mot · G5021375 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1375 m. fl. De borgerliga regeringarnas systematiska nedskärning av skolans resurser innebär sänkt undervisningsstandard, ökad segregation och försämrade sociala förmåner för de elever som bäst behöver dessa. Men besparingsattackerna beskrivs i årets budgetproposition, bilaga 12, i förskönande ideologiska termer som ett medvetet reformarbete: En bestämd inriktning har utmärkt alla dessa reformbeslut. De har utgått från den syn på skolväsendets framtida utveckling som präglade regeringens beslut om SIA-reformen. Som de mest väsentliga dragen i detta reformarbete anger skolministern decentraliseringen, den långsiktiga planeringen, skolans skyldighet att träna eleverna till självständigt arbete och eget ansvar, ett ökat utrymme för praktisk arbetslivsorientering, en behovsorienterad resursfördelning och en flexiblare skolplanering. Sanningens ögonblick inträffar när skolministern på s. 208-209 skryter över de besparingar som uppnåtts, bl. a. genom att basresursmedeltalet sänkts till nivå och att resursökningar som beslutade om inte har verkställts. skall inte heller den ökning av förstärkningsresursen som skulle skett enligt läroplansbeslut genomföras. Det så kallade reformarbetet har inget logiskt samband med SIA-beslutet och läroplansbeslutet. Tvärtom undergrävs förutsättningarna för att genomföra de tidigare beslutade, reella reformerna. Detta går inte att skyla över med det ideologiska snömos, som skolministern har dränkt in sin budgetbilaga med. Honnörsord som decentralisering, betydande lokal frihet och friare resursanvändning förmår inte dölja den bistra verkligheten att flertalet skolor och kommuner får sina resurser kraftigt reducerade. Hur fritt skolstyrelser och skolledningar än påstås kunna disponera resurserna mot målen för skolans arbete, så kräver en situation med minskade resurser alltid att man först måste ta till rödkritan och stryka bort vissa mål för arbetet. Det hade varit värdefullt för den politiska debatten om skolministern hade förtydligat sin luftiga ideologi med en uppräkning av de delar av skolans nuvarande verksamhet som hon anser kan läggas ner omgående. Skolan kännetecknas av långtgående särbehandling av eleverna. Olikheterna mellan kommunerna är stora och även skillnader inom kommuner är påtagliga. Bakom allt tal om lika rätt till utbildning döljer sig en Det gäller lärarnas erfarenhet, lärarbyten, elevomflyttningar, tillgången på läromedel, kostnaderna för skolmåltider m. m. I bostadsområden och kommuner, som domineras av arbetarbefolkning, är de resurser som kan ställas till den obligatoriska skolans förfogande i allmänhet mindre. På punkt efter punkt kan detta avläsas i torra siffror, bakom vilka döljer sig en verklighet, som avspeglar bestående klassorättvisor på bildningens och uppfostrans område. förväntar skolministern att de kommuner som drabbas av den kortsiktiga sparpolitiken skall kunna med ökat lokalt ansvar och friare resursanvändning få det lättare att bemästra samma krav i olika miljöer. Om skolministern bekvämade sig till en rundresa i för en jämförande undersökning av skolan i och kommuner, så skulle hon möjligen inse sitt misstag. Vpk har haft anledning att peka på det orimliga i förklaringen att ungdomsarbetslösheten är en fråga om brist på yrkesutbildning. Var finns jobben för den ungdom som hade haft en bättre yrkesutbildning om inte om hade varit? Var finns jobben för flickor, om de bara hade haft förstånd att välja icke traditionella kvinnoutbildningar? Skolministern påstår att arbetsgivarna i den rådande arbetsmarknadssituationen kunnat skärpa kraven på utbildning och arbets- och/eller yrkeserfarenhet även för vad som normalt betecknas som enkla ingångsjobb. Länsarbetsnämndernas prognoser och karaktären av de arbeten som erbjuds på den krympande listan på lediga platser hos arbetsförmedlingarna skjuter effektivt detta påstående i sank. Regeringen kan lika lite som landets kapitalägare och företagsledare peka ut vad som framöver kommer att åter öka sysselsättningen och tränga tillbaka arbetslösheten. Skolministern sätter sin lit till effekterna av att arbetsköparna får 60 miljoner för att inrätta arbeten med enklare arbetsuppgifter som inte kommer till utförande. Det sägs skola leda till att ungdomar kan erbjudas enklare ingångsarbeten. Om denna lilla insats verkligen skall