mot · G502795 · 1982-01-21 00:00:00 — m. fl. Sjöfartspolitiken, m. m. Sjöfarten spelar en central roll i det svenska samhällets utveckling. Inte minst för att sjöfarten är sammankopplad med utomordentligt viktiga transportfunktioner, såsom hamnar och besläktade näringar som varvsindustri etc. Sjöfarten är en av landets viktigaste näringsgrenar. Trots den kraftiga reduceringen som den svenska handelsflottan genomgår förväntas att svenska rederier och skall segla in 1 000 milj. kr. Detta betyder 12 000 milj. kr. på årsbasis och motsvarar av den totala exporten. Den svenska handelsflottan omfattar 1982 ca 500 fartyg om d. w. Av dessa fartyg är 200 enheter små och med obetydligt tonnage. Resterande 300 sysselsätts huvudsakligen i utrikes trafik. Här kan noteras att bestod den svenska handelsflottan av 600 fartyg med en kapacitet på d. w. Här handlar det om en katastrofal utveckling. Den svenska handelsflottan transporterade av vår svenska utrikeshandel . Anledningen är att två tredjedelar av vår handel är koncentrerad till , som svenska rederier av profitskäl specialiserat sig på de s. k. tunga traderna och långa transportavstånden. På grund av tidigare felspekulationer är den svenska sjöfartsnäringen i en akut kris. Nästan hälften av vår handelsflottas lastkapacitet var outnyttjad , vilket förklaras av att av flottan består av tankers eller bulkfartyg eller en kombination därav. Redarna har flyttat ut verksamheten till andra länder samt flaggar ut eller hyr ut det tonnage som man inte har försålt. började den stora utförsäljningen av upplagda svenska fartyg. Försäljningarna skedde till realisationspriser som låg under anskaffningspris. 1/1 1975-1/7 såldes 160 oceangående svenska fartyg om sammanlagt d. w. minskade det svenska tonnaget till strax under d. w. Denna utveckling har bl. a. inneburit att den svenska sjömanskåren har decimerats kraftigt och binäringar, leverantörer osv. har drabbats hårt. Denna utveckling kan förklaras av den stora ökningen av handelsflottan som ägde rum som till stor del berodde på ett ökat antal beställningar på stora fartyg från redarna. Strävan efter stora fartyg kan inte bara ses mot bakgrund av kravet på lägre transportkostnader. Huvudanledningen till samtliga beställningar på stora fartyg var en enorm felspekulation, vars orsaker kan sökas i Suezkrisen , då kanalen stängdes för trafik. Denna stora felspekulation, som byggde på mycket kortsiktiga företagsekonomiska vinstintressen, har inneburit att den stora överskottskapaciteten på tonnage med en minskad transportefterfrågan har lett fram till en svår konkurrenssituation. Vårt parti har i en följd av år ställt krav på en annan sjöfartspolitik med en helt annan inriktning. Våra krav har tidigare avslagits med följande motivering. Man säger: målet för den statliga sjöfartspolitiken är att skapa förutsättningar för att landets utrikeshandel kan utföras på ett effektivt sätt till lägsta samhällsekonomiska kostnader. Förutsättningar borde skapas för att trygga landets transportförsörjning i politiska och ekonomiska krissituationer, och sjöfartens möjligheter att som konkurrenskraftig exportnäring stärka betalningsbalans borde tas till vara. Det är av stor betydelse för att den svenska sjöfartsnäringen skall kunna utvecklas i sunda former att konkurrensen inte snedvrids genom att staten engagerar sig som rederiägare. Som tidigare nämnts består av flottan av tankers eller bulkfartyg eller en kombination därav, som uteslutande är sysselsatt i trafik på utländska hamnar. är av vår handelsflotta sysselsatt med att frakta svenska varor. En annan inriktning och strukturell sammansättning av den svenska handelsflottan skulle innebära att den svenska utrikeshandeln kunde transporteras på svenska fartyg. Speciellt gäller detta närtrafiken och styckegodstransporterna inom , dit också merparten av vårt handelsutbyte går. Med anledning av de argument som har framförts för att avstyrka välmotiverade vpk-motioner frågar man sig: Anser regeringen och kommunikationsministern att den nuvarande sammansättningen och strukturen av vår handelsflotta, som är ett resultat av rederiernas marknadsanpassning, är i stånd att trygga landets transportförsörjning i politiska och ekonomiska krissituationer? Anser regeringen att en sjöfartspolitik, som stimulerar till en utveckling baserad helt och hållet på en total marknadsanpassning och redarnas kortsiktiga vinstintressen och som förmodligen kommer att innebära en fortsatt försäljning, uthyrning och utflaggning av den