mot · G5022490 · 1982-04-19 00:00:00 — m. fl. Förslag till lag om förbud mot utförsel av krigsmateriel, m. m. 1981/82:196) Efter motioner av bl. a. den socialdemokratiska riksdagsgruppen vid riksdag (1978/79:589) beslöt att begära att en utredning skulle tillkallas för att se över bestämmelserna om krigsmaterielexport. De förslag som lagts fram av den tillsatta utredningen (krigsmaterielexportkommitté) i betänkandet (SOU 1981:39) Svensk krigsmaterielexport förs nu vidare av regeringen i propositionen. Den svenska vapenexporten är i förhållande till andra länders i princip förbjuden och därför underkastad en strikt reglering. Den måste vara underordnad de säkerhetspolitiska målen. Som framhållits bl. a. av försvarskommitté är det visserligen från försvarspolitiska synpunkter en fördel om den svenska försvarsindustrin också kan upprätthålla en viss export. Likväl skall vi inte lösa försvarets önskemål att få vapen till billigare kostnad genom en oreglerad export. Utgångspunkten måste alltid vara behoven inom det svenska försvaret. Som framgår av kommittébetänkandet har det skett en inte obetydlig ökning av vapenexporten. Den beror bl. (förutom av inflationen) på större och dyrare försäljning till traditionella köparländer. Denna utveckling var för vår del ett av motiven för förslaget om översynen av riktlinjerna för vapenexporten. Ett syfte angavs vara att begränsa antalet köparländer. I motionen hänvisas även bl. a. till den ökning som skett av den internationella vapenhandeln. I utredningens betänkande och i propositionen föreslås skärpningar av nuvarande bestämmelser. Det gäller bl. a. i fråga om licensgivning, vilket vi tog upp i vår lämnade motion. Den otillfredsställande handläggningen av Telubafflren har lett utredningen till att föreslå att också militärt inriktad utbildning i av utländska medborgare underkastas prövning. Dessa förslag som också tagits upp i propositionen innebär en skärpning i förhållande till nu gällande riktlinjer. 1 några avseenden anser vi det emellertid nödvändigt att ytterligare skärpa riktlinjerna så att tillämpningen av lagstiftningen kan göras så klar och otvetydig som möjligt. Våra förslag innebär klarare grunder för den enskilda prövningen av vapenexportärenden. I fråga om begreppet defensiva vapen framhåller kommittén att av riktlinjer framgår att i varje exportärende måste köparlandets inrikespolitiska förhållanden och utrikespolitiska situation, materielens beskaffenhet och på vilket sätt den kan förväntas bli använd prövas. Kommittén tillägger av det förhållandet att ett vapen i sig bedöms defensivt sålunda inte innebär någon garanti för att exporttillstånd beviljas. Detta uttalande innebär en skärpning i förhållande till nu gällande riktlinjer. I propositionen har man inte uttryckligen anslutit sig till denna ståndpunkt, vilket enligt vår mening bör ske från sida. Därmed markeras den grundläggande principen att vapnen skall användas till försvar för det egna landet. Under remissbehandlingen har patent- och registreringsverket och försvarets civilförvaltning ansett att man, när det gäller upplåtelse eller överlåtelse av tillverkningsrätt, bör gå något längre än utredning och proposition. Enligt dessa organ borde en prövning även omfatta den som utan att själv tillverka materiel likväl innehar en tillverkningsrätt samt den som har tillverkning förlagd till utlandet. Enligt propositionen utgör detta inget problem , och utredningen har inte heller föreslagit någon reglering av dessa fall. Något underlag för en lagstiftning i dessa delar finns således ej. Skulle det visa sig att reella problem uppstår i här berörda avseenden utgår vi från att regeringen skyndsamt tar initiativ till den kompletterade lagstiftning som bedöms erforderlig. I lagförslagets 9 § anges de fall där brott mot bestämmelserna skall anses som grovt. Som exempel anges bl. a. att gärningen eljest varit av särskilt farlig art. Någon särskilt utförlig redovisning ges ej i specialmotiveringen. Vi utgår ifrån att man till denna kategori av brott kan föra t. ex. olovlig utförsel av vapen till land som omfattas av sanktioner, beslutade av . Vad vi här anfört om lagstiftningen och riktlinjer för dess tillämpning bör ges regeringen till känna. Handläggningssättet av vapenexportärenden intar i den svenska statsförvaltningen en särställning. Regeringen som ett kollektiv och handelsministern beslutar i alla ärenden; flertalet ärenden avgörs av handelsministern. 