mot · G502848 · 1982-01-21 00:00:00 — m. fl. I motionen krävs demokratiska rättigheter i arbetslivet, en rättighetslag, i stället för medbestämmande, med utvidgad förhandlingsrätt, informationsrätt, strejkrätt och vetorätt. Arbetsköparnas rätt att tillgripa lockout föreslås i motionen bli i lag förbjuden. Vidare föreslås att deltagande i strejk aldrig kan utgöra saklig grund för avskedande och att facklig organisation och dess förtroendevalda skall ha rätt att solidarisera sig med strejkande arbetare utan påföljder eller hinder i lagstiftningen. I motionen krävs även att, i det fall inte bifaller vpk:s krav på att strejkförbudet skall avskaffas, strejkskadeståndets övre gräns fastställs till . MBL utlovades av ledande socialdemokrater att bli den största reformen sedan allmänna rösträtten. Alla vet att det inte blev så. Kapitalet sitter i orubbat bo. Innan MBL ens trätt i kraft - - kom den fördjupade ekonomiska krisen även till . Företag lades ner, och folk avskedades och permitterades på löpande band. Vad hjälper MBL? Alla kan se att den närmast kan översättas till Med Bibehållen Ledning (för kapitalet). Efter fanns en stark opinion på arbetsplatserna och inom hela arbetarrörelsen om åtgärder för att bryta storfinansens ägande och makt, och för rättigheter på arbetsplatserna för att påverka utvecklingen. Denna opinion resulterade i företagsnämndsavtalet - ett avtal om samråd och viss information som komplement till . och det tidiga blev den svenska kapitalismens guldålder. Andra länder hade produktionsapparaten sönderslagen. De svenska kapitalisterna kunde göra stora och snabba profiter på exporten. I arbetslivet infördes och utvecklades nya utsvettningsmetoder som MTM och UMS. Den materiella standarden förbättrades snabbt, men till ett mycket högt pris. började konsekvenserna visa sig genom ökad utslagning och sänkt produktiv ålder. 1 1981/82. Kraven växte på makt och inflytande på jobbet. SAF blev oroat och tillsatte en referensgrupp som skulle utreda företagsdemokrati under kapitalets fortsatta ledning. 1965 slogs målen fast i utredningen i framtidens företag. Detta gav SAF ett rejält försprång som sedan bara ökat. SAF slog fast målen: Ökad effektivitet och produktivitet. Arbetstillfredsställelse för de anställda i den mån målsättningen inte strider mot det överordnade effektivitets- och produktivitetskravet. Intressebalans, dvs. den av kapitalisterna utsedda företagsledningen skall balansera olika intressen inom och utom företagen. Kapitalets ledande roll slogs fast: Det är mycket viktigt att formulera målen så att de anställda sinsemellan uppfattar dem på samma sätt och givetvis på samma sätt som företagsledningen. SAF slog vidare fast: Det är också nödvändigt att lära de anställda vad målen innebär och hur de skall realiseras. Storkapitalets mål var fastställda och skulle realiseras. SAF hade också förslag till medel. SAF förklarade sig vara öppen bara för företagsanpassade samarbetsformer och föreslog inrättande av ett utvecklingsråd för samarbetsfrågor. Rådet borde ges informations-, utbildnings- och forskningsuppgifter och även ta hand om frågor som gäller normskapande och godkännande av lokala samarbetsavtal. När företagsnämndsavtalet reviderades 1966 accepterade löntagarparterna att man som målsättning för utvecklings- och forskningsarbetet skrev in produktivitet och arbetstillfredsställelse. Intressebalansen behövde inte skrivas in. Den fungerar som SAF vill i kraft av kapitalets äganderätt till produktionsmedlen. Den nuvarande lagen består av bl. a. en utvidgad informations- och förhandlingsrätt för den fackliga organisationen. Men lagen innehåller också många undantag och bestämmelser som försvårar för den fackliga organisationen att få olika av sina krav tillgodosedda i ett medbestämmandeavtal. SAF:s huvudlinje har varit att få ett ramavtal om samarbete, ett avtal som sedan följs upp med förbunds- och lokalavtal. Med företagsanpassade lokalavtal är SAF framme vid den slutstation som ritades upp i i framtidens företag. Sedan förhandlingarna om ett s. k. medbestämmandeavtal började har SAF som