mot · G5022220 · 1982-03-23 00:00:00 — m. fl. Forskning m. m. 1981/82:106) Forskning och forskarutbildning är av strategisk betydelse för industriella framtid och för vårt fortsatta välstånd. Detta kan inte tillräckligt ofta understrykas. I moderata samlingspartiets partimotion 1981/ 82:2018 redogörs översiktligt för vår syn på forskningspolitiken och utöver vad här anförs hänvisar vi därför även till denna. Det är med tillfredsställelse vi kan konstatera att regeringen nu lagt fram en relativt heltäckande forskningspolitisk proposition, i vars allmänna utgångspunkter, definitioner och värderingar vi i allt väsentligt kan instämma. Det är också glädjande att regeringen funnit det möjligt att i det samhällsekonomiskt och statsfinansiellt kärva läget avsätta ökade resurser för forskning och forskarutbildning. Enligt vår uppfattning är satsningar på forskning och forskarutbildning än mer väsentligt och nödvändigt i samhällsekonomiskt besvärliga tider än annars. Av stor betydelse för forskning och forskarutbildning inom högskolan är självfallet hur tillgänglig kompetens utnyttjas och vilka möjligheter som ges att knyta extern expertis till högskolan liksom möjligheterna i övrigt att rekrytera kompetenta forskare och lärare till högskoleverksamheten. Regeringen har i föreliggande proposition inte ansett sig kunna lägga fram några heltäckande förslag i dessa hänseenden eftersom beredningen av lärartjänstutredningens förslag fortfarande pågår inom . Vi beklagar att detta arbete inte kunnat påskyndas, eftersom därmed inte i ett sammanhang kan ta ställning till för forskning och forskarutbildning centrala frågor. Vi förutsätter dock att regeringen kommer att förelägga en proposition rörande de tjänsteorganisatoriska frågorna i sådan tid att förslagen kan behandlas av under innevarande . Nedan berörs de delar av propositionen vi i övrigt funnit särskild anledning att kommentera. beslut om att regeringen skall förelägga en forskningspolitisk proposition en gång per mandatperiod bör med de erfarenheter som kan dras från innehållet i föreliggande proposition äga fortsatt giltighet. kan därmed få en överblick över forskningen i och lättare formulera övergripande riktlinjer för forskningsverksamheten samt göra prioriteringar mellan olika forskningsområden. I 1981/82. Nr 2220 - 2221 1981/82: 2220 inte nog understrykas att den egentliga forskningen i bemärkelsen sökandet efter ny kunskap inte låter sig planeras eller styras och att roll bör inskränkas till att avse översiktliga riktlinjer och avvägningar på ett strikt nationellt och internationellt plan. Föredragande statsrådet anför i propositionen bl. Jag har framhållit att forskningsverksamheten är ett omfattande och komplext område. Däri ligger också en betydande risk för att planeringen av området kan utvecklas till en svårgenomtränglig och invecklad process. Jag vill därför stryka under vikten av att forskningsplaneringen utformas så att den verkligen underlättar överblick av forskningen. Om planeringen inte förmår bidra till detta kan det lätt bli en krävande process som drar orimligt stora resurser från det egentliga forskningsarbetet och snarare hindrar än underlättar avvägningar och prioriteringar. Jag vill också betona att forskningsplaneringen måste karaktäriseras av att forskning är att med dess förutsättningar söka göra det okända känt. På varje nivå måste det finnas betydande frihet att ompröva verksamheten. Endast därigenom kan vi ge utrymme för nya idéer och hålla forskningen vital. Detaljregleringar bör så långt möjligt undvikas. Planeringsarbetet får inte bli ett självändamål, en ersättning för forskningen själv eller en tillflyktsort för forskare som tröttnat på eller inte längre förmår att forska. Vi delar helt denna bedömning. I avsikt att förbättra planeringsförutsättningarna för forskningsråden föreslår regeringen att beslut skall tas om införandet av fleråriga medelsramar (utöver aktuellt budgetår) för råden inom verksamhetsområde. Vi tillstyrker förslaget. Vi kan dock