mot · G5022470 · 1982-04-16 00:00:00 — Motion 1981/82:2470 Formerna förden kyrkliga lagstiftningen m. m. 1981/82:77) Ser till min förvåning att i propositionen föreslås att 4 § successionsförordningen skall stå kvar. Paragrafen lyder: Såsom 2 § regeringsform uttryckligen stadgar, att Konung alltid skall vara av den rena evangeliska läran, sådan som den, uti den oförändrade Augsburgska bekännelsen, samt mötes beslut av , antagen och förklarad är, sålunda skola ock prinsar och prinsessor av det kungl, huset uppfödas i samma lära och inom riket. Den av kungl, familjen som ej sig till samma lära bekänner, vare från all successionsrätt utesluten. I motion 1977/78:213 hemställde jag att på varken prinsar eller prinsessor må ställas kravet att de förlorar all successionsrätt i de fall de ej tror på den oförändrade Augsburgska bekännelsen. På riksdagsledamöter ställs inget krav på att de skall tro den oförändrade Augburgska bekännelsen, och det synes då obilligt att vi i skall ställa krav på kungafamiljens små barn att dessa skall ansluta sig till en bekännelse som inte åläggs några andra. Bekännelsen i fråga innebär bl. a. att man skall tro på arvssynden. I min förra motion pekade jag på några punkter där nämnda bekännelse kan bli svår att uppfylla för de små barnen och sedan av den som blir statchef. a. sägs det att för att för att undgå otuktssynder må var man hava sin egen hustru. Och vidare påpekas att även tillråder kvinnor, som icke kunna hålla ett avgivet kyskhetslöfte, att gifta sig. Och vad skall en svensk statschef göra för att befordra följande: Och enär den mänskliga naturen blir allt svagare, allt efter som världen åldras, må man se till, att ej ännu flera laster utbreda sig över . Naturligtvis innebär inte allt i den Augsburgska bekännelsen sådant som kan ge de små barnen problem. Flera av grundtankarna i avsnitt XXVI Om skillnaden mellan olika slag av föda har klara beröringspunkter med kampanj rörande antal skivor bröd per dag. Och ingen torde bestrida utsagan att den sanna fullkomligheten icke består i celibat eller tiggeri eller ovårdade kläder även om självfallet individuella varianter kan förekomma. I princip synes det mig inte rätt att ställa diskriminerande krav på minoriteter, i det här fallet kungahusets barn. Genom läroplaner ges en religionsundervisning som skall ge en start i livet för alla, även sådana som sedan hamnar som riksdagsledamöter, ärkebiskopar eller chef för kammarkollegiet. Varför vara så mycket hårdare mot prinsar och prinsessor? 1 1982/82. 3 sami Nr 24 70-24 75 Jag vänder mig bestämt mot tanken att det är utan betydelse vad som står i landets grundlag, alltså att stadgandet i 4 § inte skulle ha några effekter för de kungliga barnen. Det är visserligen svårt att exakt avgöra om barnet verkligen tror på den oförändrade Augburgska bekännelsen, men svårigheter i möjligheten att kontrollera en lags efterlevnad är ju inte något skäl för att behålla konstiga bestämmelser. Tvärtom, grundregeln måste vara att lagar är till för att följas. Trafiklagstiftningen brukar anges som exempel på att det finns lagregler som inte kan väntas respekteras och som därför är till skada för rättsmedvetandet. Jag tycker inte att det är särskilt välbetänkt att även i grundlagar ha stadgan som kvarstår endast därför att man utgår från att de ändå inte följs. För de berörda barnen kan det självfallet kännas frustrerande att grundlagen ställer krav som synes omöjliga att uppfylla. bör visa barn sådan respekt att man inte utsätter dem för större påfrestningar än nödvändigt, och just denna minoritet harju illa nog ändå genom all uppmärksamhet från veckopressen. avstyrkte (betänkande 1977/78:36) bifall till min motion med motiveringen att frågan inte behandlats i den översyn som då gjorts av successionsordningen (gällande införande av kvinnlig tronföljd). Frågan var alltså inte utredd, för att tala med normalt riksdagsspråk. Men är den utredd, och utredningen i fråga (kyrkomöteskommittén) har föreslagit att stadgandet skall utgå. Det synes därför inte behövas mer utredningar kring vad som bör vara giltigt av det som skrevs i och i . Ett antal remissinstanser har motsatt sig att man ger religionsfrihet åt medlemmar av kungahuset trots att statschefen inte längre har någon reell befattning med angelägenheter. Redan principiellt är detta betänkligt i ett land med religionsfrihet bör man inte i trosfrågor peka ut någon minoritet såsom stående vid sidan av de lagar som gäller för övriga medborgare. Men för att det i partikompromisser sagts att kyrkosystemet kräver att kungahusets barn särbehandlas. Kompromisser är självfallet viktiga i fungerande demokratier. Men räcker det inte med att de berörda barnen åläggs att genomgå den religionsundervisning som läroplan anger samt att barnen vid myndig ålder åläggs att lämna en skriftlig försäkran att de i huvudsak är lojala mot förkunnelse (även med dess leverne med undantag för )? I de fall vederbörande inte avlämnar en dylik försäkran avstängs han eller hon från arvsrätt till tronen. Det är väl känt att medlemmar av har ytterst varierande grad av tro men knappast någon normal människa torde ange sig såsom troende på den oförändrade Augsburgska bekännelsen. En viss flexibilitet borde därför kunna ges även de kungliga barnen, även om man inte vågar låta dem ta ställning själva. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att beslutar ge alla familjer i landet samma grad av religionsfrihet, 2. att för den händelse yrkandet under 1. inte bifalls kungahusets barn endast åläggs undervisning i religionskunskap och därefter vid myndig ålder avkrävs en allmän försäkran om att de accepterar huvudparten av lära, sådan de själva eller lämpligt organ uppfattar den.