organisatorisk huvudlinje haft att facket bör utse ombud: medbestämmande-, arbetsplats- eller kontaktombud på arbetsledarnivå samt att man genom ombud och utskott skall ha målsättningen att bygga in facket i företagens linjeorganisation. finns sammanfattad i projektet fabriker, vilket har föranlett en häftig facklig kritik av ideologin och strategin bakom det hela. SAF talar om samordnad självständighet i små system. SAF har många vackra honnörsord, som döljer kapitalets makt - självständighet, delegering, små enheter, en ny chefsroll, företagsanpassning m. m. I verkligheten handlar SAF:s maktmodell (SAF:s Nya fabriker) om samordnad styrning av koncerner och företag. De delas upp i ekonomiska resultatenheter. I varje enhet sitter en av kapitalets chefer med resultatansvar uppåt till dem som bestämt ekonomiska ramar och produktionsnormer. S. k. självstyrande grupper, avdelningar och företag isoleras från varandra och spelas ut mot varandra för att öka effektiviteten och profiten. Ett nytt styr- och kontrollsystem, där datan är central, är kärnan i SAF:s Nya fabriker. Till SAF:s maktmodell hör också att facket skall utse medbestämmandeombud och ledamöter i utskott. Fackets ombud skall samarbeta med kapitalets chefer på olika nivåer. Facket kan då bara komma in med rena förhandlingar, om cheferna misslyckas med att knyta upp facket genom dess ombud. Ta kamp mot SAF Det multinationella - med mer än hälften anställda utomlands - har tagit kommandot i . SAF är högerkrafternas främsta centrum i och en kamporganisation mot hela arbetarrörelsen. SAF går i spetsen för krav om nedskärning och privatisering av den gemensamma sektorn, för försämrad lag om anställningsskydd och för försämrad sjukförsäkring. SAF predikar ohöljd egoism - sköt dig själv och skit i andra osv. Det är dags för motoffensiv mot storfinansen och SAF. De borgerliga partierna går i SAF:s ledband. Tyvärr talar ledande socialdemokrater om en ny kompromiss och svensk modell, som skall innebära nya samarbetsformer med SAF och storfinansen. Oroande är de förhandlingar som pågår mellan LO och PTK å den ena sidan och SAF å den andra om ett medbestämmandeavtal. Det finns ingen grund för en kompromiss som kan gynna ens arbetarklassens kortsiktiga intressen och behov. Mer än någonsin gäller att kort- och långsiktiga framsteg bara kan uppnås i strid mot storfinansen och SAF. SAF har alltid verkat för ett samarbetsavtal som binder upp facket och bekämpat lagstiftning som underlättar självständig facklig kamp. Det är dags för hela arbetarklassen att slå tillbaka SAF:s offensiv och utarbeta en 1* 1981/82. motstrategi - en motstrategi byggd utifrån att renodla partsförhållandet och att facket tar fram sina egna alternativ. Särskilt viktigt är att stärka fackets roll, t. ex. facklig kontroll över datan och över utveckling/användning av ny teknik och i kampen för en demokratisk arbetsorganisation. Men även här har LO och PTK släppt sitt tidigare krav på att ny teknik och arbetsorganisation bara skall få införas med fackets godkännande. I stället för att dölja motsättningarna i samhället måste man blottlägga flem. Kapitalister och lönarbetare har oförenliga klassintressen, och kapitalets avgörande makt i företagen och samhället ligger i dess äganderätt till produktionsmedlen. Denna avgörande makt förstärks av att kapitalets företagsledningar och chefer har obegränsad tillgång till experter, som arbetar på betald arbetstid inom och utanför arbetsplatserna. Facket informeras och får förhandla om det mesta enligt MBL. Men facket saknar tid för att hinna utarbeta egna alternativ och har oftast ingen experthjälp. Det kan inte ens samla medlemmarna till fackmöte på betald arbetstid för att behandla kraven före förhandlingarna och än mindre arbeta med egna program och utredningar. Och när sedan förhandlingarna förs på kapitalets villkor, har facket varken strejkrätt eller vetorätt för att kunna understryka sina krav. Kapitalets makt är orubbad. Dess företrädare leder och fördelar arbetet på ett nytt sätt. För att lönarbetarna och de fackliga organisationerna skall kunna förhandla fram