mot · G602267 · 1982-01-01 00:00:00 — Drogmissbruket har blivit en allvarlig kräftsvulst i vårt svenska samhälle. När drogproblemen bara växer, är det skrämmande att höra vissa länders nonchalans mot dessa missförhållanden. Det är inte bara en legaliserad export av narkotika som är oroande, utan även den flumkultur som sprids över världen. I filmer görs öppen propaganda för sprit och narkotika. Internationella och även svenska artister har propagerat på scen och på skivomslag för narkotika. Det måste till krafttag för att få bukt med denna situation. Viss modifiering av den nya sekretesslagen måste ske. En människa som med berått mod förstör livet för andra kan inte påräkna samma skydd för den personliga integriteten som andra. Det gäller att här skydda tredje person. Polisen bör även få ökade möjligheter att gå in i narkotikaträsken för att säkra bevis. Det är politikernas ansvar att ge polis och andra myndigheter de nödvändiga förutsättningarna och besluten måste komma snabbt - medan det finns tid att göra något åt problemen. Narkotikaproblemets svårighetsgrad och omfattning leder till att åtgärder måste vidtas inom ett mycket brett spektrum av samhällslivet. Vidare har det internationella och nordiska samarbetet avgörande betydelse för att förhindra införseln av narkotika i vårt land. Ekonomisk brottslighet i samband med narkotikahandel måste bestraffas lika hårt som grova narkotikabrott. T. ex. bör ett bedrägeribrott som ingår som ett direkt led i handeln med narkotika bestraffas lika hårt som den mest förslagna narkotikalangare och inte som andra bedragare. Att sprida narkotika är ett lindrigare brott än att sprida miljögifter. Det finns ingen rim och reson i detta, utan det är nu dags att jämställa dessa brott - med andra ord - straffen för grovt narkotikabrott skall vara fängelse. Jakten på narkotikan måste intensifieras. Vi måste ingripa på ett så tidigt stadium som möjligt. Insatserna kan emellertid inte enbart riktas mot produktion eller distribution. En framgångsrik narkotikapolitik måste få alla missbrukare att sluta med sitt missbruk och ge upp sin roll som kunder och medlöpare till narkotikasyndikaten och den organiserade brottsligheten. Såväl de små innehaven, som konsumtionen av narkotika, måste bestraffas för att försvåra langning och fortsatt missbruk. Gränsdragningen mellan innehav och straffri konsumtion (rökning av hasch) har åter kommit i blickpunkten genom ett överprövningsbeslut av riksåklagaren (RÅ:s beslut , ÅD 714-82). Innebörden av nämnda beslut visar att en översyn av gällande lagstiftning är nödvändig. Vårdfrågorna är viktiga. Vi måste även få en fungerande eftervård. Beslutet om den nya LVM-lagen var som politisk kompromiss en fullträff, men som vårdlagstiftning är den näst intill oduglig. I länsrätterna tenderar dessa ärenden att få karaktär av brottsmålsprocesser, där vårdbehovet nära nog måste överdokumenteras för att dylik vård skall få komma i fråga. Långa och ambitiösa socialutredningar äger knappt pappersvärdet om missbrukaren i fråga direkt förklarar sig beredd till frivillig vård. LVU-lagen är inte mycket bättre. Frånvaron av klart formulerade, tvingande och förebyggande styrmedel bidrar på ett olyckligt sätt till en växande förtroendeklyfta mellan domstolar och socialtjänst. Frivården är redan överbelastad och behovet av fängelseplatser ökar. Man borde ha följt våra råd och tagit fasta på alternativutredningens förslag på vård , inkluderande adekvat eftervård. Vad som hänt - eller rättare sagt: vad som inte hänt bekräftar att vår bedömning var mera riktig än den mittenregeringen gjorde. Det kan inte vara förenligt med samhällets intressen att fler popgrupper och enskilda musiker mer eller mindre öppet propagerar för narkotika i olika former. Ungdomen är mycket oskyddad. Vad vi här måste kräva är att inga former av samhällsstöd får gå till grupper, som i den ena eller andra formen gör reklam för narkotika eller bagatelliserar haschmissbruket. Vi skall inte tumma på tryckfriheten, men