mot · G5022319 · 1982-03-24 00:00:00 — m. fl. Vissa musikfrågor, m. m. 1981/82:128) Rätten att fritt uttrycka åsikter och idéer tillhör de grundläggande mänskliga rättigheterna. Yttrandefriheten är det fria och öppna samhällets fundament. Yttrandefriheten är en nödvändig men inte tillräcklig förutsättning för kulturell vitalitet. För att kulturen skall kunna utvecklas och kvaliteten främjas behövs därutöver ett samhällsklimat där den enskilde också reellt ges möjlighet till självständighet och oberoende. Skapandet och kreativiteten kan inte frodas om den offentliga makten tillåts dominera samhälle och kultur. Det tryckta ordet har av tradition starkt skydd i grundlagen. I tryckfrihetsförordningen anges de exakta villkor som måste vara uppfyllda för att inskränkningar i friheten att i skrift ge uttryck för tankar och idéer skall kunna accepteras. I tryckfrihetsförordningen slås också den grundläggande etableringsfrihetsprincipen fast. Någon förhandsgranskning tillåts inte. Tryckfrihetsförordningens skyddsregler äger inte tillämpning på andra medier. För dessa gäller de allmänna stadgandena om yttrandefriheten i regeringsformen. Den mediatekniska utvecklingen går emellertid snabbt. Den särställning som det tryckta ordet ur opinionsbildningssynpunkt en gång hade har gått förlorad. Andra medier spelar en minst lika stor roll för en vital samhällsdebatt som böcker, skrifter och tidningar. En yttrandefrihetsgrundlag - som utreds av yttrandefrihetsutredningen, som förväntas avsluta sitt arbete innevarande år - skulle en gång för alla - och för alla medier - lägga bevisbördan på den som kräver inskränkningar i rätten att ge uttryck också för aparta idéer. Det är en betydande vinst. Introduktionen av en allomfattande yttrandefrihetsgrundlag skulle också på etableringsområdet rensa ut kvardröjande föreställningar om att andra medier än den tryckta skriften skulle lämpa sig sämre för den fria etableringsrätt som är så självklar på tryckfrihetsområdet. Den tekniska utvecklingen på massmediaområdet går mycket snabbt. Det påverkar människors arbete och fritid. Inte minst på kulturområdet blir förändringarna genomgripande. Allt fler skaffar sig videoapparater. De får därmed ett alternativ till det statliga TV-monopolet och till biograferna. Men det blir också möjligt att spela in och återvända till givande TV-program eller att hyra långfilmer. Det är en felsyn att skilda media nödvändigtvis konkurrerar med varandra. De kan även stödja varandra. Den som genom videogrammen får goda tillfällen att se långfilmer kan bli mer, inte mindre, benägen att besöka biografer; den som lär sig uppskatta musik via lättillgängliga kassetter går kanske oftare, inte mer sällan, på konserter. Satellitutvecklingen har tagit stark fart. Kabeltelevisionen är i många länder under snabb utbyggnad. Detta skapar en helt ny situation för . Allmänt sett finns det anledning förmoda att en hårdnande konkurrens leder till kvalitetshöjningar. Men kostnaderna för åtråvärda program kommer att pressas uppåt. Därmed blir finansieringsfrågorna alltmer aktuella. Närradioverksamhet har bedrivits på försök . En rad föreningar har funnit en ny möjlighet att nå medlemmar och allmänhet. Arbetet har präglats av idealism och entusiasm. Inte minst de små, resurssvaga organisationerna har genom frivilliga insatser väl kunnat hävda sig. Runt om i landet väntar man på att få komma i gång med den vidgade verksamhet som försöksperioden motiverar. Denna dynamiska utveckling, varur några exempel här hämtats, påverkar inom kultursektorn främst musiken och den rörliga bilden. Moderata samlingspartiet hävdar att samhällets insatser på kulturområdet skall främja frihet, mångsidighet och kvalitet. Denna syn präglar de konkreta förslag som i det följande kommer att läggas. Våra förslag utgår från övertygelsen om att människors rätt att fritt ge uttryck för sina idéer och känslor är det fria samhällets livsnerv. Vi utgår också från en uppfattning om andra media sorn jämställda med den tryckta skriften