mot · G5022018 · 1982-01-26 00:00:00 — Inför valet gjorde dessutom , och moderata samlingspartiet långtgående utfästelser om ett bibe 1981/82: 2018 Tabell 4: Så mycket högre hade skatten varit allt annat oförändrat om indexuppjusteringen 19781982 hade begränsats till 5, Marginalskatt 1982 i % hållande av villaägarnas ränteavdrag. Till bilden hör också att den skärpning av realisationsvinstbeskattningen på fastigheter som genomförts liksom fastighetstaxering utgick ifrån att den nuvarande avdragsrätten skulle bibehållas. Moderata samlingspartiet har i sina motioner 1980/81: 2188 och 1981/82: 8 relativt utförligt utvecklat kritiken mot den föreslagna begränsningen av rätten till underskottsavdrag. I den förra anförde vi bl. a. följande: I - Kleppemodellens hemland - har förslaget lagts på hyllan med hänsyn till sina tekniska och rättsliga komplikationer. I värsta fall kan hotet om skatteåtgärder av detta slag leda till mycket allvarliga störningar på bl. a. villamarknaden med följdverkningar för hela småhusindustrin. Stora prisfall med ty följande förmögenhetsförluster för enskilda människor kan inte uteslutas. Att utan något som helst utredningsunderlag binda sig för sådana åtgärder är vi upprepar detta - ansvarslöst. Det är i och för sig sant att nuvarande avdragsregler i kombination med en hög inflation och höga marginalskatter skapar problem från rättvisesynpunkt och från samhällsekonomisk synpunkt. De har lett till minskad räntekänslighet och en omfattande förmögenhetsöverföring från Diagram 1: Skatteskalorna samt skala med en inflation på Ip.t isa.? ue skii a [. Beskattningsbar Inkomst i t! 1981/82: 2018 småspararna såväl som institutionella placerare till låntagare som kunnat realvärdesäkra sina placeringar. Till betydande del kommer man till rätta med just detta problem genom en marginalskattesänkning. Avdragen blir som det brukar heta mindre värda. Den vars marginalskatt sjunker från t. ex. får sina lånekostnader i form av uppoffrad marginell konsumtion fördubblade. blir det lönsammare att spara. Motsvarande marginalskatteförändring ger en fördubbling av nettoräntebehållningen. I själva verket kan man hävda att om några acceptabla former för en avdragsbegränsning inte låter sig finnas, desto angelägnare blir en marginalskattesänkning. Logiken bakom att ange åtgärder på avdragssidan som en förutsättning för sänkta marginalskatter är obefintlig. Det är dessutom naturligtvis inte så att lösningen på det rättviseproblem som kombinationen avdraginflationhöga marginalskatter kan medföra löses genom att statens skatteinkomster ökar utan endast genom att spararnas nettoavkastning ökar. I debatten om en begränsning av rätten till underskottsavdrag har man sökt skapa ett intryck av att begränsningarna egentligen endast skulle beröra ett mycket litet antal s. k. nolltaxerare. Så är emellertid långt ifrån fallet. Den ojämförligt största delen av de totala underskottsavdragen är att hänföra till helt vanliga människors boenderäntor. Att underskottsavdragen ökat beror till väsentlig del på att räntorna stigit kraftigt. Verkligheten bakom de ökade underskottsavdragen är alltså inte att villaägaren eller någon annan grupp har tillgodogjort sig kraftigt ökade favörer utan den rakt motsatta: familjeekonomin har hårt pressats till följd av de ökade kapitalkostnaderna. Den vars ränteavdrag ökat med . måste betala in . mer till banken. Förmodligen hör villaägarna, vilkas rätt till ränteavdrag nu ifrågasätts och enligt principöverenskommelsen skall begränsas, till de grupper som drabbats hårdast av de senaste årens åtstramningsåtgärder. Det har bl. a. kommit till uttryck i ett ökat antal exekutiva auktioner, där människor måste lämna sina hem därför att de inte längre klarar de ökade kapitalkostnaderna, de stegrade uppvärmningskostnaderna osv. Till bilden hör också att vi inte längre har 1970-talets situation med snabbt stigande fastighetspriser som möjliggjorde realvärdesäkrade placeringar. Fastighetspriserna ökar f. n. långsammare än