mot · G5021187 · 1982-01-26 00:00:00 — Den svenska skogen är en värdefull tillgång och den har från råvarusynpunkt haft stor betydelse för vårt lands välfärdsutveckling. Awerkningsgraden liksom lönsamheten vad gäller skogsbruket har varierat mellan år och period. Detta är naturligt inom ramen för det marknadsekonomiska system som hela vårt näringsliv är baserat på. En viktig och grundläggande faktor för skogsbruket måste vara lönsamhetskriteriet, och detta måste även gälla för den enskilde brukaren. För inte fördes en diskussion om ett överuttag i våra skogar. Detta har förbytts i en debatt om underavverkning. Det råder långt ifrån samstämmiga uppfattningar om huruvida en sådan underavverkning verkligen är reell om man ser till en något . Det finns givetvis skilda orsaker till avverkningsminskningen. En faktor är utan tvekan vårt nuvarande skattesystem, vilket också påverkar lönsamheten för den enskilde brukaren sett från nettosynpunkt. Många brukare upplever situationen så, att de helt enkelt inte har råd att avverka, eftersom en avverkning med mycket ringa nettoresultat innebär att man avhänder realkapital från fastigheten, som detta kapital behövs för framtiden. De nuvarande möjligheterna vad gäller avsättning till allmän investeringsreserv, skogskonto och avskrivningar bedöms tydligen av många som mindre attraktiva. För att stimulera skogsavverkningen bör direktverkande stimulansåtgärder övervägas. Sådana åtgärder bör kopplas till investeringsmotiv, eftersom detta skulle vara positivt för skogs- och jordbruksnäringen från rationalitetsoch effektivitetssynpunkt. Stimulanser är även motiverade av att investeringarna inom jordbruket minskat , och en stor del av våra bruksenheter bygger på kombinationen jordbruk-skogsbruk. Detta företagsmönster fungerar väl och måste därför också bevaras för framtiden. Tidsbegränsade stimulanser som har dubbeleffekten ökad avverkning samt ökad investering borde prövas. Således bör möjligheterna till direkta investeringsavdrag för särskilt angivna investeringar, motsvarande hela intäkten av skogsbruk, kunna medgivas. Sådana stimulanser kunde baseras på ett system som innebär att brukaren får rätt till direkta investeringsavdrag för alla fasta investeringar i skogsbilvägar, byggnader m. m. Även ny-, omeller tillbyggnad av bostadsfastighet, som bebos av brukaren eller anställda, bör ingå i ett sådant avdragssystem. Att låta bostadshus till fullo ingå skulle också medföra minskat behov av statssubventionerade bostadslån till aktuella fastigheter, vilket i sin tur skulle begränsa den s. k. rundgången i ekonomin vad gäller de fastighetsägare som föredrar avdrag framför räntesubventioner. Eftersom räntebidrag utgår med betydande belopp till bostadsbyggandet så kan inte heller den här angivna avdragsprincipen anses stötande från rättvisesynpunkt. De stora sysselsättningsproblem som f. n. finns inom bygg- och anläggningsbranscherna motiverar också åtgärder som syftar till att stimulera sysselsättningen inom dessa branscher. De ovan angivna investeringsavdragen bör tidsbegränsas till och gälla fr. o. m. . Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som anges i motionen beträffande tidsbegränsade investeringsavdrag för särskilt angivna investeringar motsvarande hela intäkten av skogsbruk.