mot · G502774 · 1982-01-21 00:00:00 — Det är dock fullt möjligt att förbättra den inom de ramar som finns , t. ex. genom att SÖ efter samråd med arbetsmarknadens parter ger ut tydligare föreskrifter. Vi anser att regeringen bör ge SÖ i uppdrag att utfärda föreskrifter för inbyggd utbildning som också beaktar elevernas behov av orientering om sociala förhållanden och fackligt arbete på arbetsplatsen. För att den arbetsplatsförlagda utbildningen skall fungera väl krävs omfattande handledarinsatser. Socialdemokraterna har upprepade gånger krävt att handledarna skall ges ordentlig förberedelse och utbildning för sin uppgift. Handledarnas möjlighet att få lämplig utbildning varierar avsevärt. Genom de regionala SSA-råden genomförs viss sådan utbildning, om än helt otillräckligt. Vissa kommuner har i egen regi genomfört handledarutbildning, t. ex. genom att utnyttja vuxenutbildning. Eftersom formerna för en sådan utbildning liksom behovet och omfattningen av den f. n. är oklara är det enligt vår mening nödvändigt att behandla detta utbildningsbehov i ett sammanhang och då också belysa kostnaderna och fördelningen av dessa. Invandrarelevernas möjligheter att tillgodogöra sig yrkesutbildningen på arbetsplatser bör uppmärksammas i detta sammanhang, bl. a. vad avser handledarnas insatser och behov av instruktioner o. d. på annat språk än svenska. bör som sin mening ge regeringen till känna vad som här sagts om utbildning av handledare för den arbetsplatsförlagda utbildningen. En ökad samverkan mellan skola och arbetsliv kräver också fortbildning av skolpersonalen i arbetslivsfrågor. Ansvaret för fortbildning ligger fr. o. m. /83 i huvudsak hos den lokala kommunen. Vi vill dock i detta sammanhang framhålla betydelsen av att sådan fortbildning kommer till stånd. Enligt gällande regler skall skolan för tillsyn och uppföljning kunna disponera högst av lönekostnaderna av statsbidraget vad avser inbyggd utbildning och lärlingsutbildning (samt högst av verksamhetsbidraget till yrkesintroduktion) för skolledarkostnader, planering och uppföljning. Enligt vår mening är dessa insatser så viktiga att det bör föreskrivas att de angivna delarna av anslaget skall avsättas för att underlätta samverkan mellan skola och arbetsliv. Det bör också vara möjligt för kommunerna att använda delar av dessa medel för att informera och utbilda handledare på arbetsplatserna om målen för den utbildning som äger rum på arbetsplatser. bör därför besluta om dessa förändringar i statsbidragen. Vi har tidigare i olika sammanhang tagit upp frågan om lärlingsutbildning (bl. a. i motion 1978/79:25). Vi har bl. a. krävt att skolstyrelsen skall besluta om bidrag till lärlingsutbildning efter samråd med arbetsmarknadens parter. Ett organ där arbetsmarknadens parter är representerade skall ha godkänt utbildningen. Vi har också krävt att utbildning i allmänna ämnen, främst svenska, matematik och arbetslivsorientering, skall erbjudas de ungdomar som genomgår lärlingsutbildning. Lärlingsutbildning behövs som ett komplement till den reguljära gymnasieskolan i speciella fall. Det kan t. ex. vara fråga om en hantverksutbildning som inte ges i gymnasieskolan över huvud taget eller om en utbildning som inte kan ges i gymnasieskolan i regionen. I vissa fall bör lärlingsutbildning erbjudas av sociala skäl. Det kan t. ex. vara fråga om elever som har särskilt stort behov av att få lön under utbildningen eller av att få vara i en miljö som helt avviker från skolmiljön. Det finns dock vissa nackdelar med lärlingsutbildning genom att den i allmänhet bara kan ge kunskaper om arbetsuppgifter som förekommer hos den enskilde arbetsgivaren/företaget. Den har inte den bredd som fordras för att ge eleverna en stark ställning på arbetsmarknaden och göra det möjligt för dem att möta förändringar i arbetslivet på . Detta är också anledningen till att den traditionella grundläggande lärlingsutbildningen i allmänhet har ersatts med utbildning i gymnasieskolan och att lärlingsutbildning nu framför allt