mot · G502363 · 1982-01-19 00:00:00 — m. fl. : Tusentals ejdrar sitter på skären utanför och inväntar en kvalfull död. De har ätit musslor som förgiftats av alger av typen dinoflagellater, som börjat uppträda i allt större mängder längs den svenska . Så lyder en av de många larmrapporterna om en allt sjukare havsmiljö. Havet har länge betraktas som en outtömlig förvaringsplats för avfall och föroreningar förorsakade av människans aktiviteter. Många av de påfrestningar vi människor utsatt havet för har visserligen varit läkbara. Men frågan är om vi nu inte inom stora områden uppnått en gräns för vad havsmiljön kan bära av ökad belastning av ett allt större antal förorenade ämnen. Sker inte en radikal förändring i vårt sätt att behandla havet löper vi en uppenbar risk att oskattbara natur- och näringsvärden aldrig kommer att kunna återställas. En fortsatt passiv hållning inför tilltagande havsföroreningar kommer att allvarligt försämra våra möjligheter att utnyttja havet såväl konventionellt som icke-konventionellt, t. ex. genom den begynnande akvakulturén. Havet kan bli vår framtida kornbod. Men bara om vi själva vill och medvetet verkar för en sådan utveckling. Forskare har varnat för allt allvarligare hot mot bottenfaunan. upptäcktes massförekomst av grönalger i . Störningar i havet i form av osedvanligt stor plantontillväxt blev särskilt uppmärksammade 1980, då stora havsområden från i norr till i söder uppvisade syrebrist i bottenvattnet, massdöd av bottendjur och fiskflykt. Samma störningar återkom 1981 och på forskarhåll anser man inte det inträffade vara någon enstaka företeelse som enbart kan hänföras till speciella förhållanden i väderlek och vattenomsättning. Planktonblomningarna har lett till rubbningar i delar av kustekosystemet. Det rör sig om en mycket stor biomassa, som om den inte förs vidare i näringskedjan, kraftigt tär på vattnets syreförråd när organismerna dör. Genom syrebristen har bottenfaunan inom stora områden slagits ut. Musselodlingar har skadats, hummern är liksom havskräftan allvarligt hotad och i södra kan redan vissa av sillens lekplatser vara drabbade. Fiskarter som livnär sig på bottendjur lämnar de syrefattiga områdena. Fisket har på många håll och framför allt i lidit svåra förluster genom uteblivna fångster. Enligt fiskenämnden i har fiskarnas inkomstbortfall beräknats till ca 1 milj. kr. * = vattenbruk eller odling av fisk och andra vattenorganismer rapporterar att en stor del av fisken, särskilt torsk, nästan försvunnit inom vissa områden, i synnerhet i norra . Fångsterna av flatfisk i och , som anses vara en av de viktigaste reproduktionsplatserna för dessa fiskarter i sundet, har halverats. Genom undersökningar av Marinbotaniska avdelningen i och i har konstaterats att syrgassituationen i bottenvattnet i och angränsande vatten varit sämre än 1980. Även om massutvecklingen av de planktiska dinoflagellaterna inte varit riktigt lika våldsam som 1980 har man nu funnit nyin vandrande, giftproducerande arter, vilka tidigare inte varit kända i svenska vatten. Detta inger farhågor för framtiden, inte minst mot bakgrunden av att vi står inför en utveckling av nya näringsgrenar genom den ökade akvakulturen med odling av både fisk och musslor. Från andra håll i världen vet vi att dessa giftproducerande dinoflagellater kan orsaka omfattande skador på sådana odlingar. Vad som gör problemen i ännu mer allvarliga är att de är någon lokal företeelse. Syrebristen och blomningarna har konstaterats över betydligt större områden från i söder till i norr. I har man gjort motsvarande iakttagelser i västra . Nästan samstämmiga forskarrapporter, sammanställda av Miljövårdsberedningen, anger närsalterna och då främst det kväve som i stora mängder tillförs havet via vattendragen, som den viktigaste