mot · G5021600 · 1982-01-26 00:00:00 — m. fl. Naturvårdsinsatser i fjällvärlden, m. m. I fjällvärlden finns vårt lands mest värdefulla naturområden. Här finns skilda naturtyper: högalpina glaciärområden, högproduktiva älvdalar, hedområden med stora botaniska värden m. fl. Fjällvärlden erbjuder också utomordentliga rekreations- och turistvärden såväl sommar- som . Fjällområdet är också en bas för rennäringen. På olika sätt har statsmakterna sökt skydda fjällvärlden mot olika typer av exploatering. Redan i seklets början avsattes nationalparker. Ytterligare parker har tillkommit . Sarek-Padjelanta-Stora Sjöfallet är ett av världens största sammanhängande skyddade områden. Genom riktlinjer i den fysiska riksplaneringen har de viktigaste delarna av fjällen givits ett visst skydd. I dessa s. k. obrutna fjällområden skall tyngre exploatering i princip inte tillåtas. I praktiken är det dock inte lika väl ställt. Inte ens nationalparksskyddet dvs. kravet att till kommande generationer spara särskilt värdefulla naturtyper - har visat sig hållbart. I har ingrepp och gränsändringar skett vid en rad tillfällen för att möjliggöra vattenkraftsutbyggnad. nationalpark genombryts av den s. k. , som är under byggnad. Riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen har visat sig tänjbara så snart de ställts mot mer konkreta företagsekonomiska krav. Det gäller bl. a. skogsbruk, utbyggnad av fritidshus och vägbyggnation. Det finns också en rad nya hot av detta slag, även mot de mest skyddsvärda fjällområdena. Framskridna planer finns på vattenkraftsutbyggnad t. ex. vid Tjäkovaratj. Önskemål finns också om nya vägdragningar. Den mineralpolitiska utredningen har föreslagit omfattande prospektering efter malm och mineraler. Sådan exploatering drabbar också rennäringen. Det är nu nödvändigt att ge det svenska fjällområdet ett bättre och mer varaktigt skydd mot exploatering. Området innehåller värden som måste sparas för naturvård och för kommande generationer men också göras tillgängligt för fler människor. De svenska fjällen är f. ö. även i ett europeiskt perspektiv enastående. Vi vill i denna motion peka på några åtgärder i detta syfte. Det starkaste skyddet är att inrätta nationalparker. Bland områden som bör komma i fråga som nationalparker är Taavavuoma i . är ett område norr om med bl. a. ett utomordentligt rikt fågelliv och stora botaniska värden. En särställning intar Sjaunjaområdet. Det innehåller bl. a. det största och viktigaste våtmarksområdet i fjällvärlden. Det är otillgängligt och är särskilt viktigt från naturvårdssynpunkt. Området har sådana värden att det bör avsättas som nationalpark. Därvid bör också ombildas. Delar av denna nationalpark är så exploaterade att de inte fyller de höga anspråk som bör ställas på en nationalpark. De oexploaterade delarna av parken bör föras till SarekPadjelanta och till en ny . Dessa frågor tas utförligt upp i en annan motion av m. fl. (fp), 1981/82:1455. Det måste också understrykas att nationalpark innebär att ingen exploatering får ske, vilket slagit fast. I andra områden bör naturreservat kunna ge tillräckligt skydd. Det gäller bl. a. Norrbottensdelen av Tärna-Graddisområdet. Den fysiska riksplaneringen är ett viktigt instrument för att lösa konflikter mellan olika motstående intressen. Genom riksdagsbeslut har bl. a. s. k. obrutna fjällområden avgränsats. För dessa har också antagits vissa riktlinjer, bl. a. i syfte att förhindra olika typer av exploatering. Vattenkraftsutbyggnad får t. ex. inte komma till stånd. Riktlinjerna bör ges större tyngd i de konkreta konfliktsituationer som uppstår. Det är därför positivt att regeringen aviserat ett förslag att riksplaneriktlinjerna kommer att lagfästas. Riktlinjerna innebär inte att olika näringsintressen behöver eftersättas, enbart att exploateringstrycket riktas mot områden där de motstående intressena inte är lika starka. Prospektering efter t. ex. mineraler kan koncentreras till områden utanför de obrutna fjällområdena. Tyngre utbyggnad för turism kan förläggas utanför de avgränsade områdena. Rennäringen är väl anpassad till de naturgivna förutsättningarna och kan utan konflikter bedrivas inom såväl nationalpark som obrutna fjällområden. Barrskogarna närmast fjällen är i allmänhet opåverkade av modernt skogsbruk och har ovärderlig betydelse för naturvården och renskötseln. Detta gäller särskilt barrskogarna inom de s. k. obrutna fjällområdena. Enligt den fysiska riksplaneringens riktlinjer bör karaktären hos dessa områden bevaras, vilket bl. a. innebär att intensivt skogsbruk inte bör förekomma (prop. 1977/78:31, CU 1977/78:9, rskr 1977/78:99). I intensivt skogsbruk innefattas kalavverkning, markberedning, gödsling, kemisk bekämpning och inplantering av främmande trädslag. Ett intensivt skogsbruk förutsätter också ett ganska omfattande vägbyggande. Vidare är skogen i de obrutna fjällområdena klassad som svårföryngrad, vilket innebär att slutawerkning inte får ske utan tillstånd. Gällande bestämmelser har visat sig vara otillräckliga för att åstadkomma det skydd för fjällskogarna som den fysiska riksplaneringens riktlinjer torde ha syftat till. Utmed hela fjällranden pågår eller planeras omfattande avverkningar som också berör de obrutna fjällområdena. I praktiken