leda till något annat än tillfälliga nödhjälpsarbeten av sämsta 30-talsmodell, så kommer följden i stället att bli enklare ingångslöner på arbetsmarknaden. Det har givetvis inte regeringens uppdragsgivare, , något emot. Vpk har tidigare också riktat kritik mot de påtagliga ansträngningarna från regeringens sida att med ungdomsarbetslösheten som förevändning skaffa fram billigare arbetskraft åt företagen. Skolministern skriver nu i propositionen, att om skolelever betraktas som anställda när de av skolan, som ett led i utbildningen, placeras i arbetslivet kan hela denna del av skolans verksamhet äventyras. Därför hoppas hon att arbetsmarknadsministern skall lösa problemen genom att tvinga igenom en generell lösning av frågan om skolelevers arbetsrättsliga ställning. arbetsgruppen misslyckas med uppgiften att lösa denna fråga skall tvångslagstiftning tillgripas. Ett varningsord alltså till de fackliga företrädare som förmodas skall ingå i arbetsgruppen: Ge efter i förhandlingarna - annars klipper vi till! Den s. k. besparingspropositionen undandrog skolan hundratals miljoner i statliga bidrag. Detta har skapat nya problem i de flesta kommuner och rektorsområden. Regeringens besparingsnit har inte bara drabbat undervisningen som sådan, utan också lett till att de skolsociala förmånerna allvarligt försämrats. Resurssvaga kommuner tvingas spara inte bara på skolmåltider utan också på läromedel, skolkuratorstjänster o. d. Det finns undersökningar som visar att kommunerna sparat över 130 milj. kr. enbart på skolmåltider och läromedel . Besparingen på skolmaten är så stor som 90 milj. kr. Trots kraftigt ökade priser satsas det mindre pengar på skolmaten än . De landvinningar arbetarrörelsen tidigt tillkämpat sig och som särskilt värnat om arbetarbarnens, invandrarbarnens och låginkomsttagarnas barns välbefinnande urholkas allt snabbare. Många barn går hungriga och trötta till skolan och lämnar den inte sällan i samma tillstånd. De måltider som barnet får i sig i skolan täcker långt ifrån det näringsbehov de växande har. Stora kvalitetsskillnader råder mellan kommunerna på detta område. Och det kommer att bli än värre om regeringens förslag antas av . När det gäller läromedlen har vpk krävt att produktionen överförs i samhällelig ägo. Läromedelsmarknaden är alltmer dominerad av monopolföretag som ständigt höjer priserna. Detta sker som regeringen alltså drar ned på anslaget till kommunerna vilket kommer att innebära att utbildningens innehåll i fattiga kommuner ytterligare utarmas. Kravet på fria läromedel har fortfarande aktualitet. Vi har från vpk:s sida tidigare krävt att några inskränkningar på detta område under inga förhållanden kan accepteras. Detta innebär vidare att en frihet härvidlag är omöjlig. Basläromedel och väsentliga hjälpmedel skall kostnadsfritt ställas till elevernas förfogande som gåva. Nedskärningarna inom skolområdet i övrigt, vilka kommer att leda till stora svårigheter inom den pedagogiska verksamheten, ställer ökade krav på skolkuratorsverksamhet och liknande insatser. Men även här tvingas vi konstatera att besparingsniten lett till och leder till vidgade klassorättvisor, genom att resurserna minskas främst i bostadsområden och kommuner som domineras av arbetarbefolkning. Vpk anser att regeringen genom denna politik har intagit en kortsynt och primitiv hållning till utbildningsfrågorna, en hållning som präglas av en grundläggande oförståelse för frågorna om bildningens och uppfostrans roll i vårt samhälle. Skolan måste återges de resurser den har berövats och skolpolitiken måste i stället inriktas på att angripa de brister som redan före inskränkningarna fanns inom området. Genom bifall till proposition 1981/82:14 om förändringar av gymnasieskolans utformning m. m. äventyrades det reformarbete inom gymnasieskolan som torde få sin utgångspunkt i den framlagda . För att möjligt få gymnasieskolan att fungera på ett sådant sätt, att fortsatta reformer inte omintetgörs i förväg, så måste även detta beslut omprövas och gymnasieskolan återfå tidigare resurser. står vi i en situation, där ett växande antal elever uppfattar skolan som ett tvång, där rätten till bildning och uppfostran omvandlas till tvånget att gå i en skola, som uppfattas som meningslös, tråkig och avskild från livet i övrigt. Kraven på yrkesskicklighet inom industrin minskar i takt med robotisering, datorisering, rationalisering