mot · G5021347 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1347 i Återupplivande av fakulteterna vid universitet och högskolor k. högskolereformen innebar bl. a. att man avskaffade fakulteterna vid våra universitet och vid . förekommer de endast som samlingsrubriker i budgetpropositionen. Under århundraden har begreppet fakultet omfattat professurer i de ämnen som tillsammans utgjort ett vetenskapsområde (teologi, juridik, medicin, filosofi etc.). I sin egenskap av ämnesföreträdare i vad avser såväl undervisning som forskning, har professorerna vid fakultetens regelbundna sammankomster haft möjlighet att dryfta gemensamma frågor och på så sätt också bli förtrogna med problem inom angränsande ämnesområden samt därvid kunnat utveckla nära personliga kontakter mellan olika institutioner och verksamhetsgrenar. Högskolereformen gjorde tvärt slut på detta förhållande. De regelbundna kontakterna ämnesföreträdarna emellan upphörde; nyutnämnda professorer förblev länge obekanta för och med sina äldre kolleger, känslan av gemenskap tunnades ut medan intrycket av isolering i motsvarande mån förstärktes. Vetenskapssamhället började upplösas inifrån. Fakulteternas beslutsfunktioner hade redan något tidigare börjat naggas i kanten: undervisningen skulle administreras av linjenämnder, medan tillsättningsärenden förpassades till en tjänsteförslagsnämnd. Båda dessa inrättningar utmärktes av bristande representativitet och därmed en väsentligt svagare sakkunskap och sämre kontinuitet än vad fakulteten representerat. luckrades på sina håll begreppet ämnesföreträdare upp, på olika sätt. Genom att större institutioner ofta fick flera professurer (bl. a. genom att alla biträdande professorer över befriades från prefixet biträdande) kunde det ibland vara tveksamt om vem som var den egentlige - övergripande - ämnesföreträdaren. När därtill kom att man genom att införa begreppet prefekt för den som hade det administrativt-ekonomiska ansvaret (VD-funktionen) för institutionen, vilket är speciellt arbetskrävande vid institutioner med omfattande elementär utbildning, kom prefekturen (som skulle representera chefskapet) icke sällan att delegeras till någon organisatoriskt inriktad yngre lärarkraft. Den utveckling som här skildrats har både inre och yttre orsaker. Till de inre hör vetenskapens egen dynamik, dess utveckling på bredden och på djupet, ökningen av antalet akademiska lärare och forskare; till de yttre hör politiska strävanden att dominera den högre undervisningens och forskningens organisation och ledning på vetenskapens bekostnad. F. n. sysslar den s. k. uppföljningskommittén för högskolereformen med att försöka rätta till de mest påtagliga olägenheterna på högskolans område. Arbetet har tyvärr i alltför stor utsträckning haft en administrativ, revisionsbetonad inriktning utan att man försökt höja sig till mera principiella analyser. Delvis beror detta rimligtvis på att kommittén nalkas problemen så att säga underifrån, medan den på det hela taget saknar företrädare för den levande vetenskapen. (Sådana har däremot funnits i den s. k. .) Från ett kvartssekels erfarenhet av fakultetsarbete tror jag mig kunna säga att det är en stor förlust för (och högskolan) att fakulteterna avskaffats. Mycket tyder redan nu på att linjenämndsfunktionerna lämpligen bör återföras till fakulteterna. a. rättssäkerheten talar också för att fakulteterna återfår sin funktion vid tillsättningen av professurer. Det kan genmälas att fakulteterna numera blivit för stora för att kunna betros med beslutsfunktioner. Om man bygger på ämnesföreträdare-begreppet, och om man konstruerar institutionsstyrelserna på sådant sätt, att deras ordförande skall vara ämnesföreträdaren och denne jämväl institutionens företrädare i fakulteten, medan man för en VD-funktion vid behov utser någon annan lärare, icke nödvändigtvis en professor, får man sannolikt en organisation som väl skulle tillgodose kraven på representativitet och informationsförmedling såväl uppåt som nedåt. Det kan bli en tidskrävande process att på nytt reformera universitet och högskolor. Genom att återuppliva fakulteterna enligt den modell som skisserats här ovan redan innan man definitivt beslutat om en helt ny organisation, skulle man kunna skaffa sig ett instrument som successivt kunde överta funktioner som hör hemma inom fakulteternas domäner. I avbidan på ett återförande av vissa beslutsfunktioner till fakulteterna kunde dessa i varje fall fungera som organ för inbördes och gemensam information eller diskussion av angelägna organisations- och samarbetsproblem inom . Med hänvisning till det anförda hemställer jag att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående ett återupplivande av fakulteterna vid universitet och högskolor. G. () i