förekommer ett intensivt skogsbruk också inom dessa områden, varigenom deras unika värden delvis riskerar att gå förlorade. Det är nödvändigt att detta skogsbruk bedrivs med särskild hänsyn till miljön. För att bevara vildmarkskaraktären bör inga skogsbilvägar få byggas. Större kalhyggen, hyggesplogning, kemikalieanvändning och dikning bör inte heller få komma till stånd. Nästan alla de känsliga skogsområden det här är fråga om ägs av staten och förvaltas av domänverket. Det handlar därför inte så mycket om att ändra gällande bestämmelser som berör skogsbruk i områden som är av stort värde för naturvården. Grundläggande är i stället hur samarbetet mellan och naturvårdsmyndigheterna inriktas på att anpassa den här aktuella verksamheten till andan i naturvårdslagen och den fysiska riksplaneringen. Det bör förutsättas att domänverket så snart det är fråga om t. ex. skogsbruk som berör ett obrutet fjällområde tar hänsyn till beslut om den fysiska riksplaneringen och anpassar verksamheten därtill, i samarbete med vederbörande myndighet. Det bör också förutsättas att domänverket samarbetar med naturvårdsmyndigheterna för att medverka till en god framförhållning när det gäller inrättande av naturreservat och liknande åtgärder med stöd av naturvårdslagen. Som nämnts finns inom fjällområdet mycket stora förutsättningar för rekreation och olika former av turism. De skyddsåtgärder vi tidigare förordat har även syftet att ge människor möjligheter till naturupplevelser. Rätt utformad kan turismen förenas med kraven på naturskydd. Särskild hänsyn måste också tas till rennäringens intressen. Åtgärder på turismens område måste ske i samråd med samerna. För samerna erbjuder turismen också goda möjligheter till sysselsättning, t. ex. genom kombinationsnäring. Fjällvärlden erbjuder en rik variation av möjligheter, såsom längre turer med övernattning i tält eller i stugor längs leder. Det finns också möjligheter till kortare turer, liksom till dagsturer från en fast förläggning. Pionjär på området är () som gjort oerhört mycket för att väcka intresse för fjällturism och som driver olika fjällanläggningar på ideell grund. En måttlig utbyggnad av leder och övernattningsstugor behövs för att ta emot fler turister. Likaså krävs vid flera av de större fjällanläggningarna renoveringar och utbyggnader. Det är nödvändigt att tillskjuta allmänna medel för att utbyggnader skall komma till stånd och för att verksamheten skall kunna drivas vidare enligt den filosofi om relativ avsaknad av lyx och låga priser som karaktäriserat den. Fjällturism i enkla former måste ses som en del i en social rekreations- och turistpolitik som bör ha samhällets stöd. Genom olika regeringsbeslut har medel kunnat anvisas som bidrag till ombyggnader och upprustningar av en del av STF:s fjällstationer. Besluten baseras på förslag från en särskild arbetsgrupp som i rapporter (Ds Jo 1981:3) Huvudmannaskap och kapitalförsörjning analyserat bl. a. kapitalbehovet. Arbetsgruppen har också föreslagit att ytterligare medel från anslaget för anläggningsstöd under jordbrukshuvudtiteln utgår för drift m. m. av STF:s fjällanläggningar. Arbetsgruppens förslag har fått stöd av remissinstanserna. Jordbruksministern har dock under det nya anslaget I 2 Rekreationsstöd m. m. bantat utredningens förslag om ett anslag på . Det är angeläget att bidraget utgår med det av arbetsgruppen föreslagna beloppet. Omkostnaderna för fjällanläggningar är av naturliga skäl större än för andra turistanläggningar. STF, som i stor utsträckning finansierar sin verksamhet genom medlemsavgifter och frivilliga bidrag från medlemmarna, har stora svårigheter att få fram tillräckliga medel för underhåll. Det är heller inte möjligt att höja logipriser m. m. alltför mycket om verksamhetens rekreationspolitiska och sociala inriktning skall kunna bibehållas. Vi föreslår därför att från anslaget 1 2 under huvudtitel . utgår till STF. Denna höjning kan åstadkommas genom omfördelning inom anslaget som föreslagits till . Tyngre utbyggnader för fjällturism bör förläggas till platser som redan nu har anläggningar. Det gäller t. ex. , , och för att ta några exempel från norra fjällområdena. I anslutning till dessa behöver också viss basverksamhet byggas ut. Det gäller t. ex. s. k. fjällpatruller, som finns enbart i . Långfärder på skidor innebär risker. Det är nödvändigt att fjällsäkerhetsverksamheten får sådana resurser att de senaste årens olyckor kan undvikas. I anslutning till de större vandringslederna eller till nationalparkerna behövs informationscentraler. Ett annat önskemål är att ett nationalparksmuseum inrättas i . Turistsatsningar av detta slag ger åtskilliga arbetstillfällen i glesbygd och ger ett värdefullt komplement till den mer kommersiella turismen. Andra insatser för att främja fjällturismen är att skapa snabba och billiga kommunikationer från Syd- och till olika platser i fjällens närhet. Viktigt för att klara verksamheternas ekonomi är också att få en större spridning av t. ex. fjällvandringar. En koncentration sker nu till juli och . Fjällen erbjuder dock minst lika mycket i senare delen av . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av ytterligare naturvårdsinsatser i fjällvärlden. () () * Se även motionerna 1981/82:1601-1602.