ett meningsfullt avtal måste lagen förändras och kompletteras med konkreta demokratiska rättigheter. Därför yrkar vpk att nedanstående rättigheter skall tillföras lagstiftningen: Utvidgad förhandlingsrätt och informationsrätt i alla frågor utan undantag. Förhandlingsrätten måste omfatta alla frågor som den fackliga organisationen vill ta upp till förhandlingar, alla undantagsregler i lagen måste slopas. Informationsrätten skall kunna utnyttjas utan att fackliga representanter blir belagda med sekretess av företag och myndighet, därför måste lagtexten ändras där informationsrätten beskärs av sekretessreglerna. Lagstadgad strejkrätt för lokal och central fackförening. All lagtext som förhindrar lokal och central fackförening att tillgripa strejkvapnet måste slopas. Vetorätt för fackföreningar. Lagen måste kompletteras med vetorätt för fackföreningar i följande frågor: företagsnedläggelser, rationaliseringar, avskedanden och omplaceringar; i alla entreprenadfrågor; i data- och rationali se ringsfrågor. Rätt för fackförening att anordna möten på betald arbetstid. kompletteras med lagstadgad rätt för fackförening att anordna möten på betald arbetstid. Forskare som anlitas av central eller lokal facklig organisation skall ha fritt tillträde till arbetsplatsen. Lagen måste kompletteras med rätt för forskare som anlitas av central eller lokal facklig organisation att ha fritt tillträde till arbetsplatsen. Strejkrätt - bort med strejkskadestånden Skall förhandlingsverksamheten för en fackförening vara meningsfull krävs att fackföreningen inte hindras att vidta stridsåtgärd när den anser det befogat. Strejken är arbetarnas och fackföreningens främsta motvikt mot arbetsköparnas makt och ägande till produktionsmedlen. I lagen bör därför inskrivas att lokal och central facklig organisation har rätt till stridsåtgärd. Därmed kan MBL:s fredspliktsparagrafer utmönstras ur lagstiftningen. Strejkskadestånden skall se till att det svider i skinnet som uttryckte det 1976. Genom att utmönstra fredspliktsparagraferna och göra strejken till ett legalt vapen skulle alla strejkskadestånd försvinna. Vpk kräver att inga strejkskadestånd skall kunna utdömas. Skulle inte bifalla detta krav vore det rimligt att återgå till 200-kronorsgränsen, vilket var högsta gräns . Däremot bör lagstiftningen beröva arbetsköparna möjligheten att tillgripa lockout. Maktförhållandet mellan kapital och arbete är i grunden oförändrat. De senaste årens erfarenheter har givit otaliga exempel därpå: företagsnedläggelser, avskedanden, rationaliseringar, permitteringar etc. I kraft av sitt ägande till produktionsmedlen har kapitalägarna en nästan total överlägsenhet i frågor av avgörande betydelse för löntagare, regioner och hela samhällsekonomin. Allt tal om jämställda parter med motsvarande konfliktverktyg - strejk och lockout - som balanserar varandra är felaktigt och grundar sig på en borgerligt influerad samhällsanalys. Avtalsrörelsen ställde dessa odemokratiska missförhållanden i centrum. - SAF - lockoutade nästan 800 000 arbetare. Ett fåtal kapitalägares representanter - SAF:s ledning kunde med sin storlockout ställa arbetarna utan försörjning, ytterligare försämra landets produktionsmöjligheter och därmed allvarligt riskera folkhushållets resurser för framtiden. Löntagarna, som i själva verket representerar folkmajoriteten och utgör basen för produktion och välfärd i landet, har strejkvapnet som sitt enda verktyg i kampen om fördelningen av produktionsresultatet. Strejken är arbetarnas enda och sista vapen i en arbetskonflikt. Han/hon drar tillbaka sin arbetskraft som kapitalet behöver för att berika sig. Kapitalisterna äger naturtillgångarna, energin, kapitalet, fabrikerna och varorna. De behärskar forskningen, tekniken och handeln - ja, hela grunden för nationens liv och framtid. Människan måste arbeta för att klara sin försörjning och vara med och bygga landet för framtiden. SAF hotar de arbetande till deras existens genom en lockout. Medan arbetarnas försörjningsmöjligheter hotas genom lockout, hotar strejken endast den rikes/kapitalägarens möjligheter