mot · G502517 · 1982-01-20 00:00:00 — 1981/82 517-526 Slopande av brottsrubriceringen narkotikaförseelse Genom en serie lagändringar har straffet för grovt narkotikabrott höjts i olika omgångar. Statsmakterna har med dessa höjningar önskat markera en allt strängare inställning till illegal narkotikahantering i stor skala. Narkotikalagstiftningens största svaghet har visat sig vara de närmast verkningslösa påföljderna för narkotikabrott av lägre grad (narkotikaförseelse). Dessa brott utgör en betydande andel av det totala antalet brott mot narkotikastrafflagen och berör huvudparten av illegal narkotikahantering i de yttersta leden där bl. a. försäljningen till missbrukare sker. har en markant skärpning skett i åklagarnas praxis för bedömning av innehav av narkotika för som det heter eget bruk. Strafföreläggande med böter är ett vanligt sätt att avgöra dessa ärenden. Böter är emellertid inte någon lämplig påföljdsform vare sig för langare eller för missbrukare. Endast för individer som sporadiskt tagit befattning med narkotika i mindre omfattning torde böter vara en tjänlig påföljd. Böter är inte tillräckligt för att avskräcka langare och möjliggöra ett mer kännbart ingripande mot deras verksamhet. Många langare torde regelmässigt kalkylera med en viss upptäcktsrisk och vissa böter samt slå ut kostnaderna härför på sina priser. Kärnproblemet för polis och åklagare vid ingripande mot langare är att i varje enskilt fall kunna styrka att narkotikan innehavts i försäljningssyfte. Detta kan vara svårt då langarna ofta grips med enbart små mängder narkotika på sig och uppger att denna mängd är för eget bruk. Vid misstanke om narkotikaförseelse finns ej möjligheter att genomföra kroppsbesiktning eller husrannsakan för att utröna om narkotikainnehavet utgjort del av en mer omfattande handel. Om brottsrubriceringen narkotikaförseelse avskaffas kommer all illegal hantering av narkotika att betraktas som narkotikabrott eller grovt narkotikabrott. En sådan lagändring skulle medföra betydande fördelar. För det första får polis och åklagare större möjligheter att genomföra kroppsbesiktning och husrannsakan och därmed utröna omfattningen av den illegala narkotikahanteringen. Strafföreläggande blir ej längre möjligt. Därmed förhindras att narkotikalangare drar fördel av en slentrianmässig behandling av de mindre narkotikamålen. Domstolarna får möjligheter att differentiera mellan verkliga missbrukare och de langare som försöker dölja sin verksamhet bakom en missbrukarroll samt att genomföra personundersökningar. Det blir också möjligt att utdöma ett bredare spektrum av påföljder 1 1981182. allt efter omständigheterna i det enskilda fallet. Påföljderna kan också successivt skärpas vid upprepade brott. Genom den nya lagen om vård av missbrukare (LVM) finns möjligheter för domstol att överlämna missbrukare till vård i stället för fängelse. Ett slopande av brottsrubriceringen narkotikaförseelse behöver därför inte för de enskilda missbrukarna innebära någon automatisk skärpning i bedömningen av påföljderna. Slutligen står det klart att det strävan från statsmakternas sida att komma till rätta med den allt grövre organiserade narkotikabrottsligheten genom att främst försöka slå ut dess toppfigurer och profitörer nu måste kompletteras med åtgärder som inriktas mot den utbredda narkotikamarknaden och slår ut den från grunden. För att ge de lokala rättsvårdande möjligheter att mer effektivt än ingripa mot denna marknad bör brottsrubriceringen narkotikaförseelse avskaffas och all illegal befattning med narkotika betraktas som minst narkotikabrott. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar upphäva 2 § i narkotikastrafflagen (1968:64).