inte finna några skäl till att begränsa reformen enbart till forskningsråden. I vår partimotion 1981/82:2018 anför vi: Högskolans arbete styrs i hög grad av det system som används för statens anslag. Dagens anslagssystem leder till en ryckig och oöverskådlig verksamhet eftersom dess struktur inte överensstämmer med den indelning i arbetsenheter som finns vid högskolan. För att underlätta planerings- och arbetssituationen för alla de organ som handhar högskolefrågorna och för att möjliggöra för framför allt institutionerna att ägna sig åt mer långsiktig planering bör fatta beslut om ramanslag för högskolan. Dessa ramanslag bör avse nästkommande treårsperiod. Petita bör omfatta detaljerade äskanden för de tre närmaste åren samt en översiktlig plan för de därpå följande två åren och lämnas . UHÄ:s årliga anslagsframställningar kan därmed göras enkla och kortfattade men förutsätts äga rum i vanlig ordning. Vad som anförts har givetvis relevans för anslagen för både grundläggande utbildning coh forskning/forskarutbildning. bör som sin mening ge regeringen till känna vad vi här anfört. Den nya ordningen bör kunna tillämpas fr. o. m. /84. Propositionen redovisar pågående försök med fakultetsvisa forskningsprogram. Föredragande statsrådet anför att en ändamålsenlig modell bör 1981/82: 2220 kunna skapas för att utifrån nationella mål ange riktlinjer för forskningsverksamheten inom de tekniska fakulteterna. För andra fakulteter har det visat sig svårare att fastställa sådana program. Vi anser det värdefullt att arbetet med att ta fram särskilda fakultetsprogram fortsätter men vill poängtera att eventuella sådana program inte får bli ett självändamål. Om förutsättningar saknas att utpeka vissa särskilt angelägna ämnesområden eller att prioritera viss verksamhet måste detta accepteras. Vi vill i detta sammanhang understryka betydelsen av att metoder för utvärdering av forskningsverksamheten utvecklas och att sådan utvärdering kontinuerligt genomförs. Detta gäller inte minst den sektoriellt finansierade FoU-verksamheten. Vi noterar också med tillfredsställelse att regeringen avser stärka inslaget av företrädare för forskningsverksamheten i UHÄ:s planeringsarbete. Fördraganden riktar också mer i förbigående viss kritik mot humanistiskt-samhällsvetenskapliga forskningsrådets () ambition att så långt möjligt tillgodose önskemål om forskningsanslag från ett stort antal håll. Föredraganden förordar en förskjutning i riktning mot större satsningar. Vi vill för vår del framhålla att betydelsen av forskningsprojekt inom det humanistiskt-samhällsvetenskapliga området inte alltid står i proportion till storleken av satsade ekonomiska resurser. torde ha de bästa förutsättningarna att från inomvetenskapliga utgångspunkter avgöra hur och till vilka projekt anslagna medel skall fördelas. Övergripande prioriteringar och forskningsområden () har på regeringens uppdrag lämnat förslag på forskningsområden som med hänsyn till samhällets forskningsbehov bör prioriteras. Föredragande statsrådet ansluter sig i huvudsak till FRN:s förslag men gör vissa förändringar. Med anledning härav vill vi framhålla följande: Vi kan ansluta oss till de i propositionen föreslagna prioriteringarna vad gäller social forskning samt forskning inom missbruksområdet och hälsooch sjukvården. Det förefaller vara rationellt och riktigt att närmare knyta den primärvårdsforskning som bedrivs i , och till resp. högskolor. Därvid bör det göras klart, att även övrig forskning inom primärvården bör ha en god anknytning till högskola med medicinska och/eller samhällsvetenskapliga basresurser för forskning och utbildning. Vad gäller missbruksområdet saknas framför allt seriösa projekt med inriktning på utvärdering av behandlingsmetoder och seriös forskning kring vilka medel som skall användas i kampen mot missbruket. Alkoholens och narkotikans farlighet och inverkan på organismen är däremot, eller kommer att vara, väl dokumenterad. Vi ansluter oss också till vad som anförs om epidemiologins relation till den medicinska forskningen om sjukdomars orsaker. 