ur yttrandefrihetssynvinkel. För oss är det synsättet naturligt även innan grundlagen hunnit i fatt den tekniska utvecklingen. * ~ ' ! Regeringen har vid i stort sett samma tidpunkt lagt tre propositioner, vilka berör kultur- och massmediaområdet. Det gäller proposition 1981/82:128 om vissa musikfrågor m. m., proposition 1981/82:111 om vissa filmfrågor m. m. och proposition 1981/82:127 om närradioverksamhet. Även om propositionerna innehåller många förslag sorn vi kan ställa oss bakom ger de ett samlat intryck av oklarhet och ovillighet. Finansieringsbilden är splittrad. Planeringssvårigheter kommer att uppstå. En negativ attityd till ny teknik skymtar fram. I förevarande motion redovisas moderata samlingspartiets syn på i propositionerna upptagna frågor. Direkta yrkanden ställs i denna motion endast i anslutning till proposition 128. Övriga yrkanden framställs i särskilda följdmotioner, i vilka det hänvisas till vad som anförts i denna motion. I såväl musik- som filmpropositionen framhålls att de ökade insatserna möjliggörs genom intäkter från en skatt på ljud- och videokassettband. Någon proposition om sådan skatt föreligger dock inte. Den kommer inte att framläggas för innan motionstiden för här behandlade propositioner löpt ut. Motioner i anledning av dessa propositioner måste därför bygga på den ofullständiga kännedom om den kommande kassettskatten som lagrådsremissen ger. Förutsättningarna kan i efterhand komma att förändras. Detta sätt att presentera sammanhängande propositioner så att saknar överblick över situationen är givetvis helt oacceptabelt. Denna uppfattning bör ge regeringen till känna. Vissa musikfrågor m. m. Genom den mycket snabba teknologiska utvecklingen har möjligheterna att kopiera bl. a. färdiginspelad musik ökat. Då man kan vänta sig en fortsatt expansiv och teknisk utveckling för främst kassettbandspelaren, kommer denna s. k. hemkopiering säkerligen att öka. Inspelningsapparaterna, främst kassettbandspelarna, är ganska billiga och kräver föga tekniskt kunnande. Detta medför att alla med små insatser kan göra inspelningar från bl. a. radio och TV. Det är också mycket vanligt att man lånar skivor/ kassetter och kopierar. Kopieringen är i legal enligt upphovsrättslagens bestämmelser om utnyttjande av verk för enskilt bruk (SFS 1960:729, 11 §). I vissa andra länder, exempelvis , är all kopiering förbjuden. Principiella skäl talar mot ett totalförbud av hemkopiering i . Det är dessutom ett alltför stort ingrepp och torde f. ö. vara tämligen verkningslöst. Förbudslinjen bör därför avvisas. Kopieringen medför emellertid att avsättningen för originalinspelningar minskar, och stagnationen i fonogramförsäljningen kan till viss del - som bl. a. framhålls i 1979:1 - förklaras av en intensifierad kopieringsverksamhet. De ekonomiska villkoren för hela fonogrambranschen försämras därigenom. Genom att det främst är s. k. hits som kopieras försämrar detta möjligheterna för producenterna att göra s. k. smalare inspelningar, som delvis finansieras av hitförsäljningen. Detta drabbar alla medverkande i framställningen av ett fonogram, de musikaliska upphovsmännen (kompositörer och textförfattare), de utövande konstnärerna (artister och musiker) samt fonogramframställarna (grammofonbolagen). I förlängningen medför en omfattande heminspelning risk för en utarmning av den del av kulturlivet som inspelningen av fonogram utgör. Det är därför viktigt att ovanstående rättighetsinnehavare kompenseras 1* 1981182. för sitt inkomstbortfall på grund av inspelningen och får ersättning för det omfattande utnyttjandet av deras skyddade alster. Den pågående upphovsrättsutredningen har länge arbetat med detta problem och där bl. a. diskuterat en avgift på oinspelade magnetband för att kompensera och ersätta rättighetsinnehavarna. föreslår i ovannämnda rapport en avgift för privat kopiering av fonogram, men främst för att finansiera samhällets stöd till fonogramproduktion. Även om en avgift på oinspelade magnetband vore ett sätt att