mot · G5022261 · 1982-03-24 00:00:00 — Säkerhets- och försvarspolitiken samt totalförsvarets fortsatta utveckling (prop. 1981/82:102) I inledningen till totalförsvarspropositionen uttalar statsministern att förmågan att möta verkningarna av överraskande anfall måste förbättras, vilket får konsekvenser inom civilförsvarets alla verksamhetsområden. a. är det önskvärt att föryngra personalen i krigsorganisationen och förbättra utbildningen. De praktiska förslagen för att ge föryngring och bättre utbildning är dock mycket begränsade. Propositionen utgår nämligen från försvarskommitténs förslag, och där togs inte vara på de möjligheter till ett mer flexibelt personalutnyttjande trots att direktiven till kommittén öppnade möjligheter för sådana lösningar. företrädare i kommittén gjorde därför i två betänkanden särskilda yttranden, utgående från möjligheten att föryngra civilförsvaret genom direktrekrytering av yngre män och kvinnor. I särskilt yttrande föreslogs att civilförsvaret skulle få grundrekrytera 5 000 yngre för att därmed få en jämn åldersstruktur i stället för nuvarande förgubbade organisation, med huvuddelen av personalen bestående av män i åldrarna . Av dessa 5 000 beräknades att omkring 2 000 borde utgöras av värnpliktiga, som tillförs civilförsvaret i stället för det militära försvaret. Det skulle förbättra civilförsvaret, som det militära försvaret avlastades utbildningskostnader på ungefär 150 miljoner . En del av dessa pengar skulle kunna överföras till civilförsvaret för att bekosta den förbättrade utbildningen där. Medan det militära försvarets kortaste grundutbildningstid är beräknas civilförsvaret behöva , eventuellt , för grundutbildning. Kommitténs förslag innebär att endast vapenfria får någon mer omfattande grundutbildning för civilförsvaret. Risken är då uppenbar att man får en närmast total manlig dominans i det direktrekryterade civilförsvaret. Detta vöre olyckligt. Det finns ingen anledning att införa en könsuppdelning av det slag som skulle följa om man inskränkte sig till att grundrekrytera vapenfria tjänstepliktiga. I det följande återges huvuddelen av folkpartisternas särskilda yttrande i försvarskommittén: Manskapet inom civilförsvaret utbildas över huvud inte, endast befälet ges utbildning. Detta medför att civilförsvarets enheter inte kan väntas vara användbara direkt efter mobilisering. att överraskande angrepp bör vara styrande för planeringen är det nödvändigt att ge utbildning åt hela civilförsvarets organisation. Utgångspunkten för de två närmaste femårsperioderna bör vara att civilförsvaret får rekrytera 5 000 yngre. För att öka andelen kvinnor i organisationen bör 1 0001 500 kvinnor i åldern tas ut. Kvar står då ett behov av 3 5004 000 yngre män. Dessa bör tas ut i samband med inskrivningen, genom befattningsbeskrivningar som jämförs med individernas förutsättningar. Det innebär att civilförsvaret och militära försvaret "konkurrerar på lika villkor om dessa personer. Civilförsvaret har dock också möjlighet att rekrytera bland vapenfria. Det kan också tänkas att civilförsvaret för vissa uppgifter kan nyttiggöra yngre män som av olika skäl inte anses lämpliga för någon av försvarsmaktens krigsbefattningar och som därför antingen frikallas eller placeras som handräckningsvärnpliktiga. Det finns dock ingen anledning förmoda att civilförsvaret i större grad skulle kunna byggas upp av personer som frikallas från militärt försvar av medicinska och sociala skäl. Gör vi antagandet att 1 500 vapenfria passar för utbildning inom civilförsvaret kvarstår ett behov av ytterligare omkring 2 000 direktrekryterade yngre män, som i så fall undantas från militärutbildning. med stort antal vapenfria minskar rimligen behovet av andra direktrekryterade och tvärtom. Dessa två grupper blir därmed delvis kommunicerande kärl, vilket bör underlätta både för civilförsvaret och det militära försvaret att hålla något så när jämn utbildningskvantitet år . Om civilförsvaret får utbilda sin personal redan kan denna civilförsvarsutbildning sedan nyttiggöras i krigsorganisationen i omkring . Vi finner det starkt motiverat att ge civilförsvaret ungefär 5 000 direktrekryterade yngre . Därmed skulle en tredjedel av organisationen vara kraftigt föryngrad. Denna tredjedel skulle då också vara utbildad och ur detta utbildade manskap bör efter hand befäl tas ut. De befälsuttagna får t. ex. en vidareutbildning. Vårt förslag innebär att civilförsvaret skulle ha en jämn ålderssammansättning, med ungefär 5 000 per årsklass i åldrarna . Eftersom civilförsvaret har så hög medelålder är det årliga personalomsättningsbehovet bortåt större än de 5 000 vi nämnt