mot · G502215 · 1982-01-14 00:00:00 — m. fl. Massmedias rätt till nyhetsbevakning Frågan om massmedias frihet att anskaffa och förmedla nyheter och information har fått ökad aktualitet. Vid ett sportarrangemang i har vägrats tillträde till lokalen, och arrangörerna meddelade att vakter skulle utplaceras för att hindra televisionens bevakning av tävlingarna. Den unika händelsen har sin förklaring i att arrangören på förhand sålt sändningsrätten av rörliga bilder till ett videoföretag. Frågan är om det inträffade nu är inledningen till ett skede av ökade svårigheter när det gäller massmedias bevakning av offentliga arrangemang. Risken är onekligen stor med hänsyn till de kommersiella videoföretagens snabba utveckling och därmed ökade ekonomiska makt. Frågan får därmed tryckfrihetsrättsliga aspekter. Det svenska samhället är ett öppet samhälle Denna öppenhet har skapats främst genom vår tryckfrihetslagstiftning, som har till syfte att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Tryckfrihetslagstiftningen är därför inriktad på att ge skydd mot samhället, dvs. mot myndigheter och allmänna organ. I grunden ligger här den svenske medborgarens gamla rätt att ta del av allmänna handlingar. I så måtto ger den nu gällande svenska lagstiftningen goda arbetsmöjligheter för massmedia i dess uppgift att uttrycka tankar och åsikter, att granska myndigheter och kommentera beslut och att förmedla nyheter och information. Lagstiftningen ger däremot inte massmedia motsvarande rättigheter till insyn beträffande enskild person. Detta är också en självklarhet - den enskilde skall åtnjuta skydd för sitt privatliv. Samma skydd måste ges till organisationers och föreningars slutna sammankomster. Vad som däremot måste vara öppet för i princip fri nyhetsförmedling och bevakning är varje sammankomst av offentlig karaktär, oavsett om entréavgifter upptags eller inte. Som exempel kan anges arrangemang inom sportens och teaterns område eller kulturområdet i övrigt. Offentliga politiska möten hör självklart också hit. Denna princip innebär inte att radion och televisionen skall äga oinskränkt sändningsrätt från arrangemang som är beroende av entréavgifter. Arrangören måste självklart ha rätt till ersättning för det publikbortfall som en direktsändning i radio och television innebär. Sådana överenskommelser är också regel numera. Den inledningsvis relaterade händelsen visar emellertid att det är möjligt att genom civilrättsliga avtal utestänga massmedia inte bara från direktsändning utan även från sådan bevakning som innebär stumpvisa glimtar i efterhand. Det skulle innebära att den som en självklar uppgift och rättighet bedrivna nyhetsbevakningen skulle hindras - inte av samhället men av ekonomiska makthavare. Vissa nyheter och viss information skulle därmed undanhållas allmänheten, eller stå till förfogande endast på de ekonomiska makthavarnas villkor. En sådan utveckling måste förhindras. Den gränsdragning som måste ske mellan informationsrätt och enskild rätt är svår och kräver noggranna överväganden, lämpligen då i form av en särskild utredning. Givetvis kan frågan också överlämnas till yttrandefrihetsutredning. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning i syfte att klargöra massmedias rätt att bedriva nyhetsbevakning med hänsynstagande till enskild rätt. () () ()