ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G5021280 · 1982-01-25 00:00:00 — m. fl. Svårt handikappade ungdomar kan få förtidspension eller sjukbidrag. Förtidspensionen får man om den nedsatta arbetsförmågan bedöms som varaktig. Sjukbidraget utgår om arbetsnedsättningen anses vara bestående för avsevärd tid. I det senare fallet omprövas bidraget i regel . Båda förmånerna utgår med samma belopp. Till båda förmånerna kan dessutom utgå handikappersättning, vars storlek är avhängigt handikappets grad. När ungdomar med sjukbidrag börjar studier, där lån eller andra förmåner kan utgå, så dras i vissa fall sjukbidraget in. I andra fall låter man ungdomar behålla sjukbidraget under en övergångstid, för att se att de klarar studierna. Visar sig studierna framgångsrika, så bedöms det som rimligt att sjukbidraget ersätts med exempelvis studiemedel. Denna dubbla praxis som utvecklats i våra försäkringskassor är naturligtvis otillfredsställande. En lång rad exempel visar att ungdomar med helt lika förutsättningar behandlats olika beroende på vilken försäkringskassa som handlagt deras ärende. Rättssäkerheten kräver en så långt som möjligt likvärdig behandling i dessa avseenden. En dokumentation av detta förhållande finns bl. a. i ett projektarbete av vid i . I hennes arbete beskrivs de neurosedynskadade barnens läge . Från utbildningspolitiska utgångspunkter är det tämligen klart att de växande studieskulderna är en hämmande faktor för många svaga grupper att skaffa sig exempelvis högskoleutbildning. Den gravt handikappade är en sådan svag grupp. Dessa har dessutom svårt att erhålla arbete under ferier eller vid sidan av studierna och på så sätt kunna bidra till sin försörjning. Vi menar att det är rimligt att dessa ungdomar får en generös prövning av sina sjukbidrag under inledningsskedet av sina studier. Detta synsätt tillämpas också av flera försäkringskassor . Problemet uppstår när försäkringskassorna tillämpar en mer restriktiv linje och drar in sjukbidraget. Detta tillsammans med övriga svårigheter en gravt handikappad har för att kunna genomföra sina studier kan få till följd att studieresultatet blir lidande. Också utifrån samhällsekonomiska utgångspunkter ter det sig rimligt med en generös behandling. En utbildning som leder fram till arbete är självklart mer eftersträvansvärt än en förtidspensionering. Med anledning av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om generös och likvärdig bedömning av rätten till sjukbidrag. () ()
mot · G5021281 · 1982-01-26 00:00:00 — Frågan om oral galvanism aktualiserades senast i i en fråga till hälsovårdsministern och besvarades . Orsakssammanhangen vid s. k. oral galvanism är fortfarande inte till fyllest utredda. ökar antalet människor som anser sig ha besvär beroende på att felaktigt material använts när deras tänder lagats. Hälsovårdsministern hävdade också i sitt frågesvar att de elektrokemiska processerna i munhålan kan begränsas genom att rätt material används. Eftersom den här frågan tidigare aktualiserats i vid ett flertal tillfällen anser jag det onödigt att göra någon genomgripande argumentation för vad som redan är gjort och vad som enligt mångas mening återstår att göra. Det är bra att nu kommer med en första lista över godkända dentalmaterial. På forskningssidan görs nya framsteg, vilket hälsovårdsministern också framhöll i det ovan relaterade frågesvaret. Men när det gäller informationssidan borde en ökad satsning tillkomma. I tandvårdsförsäkringen finns en paragraf (8 §) som kallas för omgörningsparagrafen. Enligt denna kan arbetet göras om utan kostnad för patienten om det med nödig sannolikhet kan bevisas att symptom på oral galvanism uppstått. Det är uppenbart att inte alla tandläkare - såväl privattandläkare som folktandvårdens tandläkare - har tillräcklig information om detta förhållande. Hur skall nödig sannolikhet tolkas? Det är också olika hur patientförsäkringen gäller beroende på om en privattandläkare eller folktandvården utför behandlingen. För den offentliga tandvårdens del innebär begränsningen av patientförsäkringen att en patient som skadas på grund av felaktigheter i tandtekniskt material måste bära den del av kostnaden som inte ersätts genom socialförsäkringen. Med hänvisning till det i motionen anförda hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om förtydligande av de regler som gäller för behandling och omgörning av tandlagningar som kan ha samband med oral galvanism.