inflationen. Till detta torde dels de höjda räntekostnaderna ha medverkat, dels den anpassning av realisationsvinstskattereglerna som ägt rum med uttrycklig hänvisning till gällande avdragsregler, dels också den skatteskärpning som blir en följd av de högre taxeringsvärdena. Realiserandet av begränsningar i avdragsrätten enligt principerna bakom överenskommelsen mellan mittenpartierna och socialdemokraterna skulle, framhöll vi, kunna få långtgående effekter. Vi kan konstatera att dessa effekter till betydande del redan är verklighet genom att avdragsbegräns 1981/82: 2018 ningen diskonterats av villamarknaden. Särskilt det dyrare fastighetsbeståndet har drabbats av ett kraftigt prisfall. Tusentals människor har gjort kapitalförluster på tiotusentals eller . Produktionen av småhus har sjunkit och skapat sysselsättningssvårigheter för byggnadsindustrin och småhusindustrin. Begränsningen av rätten till underskottsavdrag strider också mot de grundläggande principerna för inkomstbeskattningen: att det är vinster och inte förluster som skall beskattas. För personer med stora finansiella tillgångar och därmed inkomster i källan kapital blir tilläggsskatten verkningslös och avdragsrätten för räntor alltjämt värd hela deras marginalskatt, dvs. upp till fyra femtedelar av ränteutgiften. För dessa personer blir det alltså ingen skillnad i kostnaden för att bo i lyxvillor eller att äga belånade segelbåtar. Skatten blir kännbar främst för personer med huvuddelen av inkomsten i form av lön o. d. Den föreslagna avdragsbegränsningen drabbar givetvis inte bara villaägarna. Också företagsamheten drabbas genom de vattentäta skott som byggs upp mellan olika förvärvskällor. LRF har i sitt remissvar påtalat att ett kvittningsförbud mellan förvärvskällorna får förödande effekter för vissa jordbrukare och rörelseidkare. Nyföretagandet missgynnas genom att riskkalkylen för den som överväger att göra en investering ändras. Den förväntade avkastningen sjunker genom att eventuella vinster alltjämt blir beskattade i full utsträckning medan eventuella förluster bara kompenseras . Om människor skall kunna och våga starta företag är det väsentligt att de under uppbyggnadsskedet kan kvitta uppkommande underskott mot löner och andra inkomster. Om någon som har i marginalskatt får ett underskott i en rörelse måste överskottet ett kommande år bli minst det dubbla för att det hela skall gå ihop. Diskrepansen mellan vinstchans och risktagande kommer att bli alltmer orimlig och ytterligare motverka produktiva satsningar. kommer omfattande sammanläggningar och aktiebolagsbildningar att tvingas fram för att utjämna risktagandet, stick i stäv med eftersträvade decentralisering. a. framhållit strider förslaget mot vedertagna skatterättsliga principer, bl. a. när det gäller skatt efter förmåga och att alla skattskyldiga skall behandlas lika liksom också reciprocitetsprincipen. Likformighet och rättvisa är grundläggande krav på skattesystemet. Under rubriken effekter för skatteförvaltningen visar RSV i sitt yttrande på en rad effekter för skatteförvaltningen av att dessa grundläggande krav frångås: Genom att underlaget för tilläggsbelopp innefattar underskott i förvärvskälla blir det av stor betydelse att avdragsgilla kostnader belastar rätt förvärvskälla. Detta gäller inte enbart räntekostnader - och därmed frågeställningen var kapital är nedlagt - utan också de flesta övriga kostnader, exempelvis material- och arbetskostnader. Det säger sig självt att reformen kommer att innebära att de skattskyldiga i möjligaste mån strävar efter att 1981/82: 2018 fördela dessa kostnader så att en tyst kvittning sker förvärvskällor emellan vad gäller underskott och vinst. Om en sådan tyst kvittning skall kunna stävjas krävs både en förändrad inriktning och en väsentlig förstärkning av skattekontrollen. Att denna fråga dessutom kan leda till besvärliga och långdragna skatteprocesser är uppenbart. Detta innebär givetvis också att rättsosäkerheten för den enskilde kommer att öka. Den