mot · G502780 · 1982-01-21 00:00:00 — Utan barnen stannar . Barn och trafik hör inte ihop. Många är de slagord som - och i och med den tätnande storstadstrafiken slagit fast att det gäller att välja - barnen eller bilarna. Detta är främst ett problem för tätorterna. Visserligen sker de flesta riktigt svåra trafikolyckorn/ vid landvägskörning. Där spelar de höga hastigheterna en avgörande roll. Det är farten som knäcker och dödar. Då folkpartiregeringen sänkte högsta bashastigheten på våra vägar blev resultatet att antalet dödsolyckor sjönk, som den åsyftade minskningen av energi uppnåddes. Svårigheten med lägre bashastigheter på vägarna - 90 i stället för 110,70 eller 80 i stället för 90 och 50 eller 60 i stället för 70 - är att upprätthålla respekt för fartgränserna. Regler som ingen lyder urgröper respekten för andra lagar. En kraftigt skärpt trafikövervakning av nu gällande hastighetsgränser är ett bättre första steg mot ökad trafiksäkerhet. Förhållandena kan också vara olika landsdelar emellan. Den fart som är orimlig på en landsväg i kan mycket väl vara väl anpassad för förhållandena i nordligare delar av landet. I tätorterna sker emellertid de flesta olyckorna med personskador och med barn och äldre inblandade. Det är de oskyddade trafikanterna som råkar illa ut vid övergångsställen, i närheten av skolor, daghem och pensionärshotell. 1983 skall bli ett Nordiskt Trafiksäkerhetsår. Redan nu bör vi i större utsträckning uppmärksamma den fara som sammanställningen barn och bilar utgör. Barn kan inte uppfostras att se farorna. De är inte små vuxna. Den fysiska mognadsgraden i ögon, hörsel och nervimpulser gör att varseblivningen och reaktionsförmågan inte är desamma som hos en vuxen. Ett barns begreppsvärld är också en annan. Vi måste därför se till att barnen inte utsätts för situationer de inte klarar - inte förlita oss på att vi kan lära dem att hantera farorna. I tätorterna har inte privatbilen samma funktion som den har på landsväg. I städerna måste vi minska den totala bilvolymen och mer förlita oss på kollektiva färdmedel. Först därigenom kan vi minska avgaserna och bly utsläppen i luften - föroreningar som också de främst drabbar barnen. Barn befinner sig rent fysiskt närmare avgasutsläppen och får genom sin större syreupptagningsförmåga en större andel farliga ämnen in i blodet. De drabbas också som växande organismer värre av ämnenas skadeverkningar utvecklingen av nervsystem, benstomme m. m. försämras. Det är också först genom en minskning av tätortsbilismen och hastigheten som antalet trafikolyckor kan minskas. I ett flertal större städer prövas olika metoder för att dämpa bilarnas hastighet. Trafiksaneringar av olika slag har ofta syftat till att skapa skyddade bostadszoner och att samla genomfartstrafiken till större leder. De fysiska hinder som börjat utnyttjas utgör en värdefull metod. Gupp på gatorna som biliserna måste krypköra över, avsmalnade gator eller trottoarer i sicksack, bussgator m. m. är trafikreglerande metoder som kunde användas i ännu större utsträckning. De utvärderingar av hittillsvarande försöksverksamhet som skett, t. ex. i , har visat på goda resultat. I har också principbeslut fattats om att begränsa hastigheten framför stadens alla daghem, skolor, fritidshem och pensionärshem. Reformen är under genomförande. Som alternativ - och för att slippa ryckig hastighet och för stor skyltflora - har även diskuterats en sänkt bashastighet för hela tätorten . Någon typ av varningsmärken i samband med ovan nämnda institutioner måste dock alltid till. Trafikregleringarna i tätort har byggt på tanken om trafikseparering, dvs. att skilja de oskyddade trafikanterna från bilarna. Planeringen av nya bostadsområden har skett i enlighet härmed. Nya tankar har förts fram, hämtade från främst och . Barnen och bilarna skulle då få samsas om utrymmet. Bilarna får ta sig fram, men på gångtrafikanternas villkor. Hela gatan blir ett opholdsområde eller en stillevej. Kanske kan metoden i vissa fall vara en lämplig lösning, men stor försiktighet bör dock iakttas om principen om trafikseparering skall överges. För de barn som färdas i bilarna har förhållandena trots allt förbättrats . Hur ofta såg man inte förut småbarn i framsätet och barn klättrande lösa i bilkupén! Genom ett gott produktutvecklingsarbete och genom lagstiftning om bilbälte sitter nu flertalet små barn i barnstol, bakåtvända såsom experterna rekommenderar. För de äldre barnen, som bör sitta i baksätet, är emellertid bilbältet för högt placerat. Lagen bör därför kompletteras med krav på bälte och särskild sittkudde för de äldre barnen. Genom en sådan kudde kan barnen använda ordinarie säkerhetsutrustning. En stor del av det nordiska trafiksäkerhetsåret bör ägnas barnen i trafiken och hastigheten såsom några av de värre hoten mot trafiksäkerheten. Mot bakgrund av ovanstående yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående betoningen av barnens säkerhet i trafiken inom ramen för det nordiska .