mot · G5021282 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1282 Genom regeringens ändring av förordningen (1975:963) om ersättning till sjukvårdshuvudman för handikapphjälpmedel och sjuktransporter får landstingskommun och kommun rätt att från ta ut högst . i avgift av den sjuke. Detta innebär att en sjuk person som inte på annat sätt kan ta sig till och från behandling på sjukhus eller annorstädes får betala . vid varje vårdtillfälle. Eftersom landsting resp. kommun får ersättning av med . per invånare och år för sjuktransporter, kan en enskild försäkrad inte få ersättning från . Enligt sjukreseförordningens bestämmelser får en sjuk person som med taxi kan klara av transporten till och från behandling endast betala , dvs. betalar reskostnaden för tur och returresan med taxi med undantag av ett karensbelopp på . Dessa två olika bestämmelser om resekostnader vid färd till och från sjukvård har fått till följd att en försäkrad som är svårt sjuk och måste anlita ambulans får betala dubbelt så mycket som den som är mindre sjuk. Vid enstaka resor kan detta förhållande vara acceptabelt men för svårt sjuka som kan vistas hemma men måste ha regelbunden behandling blir kostnaderna betungande. Som exempel nämns här cancersjuka som regelbundet måste få cellgiftsbehandling eller andra kroniskt sjuka som av olika skäl inte kan använda taxi. Detta förhållande är otillfredsställande och bör kunna rättas till så att de som behöver mer vård inte skall behöva ha större kostnader för denna än andra. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att hos regeringen begära att åtgärder vidtas i syfte att skapa likvärdiga regler oavsett om sjukresa sker som sjuktransport eller i taxi.
mot · G5021283 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1283 förste vice talmannen sjukreseersättning Befolkningen i vissa delar av vårt land måste för att nå läns- eller ådra sig kostnader som är ekonomiskt betydligt mer betungande än för huvuddelen av landets invånare. För dem som bor på är förhållandet nu sådant att den som får en läkarremiss till regionsjukvården hänvisas till att åka båt till , för vidare befordran till - om inte hälsotillståndet är sådant att läkarens bedömning resulterar i en flygbiljett. Att åka båt innebär i de allra flesta fall att åka upp och komma till mitt . Kostnaden för erforderligt hotellrum blir mestadels avsevärd, innan nattresan med buss till och färja tillbaka till tar vid. för en resa (båt- och busskostnaden minskad med ). Ersättningen täcker inte till någon del de avsevärda merkostnaderna för hotellrum, eventuellt dagrum m. m. Många gotlänningar nödgas i stället använda flyget, varvid de själva får betala merkostnaden på ca . För den som upprepade gånger nödgas besöka i blir kostnaden betydande. I tider med knappa ekonomiska resurser är det särskilt nödvändigt att stödet från det allmänna i första hand går till dem som har störst behov härav. Det är därför inte rimligt att den som bor långt ifrån sitt länssjukhus eller regionsjukhus och har besvärliga resor till detta, vilka fordrar övernattning under en eller t. o. m. flera nätter, får betydligt lägre del av sina kostnader betalda genom försäkringen. En möjlig väg att förbättra förhållandena är att konstruera om ersättningen för sjukresor så att hela den nödvändiga kostnaden för sjukhusbesöket beaktas (inkl. övernattning). Schablonberäkning för övernattningskostnaderna måste givetvis göras. Detta bör ske genom omfördelning inom den tillgängliga ramen för nuvarande sjukreseregler. Möjligheter till någon form av högkostnadsskydd bör beaktas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om översyn av reglerna för sjukresor i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · G5021284 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1284 förste vice talmannen m. fl. Reglerna för kommunalt bostadstillägg för den som inte bebor sin fastighet De regler som efter senaste fastighetstaxeringen gäller för inkomstprövningen av det kommunala bostadstillägget för pensionärer () har fått en - förmodligen inte avsedd - orimligt hård effekt för de pensionärer som inte i lagens mening bebor sin fastighet. Reglerna för inkomstprövning är dessa. Folkpension och pensionstillskott räknas inte som inkomst. Bostadstilläggets storlek påverkas inte om årsinkomsten - utöver folkpension och pensionstillskott - understiger . för ensamstående eller . för var och en av makarna. av bostadskostnaden ersätts inte. Överstiger inkomsten den ovan nämnda minskas tillägget med en tredjedel av det överskjutande beloppet. Om en ensamstående har förmögenhet . eller två makar tillsammans har . skall man till inkomsten