gjort gällande. CMU:skartläggning av lagstiftningen om försvarsmaktens personalförsörjning visar ocksäenligt min mening all reglerna behöver ses över och anpassas till det modernatotalförsvarets behov. Jag avser att i annan ordning återkomma till regeringeni denna fråga. 1.2.3Rekrytering och utbildning av värnpliktiga läkare, fast anställd ingenjörspersonalm.fl. Tillden civilmUitära värnpliktiga personalen räknas f.n. värnplikfiga läkare, läkarassistenter(tandläkare), apotekare och personalvårdsassislenter. Dessa värnpliktiga grundrekrylerasnormalt fill försvarsmakten, vilket innebär atl de redan vid inskrivningen lasut för utbildning fill vederbörande civilmilitära befattning ikrigsorganisationen. Under gmndutbildningen fillhör de dock den miUtärapersonalen. EnliglCMU:s förslag skall personal fill de angivna befattningarna i fortsättningenrekryteras genom s. k. överföring. De berörda värnpUktiga skall sålunda genomgågmndutbildning i vanlig ordning för t. ex. en militär befattning i vedertagenmening. När de har inhämtat en för befattningen som läkare, läkarassistent osv.lämplig civil yrkeskompetens skaU de -efter en viss kompletterandefackutbildning - föras över fill den befattningen. 1982/83:143 20 CMUlämnar också förslag om rekrytering och utbildning av de fast anställdahögskoleingenjörerna inom försvarsmakten. Utredningen förordar alt huvuddelenav denna personal gmndrekryteras medan en mindre del rekryteras blandyrkesofficerare i annan tjänst som fält lämplig vidareutbildning. Deförslag frän CMU somjag har redovisat i detta avsnitt kräver enligt minbedömning ytterligare överväganden innan de kan läggas lill gmnd för ändradeföreskrifter. Jag avser därför att återkomma med förslag till regeringen idessa frägor när det underlag soni CMU har lagt fram har kompletterats i vissaavseenden. 2 Den nya befälsordningen År1973 fattade statsmakterna beslut om en ny och för det mUitära försvarelenhetlig befälsordning (prop. 1973:128, FöU 23, rskr 309). I propositionenangav den dåvarande försvarsministern som en princip för den nyabefälsordningen alt yrkesbefälel i fortsättningen borde ses som en enda gmppmed gemensam identitet. Del fasl anställda befälet skulle alltså enliglbeslutet inte längre indelas i regementsofficerare, kompaniofficerare, plulonsofficerareoch gmppchefer ulan i stället gemensamt benämnas yrkesofficerare. Pägrundval av propositionen 1977/78:24 om en ny befälsordning för det militäraförsvaret beslutade därefter alt den nya befalsordningen skulle börjainföras /79 1982/83 (FöU 1977/78:10, rskr 179). Övergångentill den nya befälsordningen har efter det sistnämndariksdagsbeslutet skelt successivt och i allt väsentligt enligt den plan som harlegat fill gmnd för arbetet. Det slutliga steget är avsett att las den 1 juni1983, dä benämningar pä personalgmpper osv. skall vara anpassade lill den nyaordningen. Avvecklingenav de skilda befälsgmpperna för yrkespersonal för med sig behov av ändringar avformell natur i vissa författningar. Uppräkningen i 21 kap. 20 § brottsbalkenav vilka som är krigsmän bör således anpassas till benämningarna i den nyabefälsordningen. Enligtden nya befälsordningen är fänrik den lägsta Ijänstegraden för yrkesofficerarna.Mot denna bakgmnd bör den som enligl 17 § mUitära rältegångslagen (1948:472)skall kunna ges särskild bestraffningsrätt i disciplinmål underberedskapstillstånd och krig och som enligt 66 § samma lag hartillrättavisningsrätt ha lägst kaptens tjånstegrad. Lagändringarnabör träda i kraft . Prop.1982/83:143 21 Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom försvarsdepartementet upprättatsförslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i militära rältegångslagen(1948:472), 3. lag om ändring i lagen(1976:600) om offentlig anställning, 4. lag om ändring ivärnpliktslagen (1941:967), 5. lag om ändring i lagen(1974:613) om handläggningen av vissa regeringsärenden. Förslagenunder I och 2 har upprättats i samråd med chefen för justiliedepartementet. Förslagelunder 3 har upprättats i samråd med chefen för . FörslagentiU lagändringar är uteslutande av formell nalur. Jag har därför inte bedömtdet erforderligt att inhämta lagrådets yttrande över förslagen. 4.1 Lagom ändring i Ändringenär föranledd av atl de nuvarande fyra befälsgrupperna för den fast anställdapersonalen slås samman till en grupp, i fortsättningen benämndyrkesofficerare. Denna grupp kommer således i fortsättningen atl omfattasamtliga vid försvarsmakten fast anställda personer med tjänstegrader, dvs. ocksäde som f. n. hänförs lill den civilmilitära personalen. 4.2 Lagom ändring i militära rättegångslagen (1948:472) Befattningenchef för försvarsstaben motsvaras numera av tvä befattningar, nämligen chefenför försvarsstabens operationsledning och chefen för stabens planeringsledning.Punkt 1 i paragrafen har anpassats till delta. För det fall atl personal iförsvarsstaben stär under båda de nämnda befattningshavarnas befäl kanregeringen med stöd av 15 § uppdra ät en av dessa atl ensam utövabestraffningsrätten.