och utslagning av mänsklig arbetskraft. Arbetets innehåll utarmas för en växande andel av de lönearbetande. ökar kraven på anpassning och underkastelse, på förmågan att uthålligt kunna prestera utan att revoltera mot arbetets brist på innehåll och sammanhang, trots att arbetsuppgifterna för allt fler framstår som meningslösa och mekaniska. Dessa tendenser utsträcks också till att gälla områden utanför den materiella produktionen. Kontorsarbetet, arbetet inom handel och sjukvård exempelvis, visar samma typ av utveckling. Kraven på skolan när det gäller förmedling av kunskaper och färdigheter till dem som skall bli de direkta producenterna eller tjänstemän på lägre nivåer minskar. ökar kraven på sortering av den framtida arbetskraften efter egenskaper som ansvar, vakenhet, självdisciplin och psykisk balans. Denna utveckling rimmar dåligt med förlängningen av skoltiden för majoriteten elever. Denna förlängning motiveras i stället av andra uppgifter som tilldelas skolan, t. ex. att hålla arbetslösheten inom rimliga gränser. Framväxten av massundervisningen har gjort utbildningsområdet till ett område, som ger stora möjligheter till kapitalackumulation. Skolan har också fått en sorts barna- och ungdomsvårdande funktion. Ur arbetarklassens perspektiv innebär den höga teknologi, som ingår i produktionsprocessen, objektivt sett ett ökat behov av utbildning. För att kontrollera och behärska produktionen krävs avancerade tekniska, naturvetenskapliga, sociala och administrativa kunskaper. För att kunna omvandla en produktion styrd av profit till en produktion styrd av människors behov, så kan kunskaper och färdigheter inte undvaras. Arbetarrörelsen måste ställa krav på skolan att ge eleverna dessa Arbetarrörelsen måste avslöja och angripa skolans förmedling av den härskande klassens ideologi och verka för en demokratisk skola, som tillgodoser folkflertalets intressen. Arbetarklassens barn måste få tillgång till sin historia och kultur och sin klass politiska och fackliga kamp, sedda ur sin klass perspektiv och inte återgivna av borgarskapets deformerande speglar. Bildning och uppfostran måste därför omvandlas i progressiv riktning. Den torftighet som möter arbetarklassens barn och ungdom i och utanför skolan måste brytas. Läroplanen för fyller inte dessa krav och måste därför omarbetas. De tjänstemannaprodukter vi har sett på detta område talar för att genom sitt utbildningsutskott i stället måste ta en betydligt mer aktiv del i utformandet av en ny läroplan. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hos regeringen hemställer om initiativ till att nya läroplaner för grundskola och gymnasium utarbetas i enlighet med vad som anförs i motionen, 2. att uttalar att dess utbildningsutskott bör delta i utformningen av nya läroplaner, 3. att uttalar a) att helt bör sekulariseras och religionskunskap avskaffas som särskilt ämne, b) att momentet skola-arbetsliv bör införas på kursplanen som huvudmoment inom de olika ämnena på alla stadier och att arbetslivsorientering därvid bör avskaffas som särskilt ämne, c) att åtgärder måste vidtas för att utjämna de materiella villkoren för undervisning och hemställer hos regeringen om förslag härom, 4. att uttalar att de graderade betygen helt skall avskaffas inom , 5. att hos regeringen hemställer om åtgärder för överförande av läromedelsproduktionen i samhällelig ägo, 6. att uttalar att de förändringar av gymnasieskolans utformning som omfattas av tidigare riksdagsbeslut med anledning av proposition 1981/82:14 skall uppskjutas i avvaktan på en kommande gymnasiereform, 7. att hos regeringen hemställer om förslag till ändring i skolförordningen med innebörden att skolmåltider ej får avgiftsbeläggas, 8. att beslutar att under , D 11. Bidrag till driften av grundskolor m. m. ej uppta medel på . till de estniska skolorna, och , 9. att beslutar att under , D 11. Bidrag till driften avgrundskolor m. m. anvisa ytterligare . utöver regeringens förslag, 10. att beslutar att under , D 18. Bidrag till driften av gymnasieskolor anvisa ytterligare . utöver regeringens förslag, 11. att beslutar att avslå det under , D 20. Bidrag till driften av riksinternatskolor föreslagna försöksanslaget av , 12. att beslutar att avslå det under , D 22. Bidrag till driften av vissa privatskolor föreslagna förslagsanslaget av . (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)