lägga en tiondel av den del av förmögenheten som överstiger de nu nämnda beloppen. För två makar delas därefter den framräknade inkomsten lika på bägge makarna. Om enfamiljs-, tvåfamiljs- eller jordbruksfastighet ingår i förmögenheten skall man, när man beräknar förmögenheten, ta med endast hälften av fastighetens taxeringsvärde. Detta gäller dock endast om pensionären är bosatt på fastigheten. Är så fallet räknas dessutom som bostadsförmån av taxeringsvärdet, i annat fall av taxeringsvärdet. Reglerna får följande konsekvenser för två ensamstående pensionärer, varav den ene bor kvar på sin fastighet medan den andre av åldersskäl endast kan bo där och därför har nödgats hyra en lägenhet där han formellt är bosatt. Båda antas ha endast folkpension och pensionstillskott och som enda tillgång fastigheten med ett taxeringsvärde på . För A, som bebor sin fastighet, blir den KBT-reducerade inkomsten av . + (0,5 x 200 000 - 75 000) kr. För B blir motsvarande inkomst av . + (200 000 - 75 000) kr. = , dvs. mer än så hög som för A. B, som således dessutom har direkta hyreskostnader för sin lägenhet, får på detta sätt ett betydligt lägre KBT än A. I jämförelse med en annan pensionär, , som endast innehar en förhyrd lägenhet får B ett . - 1/3 (22 500 - 1 000) kr. - lägre bostadsbidrag. Skulle taxeringsvärdet i stället vara . blir på motsvarande sätt den KBT-reducerande inkomsten av fastigheten . för A mot . eller fem gånger så mycket för B. Reglerna gör det i flertalet fall helt omöjligt för pensionärer utan andra tillgångar att behålla sitt gamla hem, om de på grund av ohälsa eller sviktande krafter kan bo kvar där året runt. Det finns därför enligt vår mening anledning att skyndsamt se över reglerna för KBT för pensionärer som endast delvis bebor sin gamla fastighet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om översyn av reglerna för kommunalt bostadstillägg för pensionärer. () ()
mot · G5021287 · 1982-01-25 00:00:00 — m. fl. Arbetsgivaravgiften till sjukförsäkringen var och förutsätts bli oförändrad under innevarande år. Denna avgift betalas av arbetsgivaren och tas ut på lönesumman oavsett om företaget har en låg eller hög sjukfrånvaro. Detta innebär att företag med låg sjukfrånvaro missgynnas i förhållande till företag med hög sådan. Företag som satsar på god arbetsmiljö och allmänt goda arbetsförhållanden och därmed reducerar sjukfrånvaron subventionerar med andra ord sjukfrånvaron på arbetsplatser med hög frånvaro. I många mindre företag är sjukfrånvaron betydligt lägre än hos större arbetsgivare. Det finns siffror som visar att frånvaron bland de anställda i mindre företag är hälften av den som av redovisas som ett genomsn;tt för landet (per anställd och år). För att ge arbetsgivare med låg frånvarofrekvens, ofta mindre arbetsgivare, en premiering för den låga frånvaron, bör frågan om möjligheterna till en differentierad arbetsgivaravgift till sjukförsäkringen utredas. Satsning på god arbetsmiljö kostar stora summor. Då bör inte sådana satsningar motverkas av arbetsgivaravgifter som inte står i proportion till användningsområdet, i detta fall sjukfrånvaron. Därför bör regeringen ges i uppdrag att utreda möjligheterna till differentierade arbetsgivaravgifter till sjukförsäkringen. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om en utredning av möjligheterna att differentiera arbetsgivaravgiften till sjukförsäkringen i enlighet med vad som i motionen anförts. PER () . HÖGMARK (m)
mot · G5021288 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1288 i m. fl. Ansvaret för utredning om missbrukares behov av vård beslutade enligt socialutskottets betänkande 1981/82:22 anta förslag till lag om vård av missbrukare i vissa fall. Lagförslaget är enligt undertecknades mening till vissa delar ett principiellt avsteg från grundläggande värderingar i socialtjänstlagen som antagit och som trädde i kraft . Vi avser därvid socialtjänstlagens bestämmelse om kommunens grundläggande ansvar för kommunens innevånare. Man talar där om kommunens ansvar för att alla som behöver omvårdnad och bistånd skall få det. Detta ansvar skall enligt socialtjänstlagen åvila socialnämnden. Enligt beslut har lagen om vård av missbrukare i vissa fall 5 § följande innehåll: utreder om det finns skäl att bereda någon vård enligt denna lag. Anses sådana skäl föreligga, skall ansöka om vård. Ansökan skall innehålla redogörelse för missbrukarens förhållanden och för tidigare vidtagna åtgärder. Ansökan skall också ange den vård som anser behövlig, var vården bör påbörjas och i vilket hem intagning skall ske. I målet skall förebringas läkarintyg som anger missbrukarens aktuella hälsotillstånd. Om