ovan. Det betyder att man jämsides med direktrekryteringen måste fortsätta att också rekrytera äldre, t. ex. bland 47-åringar som går ur värnpliktsåldern. Vi har ingen invändning mot att man även i detta sammanhang söker en viss föryngring, genom att bl. a. överföra vissa värnpliktiga vid tidigare åldrar. Man bör dock vara mycket återhållsam med att överföra vapenutbildade, eftersom detta skulle betyda att den militära utbildningen inte nyttiggjordes för det som den främst är avsedd för, alltså försvarsmaktens förband. vöre det mest rationella en för alla medborgare gemensam totalförsvarsplikt där man utgick från de totala personaltillgångarna och de totala behoven för att sedan placera var och en efter individuella egenskaper och färdigheter. landsmöten har uttalat sig för en sådan lösning. Av historiska skäl har vi dock en manlig värnplikt utformad i när man över huvud inte brydde sig om civila totalförsvarsfunktioner. Även för överblickbar tid kan och bör vi behålla ett system där flertalet män utbildas för uppgifter inom militärt försvar. Men vi måste på olika sätt minska skadorna för civila totalförsvarsgrenar av värnplikten i hittillsvarande utformning, som en minskning av antalet grundutbildade inom militärt försvar skulle innebära möjligheter till bättre balans mellan kvalitet och kostnader inom militärt försvar. Som vi nämnt ovan är det omöjligt att ange det antal vapenfria tjänstepliktiga som kan tillföras civilförsvaret genom grundrekrytering. Dels varierar antalet vapenfria över tiden. Dels måste principen vara att man utgår från individens förutsättningar, och att uttagning till civilförsvaret ska göras genom att jämföra individer med de befattningsbeskrivningar som måste göras för varje uppgift inom civilförsvaret. Det finns också regionala aspekter civilförsvaret behöver finnas över hela landet. Eftersom grundutbildning för civilförsvaret beräknas bli tämligen kort för de flesta, , kan också sägas att civilförsvaret inte är en helt lyckad krigsplacering för vapenfria. Där så är möjligt vore det mer rationellt att kunna krigsplacera den vapenfrie i en verksamhet där man kunde utnyttja alla i vapenfriutbildningen. För ett mindre antal är en sådan placering möjligt inom civilförsvaret. Vapenfria skulle sannolikt kunna bli av stor betydelse inom andra delar av det civila totalförsvaret, där det är lättare att ge meningsfulla arbetsuppgifter i fredstid, alltså sådana verksamheter som till skillnad från civilförsvaret är i funktion redan i fred. Sjukvården, åldringsvården och barnomsorgen är sådana exempel. För lämpade vapenfria bör också andra lösningar prövas, t. ex. arbete i kommunernas beredskapsanläggning och för uppgifter inom ekonomiskt försvar. Vi ser med tillfredsställelse att civilförsvaret i princip ges rätt till den fredstida brandpersonalen. En självklar följd av denna princip synes oss vara att elever på kommande gymnasielinjer med inriktning mot brandmansutbildning tas in i civilförsvarets krigsorganisation och därmed untantas från militärutbildning. Civilförsvaret skulle bli långt effektivare genom vårt förslag till föryngring. Genom försvarskommitténs uttalanden om att totalförsvaret måste kunna möta överraskande inledda anfall är det orimligt att ha kvar ett system där merparten av civilförsvarets personal över huvud inte utbildas. Vårt förslag innebär att civilförsvaret grundutbildar 5 000 yngre. Skulle man i stället rekrytera en stor del betydligt äldre blev den årliga pesonalomsättningen större, och därmed vore det långt fler som måste utbildas. Det är därför mycket som tyder på att den långsiktigt billigaste lösningen om man vill ha ett utbildat civilförsvar är just att grundutbilda yngre som sedan kan utnyttjas i organisationen. Ur denna grupp av grundutbildade bör man sedan undan för undan ta ut de mest lämpade till befäl. Nuläget innebär att civilförsvaret över huvud inte utbildar sitt manskap, medan försvarsmakten utbildar väsentligt fler än man har användning för. Redovisningen för /79 visar att 49 900 värnpliktiga ryckte in till militärgrundutbildning. Av dessa utbildades endast 40 000 för krigsorganisationen. Var femte värnpliktig drog alltså utbildningskostnader utan att krigsplaceras. Vi anser inte att vårt förslag strider mot den allmänna värnplikten. Tvärtom är det angeläget att inom denna mer än variera utbildningstider med hänsyn till krigsuppgiften, för att kunna minska de totala kostnaderna. Vi anser det också angeläget att bryta nuvarande totala gräns mellan militärt och civilt försvar även yngre män ska anses göra en fullgod insats om de direktrekryteras för krigsplacering i en civil totalförsvarsuppgift. Värnplikten