1 ärenden av större vikt har samråd skett i utrikesnämnden. och propositionen föreslår att regeringen fortlöpande bör inhämta nämndens råd i frågor om länderval, samarbetsavtal avseende gemensam utveckling och utveckling av produktion av krigsmateriel samt även i övrigt i ärenden av principiell innebörd (inkl. frågor som rör export i större omfattning). Av remissammanställningen framgår att i två avseenden har diskussion förts om denna handläggningsordning är den mest lämpliga. Justitiekanslern anser således att, särskilt sedan krigsmaterielkungörelsens bestämmelser förs över till en lag, det är principiellt tveksamt att till handelsministern delegeras avgöranden enligt lagen. JK anför härom följande: Regler om delegation av normgivningskompetens återfinns i 8 kap. regeringsformen. I 8 kap. 3 § stadgas att föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållan den, skall meddelas genom lag. a. bestämmelsen i 8 kap. 7 § framgår att i viss utsträckning kan delegera befogenheter att meddela föreskrifter av berört slag till regeringen. Någon möjlighet att delegera normgivningskompetensen i sådana frågor till enskilt statsråd föreligger enligt min mening icke. I JK:s yttrande erinras även om att behandlat frågan om i vilken utsträckning ärenden skall delegeras till enskilda statsråd. KU anförde härav följande: Mot bakgrund av principen om kollektivt beslutsfattande inom regeringen vill utskottet framhålla att denna princip inte bör urholkas genom alltför vidsträckta bemyndiganden till enskilt statsråd. Liksom bör därför enskilt statsråd utom i vissa undantagsfall endast ges beslutanderätt i frågor som har samband med departementsadministrationen och beredningsarbetet i vid mening. Regeringen tar inte upp JK:s kritik utan anser endast att, med hänsyn till av KU gjord granskning, nuvarande ordning bör bestå. Även om det onekligen är praktiskt med nuvarande form att delegera flertalet vapenexportärenden till ett enskilt statsråd borde man enligt vår mening från regeringens sida ha tagit allvarligare på de av JK framförda synpunkterna. Den andra frågan som tagits upp gäller frågan om en parlamentarisk nämnd skulle ges till uppgift att följa tillämpningen av lagstiftningen, vara ett samrådsorgan etc. Som framgår av regeringsformen får rättskipningseller förvaltningsuppgifter inte fullgöras av i vidare mån än som följer av grundlag. En parlamentarisk beslutanderätt i enskilda ärenden utövas endast av , , justitieombudsmannen och valprövningsnämnden; främst historiska skäl motiverar dessa undantag. Beslut i vapenexportärenden bör därför ytterst ankomma på regeringen. Det finns däremot skäl att överväga förslag om att en nämnd skall vara ett rådgivande organ i dessa frågor. Som kommittén framhållit måste prövningen av vissa enskilda ärenden tillmätas särskild betydelse. Kommittén har därför ånyo prövat tanken på att förankra prövningen av större och/eller känsligare exportärenden i ett bredare forum än regeringen. Utredningen har stannat för att låta utrikesnämnden vara detta forum; också regeringen förordar denna lösning. Genom den nya utformningen av lagstiftningen om vapenexportärenden kommer det att bli fler ärenden som skall prövas av regeringen. Det kan mot denna bakgrund ifrågasättas om utrikesnämnden med sin alldeles speciella ställning att vara ett