prop · G60322 · 1982-12-31 00:00:00 — SBF hartillsammans med försäkringsbolagen, samt kommunerna varit med om attbygga upp en organisation som f. n. fungerar med särskilda restvärdesledare,som har fullmakt att genomföra restvärdesarbetet intill vissa gränser. Dettahar skett mot bakgrund av att glapp har förekommit i restvärdesarbetetoch att stora materiella värden därigenom gått förlorade. Denna organisation fungerari de flesta fall tillfredsställande och förbättras fortlöpande. Restvärdesproblemenär emellertid vid många bränder av en sådan omfattning att en mycketsnabb och effektiv insats krävs för att begränsa följdskadorna efter brand ochliknande. Det fortsatta arbetet bör i stort gmndas på en utveckling av dennuvarande konstruktionen, där fömtom nämnda intressenter också SOS AlarmeringAB i fortsättningen torde få en viktig initierande roll. Även om föreningensålunda anser att en vidareutveckling av restvärdesskyddet bör ske pånuvarande avtalsmässiga grund, kan det finnas anledning för kommittén attnärmare överväga de frågor, som gäller övergången av ansvar frånräddningsbefälhavare till någon representant för ägaren eller dennesförsäkringsbolag. - En viktig del i åtgärderna för ökad effektivitet iräddningstjänsten är möjligheterna att använda andra befintliga resurser. Ettutökat samarbete med organisationer och företag såväl som med civilförsvar ochmilitära resurser är här av avgörande betydelse. Även möjligheten att användavapenfria värnpliktiga bör bli en god tillgång. Kommittén bör överväga att gebrandmyndigheten ett direkt ansvar för att en sådan användning förbereds på lämpligtsätt. Som en följd av den ökade samordningen mellan fredstida och krigstidaräddningstjänst följer också att verkskydden måste integreras i industrins fredstidaskydd. De kan därvid också bli en välkommen resursförstärkning i företagens fredstidaräddningstjänst. SBF är villig att i samarbete med berörda organisationer och myndigheternärmare medverka till utformning av en sådan utveckling. -Kommittén har översiktiigtbehandlat information och utbildning beträffan- Skr.1982/83:22 167 derisker och skyddsåtgärder som ett sätt att öka effektiviteten i räddningstjänsten.SBF vill framhålla att dessa åtgärder torde vara av utomordentligt stor viktför att minska risken för bränder och andra olycksfall i samhället. Vi finnerdet därför vara av stort intresse att kommittén i sitt fortsatta arbete ägnarbetydande uppmärksamhet åt dessa frågor. Utbildning och information har sedanlänge varit SBF;s huvudsakliga verksamhetsområden och föreningen vill särskiltpeka på behovet äv information till allmänheten, när det gäller grundläggandeskyddsåtgärder, behovet av information och utbildning i , gymnasier,yrkesutbildningar etc. Föreningen finner det ytterst angeläget, att kommitténutreder möjligheterna att använda radio och TV som informationskanaler förallmänheten i dessa frågor. Bränder och andra nödlägens förmåga att störa denenskildes situation och anställdas möjligheter till säkerhet och tryggt arbetemotiverar att denna information mycket starkt stödjes. Beträffande självskyddsulbildningenkonstaterar kommittén att det är ett angeläget behov att utöka denna, så attden når fler än de som deltagit. Föreningen vill understryka detta behovoch konstaterar att möjligheter till detta också finns inom ramen för denetablerade självskyddsulbildningen, som organiseras genom försjälvskydd. Tyvärr har anslaget för denna utbildning inte följt kostnadsutveckUngenunder senare år, varför antalet utbildade personer har måst reduceras.Rikskommittén för självskydd har också påpekat det angelägna i ökade anslag förverksamheten, så att utbildningen åtminstone kan bibehålla sin omfattning. SBFdelar alltså kommitténs uppfattning att det är önskvärt med en utökad självskyddsutbildningoch att detta sker i första hand genom den etablerade formen för självskyddsutbildningmen även genom kompletterande former. En utförlig behandling av SBF:s syn påinformationsfrågorna finns i SBF;s skrivelse