1981/82: 2220 Jämställdhetsforskning är förvisso angelägen och det finns anledning att även fortsättningsvis satsa resurser på denna verksamhet. avsätts dock relativt stora resurser. Det bör också påpekas att genom utövar ett inte alldeles obetydligt inflytande över forskningspolitiken. Fonden delade ut över 38 milj. kr. till olika forskningsprojekt. Vi anser därför att det inte finns skäl att särskilt prioritera jämställdhetsforskning framför annan likaledes väsentlig forskningsverksamhet genom att föra den till den andra prioriteringsgruppen. Vi kan ansluta oss till vad regeringen i övrigt förordar om övergripande innehållsliga prioriteringar. En speciell ställning som forskningsansvarigt organ intar delegation för social forskning. De mycket betydande summor som genom denna avdelas för social forskning av samma storleksordning som departementets hela utredningsväsen kan användas mera rationellt. Forskning inom det sociala området bör i princip finansieras på samma sätt som övrig forskning, nämligen via fristående forskningsråd och via högskolorna. Ett motiv för ett inomdepartementalt forskningsråd av detta slag skulle vara att genom det finansiera "beställningsforskning" speciellt inriktad på utvärdering av politiska beslut å det sociala området, t. ex. uppföljningen av socialtjänstlagen enligt socialberedningens direktiv eller ädreberedningens uppgifter. För sådan konsekvensuppföljning av politiska beslut kunde då en något mindre medelsram avdelas, i synnerhet om departementets egna resurser, utöver till högskolorna utlagda projekt, kunde användas. För social forskning i annan och icke styrd bemärkelse bör i stället medel anvisas via de samhällsvetenskapliga och medicinska forskningsråden. En uppdelning bör i nästa års budgetberedning ske enligt dessa linjer. I propositionen anförs att de tillgängliga samhälleliga resurserna för kooperativ information, utbildning, forskning och utveckling /är/ mycket små jämfört med de samhälleliga resurser som står till andra företagsformers förfogande. FRN skall därför beakta behovet av forskning om kooperationen. Vi har inget att invända häremot men anser att behovet självfallet måste vägas mot forskningsbehovet inom andra angelägna områden. Långsiktig utveckling av högskolans forskning Föredraganden tar inte ställning till den av UHÄ i anslagsframställningen /83 redovisade femårsplanen för resursförstärkningar inom de olika fakulteterna m. fl. Han konstaterar kortfattat att resursanspråken är för höga men uttalar trots detta att planen skall utgöra underlag för planeringen av högskolans forskning. Sådana uttalanden torde inte underlätta planeringen och framförhållningen för de för forsk 1981/82: 2220 Det av oss förordade systemet med fleråriga medelsramar för högskolans verksamhet kan på ett helt annat sätt skapa stabilitet i och medge möjligheter till mer långsiktiga insatser. Moderata samlingspartiet har under en lång följd av år hävdat att en ökning av fakulteternas basresurser måste prioriteras framför andra angelägna områden, inkl. inrättandet av fler professurer. Det är med tillfredsställelse vi kan konstatera att regeringen nu anslutit sig till detta synsätt. Vi instämmer i regeringens bedömning av betydelsen av att förstärka den språkvetenskapliga forskningen. Sådan forskning kan verksamt bidra till att främja både de ekonomiska och kulturella kontakterna med länderna i , och . Det är därför väsentligt att fasta resurser skapas för både forskning och utbildning i t. ex. kinesiska, japanska, nyarabiska och afrikanska språk. Detta bör i första hand ske genom att högskoleinstitutioner inrättas för sådana ämnesområden. I propositionen förs ett längre resonemang om regional forskning och utveckling samt föreslås inrättandet av ett centrum för regionalpolitisk forskning vid i . Begreppet "regionalpolitisk forskning definieras inte. Det förefaller dock som om denna vore applicerbar enbart på högskoleregion. Vi vill för vår del