mot · G5022361 · 1982-03-25 00:00:00 — Ändrade regler för räntebidrag och bostadsbidrag m. m. samt införande av en hyreshusavgift (prop. 1981/82:124) Regeringen har i proposition 1981 /82:124 bl. a. föreslagit att en särskild avgift införs för sådana äldre hyreshus som inte omfattas av räntebidragssystemet på grund av systemets generella begränsning till hus som färdigställts eller byggts 1957. Enligt propositionen får en minskning av räntebidragen för statligt belånade flerbostadshus genom bruksvärdesystemet effekt även för dem som bor i hus som inte omfattas av räntebidragsgivningen. På så vis skulle fastighetsägare i dessa hus få ökade intäkter utan motsvarande kostnadsökning. Detta är enligt förslaget inte skäligt, och ökade intäkter bör i stället dras in till staten. En avgift på på taxeringsvärdet beräknas ha ökat statens inkomster med ca 980 milj. kr. det tredje året. Avgiften har i förslaget utformats med ledning av de regler som gäller för skogsvårdsavgiften. Det innebär att den påförs den skattskyldige beskattningsåret och är avdragsgill i rörelsen året därpå (taxeringsåret). Om inget överskott uppstår i rörelsen, blir således avgiften i sin helhet en faktisk kostnad, dvs. de praktiska effekterna blir liktydiga med en allmän skatt. Förvaltningen av framför allt det äldre enskilt ägda beståndet (byggt ) av bostadshyreshus har enligt SCB:s officiella statistik gått med kraftiga underskott (/kvm ly år). Detta beror på en förhållandevis svag hyresutveckling, kraftiga ökningar av drift- och underhållskostnaderna samt det höga ränteläget. Vid en konvertering av lån är det vanligt att räntenivån höjs med . Särskilt i förening med kommande begränsningar i avdragsmöjligheterna kan förslaget därför få mycket svåra konsekvenser. Frågan är därtill varken utredd eller remissbehandlad. Ungefär tre fjärdedelar av de privatägda bostadshyreshusen är byggda och drygt hälften . Husen är således relativt gamla och därtill relativt små. De utgör normalt stommen i den stadsbildning av stort arkitektoniskt och kulturellt värde som karaktäriserar många mindre och medelstora tätorter. Husen ägs i huvudsak av fysiska personer, som oftast bara har enstaka fastigheter och som själva också sköter förvaltningen. Hyresgästerna trivs i allmänhet mycket bra med sina boendeförhållanden, vilket bl. a. tar sig uttryck i en låg omflyttning. För dessa många små fastighetsägare och de boendemiljöer som de representerar skulle en ytterligare beskattning av fastigheterna utan motsvarande intäktsökningar kunna få mycket svåra konsekvenser. En hyreshusavgift som den är utformad i förslaget skulle drabba dem synnerligen hårt. Avgiften riskerar därför också att väsentligt öka fastighetsomsättningen, vilket inte är någon önskvärd utveckling från samhällets synpunkt. Ett schablonavdrag på taxeringsvärdet innan avgiften beräknas skulle bidra till att lindra effekterna i det här avseendet. Om avgiftsunderlaget kan reduceras för samtliga fastigheter, undviker man också tröskeleffekter, och skillnader på grund av olikheter i taxeringsvärden mellan olika orter jämnas i viss mån ut. Ett avdrag på . skulle innebära att en fastighet med 8 normallägenheter i stort sett skulle undgå avgift. Efter höjningen av värdena fastighetstaxering bedöms en fastighet med 550 kvm totalyta ha ett genomsnittligt taxeringsvärde på ca , om den är byggd resp. ca , om den är byggd 1960. Ett schablonavdrag på . torde inte heller på något avgörande sätt påverka statens inkomster från avgiften. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att avslår proposition 1981/82:124 såvitt avser införande av en hyreshusavgift, 2. att därest yrkandet under 1 icke skulle bifallas som sin mening ger regeringen till känna behovet av ett särskilt hänsynstagande till små fastigheter med underskott i förvaltningen vid införandet av en hyreshusavgift.