få in medel till angelägna kulturpolitiska satsningar, får denna tanke inte sammanblandas med behovet att ge kompensation till de rättighetsinnehavare som lider skada av hemkopieringen. Skivuthyrning är ett nytt inslag på fonogrammarknaden. För en mindre avgift, , kan en kund ta hem ett fonogram under en veckohelg och själv göra en billig kassettinspelning. Enligt har redan den privatkopiering som skett påverkat branschen i så hög grad, att ytterligare sådan får vittgående följder. Om butiker sätter uthyrning i system kommer detta, enligt , att ytterst drabba upphovsmännen, dvs. kompositörer, musiker m. fl. Regeringen har föreslagit att straffet för piratkopiering av musik- och videokassetter skall skärpas från nuvarande högst sex månaders fängelse till högst . Jfr proposition 1981/82:152. Uthyrning av skivor är dock enligt upphovsrättslagen tillåtet. Mot den bakgrunden har upphovsrättskommittén fått uppdraget att snabbehandla denna fråga särskilt. Utredningen har enats om att föreslå en lagändring som innebär att sådan uthyrning skall läggas under upphovsmännens kontroll. Därmed blir det omöjligt att hyra ut skivor utan avtal i förväg med upphovsmän och producenter. Det är även av största vikt att fonogramindustrin får möjlighet att fungera i fri konkurrens och att statsmakterna inte genom olika åtgärder försämrar dess villkor. Rikskonserters fonogramutgivningar har i mycket begränsad omfattning bidragit till att målen för den statliga kulturpolitiken blivit mer närliggande. Verksamheten ger en skev konkurrenssituation och försämrar möjligheten för övriga fonogrambolag att överleva. Lag om skatt på vissa kassettband I fjolårets budgetproposition (proposition 1981/82:100, bilaga 12, s. 10) anför utbildningsministern: har i sin rapport (1979:1) Fonogrammen i kulturpolitiken lagt fram förslag om stöd till fonogramutgivning. Förslaget har remissbehandlats. Enligt min mening finns det anledning att se förslag i ett vidare sammanhang. Som påpekas i flera remissvar över rapporten har kassettekniken lett till att privatkopieringen av musik i olika former ökat. Rättighetsinnehavare av olika slag tillfogas härigenom en viss ekonomisk skada. denna bakgrund har aktualiserats huruvida man genom en avgift på s. k. tomkassetter kan kompensera rättighetsinnehavarna som grupp för denna skada. Beredningen av denna fråga pågår f. n. inom regeringens kansli. har tidigare (lagutskottets betänkande 1980/81:3) uttalat sig för att en sådan avgift kan införas, dock under förutsättning att medlen går till rättighetsinnehavarna, dvs. de som förlorar på den illegala hanteringen och hemkopieringen. Rättighetsinnehavarna, dvs. artisterna, producenter och fonogrambolag, har ett gemensamt intresse av insatser för att förbättra marknadsföring och distribution av sina produkter. I årets budgetproposition återkommer föredraganden till denna fråga. Utbildningsministern anför (proposition 1981/82:100, bilaga 12, s. 12): Som jag närmare kommer att utveckla under inledningen till avsnittet C. Massmedier m. m. avser jag att senare föreslå regeringen att förelägga förslag om insatser på musik-, film- och bildområdena i syfte att motverka de negativa effekterna av heminspelning på ljud- och videokassetter. Dessa insatser kan också komma att beröra olika anslag under förevarande avsnitt, såväl vad gäller anslagens storlek som fördelningen av medel inom resp. anslag. Insatserna avses bli finansierade genom en särskild skatt på ljud- och videokassetter. Regeringen avser att föreslå en lag om kassettskatt. Förslaget skulle enligt lagrådsremissen innebära på ljudkassetter, vilket ger en prishöjning på på den mest sålda typen samt på videokassetter, vilket ger en prishöjning på på de vanligaste banden. Sådana orimliga skattenivåer skulle medföra en mängd lagtekniska och andra problem, nämligen illegal import, hamstring och parallellimport av märkesbanden, vilket bl. a. skulle skada den svenska tillverkningen. En marknad för begagnade band med dithörande konsumentproblem