till regeringen , som biläggesdetta yttrande. - Förslaget om kommunernas övertagande av räddningstjänstenvid vissa flygplatser bör medföra möjlighet till effektivitetsvinster framförallt i utbildningshänseende och i viss mån vid utnyttjande av materiel och personal.Förslaget tillstyrkes därför. -Kommitténs förslag om att skall fåett samlat ansvar för sjuktransporterna bör ta bort nuvarande tveksamhet omansvarsgränser. Föreningen tillstyrker förslaget men vill gärna betona vad komrhitténsagt om att landstingen i fullgörandet av detta ansvar skall utnyttja redanbefintliga resurser inom den kommunala räddningstjänsten, de militäramyndigheterna, polisen m.fl.- Beträffande förebyggande åtgärder mot andranödlägen än brand tillstyrker SBF kommitténs förslag om allmän skyldighet attvidta sådana åtgärder från anläggningsägarens sida och påpekanderätt för myndighet,i detta fall brandförsvaret. Föreningen finner att dessa åtgärder ligger ilinje med den utveckling som redan i stor utsträckning pågår frivilligt och motbakgrund av redan gällande lagstiftning. En omfattande analys av del nuvarandeläget beträffande företagens räddningsberedskap finns i SBF;s Rekommendationer14:1 1981. Det finns även anledning att se över Skr.1982/83:22 168 dennuvarande brandlagstiftningens intentioner och former för detta. Det är också isin helhet viktigt att beakta att de förebyggande åtgärderna är gmnden för attfå ett säkrare samhälle och att riskerna i stället förebyggs så atträddningstjänsten så långt möjligt slipper ingripa mot redan inträffadehändelser. Översynen bör ha en inriktning mot att skapa en förebyggande verksamhet,som i större utsträckning beaktar behovet av argumentation och påverkan. Syftetbör vara att engagera företag och anläggningsägare i ett kontinuerligt arbeteoch ansvar för det förebyggande skyddet. Intresset för en sådan utveckling ökarockså spontant med del stora självförsäkringsenga-gemang som sprider sig isvenskt näringsliv. Denna utveckling kommer att fortsätta och därigenom skapasbra fömtsättningar attmed ekonomi som gemensamt kriterium skapa goda ochkostnadsnyttiga lösningar. - Det vore också önskvärt att kommittén här särskiltser på den myndighetskollision, som redan i viss mån inträffat vid tillämpningav brandlag och arbetsmiljölag, där både brandmyndighet och yrkesinspektion ivissa frågor utövar tillsyn. Denna fråga får ökad aktualitet av den avarbetarskyddsstyrelsen planerade kungörelsen om utrymning. - SBF tillstyrkerslutligen förslaget att en enhetlig räddningstjänstlagstiftning utarbetas, somomfattar riktlinjerna för såväl den aUmänna som den särskUda räddningstjänsten.Härvid bör även ordvalet i den nya lagstiftningen anpassas till rådandeförhållande. Begrepp som brandlag och brandförsvar bör bytas mot ord därräddning och räddningstjänst ingår. framhåller att räddningstjänstens skyldigheteratt ingripa, Uksom vid vilka händelser och i vilket syfte ett ingripande börske, hör till de frågor som behandlas i nämnda genomgång. Kommittén diskuterarhär möjligheten att räddningstjänstorganen får utvidgade skyldigheter så att deåläggs ett visst ansvar även för att avvärja eller begränsa de störningar iviktiga samhällsfunktioner-1, ex. kommunikationer, el- och vattenförsörjning -som kan förekomma i samband med nödlägen och liknande situationer. skulle nuvarande bestämmelser i brandlagen om planläggning,ledning och ingrepp i annans rätt i en ny räddningstjänstlag kunna görastillämpliga också på ovannämnda situationer. Med tanke på de fördelar som ståratt vinna finner riksförbundet det vara mycket värdefullt att man tar upp dennaproblematik och att kommittén i det fortsatta arbetet söker belysa för- ochnackdelar med olika alternativ som underlag för ett förslag. På samma sättfinner riksförbundet det vara av värde att kommittén fortsättningsvis avser attpröva om räddningstjänsten skall ha skyldighet att ingripa inte bara som nären olycka har inträffat eller kan befaras vara förestående utanockså på ett ännu tidigare stadiurn. I