skulle därmed ges en mer flexibel tillämpning, så att den bättre passade det totala försvarets behov, som kostnaderna kan minskas. Flertalet västeuropeiska länder låter krigsorganisationens behov styra antalet värnpliktiga som grundutbildas inom militärt försvar, medan valt en betydligt mer stel och därmed också dyrare lösning, som i lägen med pressade ekonomiska ramar lett till stora obalanser, t. ex i form av inställda repetitionsövningar och föråldrad materiel. Vi finner det principiellt felaktigt att ta ut unga män till förband som inte kan ges nödvändig beväpning och utbildning för ett krigs mycket hårda villkor. De skulle redan från början få ett alltför stort underläge mot en modernt utrustad angripare med stor rörlighet och eldkraft, med pansar som skydd. Vi menar att värnplikten är ett utomordentligt värdefullt instrument för att förse försvarsmakten med just den personal den behöver. Inget annat system medger så stor flexibilitet och så god effekt hos försvaret för ett land med mobiliseringsförsvar. Men flexibiliteten skulle förloras om man anser sig vara slaviskt bunden till att utbilda så många som möjligt av alla män, födda . Då har man inte ett flexibelt system utan i stället ett mycket låst system. Detta blir ännu mer låst om man också är ovillig att variera utbildningstiderna. Värnpliktsprincipen bör utvidgas till att bli en totalförsvarsplikt, innefattande både militärt försvar och de civila totalförsvarsgrenarna. Det är helt i linje med totalförsvarstanken över huvud. Och därmed skulle man också frångå hittillsvarande könsgränser. En av de enklare civilförsvarsuppgifterna bevakningsuppgiften överförs av folkrättsliga skäl från civilförsvaret till militärt försvar, och i samband därmed föryngras personalen dramatiskt. har den uppgiften, som de flesta andra inom civilförsvaret, skötts av män i åldrarna . Efter överföringen till militärt försvar blir det i stället personal i åldrarna . Det är fullt lika befogat att sänka åldrarna för andra, oftast tyngre och mer fysiskt krävande uppgifter inom civilförsvaret. För vissa uppgifter hos direktrekryterade yngre till civilförsvaret kommer sannolikt att gälla längre utbildningstider än för huvuddelen av de värnpliktiga inom militärt försvar. För de flesta grundrekryterade till civilförsvaret däremot behövs en väsentligt kortare utbildning, . Vi anser inte att det vore rationellt att förlänga denna utbildning bara för att få en mindre skillnad mellan denna och utbildning inom militärt försvar. Tecken finns i stället på att även militärt försvar borde kunna utbilda för vissa funktioner. Det går inte heller att säga att vårt försvar skulle innebära att man överger folkförsvaret. Det skulle förutsätta att man inte alls räknar civilförsvaret. En årsklass 20-åringar består av ungefär 110 000 personer. undantas drygt hälften, nämligen kvinnorna och de män som frikallas vid inskrivningen. Från det militära försvaret undantas vidare de vapenfria männen. Resten kallas in till grundutbildning varierande mellan 7,5 och 15 månader men inte heller alla dessa krigsplaceras. En del faller bort under grundutbildningen. Andra fullgör hela värnplikten men krigsplaceras ändå inte. Dagsläget innebär att av en årskull på 110 000 personer krigsplaceras 40 000, alltså , inom militärt försvar. Därtill krigsplaceras ett antal vapenfria i civila totalförsvarsgrenar. Vissa yngre kvinnor krigsplaceras, främst genom sjukvårdens bestämmelser för anställd personal. Vårt förslag skulle innebära att fler yngre än krigsplaceras, nämligen de yngre kvinnor vi vill grundutbilda till civilförsvaret på samma villkor som männen. Vårt förslag till föryngrat civilförsvar innebär därför en ökning av den andel av en årskull som krigsplaceras. Andelen som krigsplaceras inom militärt försvar skulle i vårt förslag kunna minska från 40 000 till 38 000. Sannolikt blir minskningen inte fullt så stor, då ju var femte värnpliktig inte krigsplaceras, och även bland denna grupp i dagens system finns sannolikt en del som från början skulle kunna tas ut för civilförsvaret. Om andelen till militärt försvar minskade från av en årskull 20-åringar (som civilförsvaret ökar mer genom fler kvinnor) har knappast någon avgörande förändring inträtt som skulle göra att frångått folkförsvaret. Det vi ovan redovisat är alltså ett förslag i riktning mot en totalförsvarsplikt. Det konkreta förslaget är att civilförsvaret skall få en kraftig föryngring genom direktrekrytering av yngre män och kvinnor. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär att i motionen skisserad lösning läggs till grund för en långsiktig föryngring av civilförsvaret.