vi kan i alla sammanhang påpeka vilka enskilda och grupper, som har narkotikan i sitt budskap. Då tvingas de in i en försvarsposition, som blir alltmer ohållbar . Vi måste få ett stopp på flumkulturen - nästa steg för ungdomar blir annars en utveckling där narkotikabrottslighet och drogmissbruk i förening med arbetslöshet och utslagning och där bristen på livsinnehåll skapar en social och kulturell misär. Kort sagt: ett slags slumkultur. Faran är att vi låter det gå så långt att blott två vägar återstår: antingen ger vi upp och får erkänna att problemen vuxit oss över huvudet, att är och kommer att förbli ett narkotikasamhälle, eller också tvingas vi till så hårda och drastiska ingrepp att grundläggande demokratiska värden äventyras. Slutsatsen kan därför bara bli en: Vi måste redan nu på alla fronter slå tillbaka mot narkotikan - medan det finns tid att göra något! Den nya socialdemokratiska regeringen har tillsatt en . Det är bra att socialdemokraterna vaknat till liv i dessa frågor. Det har varit skralt med intresset tidigare. I motion 1981/82:207, väckt under den allmänna motionstiden , föreslog vi att en skulle tillsättas. Men då fanns det inget socialdemokratiskt intresse för saken. är det emellertid inte kommissionen som sådan som är det viktiga utan vilka arbetsuppgifter och befogenheter som man konkret är beredd att ge den. Vi har för vår del angett några riktlinjer för ett sådant arbete. Vid jämförelse med de direktiv som regeringen givit kommissionen, finner vi att arbetet inte kommer att kunna bedrivas på den höga ambitionsnivå som vi förordat i den nyssnämnda motionen. arbete är således angeläget, men i sig otillräckligt. Kommissionen fyller en stor uppgift som uppsamlare av basfakta och som opinionsförmedlare. För att upplysningen bland allmänheten skall få tillräcklig effekt, måste bakgrunden tecknas noga så att rätta angreppspunkter kan varseblivas. Den svenska utvecklirgen liberala syn på missbruksproblematiken innehåller ohyggligt dyrköpta erfarenheter som måste analyseras . Fakta i ärendet är fortfarande tillgängliga och de inblandade kan a Itså nås med utfrågning. De lärdomar som då kan hämtas fram kan få 'ärekt betydelse för en saklig narkotikapolitik . Vidare framstår det mot bakgrunden av allt mänskligt lidande i narkotikans spår som ett ofrånkomligt etiskt krav att den defaitistiska (knarkliberala) linjens företrädare moraliskt inser sitt ansvar. (Man kan här jämföra med de successivt skärpta straffsatserna för kommersiella narkotikabrott.) Ett samhälle, som ej vill försvara sina inre linjer, kan ej bestå. I sin tur medför en uppgörelse av detta slag att ett motstånd mot en seriös narkotikapolitik undanröjs. En första framgång har dock vunnits men skall konsolideras. Allmänna opinionen och myndigheters attityder har skärpts. Bäst belyses detta av inställningen till cannabis (hasch och marijuana). Länge kunde obskyra element utnyttja den utbredda aningslösheten för att propagera för att cannabis var oskyldigt och borde legaliseras. Den svenska tillnyktringen har satt spår utomlands. T. o. m. i och är det nu etablerad kunskap att cannabis är farligt. Kampen mot narkotikahandeln, särskilt dess grövre former, är sanktionerad som ett viktigt samhällsintresse av de flesta instanser. Den skall föras vidare. Polis och tull skall ha tillräckliga resurser, bl. a. fler narkotikahundar. Ändå vet vi att vi ej når tillräcklig effekt enbart på dessa vägar. Risk finns att svenska folket köper sig fritt från direkt ansvar genom att se detta enbart som en ekonomisk fråga. Lika viktigt är att polisen får moraliskt stöd och aktiv hjälp till spaning av allmänheten. Det senare kan synas vanskligt att lansera men är egentligen ett prov på halten i engagemanget för ett narkotikafritt samhälle. För att ge detta verklig trovärdighet bör vi förankra det även i tiden: en narkotikafri generation . kommer så sakteliga grupp efter grupp vandrande in på dessa vägar och tack vare förstärkningseffekter kan processen påskyndas. Senast