föreslagna avdragsbegränsningen bör inte genomföras. Enligt överenskommelsen mellan socialdemokraterna och mittenpartierna skall som ovan framhållits en skatteomläggning i sin helhet finansieras genom en höjning av mervärdeskatten eller genom införandet av en produktionsfaktorsskatt. En tungt vägande invändning mot att en framtida skatteomläggning skulle finansieras med höjda arbetsgivaravgifter eller höjd produktionsfaktorsskatt är att detta skulle stå i motsättning till strävandena att upprätthålla den i förhållande till omvärlden gynnsamma kostnadsutveckling som är en förutsättning för en återvunnen ekonomisk balans. En sådan finansiering skulle medverka till att undergräva resultatet av den genomförda devalveringen. Det görs visserligen gällande att en produktionsfaktorsskatt skulle övervältras bakåt som det brukar heta. 1970-talets entydiga erfarenhet är dock att höjda arbetsgivaravgifter - och arbetsgivaravgifter är en produktionsfaktorsskatt leder till höjda kostnader i förhållande till omvärlden. Övervältringen bakåt har åstadkommits genom devalveringsåtgärder, och alla torde vara överens om att en fortsatt sådan utveckling måste undvikas. Tanken på en produktionsfaktorsskatt står också i övrigt i motsättning till långsiktiga stabiliseringspolitiska mål. Att ökade investeringar och därvidlag särskilt ökade industriinvesteringar är av vital betydelse för att stärka vårt lands produktionskapacitet och därmed möjligheterna att åstadkomma den ökade produktion som återställd balans förutsätter, torde det råda en bred enighet om. En produktionsfaktorsbeskattning innebär emellertid jämfört med nuläget en ökad beskattning av investeringar och är sålunda - allt annat lika - ägnad att minska i stället för att öka dessa. Det kan vidare befaras att en finansiering med höjda arbetsgivaravgifter eller produktionsfaktorsskatt kommer att driva upp det kommunala skatteuttaget. Frågan om en kommande skatteomläggnings finansiering har också betydelse i debatten om begränsningar av rätten till underskottsavdrag. Som vi redovisat i det föregående skulle en avdragsbegränsning leda till att en betydande grupp inkomsttagare drabbas av skärpt skatt i samband med en skatteomläggning - i vissa fall också skärpt marginalskatt. Samma inkomsttagare kommer naturligtvis därtill att få vara med och bära bördan av en produktionsfaktorsskatt eller höjda arbetsgivaravgifter i form av en svagare real löneutveckling - vilket i många fall torde komma att innebära sänkt 1981/82: 2018 Det har dessutom sagts att högre inkomsttagare i samband med en marginalskattereform skulle få acceptera en mindre framtida löneökning än andra grupper med hänsyn till de skattesänkningar som skett. För den grupp skattebetalare som har underskottsavdrag av sådan storleksordning att skatten inte kommer att sjunka, blir resultatet en tredubbel merbelastning i förhållande till nuläget: o skärpt i stället för sänkt skatt, o minskad reallön till följd av en produktionsfaktorsskatt, o minskade löneökningar i förhållande till andra grupper. Detta vore orimligt. Skattesänkning för alla? Vid presentationen av förslaget till skatteomläggning har man från regeringens och socialdemokraternas sida sökt skapa ett intryck av att det var fråga om stora skattesänkningar för så gott som alla. Endast nolltaxerare och en begränsad grupp höginkomsttagare med extremt stora avdrag skulle drabbas av negativa effekter. Detta är en i grunden felaktig verklighetsbeskrivning. Eftersom omläggningen skall totalfinansieras genom att andra skatter höjs i motsvarande mån som statskassan får minskade inkomster genom inkomstbeskattningen, kan den inte leda till sänkt skatt för flertalet. Genom att omläggningen kopplats ihop med en begränsning av indexregleringen och eftersom inflationen under med stor sannolikhet kommer att överstiga , måste den tvärtom komma att leda till höjd skatt för flertalet skattebetalare. För att rättvisande kunna bedöma effekterna av den föreslagna skatteomläggningen måste finansieringen