på framför allt videosidan skulle skapas bl. a. beroende på den stora svårigheten att skilja inspelade och oinspelade band åt med tanke på att kopieringskostnaden understiger kassettskatten. Av den totala intäkten på 135 milj. kr. skall större delen, 90 milj. kr., gå till statskassan och endast en mindre del fördelas mellan de kulturpolitiskt angelägna satsningarna och olika upphovsrättshavare. Här är 8 milj. kr. avsedda till musiksidan för fördelning till organisationerna, bl. Det belopp som går till dem som lider skada av hemkopieringen förefaller alldeles för litet. Detta är särskilt anmärkningsvärt då regeringen delvis använder upphovsrättsliga argument för att motivera skatten. Skatten har således karaktär av delvis specialdestinerad punktskatt. Punktskatter bör dock ej utnyttjas om inte särskilda skäl föreligger såsom t. ex. i fråga om alkoholbeskattningen. Specialdestinering är också olycklig eftersom den binder statsmakterna på ett olämpligt sätt under det sedvanliga budgetarbetet. En påtaglig svaghet i förslaget är att så många olikartade ändamål dras in i Stöd till fria grupper, stöd till författare och t. o. m. läsfrämjande insatser vid folkbiblioteken tas upp. Med detta är inte sagt att dessa ändamål är mindre angelägna. Men självfallet borde samhällets stöd till exempelvis författare och bibliotek kunna utformas så att det inte görs beroende av en skatt på oinspelade kassetter. En avgörande fråga vid bedömningen av förslaget är givetvis vilken totaleffekt som kombinationen skatt-bidrag får på kulturlivet. Regeringen synes ha utgått ifrån att en skatt som drabbar kultursektorn och ger staten inkomster på ca 135 milj. kr. inte alls har någon negativ inverkan. Detta är förvånande med tanke på de undersökningar som klarlägger att storkonsumenter av oinspelade kassetter även är storkonsumenter av inspelade band och grammofonskivor. Att medel i hundramiljonersklassen sugs upp kommer därför sannolikt att leda till en minskad försäljning inte enbart av oinspelade utan även av inspelade kassetter och av grammofonskivor. Då återföringen till musiklivet begränsas till ca 20 milj. kr. talar mycket för att slutresultatet för denna sektor blir negativ. Tankegångarna bakom skatteförslaget rymmer en kombination av motiv: önskan att förstärka statskassan, önskan att bromsa ny teknik, önskan att skaffa sig ett kulturpolitiskt styrinstrument, önskan att kompensera upphovsmännen för inkomstbortfall. Endast det sistnämnda motivet är enligt moderat uppfattning bärande. Den offentligrättsliga principen i förslaget är således tveksam. Ersättningsformen borde i stället vara helt upphovsrättslig. Därigenom kommer uppbörden och avräkningen för dessa ersättningar att handhas av de organisationer, vilkas medlemmar blir lidande av hemkopieringen. Från upphovsmännens och andra rättsinnehavares synpunkt är det ett sämre alternativ att införa en kassettskatt som står utanför lagen om upphovsrätt. Den enda fördelen med en skatt är att den är lätt att indriva. Det skulle emellertid sannolikt vara ganska lätt att genomföra ett upphovsrättsligt ersättningssystem för kassetter eftersom den inhemska produktionen är förhållandevis ringa och ersättningarna därför kan tas in i samband med importen av det ersättningsbelagda materialet. Vi anser därför att man i stället bör introducera ett system där en summa tas ut som fördelas till upphovsmännen och andra rättighetshavare, dvs. kompositörer, musiker, producenter etc., enligt en bestämmelse i upphovsrättslagen. Rätten till ersättning skulle kunna göras gällande genom en sammanslutning av rättighetshavare. Den gemensamma organisationens styrelse beslutar sedan om medlens användning. Redan en avgift på på ljudkassetter och på videokassetter skulle ge ett förhållandevis stort belopp, totalt ca 40 milj. kr. Genom att sätta denna lägre avgiftsnivå skulle man helt undvika vissa tillämpningsproblem eftersom det då inte blir vare sig lönsamt med illegal import i förhållande till riskerna eller att kopiera fri musik