har kända estradartister ställt upp. Målsättningen är inte utopisk. Nästa steg blir att omsätta engagemanget i handling. Detta sker bäst genom att gå på småhandeln. Toleransgränsen kan där ej tillåtas gå mellan litet och mer. Den måste dras mellan intet och något. Allmänhetens svar på frågan, om vi skall ha ett narkotikafritt samhälle, måste prövas i dess egen närmiljö. Lokala program av typen: ett narkotikafritt X-stad bör stödjas. Samhällsreaktionen är viktig. Den skall vara obligatorisk och komma prompt. Varje övertramp skall beivras. Det är därvid viktigast att alltid något sker, som uttrycker samhällets avvisande. bör bli föremål för en översyn. Påträffande behandlingsfall skall snabbt åtgärdas. I princip skall behandlingsskyldighet åvila missbrukaren. Självklart skall alla behandlingsmiljöer vara narkotikafria (undantag endast på medicinska grunder och strängt kontrollerade). Även kriminalvårdsanstalter skall hållas narkotikafria. Eljest motverkas själva syftet med behandlingen, vars mål just måste vara narkotikafrihet. Mycket viktigt för behandlingsmöjligheterna i den slutna vården är att tillräckligt differentierade vårdresurser finns; avseende program, vårdstruktur, patienturval och vårdtider m. m. Stöd bör alltjämt ges åt seriöst ideellt arbete, men med motsvarande skyldighet att redovisa resultat. Däremot behövs ej centraldirigering av vårdinnehållet. Effektivisering av stödet åt högriskgrupper påfordras. Dessa skall alltid kartläggas på resp. orter och insatser skräddarsys i varje särskilt fall. Särskild omsorg bör ägnas åt missbrukarnas familjer. Dessa bär nämligen ofta ett tungt lidande och de behöver verkligen ett positivt stöd. Tendensen att främst söka syndabockar är inhuman och motverkar ett konstruktivt behandlingsarbete. Narkotikautvecklingen i vår omvärld måste aktivt bevakas. Detta gälller särskilt i fråga om missbruksmedel (nya sådana dyker upp och äldre etablerade får ny spridning, t. ex. kokain). Preventions, bekämpnings- och behandlingsmetoder som etableras utomlands bör studeras. I våra motioner 1981/82:207-210 har vi givit en utförlig bakgrundsbeskrivning av narkotikaproblemen. Vi skall inte upprepa den här, utan hänvisar till motionerna i fråga. Däremot skall vi återge och vidareutveckla åtgärdsdelen i det följande. Narkotikamissbruket måste bekämpas målmedvetet och beslutsamt. Den i och utbredda debatten om legalisering av narkotika som cannabis, kokain och heroin kräver förebyggande lagstiftning. Därför måste även svensk lagstiftning skärpas. Generellt sett måste åtgärderna nå missbrukarna på ett tidigare stadium. Den hittillsvarande narkomanvårdspolitiken har icke kommit till rätta med problemen. Med en fastare hållning från statsmakternas sida hade sannolikt många ungdomar kunnat få hjälp mot missbruket och dess följder. Spridningen av narkotikamissbruket hade också hejdats. För att komma till rätta med narkotikamissbruket och den brottslighet som har samband därmed fordras nu samlade samhällsinsatser mot alla grenar av narkotikaproblemet. På kort sikt måste samhällets resurser inriktas på främst följande åtgärder: Påföljdsfrågorna bör omarbetas (krav skall kunna ställas på missbrukaren). Narkotikastrafflagen måste skyndsamt ses över (straffet för grovt narkotikabrott höjs till minimum fängelse och jämställs med straffnivån för grovt spridande av gift). Allt innehav och bruk av narkotika beivras. Polisens spaningsmetoder och resurser förbättras. Samarbetet mellan de nordiska länderna byggs ut med avsikt att stoppa införseln av narkotika till . Aktiva åtgärder som syftar till en narkotikafri kriminalvård. Vårdlagstiftningen LVM och LVU omarbetas (frånvaron av klart formulerade styrmedel bidrar till en förtroendeklyfta mellan domstolar och socialtjänst). På lång sikt måste åtgärder vidtas för en effektiv attitydpåverkan: Föräldrarnas och övriga vuxnas ansvar för det uppväxande släktet måste slås fast. Betydelsen av en god fostran av barn och ungdom i hem och skola måste uppmärksammas mer. Positiv