beaktas. Kritik har också riktats mot förslaget därför att någon sådan analys inte gjorts. framhåller t. ex. i sitt remissvar att med hänsyn till att reformen har förutsatts bli totalfinansierad skulle det har varit mycket värdefullt för såväl den enskilde skattebetalaren som samhället att få klarlagt vilka kategorier skattskyldiga som skall finansiera reformen. Något definitivt och absolut svar på frågan vilka dessa effekter blir finns inte. Det går däremot att med utgångspunkt i omläggningens förutsättningar illustrera tänkbara effekter. Enligt regeringspartierna och socialdemokraterna skall en höjd arbetsgivaravgift eller produktionsfaktorsskatt avräknas bakåt. Det betyder att löneanspråken skall justeras ned i motsvarande mån så att de totala arbetskraftskostnaderna inte påverkas av omläggningen. I de beräkningar som redovisas i tabell 5 har vi antagit att en höjning av arbetsgivaravgifterna skulle erfordras för att totalfinansiera skatteomläggningen. Vi har vidare antagit att denna höjning avräknas på lönekraven så att lönen blir lägre än vad som annars skulle ha blivit fallet. Lönesiffrorna i tabellen representerar då löner som inkl. arbetsgivaravgiftshöjningen är realt oförändrade . Inflationen har antagits uppgå till . 1981/82: 2018 Som framgår av tabell 5 skulle med dessa antaganden resultatet av skatteomläggningen bli sänkt skatt för skattebetalare med inkomster på ca . och däröver som inte har några större underskottsavdrag. I lägre inkomstlägen leder skatteomläggningen till höjd skatt liksom för högre inkomsttagare med underskottsavdrag av viss storlek. Höginkomsttagare med stora underskottsavdrag drabbas av kraftigt skärpt skatt. En normal villaägare i ett storstadsområde med en inkomst på . och underskottsavdrag på . en ganska vanlig situation för en familj med ett relativt nyinköpt småhus drabbas av en skatteskärpning på nästan . En del av de skatteskärpningar som tabell 5 illustrerar beror givetvis på den urholkade indexregleringen. Om inflationen verkligen skulle stanna vid 5,skulle gränsen för sänkt skatt i skatteomläggningen ligga vid ca . för inkomsttagare utan underskottsavdrag. skulle skatten minska men på lägre inkomster skulle det bli fråga om en reell skatteskärpning. Det i tabellen redovisade utfallet av den föreslagna skatteomläggningen är inte ägnat att överraska. Det ligger i sakens natur att skattesänkningar i första hand kommer dem till godo som har höga marginalskatter. Finansieringen med höjda arbetsgivaravgifter som avräknas drabbar däremot degressivt. Det kan givetvis göras gällande att de bakomliggande antagandena är orealistiska att t. ex. den förutsatta avräkningen inte kommer att ske men det är i så fall en kritik av grunderna för omläggningen och inte av beräkningarna. I .själva verket torde risken vara mycket stor för att någon avräkning inte kommer till stånd. Arbetsgivaravgiftshöjningar har i allt väsentligt vältrats framåt, inte avräknats, och därigenom medverkat till den snabba kostnadsutvecklingen och försvagningen av internationella konkurrenskraft. Risken för att en produktionsfaktorsskatt eller höjda arbetsgivaravgifter på nytt leder till en accelererad kostnadsutveckling är också en tung punkt i den moderata kritiken mot den föreslagna finansieringen av skatteomläggningen. Riktlinjer för en moderat skattepolitik En marginalskattesänkning är av avgörande betydelse för att bringa ordning i den svenska ekonomin. En omläggning som leder till att den helt dominerande delen av de heltidsarbetande inkomsttagarna får marginalskatter som inte överstiger bör genomföras . Indexregleringen bör bibehållas liksom rätten till normala underskottsavdrag. Det senare innebär självfallet inte att stötande effekter av avdragssystemet inte behöver motverkas. Arbetet på att kartlägga och utarbeta åtgärder mot otillbörliga underskottsavdrag måste fullföljas. En marginalskattereform bör så långt som möjligt finansieras genom besparingar i fråga om de offentliga utgifterna. Genom att reformen kan antas