finns som s. k. färdigutbildning dvs. som en specialicerad påbyggnad av en tvåårig bred gymnasieutbildning. Lärlingsutbildning bör därför inte få leda till att yrkesutbildningen i gymnasieskolan begränsas eller inte byggs ut i så stor utsträckning som möjligt. Eftersom det i lärlingsutbildning alltid är fråga om en anställning måste arbetsmarknadens parter ha insyn i utbildningen. Särskilt viktigt är det att skolstyrelsen tar hänsyn till de fackliga organisationernas synpunkter, eftersom deras erfarenheter och kunskaper kan bidra till att lärlingsutbildningen blir så bra som möjligt och inte ett sätt för mindre nogräknade arbetsgivare att skaffa sig billig arbetskraft som inte får yrkesutbildning. Detta är bakgrunden till att vi har betonat att lärlingsutbildningen skall ha godkänts av ett partssammansatt organ innan skolstyrelsen beslutar om bidrag. Normalt skall lärlingsutbildning förläggas till arbetsplatser där det finns ett lärlingsavtal. Statsbidrag till lärlingsutbildning bör endast i undantagsfall utgå till arbetsgivare som ej har slutit lärlingsavtal med berörd facklig organisation. I förordningen (SFS 1980:533) om den treåriga försöksverksamhet med gymnasiala lärlingsutbildning som inleddes , sägs dock ingenting om arbetsmarknadens parter. Vi anser att förordningen bör förtydligas på den punkten. En anledning till att den gymnasiala lärlingsutbildningen i många fall har lett till stor förvirring och administrativt besvär är att man inte har inhämtat och beaktat synpunkter från arbetsmarknadens parter, trots att lärlingsutbildning innebär ett anställningsförhållande som regleras i olika avtal. I förordningen sägs att en del av utbildningen i företaget bör kunna bytas ut mot utbildning i gymnasieskolan eller på annat sät, om eleven önskar det och utbildningsplats kan ställas till förfogande. Det står dock inte något om att kommunen skulle vara skyldig att erbjuda sådan utbildning och stimulera eleverna att delta i den. Antagligen måste utbildning som skall kunna attrahera eleverna i lärlingsutbildning läggas upp på ett okonventionellt sätt och om möjligt ges i anslutning till arbetsplatsen. Vissa elever i lärlingsutbildning har troligen liknande utbildningsbehov som ungdomar som placerats i arbetslivet på s. k. ungdomsplatser. bör ge regeringen i uppdrag att återkomma med förslag till närmare utformning av utbildning i allmänna ämnen för ungdomar i grundläggande lärlingsutbildning. 4.3 Våra förslag till generella arbetsmarknadsåtgärder Som vi tidigare understrukit förklaras den höga arbetslösheten bland de unga först och främst av den ekonomiska stagnationen i och bristen på arbetstillfällen o En första, och därmed helt avgörande, förutsättning för att bryta utvecklingen mot allt flera arbetslösa ungdomar blir därför att den ekonomiska politiken omgående och radikalt läggs om. I särskild motion om den ekonomiska politiken framläggs socialdemokraternas program för att hejda krisförloppet i den svenska ekonomin och lägga grunden för ekonomisk återhämtning. Utan en sådan vändning blir varje särskild åtgärd för att ge ungdomen arbete utan bestående verkan, o Nedgången i den ekonomiska aktiviteten har emellertid nu tillåtits gå så långt att den omläggning av den ekonomiska politiken som kan ske med de socialdemokratiska förslagen får genomslag i form av ökad sysselsättning först . måste arbetsmarknadsplitiska åtgärder sättas in i största möjliga omfattning för att snabbt pressa ned arbetslösheten. I socialdemokraternas motion om arbetsmarknadspolitiken föreslås därför 1. att 200 milj. kr. tillförs AMS för att vidga verksamheten med beredskapsarbeten. Detta ger möjligheter till arbete främst för ungdomar , vilket är av särskild betydelse eftersom ökningen av arbetslösheten i dessa åldersgrupper, även bland de yrkesutbildade, varit särskilt påtaglig , 2. att verksamheten med bidrag för beredskapsarbetare som ersätter personal som får yrkesutbildning, BAMU, återinförs och att BAMU också prövas i privat verksamhet. Denna väg