på oinspelade kassetter. Förutom den rent upphovsrättsliga kompensationen öppnar sig möjligheter till insatser av annan karaktär. Vi vill här peka på några angelägna områden inom musiksektorn och återkommer till frågan i anslutning till behandlingen av film och videogram. Stöd till enskilda fonogramproducenter enligt statens kulturråds förslag i dess rapport 1979:1. - Vi bedömer som väsentligt att det enskilda initiativet när det gäller utgivning av seriös svensk musik premieras och att småföretagen ges en förbättrad arbetssituation. Stora bolag med ett mer varierat utbud har tidigare själva kunnat finansiera utgivningar av seriös musik med intäkter från utgivningar av underhållningsmusik inom olika genrer. Denna möjlighet minskas till följd av försämrad lönsamhet och den omfattande hemkopieringen. -1 detta sammanhang bör nämnas behovet av samordning mellan alla producenter av seriös musik, dels för att eliminera risken för dubbelutgivning, dvs. samtidig utgivning av samma objekt, men också för att se till att man fyller tomma luckor för att på så sätt främja utgivningen av musik som eljest riskerar att inte bli inspelad. - Någon form av effektivt samarbetsorgan vore säkerligen av värde. Export av fonogram. Det är av stort intresse att kännedom om svensk musik på ett effektivt sätt sprids till andra länder. Fonogrammet, främst grammofonskivan, är därvid enligt erfarenhet det bästa medlet för detta ändamål vid sidan av konsertframföranden. Fonogrammet blir effektivt genom att det används både i radiosändningar och för privat bruk. - Export av fonogram sker visserligen av både de större och de mindre företagen (inkl. Rikskonserter), men denna verksamhet bör kunna utvidgas avsevärt. En effektiv exportorganisation skulle kunna vara av stort värde. Även i detta fall bör samarbete kunna etableras mellan Rikskonserter och de enskilda producenterna. Utgivandet av gemensam katalog. En viktig händelse är utgivandet av den s. k. (). Avsikten är att den skall vara en gemensam katalog. Alla utgivningar finns dock icke med, ofta på grund av kostnadsskäl, vilket i synnerhet gäller småföretagen i branschen. En del av intäkterna från den planerade kassettavgiften skulle kunna användas till att finansiera produktion och distribution av denna katalog. De problem som är förknippade med distribution av fonogram liknar dem som råder vid distribution av böcker. Det är därför angeläget att fonogramdistributionen kan tillgodogöras de erfarenheter från bokbranschen som vunnits bl. a. inom AB Seelig & Co. Genom sina kataloger och mikrokort (Mikrofiches) har den svenska bokbranschen till sitt förfogande ett katalog och informationssystem som i sin omfattning och detaljrikedom knappast har sin motsvarighet i andra länder. Utbildning av personal. Det finns bortåt 750 försäljningsställen för grammofonskivor i landet. Av dessa är det bara ett par hundra som för skivor med seriös musik. Troligen förhåller det sig så att endast ett tjugotal butiker har personal som fått särskild utbildning på detta område. Det erfordras alltså vissa utbildningsinsatser för att servicen i mindre kommuner skall bli tillfredsställande. Musikforskning och notutgivning. Ändamål inom området musikforskning och notutgivning är viktiga ting för det statliga stödet till musiklivet. Även medel från den av oss förordade kassettavgiften skulle dock kunna komma dessa områden till del. Enligt vår uppfattning är det i denna motion skisserade alternativet ägnat att bättre än regeringsförslaget stärka förutsättningarna för kulturlivet och kompensera rättighetshavarna för utnyttjande av deras insatser. Moderata samlingspartiet avser att i anslutning till den aviserade propositionen om skatt på vissa kassettband återkomma med ett mer detaljerat förslag till upphovsrättslig avgift i enlighet med vad som här redovisats. Anslagsberäkningar i proposition 1981182:128 Anslagsberäkningarna i propositionen om vissa musikfrågor bygger på existensen av en kassettskatt. Som framgått ovan avvisar vi