inte synnerligt hinder möter, skall foga sådant intyg vid ansökan. I ett särskilt beslut har enligt utskottets förslag föranstaltat att under en övergångstid skall uppgiften i 5 § fullgöras av kommunerna. gick genom sitt beslut i denna del emot såväl departementschefen som de flesta tunga remissinstanser. Det är också anmärkningsvärt att kommunernas socialnämnder inte ansetts böra kopplas in i utrednings- och ansökningsskedet, särskilt som de sedan, enligt samma lag, skall verkställa beslutet om vården. Beslutet att skall fullgöra utrednings- och ansökningsförfarandet enligt LVM är förutom avsteg från socialtjänstlagens grundläggande värderingar en centralisering av anmärkningsvärd omfattning. För att skall kunna fullgöra uppgifterna behöver den en betydande personalförstärkning och en översyn av organisation. grundläggande uppfattning är att beslut och åtgärder som berör enskilda människor skall decentraliseras så långt det är möjligt. Vi anser därför att kommunernas socialnämnder är de som självklart skall fullgöra uppgifterna i 5 § LVM. De har både kunskap och kompetens för dessa uppgifter och det stämmer väl med socialtjänstlagens bestämmelser om kommunernas övergripande och grundläggande ansvar för den enskilde kommuninnevånaren. Om beslutet slutligen kommer att ge de uppgifter som här redovisats, är det nödvändigt att får en redovisning av de personella och ekonomiska resurser som behövs för ändamålet. En sådan redovisning bör tillställas i anslutning till budgetproposition. Med stöd av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om vilket personalbehov och vilka övriga resurser som kan erfordras i anledning av beslut rörande LVM, 5 §, i vad gäller utrednings- och ansökningsförfarandet, samt att en sådan redovisning tillställs budgetproposition. () () () ()
mot · G5021289 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1289 m. fl. Åtgärder för att minska bruket av vissa läkemedel Bruket av läkemedel är mycket utbrett. Det är oroande att exempelvis psykofarmaka (lugnande medel, sömnmedel) används i så stor utsträckning. sjukvårdsdelegation har gjort en översikt över vilka hälsorisker som finns i samhället. Läkemedelsbruket har i SOU 1981:2 inte räknats som en hälsorisk. Med dagens förbrukning är det många människor som befinner sig i riskzonen. Ett slentrianmässigt bruk går över i ett missbruk med svåra konsekvenser för den pillerberoende. Anledningen till att man börjar använda lugnande medel och sömnmedel kan vara tillfälliga krissituationer, sömnlöshet, arbetslöshet, ekonomiska problem, äktenskapsproblem, ensamhet m. m. Det är viktigt att undanröja de grundläggande orsakerna till människornas problem. Det är också angeläget att inse faran av att fly undan verkligheten genom att använda psykofarmaka. Lugnande medel och sömnmedel föreskrivs i regel av läkare. Det är emellertid känt att långt ifrån alla läkemedel som föreskrivs av läkare konsumeras på av läkare föreskrivet sätt. kan den som ordinerats psykofarmaka dela med sig av sina tabletter till släkt, vänner och bekanta. För att komma till rätta med det slentrianmässiga tablettbruket och återfå respekten för psykofarmaka krävs insatser på många områden. Läkemedelsreklamen gör sitt till för att fånga in människorna. Varje gång en ny typ av preparat introduceras sker det med löftesrika besked om att just det medlet skall vara både effektivare och ha mindre biverkning än de preparat som tidigare funnits på marknaden. Därför är det viktigt att se över läkemedelsreklamen. Av stor avgörande betydelse för läkemedelsförbrukningen är läkarnas kunskaper om läkemedlen och deras kunskaper om grundorsakerna till människornas ångest och oro. Därför är det viktigt att satsa på utbildning i läkemedelslära och psykiatri för läkarna, att vidareutbilda de läkare som är ute i praktisk tjänstgöring, så att de är skickade dels att möta de ökade krav på piller som kommer ifrån människorna, dels kunna motstå läkemedelsreklamen. Det bör också vara ett självklart krav att den som föreskriver vanebildande läkemedel skall förvissa sig om att patienten är klar över biverkningarna och vilka risker som är förknippade med medicineringen. Det krävs ökad information om läkemedlens verkningar och biverkningar, att psykofarmaka endast tillfälligt dämpar symtomen. sjukvårdsdelegation, som har till uppgift att komma med underlag för planeringen av den framtida hälso- och sjukvården, är ett lämpligt organ att föreslå samordnade insatser för att minska bruket av psykofarmaka. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att hos regeringen begär att sjukvårdsdelegation (S 1966:39) får i uppdrag att utarbeta förslag och riktlinjer för att minska förbrukningen av lugnande medel och sömnmedel. () () () ()