kan äldre ungdomar beredas arbete och tillfälle till arbetslivserfarenhet, 3. att AMS under /83 skall sätta in hela sin kapacitet, i form av beredskapsarbeten och arbetsmarknadsutbildning, för att ge sysselsättning åt arbetslösa. Genom att öka flexibiliteten i arbetsmarknadsutbildningen i syfte att möta de ungas specifika utbildningsbehov kan denna verksamhet bli av särskild betydelse för de äldre ungdomarna, 4. att ungdomar med olika arbetshandikapp ges ökade möjligheter till ett förvärvsarbete. Detta kommer till uttryck i en rad förslag från socialdemokraterna om ytterligare insatser för arbetsanpassning och yrkesinriktad rehabilitering. 4.4 Våra förslag om ungdomsplatser Den växande arbetslösheten bland ungdomarna i åldern visar att regeringens tidigare förslag i bl. a. den s. k. ungdomspropositionen långt ifrån fått avsedd verkan. Arbetslösheten bland dessa ungdomar måste nu ägnas särskild uppmärksamhet. Detta var också bakgrunden till att LO, SAP och SSU slog fast att hittillsvarande åtgärder ej räckte till för att pressa ned arbetslösheten bland de yngsta. avvisades regeringens förslag om försämring av anställningstryggheten för ungdom samt propåerna om sänkta ungdomslöner. a. klargjordes att det redan nu finns avtal som i flertalet fall ger möjlighet till provanställning. Ingångslönerna för ungdom ligger dessutom långt under full lön. Att ge arbetsgivarna fritt fram på dessa områden skulle kraftigt öka riskerna för att ungdomar utnyttjas som billig arbetskraft och konkurrerar ut äldre anställda. I stället fann LO, SAP och SSU tiden vara inne för ett system med ungdomsplatser. Riktlinjerna för denna nya verksamhet lades fram . Arbetarrörelsens förslag väckte så stort gensvar på arbetsgivarhåll att överenskommelse om ungdomsplatser kunde träffas mellan SAF, LO och PTK. har också avtal träffats på det kommunala avtalsområdet. Det är unikt i modern svenk politisk historia att arbetsmarknadens parter och den politiska oppositionen på egen hand tvingas gripa in för att lindra effekterna av en passiv regeringspolitik. I överenskommelsen rekommenderas de lokala parterna att gemensamt inventera möjligheterna att inrätta ungdomsplatser och att träffa överenskommelse om sådana platser i så stor omfattning som möjligt. Parterna understryker att det nu krävs ett helhjärtat stöd från de lokala organisationerna för att hjälpa de berörda ungdomarna. Ansvaret åvilar såväl företagsledning som de anställda och deras organisationer. Ungdomsplatserna är avsedda för 16- och 17-åringar. De skall ge sysselsättning åt ungdomar, som inte kunnat placeras i utbildning eller ordinarie arbete. De skall inte påverka den ordinarie arbetsstyrkan i företaget. Ungdomarna skall utföra uppgifter som medhjälpare, assistenter etc. De kan också sysselsättas med sådana uppgifter som normalt inte utförs. Ungdomar som erhåller ungdomsplatser är anställda . Det föreligger inte något åtagande för företaget att anställa de berörda ungdomarna. Det är emellertid parternas övertygelse, att ungdomarna i fråga, genom den arbetslivserfarenhet de erhåller, generellt sett lättare kommer att kunna erhålla ordinarie arbeten. Företagsledningen, de anställda och deras organisationer har ett gemensamt ansvar för att ungdomarna på ungdomsplatsen erhåller meningsfull och utvecklande sysselsättning, så att de, så snart som tillfälle erbjuds, kan placeras i utbildning eller ordinarie arbete. Ungdomar på ungdomsplatser är enligt överenskommelsen anställda . Tiden kan längst vara . Om ungdom på ungdomsplats vid anställningstidens utgång ännu inte placerats i utbildning eller ordinarie arbete, har de lokala parterna att överväga, huruvida i speciella fall en ny period, understigande , kan komma i fråga. Ungdomarna lämnar företaget så snart lämplig utbildning eller lämpligt ordinarie arbete erbjuds, dock senast som angivits i resp. bekräftelse om ungdomsplats. Ungdom med ungdomsplats erhåller enligt överenskommelsen ersättning med . Beloppet inkluderar semesterersättning. Överenskommelserna