varna för ett synsätt som leder till att forskningen regionaliseras. Forskningen skall till sin natur vara internationell och inte begränsas av sockengränser. Vi tillstyrker dock att forskningsresurserna i högskoleregion samordnas. Ytterst ansvarig för den sålunda samordnade verksamheten bör vara . Det bör ankomma på att utreda och föreslå lämplig organisationsform under universitetsstyrelsen. Samtliga engagerade högskolor bör vara representerade i ledningen för samverkansorganet. Det bör ankomma på styrelsen att bedöma huruvida och i vilken utsträckning externa representanter skall knytas till det nya organet. bör som sin mening ge regeringen till känna vad som här anförts om regional forskning. har tidigare med anledning av regeringens proposition 1978/79:119 om vissa frågor rörande forskning och forskarutbildning fattat beslut om att den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden i första hand skall ske inom högdskolan. har emellertid den sektoriella forskningen expanderat avsevärt snabbare än den inomvetenskapligt motiverade forskningen. Detta har lett till en bristfällig kvalitet på delar av sektorsforskningen eftersom den inte haft någon bas i existerande grundforskning att stå på. bedrivs en väsentlig del av sektorsforskningen utan kontakt med pågående högskoleforskning. I moderata samlingspartiets partimotion 1981/82:2018 utvecklas olika skäl varför en 1981/82: 2220 stor del av sektorsforskningsmedlen bör överföras till högskolan. En sådan överföring föreslås inte i föreliggande proposition. Föredragande statsrådet anför att sektorsorganen bör ha det fulla programansvaret och finansiella ansvaret för sin forskning. De skall göra långtidsbedömningar av utvecklingen inom sin forskningsverksamhet. Bedömningarna skall vägas samman av regeringen med motsvarande bedömningar från högskolemyndigheterna. Sedan skall regeringen föreslå fördelning av resurserna på de skilda områdena inom den samlade forskningsverksamheten. Detta skall i första hand ske i samband med de en gång per mandatperiod återkommande forskningspropositionerna. Förslag till resursfördelning mot bakgrund av dylika överväganden läggs emellertid inte fram i föreliggande proposition. () har föreslagit en författningsmässig reglering av sektorsorganens skyldighet att utnyttja högskolans forskningsresurser för sektoriella forskningsändamål. UFIÄ har tillstyrkt förslaget. Regeringen har dock avvisat sådan reglering. Vi anser regeringens förslagtill förbättrad forskningssamverkanotillräckliga. Regeringen bör därför i budgetpropositionen för /84 utförligt redovisa de bedömningar som ligger till grund för den föreslagna medelsfördelningen mellan å ena sidan anslagen till sektorsorganen och å andra sidan fakultetsanslagen. bör redovisas förslag till överföring av en stor del av sektorsforskningsmedlen till högskolan. Vi anser dessutom att regeringen i förordning skall föreskriva att statlig myndighet vid utförande av forskning på dess bekostnad i första hand skall vända sig till högskolan. I FOSAM :s regi har en försöksverksamhet med näringslivskontakt för forskare genomförts och utvärderats. Försöksverksamheten har mottagits positivt av alla berörda och föreslås nu permanentad. Vi instämmer i föredragandens öveväganden. Vi anser det dock väsentligt att de formella oklarheter av bl. a. arbetsrättslig natur som fortfarande vidlåder verksamheten ut genom att regeringen tar initiativ till överläggningar med arbetsmarknadens parter i syfte att få till stånd ett ramavtal för verksamheten. Det är som socialutskottet anfört i betänkande 1980/81:27 om ändrat huvudmannaskap för m. m. angeläget att klarhet skapas om vilka resurser som är avsedda för utbildning och forskning vad gäller verksamheten vid kommunala undervisningssjukhus. Vi delar föredragandens överväganden härvidlag. måste vi dock beklaga att dessa överväganden inte inarbetats redan i de avtal som förelagts i proposition 1981/82:145 om "m. m.. Propositionen har ännu inte behandlats av , men i denna föreslås att gällande avtal slentrianmässigt skall förlängas. 