anslutning härtiU diskuterar kommitténom räddningstjänslorganen även skulle kunna få tiU uppgift att påtala brister iförebyggande åtgärder som avser också andra nödlägen än brand. Det är enligtriksförbundets mening av stor vikt att sådana åtgärder utreds med hänsyn tillatt betydelsen av förebyggande åtgärder växer i takt Skr.1982/83:22 169 medatt samhäUets sårbarhet ökar som en följd av bl. a. tiUtagande komplexitet iproduktion, livsmedels- och bränsleförsörjning samt kommunikationer. Kommitténdiskuterar också frågan om hur länge räddningstjänstorganen skall verka isamband med en insats; dvs. frågan om gränsdragning mellan räddningstjänst åena sidan och restvärdesskydd, sanering och återställning å den andra.Riksförbundet vill här uttala sitt stöd för kommitténs tanke att föreskriva enskyldighet för räddningsbefälhavaren att överlämna ansvaret till någon som hartill uppgift att se till att åtgärder för restvärdesskydd blir utförda. Denöverenskommelse om restvärdesskydd i samband med brand som och försäkringsgivarna har träffat utgör här en god grund förett vidareutvecklat samarbete. - För att samhällets räddningstjänst skall kunnaingripa med samlade resurser och bästa effektivitet krävs ett samarbete mellan oUkaorgan. En sådan samordning skulle, menar kommittén, stimuleras av en enhetiiglagstiftning omfattande de huvudsakliga riktlinjerna för samhällets helaräddningstjänst. tiUstyrker att kommitténs tankar härvidlagfullföljs. -stöder också kommitténs planer på att i del fortsattaarbetet behandla t. ex. frågan om ökade skyldigheter för industriföretag med riskfylldverksamhet att hålla beredskap samt skyldigheter för industrier och andra ägareav egendom att vidta förebyggande åtgärder även mot andra nödlägen än brand. -1anslutning härtill behandlar kommittén i förbigående information om risker ochskyddsåtgärder. Med tanke på betydelsen av förebyggande insatser på dettaområde samt skol- och yrkesutbildningens och den allmänna informationens roll idetta sammanhang utgår riksförbundet från atl kommittén återkommer med enbetydligt mer inträngande och framåtsyftande bearbetning av dessa frågor i sillslutbetänkande. framhåller att föratt räddningstjänstorganen skall kunna påtala brister i förebyggande åtgärderäven i andra avseenden än brand (t. ex. ras, trafikolyckor, cisternhaverier,stormskador) torde krävas kvantitativa och kvalitativa resurser som de flestabrandkårer saknar. Kommittén har konstaterat att det finns brister redani räddningstjänsten. Är det då möjligt att utan förstärkning av resurserna i enframtid också utöka den förebyggande verksamheten? Det kan visserligen sägas,att brandsyneförrättaren eller motsvarande endast skulle ges rätt att påtalabrister som har upptäckts. Många betraktar - med rätt eller orätt - att enbrandsyn som har genomförts utan anmärkningar innebär att allt är i sin ordningnär del gäller "brand" - att man har fått "godkänt". Om manutökar området för den förebyggande verksamheten på det sätt som har satts ifråga, finns det då en risk för att ägare-innehavare upplever en utebUvenreaktion från räddningstjänstens experter (de betraktas som sådana och ofta medrätt) som ett tecken på att allt egentligen är ganska bra? ansluter siglill önskemålen om en bättre förebyggande verksamhet och föreslår att kommitténvid de fortsatta övervägandena tar upp vad här har funnit oklart. a. hur brandsynen sker och uppfattas och vilken juridisk karaklär den harsamt 1982/83:22 170 motsvarandebedömning av del ifrågasatta påtalandet. - Betänkandet tar också upp frågan omutnyttjandet av verkskyddets resurser i ett företags (fredstida)räddningsberedskap. anser att den möjligheten bör undersökas. OmFolksam inte är fel underrättade är dessa resurser emellertid i stort seltendast av materiell karaktär. Visserligen finns utöver materielen en verkskyddsplanoch vissa nyckelpersoner är uttagna och utbildade redan i fred. Om verkskyddetska kunna utgöra en påtaglig och snabbt mobiliserbar resurs måste fler personertas ul, utbildas och