om ungdomsplatser bör enligt socialdemokraterna nu följas upp med riktlinjer för statens och kommunernas medverkan i systemet. statsbidrag införs till verksamhet med ungdomsplatser bör systemet med yrkesintroduktion upphöra. Dock bör yrkesintroduktion som påbörjats före utgången av få slutföras efter denna tidpunkt. De riktlinjer vi här anger bör ersätta den förordning som regeringen utfärdat . Ungdomsplatser bör inte erbjudas som ett reguljärt alternativ vid sidan av gymnasieutbildning utan först då andra möjligheter, förvärvsarbete, gymnasieutbildning eller annan utbildning, är uttömda. En god förberedelse för ungdomsplats kan därför vara att man gått igenom introduktionsprogrammet . Vidare utgår vi från att platserna fördelas mellan pojkar och flickor i stort i förhållande till den relativa arbetslösheten. Skolan har ett uppföljningsansvar för alla ungdomar upp till . Verksamheten med ungdomsplatser avser arbetslösa ungdomar i åldrarna . Den har tillskapats i uttryckligt syfte att ge dessa ungdomar en första kontakt med arbetslivet och därmed bl. a. ökad insikt om betydelsen av en god yrkeskunskap. Viss utbildning erbjuds redan i anslutning till ungdomsplatserna. Vi finner det därför naturligt att skolstyrelsen är ansvarig för verksamheten. Mot denna bakgrund bör det ankomma på skolstyrelsen att efter samråd med berörda arbetsgivar- och arbetstagarparter placera ungdomar på platserna. Det bör noteras att det redan i många kommuner finns en särskild organisation för kontakt med ungdom som står utanför gymnasieskolan. Det kan visa sig naturligt att anförtro utplaceringen åt detta särskilda organ, vilket ofta är knutet till det s. k. . I detta råd är Vi finner det därför motiverat att SSA-råden får en aktiv roll när det gäller att följa och genom allmänna riktlinjer utveckla verksamheten. Verksamheten med ungdomsplatser bör inbegripa olika utbildningsinslag. Det kan därvid gälla introduktion på arbetsplatsen, arbetslivsorientering, olika moment av yrkesutbildningskaraktär samt komplettering av baskunskaper i skolämnen. över hela anställningsperioden bör utbildningsinslagen normalt kunna svara mot minst . Tiden för studier beräknas som närvarodag för vilken ersättning utgår. Med tanke på att många av ungdomarna känner stor skoltrötthet bör stor valfrihet gälla för såväl utbildningens uppläggning som utläggning i tiden. Utbildningsinslagen bör kunna handhas av såväl lärare som andra med intresse för och erfarenhet av arbete med de ungdomar det här är fråga om. Sålunda kan bl. a. ungdomsledare, socialarbetare, studiecirkelledare och fackliga förtroendemän komma i fråga. Handledning och uppföljning: Skall anställning på ungdomsplats ge önskat utbyte är det av stor vikt att de nya får god handledning i arbetet av erfarna arbetskamrater. Det bör ankomma på ansvarig skolmyndighet att verka för att ungdomar på ungdomsplatser erhåller handledning. Myndigheten bör även i övrigt fortlöpande följa verksamheten på arbetsplatsen och därvid ta till vara ungdomarnas intresse av meningsfull och utvecklande sysselsättning. De samlade erfarenheterna av verksamheten bör regelbundet underställas skolstyrelsen. För arbetsgivarens kostnader för ersättning till anställd på ungdomsplats samt handledning bör utgå statsbidrag med . per belagd plats och arbetsdag. För detta ändamål bör ett anslag på 180 milj. kr. uppföras på statsbudgeten för /83. Anslaget har beräknats för att täcka statens kostnader för 20 000 anställda på ungdomsplatser under helt år, vid en genomsnittlig anställningstid av 6 månader. För utbildning av ungdom med ungdomsplats samt för planering, uppföljning och tillsyn bör till kommunen utgå bidrag med . per elev och normal utbildningsdag. Vid en verksamhet av den omfattning som angivits ovan blir medelsbehovet 50 milj. kr. Överenskommelsen om ungdomsplatser initierades av LO. Den är ett uttryck för de fackliga organisationernas vilja att ta sin del av ansvaret för att ge arbetslösa ungdomar en meningsfull sysselsättning och