mot · G5021561 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1561 Hyreslagen skiljer emellan bostadslägenhet och övriga lägenheter. Lägenhet som tillhör den senare kategorin kallas allmänt för lokal och hyresgästen lokalhyresgäst. Lokaler är i första hand lägenheter som hyrs ut för olika former av näringsverksamhet, t. ex. butiker, varuhus, restauranger, hotell, kontor och lokaler för hantverk och industri. Bostadshyresgäster har ett direkt besittningsskydd, en kvarboenderätt, som innebär att hyresgäst vid hyrestidens utgång i princip har rätt till förlängning av hyresavtalet. För lokalhyresgäst finns inte något direkt besittningsskydd. Om en lokalhyresgäst blir uppsagd och inte kan komma överens med hyresvärden om förlängning av avtalet, måste han flytta från lokalen. Han har emellertid i en sådan situation rätt till ersättning av hyresvärden, om dennes uppsägning varit obefogad. Man brukar med hänsyn härtill tala om att lokalhyresgästen har ett indirekt besittningsskydd. En uppsägning anses obefogad bl. a. om hyresvärden för förlängning kräver en hyra som inte är skälig. Som regel anses en hyra, som värden kräver, inte vara skälig om den överstiger vad han kan få ut av en ny hyresgäst. Därvid skall då bortses från hyresanbud eller hyresavtal som ej är rimligt med hänsyn till det allmänna hyresläget i orten för jämförbara lägenheter. 1979 beslöt på regeringens förslag om vissa lagändringar i syfte att stärka lokalhyresgästernas ställning och därigenom skapa bättre balans mellan parterna i hyresförhållandet. a. gjordes då medlingsförfarandet inför hyresnämnd mer effektivt och infördes bestämmelserna om att hyra för att vara skälig ej skall överstiga hyresvärdet på den öppna marknaden (marknadshyra). Med anledning av bl. a. motion 1978/79:2204 av undertecknad . m. fl. kom riksdagsbeslutet att innebära att lokalhyresgästens ställning i vissa avseenden stärktes något mer än enligt regeringens proposition. Sedan de nya reglerna nu tillämpats finns anledning att göra en bedömning av utvecklingen på lokalhyresmarknaden och i vad mån lagändringarna 1979 lett till avsedda effekter. Uppenbart är att hyrorna fortsatt att stiga mycket kraftigt, särskilt i tätorternas centrala delar. Höjningarna har i många fall varit betydligt större än kostnadsutvecklingen i övrigt enligt uppgift från olika kommuner. Spekulation i allt högre fastighetsvärden i främst centrala delar torde verksamt ha bidragit till hyreshöjningarna. De kraftiga hyreshöjningarna har medfört stora problem för många lokalhyresgäster. I många verksamheter har det inte varit möjligt att höja omsättning eller marginaler eller ersättning för tjänster så att man kunnat kompensera sig för hyreshöjningarna. Resultatet har blivit att många lokalhyresgäster som bedömer att de ej kan öka sina intäkter tillräckligt tvingas flytta till billigare lokaler som medför sämre affärslägen. Detta leder självklart till problem för dessa, i de flesta fall småföretagare. Men det innebär även andra problem. Priserna drivs upp av de kraftiga hyreshöjningarna, eftersom lokalhyresgästerna måste försöka kompensera sig. Mångsidigheten av affärer och service och dylikt som traditionellt funnits i centrala delar kan komma att upphöra, när exempelvis specialaffärer och hantverkare och många kontor tvingas söka billigare lokaler utanför centrum. Ur såväl konsumentsynpunkt som allmän samhällssynpunkt är denna utveckling icke önskvärd. De kraftiga hyreshöjningarna kan sägas dels knäcka många företag, dels utarma de centralaste delarna i tätorterna, dels driva upp kostnadsnivåerna. Det är en utveckling som, enligt vår uppfattning, samhället inte skall avstå från att noggrant bedöma följerna av liksom eventuella behov av åtgärder mot. En utvärdering bör därför nu företas av lagregleringen för uthyrning av lokaler mot bakgrund av utvecklingen främst sedan de nya bestämmelserna trädde i kraft . En fråga är om lokalhyresgästernas ställning verkligen förstärkts på det sätt som avsågs med riksdagsbeslutet. Vid utvärderingen bör bedömas om utvecklingen och tendenserna ger anledning till behov av ytterligare lagändringar för att uppnå en önskvärd balans mellan hyresvärdar och lokalhyresgäster. Enligt många av de senare måste deras rättsliga ställning stärkas för att denna balans skall uppstå. Vi anser att det är ytterst angeläget att en utvärdering av lagstiftningen görs och behovet av eventuella lagändringar övervägs. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en utvärdering av lagregleringen av förhållandena mellan hyresvärd och lokalhyresgäst mot bakgrund av utvecklingen på hyresmarknaden .