samrådsforum i viktiga utrikespolitiska spörsmål skall åläggas uppgifter som i vissa avseenden liknar en statlig myndighets styrelses. Ett annat skäl till tveksamhet är nämndens särskilda sammansättning. Enligt vår mening borde man i stället låta en lekmannanämnd under regeringen anförtros de uppgifter som enligt propositionen skall ombesör jas av utrikesnämnden. Också detta lekmannaorgan som därvid bör innefatta företrädare för politiska partier skall därvid kunna biträdas av den expertis som föreslagits stå till regeringens förfogande (krigsmaterielinspektör, fristående experter). I båda här nämnda avseenden dvs. omfattningen av delegation till handelsministern samt inrättandet av ett lekmannaorgan känner vi tveksamhet inför den i propositionen föreslagna ordningen. Det är dock inte möjligt att på grundval av nu föreliggande material lägga fram ett alternativt förslag. Ett förnyat utredningsarbete bör därför ske med här angiven inriktning. Vapenexportärenden tilldrar sig ofta stor uppmärksamhet. Därmed blir också frågan om redovisning av vapenförsäljningen samt granskningen av tillämpningen av lagstiftningen betydelsefull. I propositionen anges beträffande statistiska uppgifter att det är önskvärt att informationen om exportens omfattning och fördelning ges offentlighet så långt det är möjligt med hänsyn till utrikespolitiska och kommersiella sekretesskäl. Regeringen tar dock inte ställning till det förslag som tar upp om en ökad information. 1 remissammanställningen återges SCB:s förslag enligt följande: SCB är emellertid för sin del beredd att medverka till en utvidgad redovisning av krigsmaterielexporten inom ramen för sin publicering av den officiella utrikeshandelsstatistiken. För detta syfte får SCB föreslå följande: SCB:s uppgifter om exporten av vapen och ammunition för militärt bruk kompletteras, så långt detta är möjligt, med uppgifter om exporten enligt KMI:s avgränsning. Det lämpligaste förfarandet torde vara att SCB erhåller dessa uppgifter från KMI och publicerar dem i anslutning till exportstatistiken i övrigt. Vidare vill SCB föreslå att det uppdras åt KMI att undersöka möjligheterna att statistiskt belysa omfattningen av licensgivning för tillverkning av krigsmateriel i utlandet samt annan tjänsteexport som kan förekomma. Därjämte kan det finnas anledning att undersöka möjligheterna att inhämta motsvarande information om eventuell vidareexport av licenstillverkad materiel. En sådan redovisning skulle ge allmänheten en bättre bild än f. n. av den totala omfattningen av svensk krigsmaterielexport. Enligt vår mening finns det skäl att positivt pröva SCB:s förslag. Ett ytterligare sätt att vidga informationen skulle vara att upprätta en förteckning över de länder som köpt krigsmateriel från och de exporterande företagen. Vid ett genomförande av dessa förslag skulle den ökade information komma till stånd som också regeringen anser angelägen men inte genom något förslag tillskyndar. Vad vi här anfört bör ges regeringen till känna. En ytterligare möjlighet till ökad insyn skulle kunna ske genom att utrikesutskott fick i uppdrag att granska de beslut som fattas av regeringen om vapenexport. En sådan granskning skulle gå utöver den som utövas av genom dess konstitutionsutskott. terna till en sådan granskning liksom konsekvenser av och former för denna måste dock ytterligare prövas; detta bör kunna ske i samband med den av oss under punkt 2 begärda utredningen. Med stöd av det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om lagstiftningen om vapenexport samt tilllämpningen härav, 2. att begär hos regeringen en förnyad utredning om handläggningen av ärenden om krigsmaterielexportärenden m. m. i enlighet med vad som anförts i motionen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om information om den svenska krigsmaterielexporten. () () HANS () () () () () () i MAJ-L1S () () () () () () ()