en god start i livet. Enligt socialdemokraterna bör de fackliga organisationernas strävanden härvidlag uppmuntras och stödjas. Därför föreslår vi att särskilda medel avsätts för stöd till organisationernas fortsatta arbete med att informera medlemmarna om ungdomsplatsernas syfte och betydelse. För ändamålet bör 1 milj. kr. avsättas på statsbudgeten /83. För verksamheten med ungdomsplatser bör sålunda totalt uppföras bidragsanslag med 231 milj. kr. för nästa budgetår. Nettokostnaden för verksamheten torde dock bli väsentligt lägre. Sålunda avses systemet med ungdomsplatser ersätta nuvarande verksamhet med yrkesintroduktion. Därmed bortfaller kostnader för statsverket (inkl. studiestöd) med ca 90 milj. kr. reduceras successivt statens utgifter för kontant arbetsmarknadsstöd och beredskapsarbeten för 16-17-åringar. Vid fullt utbyggd verksamhet med ungdomsplatser torde dessa senare medelsbehov i det närmaste helt bortfalla. Utvecklingen i samhället har skapat många möjligheter för ungdomar till ett varierat utnyttjande av fritiden. Föreningslivets och kommunernas insatser inom barn- och ungdomsverksamheten har varit omfattande. Enligt en rapport från så genomförs i vårt land ca 100 000 lokala aktiviteter i föreningsregi och av alla ungdomar är medlemmar i någon ungdoms- eller idrottsförening. Fritidsaktiviteterna uppvisar betydande skillnader i olika samhällsgrupper. Andelen teaterbesök, konsertbesök och musicerande på eget instrument är mycket högre i socialgrupp 1 än i socialgrupp 3. Motsvarande skillnader finns också beträffande idrottsutövning. Även i fråga om medlemskap i föreningar är socialgrupp 1 relativt sett bättre företrädd. De fysiska uppväxtmiljöer, som starkt påverkar ungdomars utveckling, är också mycket ojämlika. I vissa områden saknas fritidsaktiviteter för barn och ungdomar nästan helt. Andra miljöer är starkt dominerade av utbudet från kommersiella anläggningar. Många ungdomar tillbringar stora delar av sin fritid i socialt helt olämpliga miljöer. Dessa ungdomar ofta svåra sociala problem. Kamratkretsen har stor betydelse för ungdomars utveckling, men många ungdomar saknar kamrater. Naturligtvis spelar hemmet en avgörande roll när det gäller att ge de unga stimulans, trygghet och identitet. Men ett stort antal ungdomar har splittrade hemförhållanden och dåliga relationer till föräldrar och andra vuxna. Betydande insatser behöver göras för att underlätta för ungdomar att få uppleva gemenskap med andra ungdomar och vuxna. Ungdomar behöver för sin utveckling möjligheter att pröva sina krafter genom att ta ansvar för olika situationer. Vårt samhälles utveckling medför dock att ungdomarnas möjligheter att ta ansvar blir alltmer beskurna. De institutioner som arbetar med ungdomar, t. ex. skolan och fritidsgårdarna, styrs i vårt land efter moderna förvaltningsprinciper. Administration och planering ligger långt från dem som slutligen berörs av besluten. Den ekonomiska administrationen av skolor och fritidsgårdar är totalt skild från ungdomarna, som därför inte ges någon uppfattning om vad verksamheten kostar eller vad ifrån resurserna kommer. De administrativa rutinerna är ofta både säkra och effektiva. Men deras pedagogiska konsekvenser är oftast inte genomtänkta. Det vuxna samhällets inställning till ungdomar präglas av uppfattningen att de inte är i stånd att hantera ekonomiska frågor eftersom dessa är alltför komplicerade. Samhällets krav på effektivitet gör att ungdomarna inte släpps in i samhällets produktionsprocess i vid mening. Effekten blir att ungdomarna endast får en roll i vårt samhälle, nämligen som konsumenter. Barn och ungdom utsätts för ett starkt kommersiellt tryck i vårt samhälle. Många använder sin fritid till att passivt ta emot färdiga produkter. Den tekniska utvecklingen har lett till ett omfattande utbud på massmediaområdet, ett utbud som också är alltmer präglat av våldsinslag. Den kommersiella nöjes-, fritids- och modeindustrin påverkar i hög grad ungdomarnas ideal och normbildning. Innehållet