svenska handelsflottan, är förenlig med målet att skapa förutsättningar för att landets utrikeshandel kan utföras på ett effektivt sätt till lägsta samhällsekonomiska kostnader? Anser regeringen att en fortsatt utflaggning av svenska fartyg till bekvämlighetsflagg, en fortsatt utförsäljning och uthyrning av den svenska handelsflottan och över huvud taget hela bekvämlighetsflaggsproblematiken är de sunda former som den svenska sjöfartsnäringen skall utvecklas i? Är detta de former som ett statligt redarengagemang skulle snedvrida genom en osund konkurrens? Vpk anser att sjöfarten är alldeles för viktig för att oreserverat skötas av de fria marknadskrafterna. Förespråkarna för dessa har under en rad av år visat sin inkompetens genom stora och förödande felspekulationer. De har även på grund av sin profithunger visat sig nationellt oansvariga genom att flagga ut en stor del av den svenska handelsflottan. Den svenska sjömanskåren har sålunda kraftigt decimerats, och binäringar, leverantörer osv, har drabbats hårt. Den framtida sjöfartspoltiken bör utgå från ett långsiktigt sjöfartspolitiskt program som har som grund samhällsekonomiska, sysselsättningspolitiska och försörjningsberedskapsmässiga målsättningar. Dessutom bör det vara en del av och harmoniera med ett långsiktigt industripolitiskt program som omfattar hela den svenska industrins utveckling. Den framtida sjöfartspolitiken bör innebära samhälleligt ägande av fartygen som sedan hyrs ut på bare-boatbasis till rederier utan att dessa får köpoption. Leasing bör även kunna ske till andra, t. ex. sjöfolkskooperativ, lastägare m. fl. Shippingkunnande och goodwill finns f. n. hos de olika existerande rederierna. Den statliga leasingverksamheten bör knyta detta kunnande till den egna rederiorganisationen och leasingverksamheten således aktivt bidra till den statliga rederiverksamhetens utveckling. Det är nödvändigt att ökade ingripanden görs, så att en ökad andel av den svenska utrikeshandeln transporteras på svenska kölar. Detta måste på leda till att produktionsinriktningen ändras för fartyg från den nuvarande koncentrationen på s. k. cross-trading. Målsättningen bör vara att övergå till vad som föreskrivs i UNCTAD-koden om 40-40-20, bl. a. genom bilaterala handelsavtal med . Landets utbildningskapacitet bör även användas till utbildning av sjöfolk och sjöbefäl från dessa länder. a. detta kan samtliga sjöbefälsskolor bibehållas och landets sjöfartsutbildning hållas på nuvarande höga nivå. Forskning inom sjöfartsfrågor kan därigenom även bedrivas på ett internationellt plan. Forskningen bör inte enbart inrikta sig på sjöfartsteknikens utveckling. Anslag bör ställas till förfogande för forskning kring ändrad produktionsinriktning av nuvarande flotta, och den bör centreras kring helhetsperspektiv på transportekonomi, dvs. undersöka relationerna mellan olika transportsystem ur samhällsekonomisk utgångspunkt. En sådan forskning skulle med all säkerhet visa att exempelvis en omläggning till kustsjöfart och inrikes sjöfart i stället för landtransporter är nödvändig ur såväl miljösynpunkt, sysselsättningssynpunkt som oljeberoendesynpunkt. Transportstödets nuvarande utformning har en för sjöfarten diskriminerande och hämmande verkan. Detta måste omarbetas, inte minst av de skäl som framförs i ovanstående stycke. Sjöfolkets arbetsmiljö och psykosociala situation är ett annat område där opartisk forskning bör bedrivas. Den tekniska forskning som främst behöver förstärkas är den om driftsystem i förhållande till energisparande och miljö samt den om förbättring av sjösäkerheten. Den nuvarande sjöfartspolitiken lämnar helt fritt för marknadskrafterna att avgöra den svenska sjöfartens framtid och utveckling. Med hänvisning till ovanstående yrkas 1. att beslutar att begära av regeringen att ett sjöfartspolitiskt program utarbetas i enlighet med innehållet i motionen, 2. att beslutar att hos regeringen begära förslag till skapande av ett statligt rederi, 3. att beslutar att hos regeringen begära förslag till statlig leasingverksamhet i enlighet med vad som anförs i motionen, 4. att beslutar att uttala att näringen anpassas till UNCTAD-koden 40-40-20, bl. a. genom bilaterala avtal med råvaruproducerande och progressiva , 5. att beslutar att hos regeringen begära förslag syftande till att utveckla kust- och inrikessjöfarten med statlig rederiverksamhet, 6. att beslutar att uttala sig för att bemanningen av isbrytare skall vara civil. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)