föroreningskällan. Det ter sig mot denna bakgrund som alltmer angeläget att mera ingående och konsekvent granska jordbrukets påverkan på havsmiljön. Växtnäringsläckaget från jordbruket utgör en betydande föroreningskälla för såväl ytsom grundvatten och en företags- och nationalekonomisk belastning som kraftigt underskattats. Mer än hälften av de totala kväveförlusterna från svensk mark till havet kommer från jordbruksområden. Vi kan se en stigande trend i havsvattnets kväveinnehåll i både och . Genom undersökningar av bl. a. vet vi att på och södra jordar inte sällan förekommer en kraftig överdosering av gödselmedel. Ett intressant åskådningsexempel är Lagans vattensystem, där den av jordbruksbygd omgivna Smedjeån vid högvatten transporterar mer kväve än hela , trots att dess flodområde bara utgör en tjugofemtedel av Lagans. I motion 1980/81:588 föreslog vi en rad åtgärder för att skydda havsmiljön. skriver i betänkande 1981/82:13 att man med allvar ser på rapporterna om allt tätare återkommande skador på det biologiska livet i kustvattnen utanför och . framhåller utskottet vikten av kraftfulla insatser mot denna typ av havsföroreningar. Trots denna markering från utskottets sida och trots att övergödningsproblemen nu börjar få samma dignitet som försurningen har inte regeringen uppmärksammat frågan i årets budgetproposition. Mot denna bakgrund framstår det som mycket angeläget att på basis av de forskningsresultat som redan föreligger och genom stöd till ytterligare intensifierade forskningsinsatser skyndsamt initierar åtgärder för att förhindra en ytterligare utarmning av havsmiljön. Att i detalj fastställa alla orsakssammanhang skulle ta alltför i anspråk. Därför måste forskningsarbetet fortsätta parallellt med att omgående åtgärder sättes in mot de mest påtagliga föroreningskällorna. Ett program för att förbättra havsmiljön måste ha följande innehåll: Ett åtgärdsprogram för långsiktig hushållning med havets resurser utarbetas på regeringens initiativ. Programmet bör syfta till att motverka en ökad föroreningsbelastning och att successivt minska pågående utsläpp i första hand i de mest belastade delarna. Akutområdet med omgivande vatten utses till testområde för fördjupade studier och direkta insatser. Jordbrukets gödsling och dess konsekvenser för havsmiljön belyses närmare genom bl. a. nedskärningar av kvävegivor, ändrad odlingsinriktning, bättre stallgödselhantering inom testområdet m. m. En utökad kontroll av . Problemet är planktonalgernas kraftiga tillväxt. En högre provtagningsfrekvens måste eftersträvas eftersom dessa alger har en mycket snabb omsättning. En sådan verksamhet kan förutom kunskapsuppbyggnaden även tjäna som ett varningssystem för fiske och akvakultur. Problemen är av den storleksordningen att den begränsade undersökningsverksamhet som pågår i inte är tillräcklig för att utreda orsakssammanhang på den korta tid som är nödvändigt. Inte minst med tanke på det nuvarande fisket och den framtida akvakulturen är forskningsinsatserna viktiga. Detta gäller de kontinuerliga, uppföljande studierna. Dessutom är kraftiga grundforskningsinsatser nödvändiga. Skall vi i ha någon möjlighet att utveckla och bedriva akvakultur är baskunskaper om giftiga dinoflagellater ett oundvikligt krav. har ingen sådan satsning gjorts. De kostnader som uppkommer för enskilda och samhälle, som en följd av en alltmer förorenad havsmiljö, såsom minskade fiskefångster och sämre bad- och andra rekreationsmöjligheter, måste ställas i relation till här föreslagna åtgärder. Föroreningarna av våra havsvatten är en överle vn adsfråga. 1* 1981182. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär att åtgärder vidtas mot föroreningar i havsmiljön i enlighet med vad som i motionen anförts. () () P.O. () () () () () () ()