i verksamheten bygger ofta på värderingar som står i motsatsställning till t. ex. skolans och förskolans mål när det gäller uppfostran. Den kommersiella passiverande ungdomskulturen ökar riskerna för social utslagning och därmed följande missbruk av alkohol och droger. Alkoholmissbruket är sannolikt landets största sociala och medicinska problem. Verkningarna av missbruket utgör en mycket tung belastning framför allt för enskilda människor men också för samhället. I alkoholmissbrukets spår följer omfattande personliga tragedier. har dock en tydligt attitydförändring till bruket av alkohol inträffat. Debatten kring alkoholproblemen har varit mycket omfattande. Intresset för missbruksproblemen har breddats och fördjupats. Ett av de mest glädjande tecknen i konsumtionsutvecklingen är de förbättringar som har skett bland ungdomar. I många fall har ungdomsorganisationerna gått före i kampen mot droger. Narkotikamissbruket omfattar färre personer än alkoholmissbruket och är ett nyare problem. Det är förödande för dem det drabbar. Dödligheten bland de unga narkotikamissbrukarna är högre än i motsvarande åldersgrupper i totalbefolkningen. Narkotikan är ett allvarligt hot mot solidariteten i samhället, i synnerhet genom sin påtagliga anknytning till den växande organiserade och ekonomiska brottsligheten. Samhället är nu utsatt för en ny offensiv från den organiserade brottsligheten som marknadsför narkotika. Bland ungdomar i framför allt storstadsregionerna, men även i landet i övrigt, ökar haschmissbruket kraftigt. Vad som kan betecknas som systematiska marknadsföringskampanjer förekommer vid skolor, universitet och militärförband. Undersökningar visar på attitydförändringar till hasch hos stora ungdomsgrupper. Man upplever haschmissbruket som mindre skadligt. Denna utveckling måste brytas. Det behövs information och attitydpåverkan. Ungdomarna måste få alldeles klart för sig att hasch är narkotika, att hasch är farligt. De senaste årens forskning har också med allt större skärpa visat på allvaret i de skadeverkningar, som kan uppstå vid haschmissbruk. Det direkta ansvaret för att skapa goda betingelser för ungdomens fritidsaktiviteter faller i stor utsträckning på kommunerna. Dessa har också, som regel, tagit sitt ansvar genom olika verksamheter (fritidsgårdar, idrottsoch friluftsanordningar etc.) samt stöd till föreningslivet. Kommunerna har också ett betydande ansvar för de ungdomar som av olika anledningar (missbruk av alkohol etc., sociala störningar) har svårigheter i relationen till skola och kamrater, i att få arbete osv. Vi har i tidigare riksdagsmotioner lagt fram förslag om särskilda insatser för just dessa ungdomar. Eftersom regeringen avser att återkomma till i detta frågeområde, avvaktar vi t. v. regeringens förslag. Ungdomsorganisationerna spelar en viktig roll för att bryta denna utveckling. Inom föreningslivet erbjuds barn och ungdomar en verksamhet där engagemang, ansvar och gemenskap utvecklas. Det finns därför starka skäl för att samhället på olika sätt stöder föreningarnas verksamhet. I ett läge då ungdomens problem växer i samhället måste det ses som särskilt viktigt att barn och ungdomsorganisationerna ges bättre förutsättning att utvecklas sin verksamhet. Detta borde vara en självklarhet för alla som vill stimulera att barn och ungdomar får en meningsfull fritid. Den borgerliga ungdomspolitiken har i stället lett till betydande försämringar för föreningslivet. Anslaget till ungdomsorganisationerna har varit utsatt för gradvis urholkning under det borgerliga regeringsinnehavet. Bidragen har inte bara försämrats i relation till kostnadsutvecklingen utan har också fått vidkännas kraftiga direkta nedskärningar till följd av föregående års budgetproposition. Socialdemokraterna i kulturutskottet har i en rad motioner varnat för effekterna av minskade anslag till föreningslivet (senast i motion 1980/ 81:1251). Satsningen på barn och ungdom och deras organisationer kan leda till minskade kostnader på andra anslag.