normbildning, grundad på värderingar som har sin grund i en livssyn måste främjas. Intensifierade informations- och utbildningsinsatser i förebyggande syfte. Positiva förebilder måste skapas. Alla tendenser till att förhärliga negativa förebilder skall bekämpas. Vi skall i det följande närmare utveckla dessa åtgärdsförslag. Ökade resurser till polis och kriminalvård Om narkotikapolisen inte förenas med en fast kriminalpolitik förblir den verkningslös - och tvärtom - om kriminalpolitiken inte får ett intimt stöd av er narkotikapolitik med buffert i form av tillämpad sociallagstiftning, kor mer de redan överbefolkade fängelserna att behöva bli ännu fler för att ta sig an offren för en utbredd narkotikamarknad. Utan samordnad politik kommer missbruket att nå sådan omfattning att avkriminalisering av vissa narkotikabrott samt legalisering av vissa narkotiska preparat kan framstå som en sista oundviklig åtgärd för att i någon mån vidmakthålla respekten för lag och rätt i ett narkotikaöversvämmat samhälle som vill undå rättssystemets sammanbrott till följd av överbelastning. Erfarenheterna från kriminalvården både när det gäller anstaltsvård och frivård ger vid handen att möjligheterna att rehabilitera narkotikamissbrukare är mycket begränsade och att resultatet av vården trots en ofta engagerad insats av personal och frivilliga övervakare inte är godtagbart. Ökade resurser i form av personalförstärkning och andra åtgärder inom kriminalvården torde visserligen kunna förbättra behandlingsresultatet. Det framstår likväl som tveksamt om resultatet skulle stå i rimlig proportion till de kostnadsökningar som i så fall blir nödvändiga. Detta ger anledning att betona vikten av att narkotikahanteringen stoppas på ett så tidigt stadium som möjligt. Erfarenhetsmässigt införs den största delen av narkotikan till fängelserna genom besök till de intagna. Restriktivare regler måste därför tillämpas för besökande till interner med narkotikabrott i domen eller med pågående narkotikamissbruk och framför allt på de slutna anstalterna. Man bör begränsa penningbehovet för internerna. är gränsen , men det cirkulerar på anstalterna. Bestämmelserna vad gäller brevgranskning liksom rätten att utnyttja telefonautomater måste skärpas för interner med narkotikabrott i domen eller med pågående narkotikamissbruk. Regelbunden permission bör inte heller medges för intagna i sluten anstalt som använt eller innehaft narkotika. Obligatorisk identitetskontroll av besökare till de intagna bör också införas. Narkotikan styr inte bara internerna på anstalterna utan dessa har möjlighet att kunna fortsätta sin verksamhet inifrån anstalten. Det är därför viktigt att förstärka visitationspatrullerna som faktiskt än så länge endast är på prov. Visitationspatrullerna har visat ett mycket gott resultat inne på anstalterna. Det är ett mycket rimligt krav att första försvarslinjen måste gå genom att stänga ute langarna. Det är ett oeftergivligt krav att kriminalanstalterna skall vara narkotikafria. Den som vårdas på anstalt måste rimligen kunna garanteras att få vård i en drogfri miljö! När det gäller straffavtjänandet för personer som dömts för grovt narkotikabrott till fängelse eller mera måste särskild restriktivitet iakttas i fråga om permissioner och villkorlig frigivning. Det kan ifrågasättas om inte samma restriktivitet bör tillämpas i fråga om alla intagna som dömts för grovt narkotikabrott även om strafftiden är kortare än . Med tanke på de förfinade metoder narkotikalangarna numera ofta använder och den förslagenhet de visar ställs stora krav på de polismän som deltar i narkotikaspaningen. Polisens utrednings- och spaningsmetoder måste anpassas till den verklighet som råder. Narkotikahandlare och smugglare använder sig av distributionsmetoder som gör det nödvändigt för polisen att nödsakas använda lika avancerade metoder. Det erfordras en ny straffprocessuell lagstiftning, bättre möjligheter att kvarhålla och öppna postförsändelser, att vidta husrannsakan och