mot · G5021378 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1378 Det är viktigt att gymnasieskolan kan erbjuda utbildning för elever med olika anlag och intressen, för såväl praktiskt som teoretiskt inriktade ungdomar. Den satsning på industrin som behöver förutsätter fler utbildade industriarbetare som ungdomarna behöver yrkesutbildning och arbete. Hantverkets betydelse för vårt svenska folkhushåll får heller inte underskattas. har vi upplevt den s. k. slit- och slängperioden. Den är över. En ökad insikt om behovet av aktsamhet och hushållning med våra resurser växer fram och kommer utan tvivel att leda till ett allt större behov av hantverksservice. Vissa hantverk behövs också ur beredskapssynpunkt. Hur skall vi t. ex. klara försörjningen av skor om vi inte har några skomakare? Dessutom har vi en kulturellt betingad hantverkstradition att föra vidare. Nästa generation kommer inte att tacka oss, om vi inte bevarar dels alster av svensk hemslöjd dels förmågan att tillverka dessa. Många ungdomar är också mycket intresserade av någon form av hantverksutbildning. riksdagsbeslut om försöksverksamhet med gymnasial lärlingsutbildning har öppnat utmärkta vägar för ett samarbete mellan skola och företag under gymnasieskolans huvudmannaskap och ansvar. Gymnasieskolan kan härigenom erbjuda ett mera varierat utbud av utbildning och kan därmed antas bli mer attraktiv för de ungdomar som inte söker sig till gymnasiet. Detta är en väg som vi bör gå vidare på. Vid sidan om gymnasial lärlingsutbildning bör möjligheter öppnas att inrättas, k. hantverkslinjer. På dessa linjer skall ungdomarna få den teoretiska utbildningen i skolan och den praktiska delen av utbildningen i form av inbyggd utbildning ute hos olika hantverkare eller hantverksföretag. På det sättet kan elevers specialintressen bättre tas till vara, ungdomar kan beredas utbildning i lite mer udda hantverksyrken där kompetensen annars riskerar att gå förlorad och yrkena dö ut. Bästa tänkbara förutsättningar för att efter en praktisk gymnasieutbildning få ett arbete är goda kunskaper och arbetslivserfarenhet. För att kunna ge ungdomarna just arbetslivserfarenhet, för att inom rimliga ekonomiska ramar kunna ställa ett tillräckligt stort antal platser till förfogande för den praktiska gymnasieutbildningen och för att inte kommunerna skulle behöva ställa i ordning onödigt många och stora egna anläggningar för de praktiska linjerna har de borgerliga regeringarna satsat mera, konsekventare och effektivare på företagsförlagd utbildning än som förut skett. stödet till inbyggd utbildning och lärlingsutbildning har kraftigt ökats, kvaliteten och bredden på den inbyggda utbildningen har höjts och möjligheter till 40-veckors yrkesintroduktion har införts. Allt detta är positiva åtgärder. Trots detta är situationen för den företagsförlagda utbildningen inte fullt ut tillfredsställande . Skall satsningen på inbyggd utbildning, lärlingsutbildning och förhoppningsvis hantverkslinjer bli så lyckosam som vi alla önskar måste vissa saker ut. Det måste slås fast att elevens ställning är att vara elev och inte anställd. Det måste slås fast att arbetsgivarens förpliktelser mot eleven är att ge meningsfull och adekvat utbildning och att något åtagande därutöver inte görs. En heltidsutbildning i gymnasieskolan kan inte förenas med en anställning . Anställning skall vara en följd av utbildningen och inte en del av den. Om en sådan åtgärd konsekvent genomförs kommer med all sannolikhet praktikplatser att i ökad utsträckning ställas till förfogande. Samhället har i en sådan situation också större möjligheter att ställa krav på arbetsgivaren att ställa såväl platser som fullgod handledning till utbildningens tjänst. Det måste också göras klart att när hela utbildningen sker under skolans ledning och ansvar måste den ekonomiska ersättningen till eleven i all huvudsak regleras via det studiesociala systemet. finns det en flora av regler för den ekonomiska ersättningen till elever i inbyggd utbildning i olika branscher. I vissa fall grundas ersättningen på kollektivavtal, i andra fall grundas den på praxis. På en del utbildningar utgår inte ersättning, på en del mycket stora. Denna situation är ohåiibar. De elever som går företagsförlagd utbildning skall vara underställda skolan, ha skolan fullt ut som huvudman och ha samma rättigheter och skyldigheter som de som går de teoretiska linjerna. Vad jag nu sagt bör gälla även lärlingsutbildningen, som fullt ut bör vara en del av gymnasieskolan. För att klarlägga ovan påtalade förhållanden bör fatta beslut innebärande att gymnasieskolans elever fullt ut har skolan som huvudman för sin utbildning. Detta måste innebära att avtal slutna utan att skolan utgör en avtalspart inte gäller gymnasieskolans elever. Det studiesociala systemet måste utformas i enlighet härmed och präglas av en jämlikhetsprincip i förhållande till olika elevgrupper. Med stöd av det anförda hemställs 1. att beslutar att hos regeringen begära att SÖ ges i uppdrag att utarbeta läroplaner och öppna möjligheter för de kommuner som så önskar att inrätta s. k. hantverkslinjer, 2. att beslutar att hos regeringen begära initiativ syftande till att skolan fullt ut är huvudman för samtliga gymnasieelever och att det ekonomiska stödet inryms i det studiesociala systemet.