mot · G5021111 · 1982-01-21 00:00:00 — 1981/82 1111-1116 Motion 1981/82:1111 m. fl. Hälsoriskerna är inte slumpmässigt fördelade bland befolkningen i vårt land. Det visar sig att socialgrupp ett är mindre sjuk och drabbas i mindre utsträckning av olyckstillbud än människor från socialgrupp tre. Samma ojämlikhet återspeglar sig när det gäller tandvården. Människor med högre utbildning och inkomster har en bättre tandstatus och utnyttjar i större utsträckning tandvårdens resurser än låginkomsttagare. I utredningen och sjukvården inför 1990-talet kan man också läsa följande: Trots tandvårdsförsäkringen finns det fortfarande starka samband mellan ekonomi och utnyttjande av tandvård. Skillnaderna är så stora att man inte kan utesluta att avgifterna fortfarande begränsar låginkomsttagares möjlighet att söka tandvård. Trots denna vetskap har avgifterna för tandvården höjts efter förslag från regeringen. Men det är inte bara patientavgifterna som gör att tandvårdsreformen inte blivit vad man hoppats på. Kötiderna är fortfarande långa på vissa håll inom folktandvården och att få tid hos privattandläkare är ofta svårt. De långa kötiderna är i och för sig förbryllande, eftersom är ett av de länder som har den högsta tandläkartätheten. Det finns ungefär 8 000 tandläkare. Hälften av dessa arbetar inom folktandvården och hälften är privatpraktiserande. Tillgången på tandläkare varierar kraftigt mellan olika delar av landet. Som exempel kan nämnas att i , och går det en tandläkare på 600 invånare, medan det i går en tandläkare på 2 000 invånare. Till detta kommer de långa avstånden i glesbygd. Vid en rundringning till landstingens tandvårdsenheter framkom att 250 000 människor köade för tandvård inom folktandvården. Förmodligen f?^r denna extremt långa kö minskats, men är kötiderna oacceptabelt långa. I och med att arn a. 'et äldre människor i vårt land ökar ställs ökade och delvis annorlunda krav på tandvårdsresurserna. har det talats my CKet om vikten av att satsa på förebyggande tandhälsovård, framför allt när det gäller förskolebarn. Den förebyggande tandhälsovården kan inte komma att fungera förrän tillgången på tandhygienister blir bättre. att utbildningsplatserna för dessa skall ökas tiA*2?00 . Men även med en väl utbyggd profylaktisk tandvård måste den reparativa tandvården också byggas ut. Utbildningen för tandhygienister måste ök\3 mycket kraftigt och vpk föreslår En förutsättning för att åstadkomma en bra, och i omfattning tillräcklig tandvård, är att hela tandvården, inkl. den privata delen, kommer under landstingens planeringsansvar. Eftersom tillgången på tandläkare så starkt varierar mellan olika regioner i landet borde det föreligga skyldighet för tandläkare att tjänstgöra där det nu fattas tandläkare. Vpk menar att dimensioneringen av tandläkartätheten bör vara så väl tilltagen att den räcker för två besök för alla. I dessa besök skall också den förebyggande tandvården kunna rymmas. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att uttalar a) att tandläkartätheten bör dimensioneras efter ett behov av två besök och invånare, b) att folktandvården bör byggas ut och landstingen ges bättre möjligheter att planera för en god tandvård, 2. att hos regeringen hemställer om förslag för att tillgodose behovet av tandläkare på de orter där bristen är särskilt stor. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) * Se även motion 1981/82:1112.