1981/82: 2220 Det går inte att dra en gräns mellan grundläggande högskoleutbildning och forskarutbildning och forskning. För en kvalitativt god grundutbildning krävs samspel med forskningen. Grundutbildningen utgör i sin tur rekryteringsbas för forskarutbildning och forskning. En undermålig grundutbildning leder efter hand till undermålig forskarutbildning och undermålig forskning. Föredraganden anför att eftersom reglerna för direktövergång till högskolestudier ändrats bör erfarenheter av de nya reglerna inhämtas innan ytterligare förändringar diskuteras. Vi har svårt att se vilka erfarenheter av betydelse som kan inhämtas. Från den skall minst en tredjedel av antagningsplatserna på flertalet allmänna utbildningslinjer vara förbehållna dem som söker till utbildningen senast efter avslutad gymnasieutbildning. Detta kommer för mycket eftertraktade linjer att innebära att mer eller mindre exakt en tredjedel av platserna kommer att besättas med sådana sökande. Detta är inte tillräckligt. I avvaktan på ett system med förberedande utbildning och ett helt förändrat antagningssystem enligt de riktlinjer som anges i vår partimotion 1981/82:2018 anser vi att den s. k. garantin för direktövergång skall höjas till . Detta torde också leda till en förbättrad rekryteringsbas för forskarutbildningen. 1 vår partimotion 1981/82:2018 anför vi också: Förkunskapskraven är av stor betydelse för möjligheterna att upprätthålla en god kvalitet på utbildningen. Lika betydelsefullt är att de studerande får möjlighet att tränga på djupet inom några ämnesområden, att de får stifta bekantskap med aktuell forskning och forskningsmetodik samt att de får träna upp ett vetenskapligt och kritiskt synsätt. Det finns möjligheter att ta examen utan att ha läst en enda kurs eller utbildning ovanför . Detta är inte rimligt. I en examen bör ingå åtminstone ett någorlunda omfattande självständigt arbete. För det förutvarande filosofiska fakultetsområdet bör fil. Någon anledning att schablonisera omfattningen av det självständiga arbetet finns inte. Denna måste kunna variera mellan olika utbildningsvägar. Ett riktmärke bör dock vara att på utbildningsvägar om minst 120 poäng det självständiga arbetet bör omfatta minst 10 poäng, vilket också föreslagits av den s. k. . Examina skall inte ges för utbildningsvägar utan fördjupningsstudier över A-nivån. Detta bör gälla även individuella utbildningslinjer samt kombinationer av enstaka kurser. Förkunskapskraven för forskarutbildning kan tänkas locka personer som saknar förutsättningar för kvalificerade studier och forskning att ändå påbörja en forskarutbildning. Vi tillstyrker därför den av regeringen före 1981/82: 2220 slagna lämplighetsbedömningen för antagning till forskarutbildning. Ett grundläggande krav bör dock vara att den presumtive doktoranden har en fullständig grundexamen. Sammanlagt skall den studerande ha uppnått minst 120 poäng med minst 60 poäng i aktuellt ämne. Examina eller genomgångna utbildningslinjer av mindre omfattning kan inte ge doktoranden både ämnesfördjupning och den nödvändiga bredden och utblicken över besläktade ämnen. De allmänna och särskilda behörighetskraven bör därför förändras i enlighet med detta. Handledning under och bedömning av forskarutbildningen har lagt fram en rad förslag som rör handledningen inom forskarutbildningen. Vi instämmer i föredragandens bedömning att det inte är möjligt att standardisera eller med strikta bestämmelser fastlägga hur forskarhandledning skall gestalta sig. Enligt vår mening bör dock handledningsutbildningens betydelse uppmärksammas. Det bör åvila varje högskola med fasta forskningsresurser att regelbundet anordna sådan utbildning. Regeringen bör också som riktmärke fastslå att varje doktorand som ett genomsnitt för forskarutbildningstiden skall ha rätt till fyra till sex timmars handledning individuellt eller tillsammans med eventuell medförfattare till avhandlingen. Regeringen föreslår att