placeras i någon form av beredskap redan i fred ochmotsvarande materiel göras lättare tillgänglig än vad den som regel är i dag.Detta synes innebära att bestämmelserna för verkskyddet måste "fredsanpassas".Folksam finner det angeläget att frågan om företagens engagemang drivs vidare.Det kan därvid övervägas om man ska begränsa sig till industriföretag medriskfylld verksamhet. Från personsäkerhetssynpunkt torde t. ex. omfattande verksamhetersom bedrivs i lokaler, hänföriiga tiU samlingslokaler, vara väl så riskfyllda.I del förra fallet kan det dominerande intresset vara skyddet av egendomen(verksamheten) och miljön; i det senare är det utan tvekan människornassäkerhet. Både dessa intresseinlriktningar skulle kunna motivera att en delförelag vore skyldiga att ha viss räddningsbéredskap. använder detbegreppet för att göra en välbehövlig och klar åtskillnad mellan samhälletsengagemang i den allmänna och särskilda räddningstjänsten och liknande åtgärderhos företagen. Beroende på vilket intresse som dominerar kanräddningsberedskapen få oUka inriktning och utseende. För industrin medriskfylld verksamhet kan det vara fasta släckanläggningar och/eller ett bidragtill kommunen som gör det möjligt för denna alt hålla materiel och personal somutan industrins risker inte skulle behövas. För det stora sjukhuset ellervaruhuset kan det bli tal om en räddningsberedskap med inriktning på snabbupptäckt och alarmering, ett förstahandsingripande med härför avsedd materieloch utrymning- åtgärder som kan vara nödvändiga att vidta helt utan brandkårensmedverkan och innan denna kommer till platsen. - Det har också föreslagits attindustrier och andra ägare av egendom ska vidta förebyggande åtgärder även motandra nödlägen än brand. understödjer givetvis en sådan tanke men ifrågasätterdels om inte en sådan skyldighet redan föreligger i den speciallagstiftning somt. ex. reglerar byggandet, befattning med brandfarlig vara etc. etc. dels omdenna speciallagstiftning inte anses tillfyllest att en ny räddningstjänstlagska reglera det enorma område som då blir aktueUt. Eller är tanken den att enallmänt hållen föreskrift i räddningstjänstlagen ska ge t. ex. en brandsyneförrättareeller en yrkesinspektör stöd för krav på en åtgärd som han kanske finnerlämplig men för vUken det saknas grund i eljest tillämplig speciallagstiftning. () framhåller att kommittén nämner under rubriken att det genom utvidgademobiltelefonsystem kommer atl bU möjligt alt utrusta Skr.1982/83:22 171 bl.a. fjällvandrare med nödsändare. finns ej någon utrustning lämplig för dettaändamål. SOSAB betvivlar att de tekniska möjligheterna för att på ett säkertsätt genom små sändare kunna nå basstationer i fjällvärlden kommer attföreligga inom överskådlig tid. TillförUtiiga nödradiosändare kräver bl. a.goda antenner och relativt hög uteffekt, vilket gör dem tunga och skrymmande.Små billiga sändare kan invagga fjällvandrare i falsk säkerhet, som kan få dematt utsätta sig för större risker än de annars skulle göra. Det krävs inte baraatt man löser de tekniska problemen utan även problem, sammanhängande medutrustningens praktiska handhavande under pressande fysiska och psykiskaomständigheter. - SOSAB:s larmcentraler i , - och ävenGöteborg - är utrustade med modernast länkbara datoriserade larmutrustning, somf. ö. väckt internationell uppmärksamhet. Övriga 16 larmcentraler har en äldreutrustning baserad på s. k. snörbordsteknik. Denna kommer emellertid successivtatt bytas ut med början i . Med den nya utmstningen kommeräven SOSAB :s mindre centraler atl kunna erbjuda olika räddningsorganytterligare tjänster. SOSAB utgår ifrån att räddningstjänstkommittén i sillkommande arbete lar hänsyn till den nya teknikens möjligheter. - Inom deområden som betjänas av våra larmcentraler svarar SOSAB för aU ambulansalarmeringoch -dirigering. En av SOSAB:s centraler samordnar för landstingens räkningalla sjuktransporter meUan länen, vilket åtagande också innefattar samordningav Iransporter med specialutrustat