få positiva effekter på den ekonomiska utvecklingen torde därtill en inte obetydlig del av finansieringen kunna genom att sådana utbudseffek 1981/82: 2018 Tabell 5: Total skattesänkning 19821985 med beaktande av skatteomläggningens finansiering. Inkomst före underskottsavdrag, tkr -3 297 -3 374 -3 639 -3 716 -3 915 - 4 040 -4 008 - 4 833 -3 586 -5 580 -4 071 -6 117 -4 728 -6 315 -4 660 - 9 427 -4 232 - 9 932 ter också leder till ökade inkomster för statskassan. I den mån ytterligare finansiering skulle erfordras är höjda konsumtionsskatter att föredra framför skatt på produktionen. I avsnittet om den ekonomiska politiken har frågan om ett kommunalt skattestopp behandlats. Vid sidan av sänkta marginalskatter bör andra möjligheter prövas att skattevägen stimulera ekonomins utbudssida. har en rad åtgärder vidtagits för att lindra beskattningen av företagandet. Men det behövs ytterligare insatser. Det är fortfarande i hög grad angeläget att försöka förbättra villkoren för småföretagande och stimulera framväxten av nya företag. Kapitalbeskattningen måste i princip utformas så att det arbetande kapitalet i företagen inte beskattas. Arvs- och gåvoskatten bör sänkas i syfte att underlätta ägar- och generationsskiften i små och medelstora företag. För exportföretagen skulle det innebära en avsevärd lättnad om energibeskattningen kunde inordnas i mervärdebeskattningen och därmed avlyftas vid export. Dubbelbeskattningen av aktier bör - för att underlätta företagens försörjning med villigt kapital - avvecklas och anpassas till det system som tillämpas bland . Reglerna för realisationsvinstbeskattning på aktier bör förenklas. Kvittning mellan olika inkomstslag vid beräkning av socialförsäkringsavgifter bör möjliggöras. Ett genomfört förbud mot sådan kvittning kommer annars att avsevärt försvåra de mindre företagens arbete. Frågan om lindrigare beskattning av tillfälliga arbetsinsatser bör prövas. har beslutat att inkomster för svamp och viss bärplockning upp till ett belopp på . inte skall beskattas. Möjligheten att vidga fältet för skattefri verksamhet bör undersökas. Att tillfälligt ge skattebefrielse för övertidsarbete för helårsanställda och heltidsarbetande kan också övervägas. 1981/82: 2018 Vi har i det föregående understrukit vikten av att de enskilda hushållens sparbenägenhet ökar. Sparavdraget liksom gränserna för skatte- och skattefondssparande bör successivt justeras med hänsyn till inflationen. Inkomstberoende bidrag och avgifter skapar ytterligare marginaleffekter ovanpå den progressiva inkomstbeskattningen. Dessa måste i första hand angripas genom minskad rundgång i skatte- och bidragssystemen. Skattepolitiken måste i ökad utsträckning ta hänsyn till de skattskyldigas faktiska försörjningsbörda, dvs. till hur många som skall leva på en given inkomst. Det är en rimlig utgångspunkt att den som betalar skatt inte skall behöva uppbära bidrag och att den som behöver bidrag inte skall betala skatt. Vi behandlar familjebeskattningen m. m. i det familjepolitiska avsnittet. har skattekontrollen byggts ut väsentligt för att bekämpa det ökade skattefusket. Statsmakterna kan inte stillatigande åse hur skatteflykten breder ut sig och hur lojala skattebetalare tvingas bära en allt tyngre börda när stora belopp genom skattefusket undandras stat och kommun. På många områden har den grå och svarta verksamheten antagit en sådan omfattning att de seriösa företagens existens hotas. En effektiv kontroll av skatter och avgifter måste finnas. Ändå måste man ställa sig frågande till mycket av det som hänt på skattekontrollens område under det gångna decenniet. Den växande skattebyråkratin och den svällande lagstiftningen har inte i nämnvärd utsträckning lyckats motverka skattefusket. Däremot har den skapat en allt större rättsosäkerhet som drabbat de hederliga medborgarna. Generalklausulen i skattelagstiftningen innebär att helt lagenliga handlingar i praktiken kan komma att betraktas som olagliga. Rådande situation är ett exempel på hur den