fakultetsopponent och betygsnämnd i ett protokoll skall redovisa omdömen om doktorsavhandlingen. I likhet med regeringen anser vi att doktorsavhandlingens kvalitet bör tillmätas större betydelse än f. n. Det är dock tveksamt om ett system med omdömen bäst tillgodoser detta syfte. Risk kan också föreligga att omdömet helt kommer att ersätta en senare vetenskaplig prövning av avhandlingen vid t. ex. tjänstetillsättninar. Vi förordar i stället att avhandlingen betygssätts som underkänd, godkänd eller väl godkänd. Fakultetsopponent och betygsnämndens ledamöter skall ha rätt att i ett protokoll anmäla avvikande mening samt skälen till sitt ställningstagande. I vår partimotion 1981/82:2018 anför vi: Dagens forskarutbildning är i många fall ensidigt inriktad mot en renodlad universitetskarriär. Den förhållandevis långa studietiden kan verka avskräckande för en del. Alla forskarstuderande har inte behov av en fullständig forskarutbildning. Många önskar en kortare påbyggnad inriktad mot karriär utanför högskoleväsendet. Därför bör en mellanexamen/ specialistexamen inrättas i de ämnen eller ämnesområden där ett sådant behov finns. Mellanexamen/specialistexamen bör bygga på ordinarie doktorandkurser kombinerade med specialkurser samt en avhandling av mindre omfattning i vilken självständigt arbete redovisas. 1981/82: 2220 betraktas sorn ett slutmål och inte utgöra en etapp i utbildning för doktorsexamen. Mellanexamen/specialistexamen bör anpassas till de krav som ställs på en längre akademisk utbildning med specialisering på särskilda områden för arbete som t. ex. ingenjörer, tekniker, administratörer och lärare i vissa ämnen på gymnasienivå. Mellanexamen kommer även att medföra en ökad jämförbarhet mellan svensk och utländsk utbildning. I propositionen förefaller det som om möjlighet till mellanexamen skall jämställas med etappavgång i forskarutbildning och att berörda myndigheter äger rätt att inrätta sådan utbildning. Om mellanexamen likställs med etappavgång finns enligt vår mening en uppenbar risk att studietiden för dem som avser avlägga doktorsexamen kommer att avsevärt förlängas. Den modell för mellanexamen/specialistexamen vi ovan redogjort för skulle bättre svara mot arbetsmarknadens behov samt minimera riskerna med studietidsförlängning för studier för doktorsexamen. Regeringen bör därför föreskriva riktlinjer för mellanexamen/specialistexamen i enlighet med vad vi förordat. Vi ansluter oss också till Andrénska kommitténs förslag att examen bör benämnas licentiatexamen. Moderata samlingspartiet har i ett antal motioner under en lång följd av år understrukit betydelsen av en god studiefinansiering inom forskarutbildningen. Forskningens och forskarutbildningens kvalitet är helt avhängig möjligheterna att rekrytera de för forskarutbildning bäst lämpade samt möjligheterna att genom studiefmansieringen tillse att de forskarstuderande får möjlighet att på heltid ägna sig åt utbildningen. Forskarutbildningen måste också framstå som ett realistiskt alternativ till annat förvärvsarbete. Det förslag som föreligger till en radikal förändring av studiefinansieringssystemet ansluter i mångt och mycket till våra tidigare framförda synpunkter. Vi har då föreslagit bl. a. att nuvarande amanuensoch assistenttjänster skall avskaffas och ersättas av doktorandtjänster, inom ramen för vilka de forskarstuderande på heltid skulle kunna ägna sig åt forskarstudierna. Regeringen förslår nu att amanuens- och assistenttjänsterna skall ersättas med utbildningsbidrag för doktorander. Dock skall lokalt högst av resurserna för bidragen kunna användas till att inrätta doktorandtjänster. Vi har förståelse för att statsmakterna i rådande statsfinansiella läge inte ansett sig kunna inrätta enbart doktorandtjänster som ersättning för amanuens- och assistenttjänsterna. Föreliggande förslag kan dock ses som ett steg på vägen i denna riktning. En allt större andel av studiefinansieringsresurserna bör successivt överföras till doktorandtjänster. bör uttala detta som sin mening.