ambulansflygplan. - SOSAB delar kommitténsuppfattning att sjukvårdshuvudmännen borde ha etl totalansvar för allsjuktransportverksamhet inom resp. sjukvårdsområden. Därigenom skulle nuvarandeoklarheter när det bl. a. gäller utnyttjandet av polisens och försvarelshelikoptrar upphöra. Varje sjukvårdshuvudman skulle med utgångspunkt iförhållandena inom sjukvårdsområdet kunna bedöma behovet av oUkatransportmedel och träffa erforderliga avtal med polisen, försvaret ochenskilda företag. SOSAB vill i anslutning härtill också framföra sinasynpunkter när det gäller den akuta flygambulansverksamheten för vilkenrikspolisstyrelsen f. n. svarar. tillskrev SOSAB regeringeni detta ärende och hemställde om att regeringen till SOSAB skulle överlåtaansvaret för akutflygambulans-verksamheten. Regeringen avslog SOSAB:shemställan. SOSAB vidhåller dock att en samordning genom SOSAB med aU övrig sjuklransportverksam-heti landet skulle vara till stor fördel för verksamheten. - Kommittén anser, attdel i många fall skulle vara till fördel om den allmänna räddningstjänsten svararför ambulansverksamheten, åtminstone de s. k. akuta transporterna, åtsjukvårdshuvudmännen. Utan alt ta ställning tUl vem som skall utföra sjuktransporternavill SOSAB framhålla, att en uppdelning på en akut och en mindre akut delskulle medföra avsevärda nackdelar. Insatserna vid många olyckor skullefördröjas, om icke regelmässigt närmaste ambulans kan utnyttjas. SOSAB ansersåledes, atl samtliga ambulanser bör ha samma utrustning och bemanning för attambulansparken skall kunna utnyttjas på Skr.1982/83:22 172 ett rationellt sätt. Kommitténs förslag, att personal inomden allmänna räddningstjänsten skall få utbildning i omhändertagande av skadadeså att de kan göra en insats i väntan på ambulans, är bra. Speciellt inomglesbygdsområden har brandkårerna ofta en betydligt kortare insatstid änambulanserna. Brandpersonalen kan exempelvis vid en trafikolycka ge skadadeförsta hjälpen i väntan på ambulans. Enligl SOSAB;s mening bör begreppetfjällräddning ges en klarare definition. F. n. råder en viss oklarhet, som bl.a. försvårar alarmeringen. Såväl geografiska som andra gränser för fjällräddningenbör vara entydiga så att någon iveksamhet ej föreligger om vilket organ som skaUlarmas vid inträffad olycka. framhåller att kommittén har observeratsvårigheterna alt vid nödlägen dra en gräns mellan räddningstjänst ochåterställnings- eller saneringsarbete. Genom den överenskommelse omrestvärdeskydd i samband med brand som ochFörsäkringsbranschens service AB träffat rekommenderas räddningsbefälhavarenatt vid skadetillfället bedöma var räddningstjänsten slutar och saneringsskedetbörjar. Detta har enligt uppfattning fungerat väl. Tvister omgränsdragningen har anmälts till räddningskostnadsnämnden i endast ett tiotalfall sedan nämndens tillkomst 1976 vilket styrker uppfattningen atträddningsbefälhavaren i de flesta fall gjort rätt gränsdragningsbedömning.Ordningen bör därför bibehållas. - Larmljänst konstaterar, att i de fallrekommendationer tUl räddningsbefälhavaren att kontakta för initieringav restvärderäddning har följts, igångsättningen av restvärderäddningenfungerat i stort setl klanderfritt. Det är dock uppfattning, atträddningsbefälhavarna inte följt rekommendationen i tillräcklig omfattning.Larmtjänst anser därför atl det är önskvärt med en skärpning av rekommendationeni riktning mot en skyldighet atl kontakta . Det är likaså önskvärtmed en intensifiering av den informationsverksamhet som Svenska kommunförbundetoch på olika sätt bedrivit kring överenskommelsen. - Erfarenheternafrån den reslvärderäddningsorganisa-tion som verkat i Englandvisar, att maximal effekt att rädda värden vid inträffad skada uppnås om enspeciell räddningsstyrka får arbeta i stort sett parallellt med räddningsljänststyrkan.Det är därför önskvärt att kommittén i det fortsatta arbetet undersöker hurrestvärderäddningsarbetet kan bedrivas under pågående räddningstjänst. I vissasituationer har det visat sig vara svårt att snabbt få