beslag, telefonavlyssning och i vissa fall vid grova brott avlyssning av rum. I dessa sammanhang är behovet av andra tekniska hjälpmedel av fototeknisk art, specialutrustning för spaningsfordon också nödvändiga. Det är de professionella storhandlarna som polisen genom att ges dylika resurser och befogenheter skall avslöja. Därigenom ökar möjligheterna att framför allt de ungdomar som av nyfikenhet, allmän vilsenhet, tristess eller annan anledning hänger sig åt bruk av narkotika snabbt uppmärksammas och att skyndsamma konsekventa åtgärder kan vidtas beträffande dem. Den ekonomiska brottsligheten måste stoppas Narkotikalagstiftningens inriktning möjliggör bekämpning av själva varu transaktionerna, dvs. införsel, produktion, försäljning osv. av själva varan narkotika. Penningtransaktioner för att sköta narkotikahandel bekämpas i den mån dess olaglighet som affärstransaktioner kan bevisas såsom häleri, bedrägeri, skattebrott osv. Trots detta är den delen en lika nödvändig länk i narkotikahandeln som själva varuhanteringen. Straffsatserna på dessa olika brott skiljer sig väsentligt från varandra, vilket leder till en snedvridning av bekämpningsinsatserna mot de lägre nivåerna i narkotikahandeln där själva varuhanteringen sker och bort från de mer kontrollerande nivåerna. Ekonomisk brottslighet i samband med narkotikahandel kan till sin skada på samhället inte jämföras med samma brott inom legal handel. Därför bör ekonomisk brottslighet som uppenbart kan bindas till narkotikahandel bestraffas lika hårt som langningen av de största förekommande mängderna narkotika. T. ex. bör ett bedrägeribrott som ingår som ett led i handel med narkotika bestraffas lika hårt som den mest förslagne narkotikalangare och inte som andra bedrägerier. Erfarenhetsmässigt är det väl känt att en stor del av den smugglade narkotikan förs in av personer som tejpar fast narkotikapreparat direkt på kroppen. På samma sätt är känt att narkotikan stoppas upp i kroppens håligheter och således icke kan anträffas i samband med kroppsvisitationer. påminde generaltullstyrelsen i en rundskrivelse om den aktuella lagstiftningen, vilken innebär att titta under fötter, armhålor och i håret, är att jämställa med kroppsbesiktning. Enligt (RB 23:11) får kroppsvisitation äga rum endast om det förekommer anledning misstänka att narkotika skall anträffas. På samma sätt enligt RB 28:12 får kroppsbesiktning endast utföras efter beslut av åklagare och skall utföras av läkare. Det är viktigt med tanke på narkotikabrottslighetens konsekvenser för samhälle och enskilda att tullens effektivitet inte minskar. Tullen måste enligt vår mening kunna kontrollera en misstänkt person. Det är nödvändigt att polis, tull och kustbevakning har moderna hjälpmedel till sitt förfogande. har emellertid tullen fått utökade befogenheter på detta område - men motsvarande befogenheter bör även komma polisen till del. Det finns känsliga moment i tullens och polisens narkotikaspaning vid kontrollerad införsel av narkotika över olika länders gränser. Därför är ett vidgat samarbete i och mellan övriga länder i nödvändigt för att tull och polis skall kunna finna smuggelvägar och komma huvudmännen och finansiärerna på spåren. Det är angeläget med en skärpt uppmärksamhet på den internationella brottslighetens förgreningar till . Detta gagnar inte minst det stora flertalet utlänningar som är här i legitimt syfte och som genomför värdefulla insatser för den svenska välfärden. Ågärder måste vidtas för att bättre kunna kontrollera och stoppa den illegala invandringen. För äldr ans varet måste betonas starkare Ansvaret för barnens uppfostran och utbildning vilar enligt allmänt rättsmedvetande och svensk lagstiftning ytterst på föräldrarna. Hemmets och kärnfamiljens centrala roll måste betonas. Där grundläggs individens värderingar. Samhället måste främja den positiva, fostrande föräldrarollen. Det är viktigt att föräldrarna kommer med i all planering där barnen berörs. Samhället måste räkna med föräldrarna som en