att berika sig. Strejk och lockout är inte jämförbara vapen mellan jämbördiga parter. Därför kräver kommunisterna att lockout skall förbjudas genom lagstiftning. Lagstiftningen har att göra en klar skillnad på lockout och strejk. Så är inte fallet . är det enda västeuropeiska land som i grundlagen ger arbetsgivarna rätt att använda lockout. I andra länder är lockouten starkt begränsad eller förbjuden. I , , och måste arbetsgivarna t. o. m. betala lön till dem som lockcutas. Förbud mot avsked vid strejk klasslagar med strejkförbud sätter en kraftig hämsko på den fackliga kampen. har strejkförbudet skärpts ytterligare. i svensk lagstiftning har införts anvisningar om att deltagande i strejk kan utgöra saklig grund för avskedanden. Sådana anvisningar finns i lagen om anställningsskydd som antogs 1973 och i medbestämmandelagen (MBL) som beslutades . En kämpande fackföreningsrörelse och arbetarrörelse kan aldrig godkänna inskränkningar i strejkrätten eller att strejkande skall kunna avskedas. Orsakerna till strejkerna finns i huvudsak hos oresonliga arbetsköpare. Rättmätiga krav från de arbetande motarbetas och gör situationen ohållbar, vilket utmynnar i strejk. Oresonliga arbetsköpare kan provocera fram en konflikt och sedan med stöd av lagen avskeda de strejkande. Lagen och anvisningarna i lagen om anställningsskydd och medbestämmandelagen måste förändras. kommunisterna kräver att deltagande i strejk aldrig får utgöra saklig grund för avsked. Rätt för facklig förtroendevald att solidarisera sig med strejkande Fackligt förtroendevalda känner det som en tung börda att behöva gå emot sina egna medlemmar, när dessa tvingas ta till strejkvapnet för att ge uttryck för berättigade krav. Lagen måste ge möjligheter för fackligt förtroendevalda att kunna solidarisera sig med medlemmarna, när dessa tvingas till konflikt. Förändring i arbetsrättslagstiftningen kräver att även förtroendemannalagen förändras. Följande riktlinjer bör ligga till grund för förändringar av förtroendemannalagen: - Lagen utsträcks till att omfatta möjligheter att ta till vara medlemmarnas intressen i mer allmänna samhällsfrågor liksom i politisk verksamhet. - Den fackliga organisationen skall ges rätten att bestämma omfattningen av tidsåtgången för det fackliga uppdraget. - Rätten till fackliga möten på betald arbetstid skrivs in i lagen. - Den fackliga organisationen skall ha rätt till tillträde till de arbetsplatser där det finns medlemmar, och de fackliga experter som den fackliga organisationen anlitar skall ges samma rättighet. - Facklig organisation som företräder minst en femtedel av de anställda skall omfattas av lagen om facklig förtroendemans ställning. - Sanktionsbestämmelserna som kan ådömas facklig organisation eller förtroendeman, skadestånd enligt förtroendemannalagen, skall utgå ur lagen. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att hemställer hos regeringen om förslag som innebär a) att arbetsmarknadslagarna tillförs följande demokratiska rättigheter för fackförening: - utvidgad förhandlingsrätt och informationsrätt i alla frågor utan undantag, - lagstadgad strejkrätt för lokal och central fackförening, - vetorätt för fackförening i följande frågor: företagsnedläggelser, rationaliseringar, avskedanden och omplaceringar, i alla entreprenadfrågor samt i data- och teknikfrågor, b) att inga strejkskadestånd skall kunna utdömas och därmed fredspliktsbestämmelserna i lagen utmönstras, c) att deltagande i strejk aldrig får utgöra saklig grund för avskedande, d) att facklig organisation och dess förtroendevalda skall ha rätt att solidarisera sig med strejkande utan påföljder eller hinder i lagstiftningen, e) att rätten att tillgripa lockout upphör och att arbetsköparnas möjlighet att använda lockout som ekonomiskt påtryckningsmedel omöjliggörs, 2. att därest beslutar avslå punkt 1 b) beslutar att strejkskadeståndens övre gräns fastställs till , 3. att hemställer hos regeringen om förslag till förändring av förtroendemannalagen, enligt de riktlinjer som anges i motionen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) PER (vpk)