mot · G5021291 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1291 m. fl. Statligt stöd till handikapptidskrifter Handikappade är i stort behov av information, inte bara om samhället de lever i och om den kultur som samhället bjuder framför allt friska människor, utan i minst lika hög grad om de speciella problem som de olikartade, särskilda handikappgrupperna har - samt vetskap om möjliga vägar ur problemen, kanske genom nya tekniska hjälpmedel, nya sociala förmåner etc. Denna direkta information - om problem, hjälpmedel, förmåner etc. - ser handikapporganisationerna som sin väsentliga uppgift att ge medlemmarna samt att berätta vad som händer inom resp. handikappgrupps område. Tidskrifterna har därtill stor betydelse när det gäller att skapa en känsla av gemenskap och därmed bryta den isolering som ofta blir följden av ett handikapp. Men många handikapporganisationer har ekonomiska problem med utgivningen; tidningsproduktion har som bekant, år för år, blivit en allt dyrare affär: papperskostnaderna stiger, tryckerikostnaderna likaså och inte minst distributionskostnaderna. Flera handikapporganisationer ser med oro på denna utveckling som kan betyda att tidskrifter måste läggas ner eller kraftigt beskäras till format och i fråga om distribution - med en utebliven eller starkt reducerad information som följd. Det statliga tidskriftsstödet ger en viss, ny trygghet åt utgivningen, vars ekonomi dock till största delen är baserad på medlemsavgifter. Dessa avgifter täcker dock blott till en ringa procent kostnaderna för framställning av ett tidskriftsnummer till var och en betalande (med medlemsavgift eller del av medlemsavgift) abonnent. räknas inte som kulturtidskrifter och kan därför inte påräkna statligt kulturtidskriftsstöd. Vi anser det vara en angelägenhet, med rätt till högsta prioritet, att staten tryggar en fortsatt - och även utvecklad - information via tidskrifter till landets handikappade. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om klarläggande av handikapporganisatio nernas omfattande tidskriftsutgivning och tidskrifternas behov av årligt garanterat statligt stöd i likhet med kulturtidskriftsstödet. (s) ()
mot · G5021292 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1292 Ersättningen till postverket för befordran av blindskriftsförsändelser I budgetpropositionen /82, bil. 8, föreslås att anslaget till postverket för befordran av blindskriftsförsändelser uppförs med , innebärande en minskning med . i jämförelse med anslaget för innevarande budgetår och med . jämfört med postverkets förslag för nästa budgetår. I annat sammanhang föreslås införande av en skatt på ljudkassetter. De föreslagna åtgärderna skulle avsevärt fördyra, i några fall helt omöjliggöra, den utsändning av information till blinda som sker från i första hand , kommunala bibliotek inom ramen för talboksverksamheten och ett antal lokala s. k. taltidningar. I en annan moderat motion till årets riksdag yrkas avslag på förslaget om kassettskatt. Jag anser att bör avslå även förslaget att drastiskt inskränka den gällande portofriheten för punktskrifts- och kassettförsändelser. Enbart för , som bl. a. sänder ut tidskrifterna samt en myckenhet annan viktig information för synskadade, skulle portokostnaden medföra en utgiftsökning på ca , en utgift som på intet sätt kan rymmas inom förbundets budget utan måste övervältras på de synskadade. För många kommunala bibliotek skulle postavgiften betyda en ny kostnad lika stor som hela det hittillsvarande anslaget till talboksverksamheten. För många små, lokala eller regionala taltidningar skulle de nya utgifterna otvivelaktigt framtvinga en total nedläggning av en verksamhet som redan drivs med ytterst knappa ekonomiska resurser. Det kan visserligen diskuteras om specialdestinerade anslag av ifrågavarande typ är det principiellt rätta sättet att stödja viktig verksamhet för handikappade. Det kan med goda skäl hävdas att varje verksamhetsområde - i detta fall postverket - bör bära sina egna kostnader för handikappanpassning och kostnadsutjämning och finansiera dem i den allmänna verksamheten. Men detta innebär inte att en existerande stödform av avgörande betydelse kan avvecklas utan att något annat kommer i stället. Jag yrkar därför att anslaget för befordran av blindskriftsförsändelser uppförs i budgeten med av postverket beräknat belopp. Med stöd av det ovan anförda hemställs att vid behandlingen av proposition 1981/82:100, bil.8, beslutar att för /82 till Ersättning till postverket för befordran av blindskriftsförsändelser anvisa ett förslagsanslag av .