resurs, och ställa krav på att föräldrarna tar sitt ansvar. Ingen skall kunna strunta i var tonåringen håller hus. Ensam kan det vara svårt som förälder. Barnen kan säga att kamraten får vara ute. Då måste föräldrarna agera tillsammans. I organisationer, främst inom Hem och Skola, bör det vara ett huvudmål att sträva efter en god totalmiljö för barnen. Det är angeläget att alla generationsmotsättningar överbryggas. Då fritidsaktiviteter och fester anordnas, bör man eftersträva att barn och föräldrar deltar tillsammans. Om barnen inte själva kan ta ansvar, bildar de lätt egna sociala mönster, som kan vara förödande för framtiden. Goda traditioner och värderingar överfördes i bondesamhället från äldre generationer till yngre. Vi måste återuppta det sociala samarbetet igen, så långt detta är möjligt. Stabila föräldrar har större förutsättningar att hjälpa de som har svårigheter. Alla, både föräldrar och barn, måste få visa att de behövs och att alla kan göra sin insats. Många av dagens ungdomar har inte från början fått lära sig att ta ansvar för sig själva, för andra, för omvärlden. Framtidstron har naggats allvarligt i kanten, man ser ingen egentlig mening med att satsa på någonting. För att stötta självkänslan kan olika former av drogmissbruk bli den verklighetsflykt som man eftersträvar. Då dagens ungdomar i vårt samhälle känner sig önskade, värdefulla och efterfrågade, när de inser att de kan göra en insats för att förändra både sin egen och andras situation, när ett samhällsansvar blir något som känns riktigt och naturligt - då har vi nått en bra bit i narkotikabekämpningen. Förbudet mot försäljning av illegal narkotika förhindrar regelrätt annonsering och skyltning vid narkotikalangning. Icke desto mindre kan narkotikaorganisationer nå ut med sitt budskap via massmedia genom indirekt marknadsföring. Mycket av den s. k. flumkulturen spelar en aktiv roll som marknadsförare av narkotika. I har t. ex. distribuerats ett postorderhäfte, vari man saluförde de tillbehör som narkotikabrukaren behöver. Postorderhäftets illustration bär tydliga spår av flumkulturpåverkan. Det är framför allt inom ramen för den omfattande s. k. alternativkulturen som rockmusiker, profeter för mysteriereligioner m. fl. kunnat förespråka en livsstil där narkotika spelar en större eller mindre roll. Denna indirekta marknadsföring är den synliga delen av narkotikaorganisationernas verksamhet vilket ger dem den breda kontaktyta som är nödvändig för att den illegala narkotikahandeln skall blomstra och accepteras, öppet förespråkande för narkotika genom att förhärliga missbruket eller förringa dess skadeverkningar måste aktivt bemötas, och i grövre fall bör man överväga kriminalisering. Den opinion som vill motarbeta en sådan lagstiftning genom att dra igång en gränsdragningsdiskussion mellan vad som är konst, dokumentation eller vetskap å ena sidan och öppet förhärligande å den andra sidan måste bemötas. Det borde vara möjligt att skilja ut seriösa konstnärer och deras skildringar av drogupplevelser från regelrätta uppmaningar till missbruk och deltagande i narkotikabaserade livsmönster som förekommer t. ex. på skivomslag. En satsning på att avglamourisera drogkulturen som helhet måste göras. Ökad information parad med en intensiv propaganda är en väg att gå. En jämförelse kan göras med den intensiva anti-rök-kampanj som pågått och som lett till ett minskat rökande både bland vuxna och bland ungdomar. Det är inte längre tufft att röka - det får inte heller vara tufft att knarka. Det kan inte vara förenligt med samhällets intressen att flera popgrupper och enskilda musiker mer eller mindre öppet kan propagera för narkotika i olika former. Ett exempel härpå är den internationella artisten framträdande i . Gruppen , som lanserats hårt i , sjöng på måndagsbörsen i TY sången som är namnet på en marihuanasort. På skivomslag har propagandan blivit alltmer vanlig. Svenska Dag Vag har givit ut , en direkt anspelning på det latinska namnet Cannabis Sativa - Cannabis!