tag på resurser förrestvärderäddningsarbetet. möjUgheter att vid sådana tillfällenerhålla hjälp av fridygnsledig brandpersonal har visat sig vara en förnämliglösning. Det är önskemål, att sådan personals tjänster ävenfortsättningsvis skall kunna tas i anspråk. vill i detta sammanhangpåpeka, att försäkringsbolagen bemyndigat företaget att för försäkringsbolagensräkning påbörja restvärdeskyddsarbetet efter alla sjag av egendomsskador.Företaget har dessutom vid ett flertal tillfällen, och med gott resultat,förmedlat hjälpinsatser vid skador på statlig, oförsäkrad egendom, oaktat attnågon fullmakt i detta fall 1982/83:22 173 upplever den koppUng som genom ovan berörda överenskommelseskapats mellan den allmänna räddningstjänsten och försäkringsbolagen/Larmtjänstsom synnerligen betydelsefull. De rekommendationer, som inryms iöverenskommelsen är dock endast tillämpliga på lokal nivå. är av denuppfattningen, atl mycket står att vinna ur restvärderäddningssynpunkt, om ettsamarbete även skapas på länsnivån på sådant sätt att formaliserade kontakteretableras vid de tillfällen då övertar ledningen avräddningstjänstarbetet. är berett att för kommittén närmare redovisade synpunkter, som gmndar denna uppfattning. - stöder kommitténsredovisade åsikt, att företag med riskfylld verksamhet bör åläggas vissberedskap. Dessa företag bör även i samband med "katastrofplanering"klargöra hur företagens personella resurser skall fördelas exempelvis förutförande av räddningstjänstuppgifter resp. restvärderäddning ochåterställande. har möjlighet att i samverkan med brandförsvaretbidra med den övergripande planläggning som erfordras vid företagensinsatsplanering. - Larmljänst anser att en bred samverkan av resurser vid olikatyper av olyckor- är en fömtsättning för att uppnå maximal effektivitet iräddningstjänsten. Flera inträffade skadefall belägger detta faktum, t. ex.rasolyckan i , oljeskador i samt industribränder.Utöver de statliga organ med resurser för räddningstjänst som kommitténredovisar vill framhålla de resurser som representeras av företagets"entreprenörer" inom olika branscher såsom el, gas, rör, lyftkranar,sanering etc. samt Bärgningskåren, vars ca 300 fordon har ett mycket brettanvändningsområde. Utnyttjande av dessa torde vara ett effektivt sätt att iräddningstjänsten dra nytta av samhällets samlade resurser. Flera exempel påsådant utnyttjande föreligger, men har tillkommit helt spontant. Larmtjänsthar, som försäkringsbolagens gemensamma hjälpförmedlingsorganisation, under enlång följd av år tillskapat en kader av entreprenörer, vilka svarar upp mot vissakonsumentkrav, bl. a. godtagbara debiteringsnormer. Företaget har inlett ettsamarbete med , varigenom kontakt med Larmtjänstfortsättningsvis kommer att kunna ske genom SOS Alarmering AB:s samtliga länsalarmeringscentraler. Sjöräddningssällskapetframhåller att i betänkandet säges, att flera åtgärder behöver vidtagas för attverksamheten skall kunna bli effektivare. Detta svepande uttryck behövergranskas. Ansvaret för att materiel och personal för sjöräddningstjänst finnstill förfogande åvilar enligt riksdagsbeslut och avtal mellanSjöräddningssällskapet och Kronan, i fråga om kustsjöräddningenoch sällskapet i fråga om utsjöräddningen. kustradiostationeransvarar för alt alarmering av erforderliga resurser sker eftermottagen nödsignal och att insatserna samordnas för bästa effektivitet. -ansvarar för alt har en sjöräddningstjänst, som i rimligmån fyller konventionens krav, ett ansvar, som avlyftes verket, om begärda nödvändigamedel icke anvisas. Skr.1982/83:22 174 Eftersom den svenska är en heterogenorganisation med många olika myndigheter, privata organisationer,handelsflottan, fiskeflottan m. fl., är ett samlat ansvar av administraliv artknappast lämpligl eller möjUgt. Därför har vi utsett den Centralasamrådsgruppen med ledamöter från samtliga organ deltagande isjöräddningstjänsten, för att värdera de tillgängliga resurserna och samarbetetsamt föreslå eventuella åtgärder för effektivisering.