denna skatt. Vissa av de ändamål som upptages i propositionen är dock av den naturen att de visserligen faller inom musikområdet men inte kan bli tillgodosedda med den av oss förordade upphovsrättsliga avgiften. Bidrag till nothyra 170 000 Bidrag till notutgivning av samtida svensk musik 190 000 för utgivning av musikhistorisk Dessa medel, tillsammans , bör upptas under ordinarie anslag i I proposition 1981/82:128 föreslås att talboks- och skall fördela kompensation för kostnadsökningar vid bandinköp till följd av skatt på oinspelade ljud- och videokassettband med totalt . Då vi avvisar denna skatt bortfaller behovet av att nu föreslå kompensationsmedel. Den av oss förordade avgiften får vissa liknande effekter, dock endast mellan en fjärdedel och en femtedel så stora. Vi avser att beakta detta förhållande i anknytning till kommande förslag. Vissa filmfrågor m. m. Svensk filmpolitik präglas i mycket av det samarbete mellan staten och filmbranschen som formuleras i det s. k. filmavtalet, träffat . Genom avtalet bildades med uppgift att främja värdefull svensk filmproduktion, att stödja utbildning och forskning inom filmens område, att sprida kunskap om filmen, att bevara filmer av filmhistoriskt intresse och i övrigt verka för ändamål inom filmens område. verksamhet finansieras dels med s. k. biograf avgifter, ca 40 milj. kr. , dels med statsbidrag, för /82 ca 18 milj. kr. Enligt filmavtalet fördelas av avgifterna till skilda produktionsstödjande ändamål, medan återstoden används för övriga verksamhet. Statsbidraget utgår med ca 16 milj. kr. till produktion av film och ca 1 milj. kr. vardera till restaurering av film samt import och distribution av barnfilm. Filmstödet utgår vidare till , för granskning av barnfilm, Folkets för spridning av kvalitetsfilm och till regeringens disposition för bidrag till försök med filmvisning i nya former. För dessa ändamål utgår tillsammans ca 6,5 milj. kr. Inom ramen för anslaget till inryms medel för fraktstöd för film med . I proposition lil redovisas ett avtal mellan staten, filmbranschen och videobranschen med innebörd att verksamheten hos fortsätter. Avtalstiden är satt till från . Det är tillfredsställande att detta avtal kunnat träffas, liksom att nu även videobranschen ingår som avtalsslutande part. Enligt avtalet införs en avgift på inspelade videogram, vilken tillför ökade resurser om ca 20 milj. kr. Videobranschens medverkan har dock i ett avseende givits en egendomlig form. Enligt 36 § får videobranschen säga upp avtalet, om skatten på oinspelade videokassetter avskaffas. Regeringen avser, enligt vad som uppges i proposition lil, att senare förelägga förslag om en skatt på vissa oinspelade kassettband. Det får anses märkligt att ett avtal om avgifter på inspelade videokassetter knyts till detta ännu ej presenterade förslag. Det är också oklart vilka förändringar i det kommande regeringsförslaget som kan vidtas utan att filmavtalet indirekt rivs upp. Bestämmelsen bör därför utgå. Detta bör ge regeringen till känna. De biografavgifter och videoavgifter som inflyter till skall tillföras en fond, vilken även kan tillföras statsbidrag och andra bidrag. Fondens medel skall användas för följande ändamål. Lägst används för stiftelsens engagemang i produktion av svensk film. Inom denna ram kan styrelsen avsätta medel för att möjliggöra förhöjda produktionsgarantier för långfilmer som har klart konstnärlig inriktning. Lägst används för produktionsgarantier till svenska långfilmer. Lägst används för produktionsgarantier till svenska kortfilmer. Lägst används för att främja spridning och visning av värdefull film. Högst används för stiftelsens gemensamma förvaltning, för administrativa basresurser för verksamheten under punkterna A-D samt i övrigt för de filmkulturella ändamål som stiftelsen skall främja i sin verksamhet. F. används av film- och videobranscherna för branschfrämjande ändamål. De föreslagna ändamålen, liksom medelsfördelningen dem emellan, synes väl tillgodose stiftelsens syften.