offentliga makten växt sig så stark att människorna revolterar, vilket i sin tur tvingar fram nya sanktionsbestämmelser i en ständigt fortgående spiralrörelse. Nuvarande problem bottnar i det alltför höga skattetrycket och i det faktum att skattesystemet inte uppfattas som rättvist. Att ständigt skärpa skattekontrollen och med hjälp av alltmer allmänt formulerade lagtexter försöka komma åt den uppfinningsrika skattesmitaren kommer tyvärr aldrig att vara ett effektivt sätt att skapa hederliga skattebetalare. I stället kommer ännu fler lojala medborgare att drabbas av den ökade rättsosäkerheten. Ofta är det de som kommer i kläm när kontrollapparaten byggs ut, medan de ohederliga finner nya vägar att undandra sig skatt. Skattemoralen måste förbättras genom att skattesystemet reformeras och genom att skattetrycket sänks. Förenklade skatteregler avlastar skatteadministrationen och gör att ytterligare resurser kan sättas in på deklarationskontroll. Avdragsrätt för reparationer i bostaden och för styrkta barntillsyns 1981/82: 2018 kostnader kan göra en stor svart marknad vit. Det borde vara möjligt att i själva skattesystemet bygga in regler som stimulerar till en öppen och ärlig redovisning av inkomstförhållanden. att en marginalskattereform skall genomföras så att marginalskatterna för den helt dominerande delen av de heltidsarbetande inkomsttagarna inte överstiger , att rätten till underskottsavdrag skall bibehållas och att arbetet med att kartlägga och utarbeta åtgärder mot otillbörliga avdrag skall intensifieras, att indexregleringen skall bibehållas, att kostnadsuppdrivande beskattning av produktionen skall motverkas, att kapitalbeskattningen skall ses över i syfte bl. a. att underlätta företagandet samt att realisationsvinstbeskattningen skall förenklas, att rundgången i skatte- och bidragssystemet skall minskas, att skattesystemet i ökad utsträckning skall ta hänsyn till skattebetalarnas faktiska försörjningsbörda. Enskilt ägande för valfrihet och oberoende Moderata samlingspartiet vill förverkliga ett samhälle, som bygger på de enskilda medborgarnas frihet att under ansvar själva forma sin tillvaro. Detta förutsätter decentraliserade beslut och därför ett spritt ägande. Om ägandet är ojämnt fördelat och många medborgare saknar nämnvärda tillgångar, begränsas den enskildes oberoende allvarligt. Detta gäller oavsett om ägandet ligger hos ett mindre antal enskilda personer eller är koncentrerat till staten eller fackliga organisationer. Men det blir särskilt allvarligt med en förening av ekonomisk och politisk makt, eftersom det utgör ett hot mot mångfalden i samhället och därmed i förlängningen också mot demokratin. En spridning av ägandet syftar till att öka individens valfrihet. Därför kan målet inte nås med hjälp av tvångsåtgärder. Ett decentraliserat ägande måste åstadkommas genom enskilda arbetsinsatser och ett frivilligt sparande. Strävan bör vara att åstadkomma såväl ett jämnare fördelat som ett ökat enskilt ägande. Ansträngningarna att sprida ägandet bör därför särskilt inriktas på att skapa gynnsamma villkor för sparandet hos medborgargrupper, vilka tidigare haft små eller obetydliga möjligheter att skaffa sig egendom. Moderata samlingspartiet vill på frivillighetens väg sprida ägandet till de enskilda människorna både för att deras valfrihet och oberoende i det dagliga livet skall öka och för att en mera långsiktig utveckling mot centralism och kollektivism liksom enskild maktkoncentration skall kunna undvikas. Genom personligt ägande ges den enskilda människan trygghet och självständighet. Hon får en starkare ställning som konsument och som arbetstagare ett större oberoende. Samhället i sin helhet påverkas gynnsamt av ett spritt ägande. 1981/82: 2018 I en marknadsekonomi är det konsumenterna som genom sin efterfrågan i sista hand bestämmer vilka varor och tjänster som skall produceras. Konkurrensen leder till att företag som arbetar effektivt och producerar varor som konsumenterna vill köpa når de största framgångarna.