mot · G5021891 · 1982-01-26 00:00:00 — 1981/82: 1891 Genom beslut i tillsattes tre arbetsgrupper för att behandla frågor om svartåkning och olagligheter inom den yrkesmässiga godstrafiken. Efter sammanställning i av arbetsgruppernas förslag, har regeringen lagt fram proposition 1981/82:78 om vissa yrkestrafikfrågor. I propositionen lämnas förslag till förenklingar av lagstiftningen rörande den yrkesmässiga trafiken och förordas åtgärder för att komma till rätta med olagligheter inom branschen. I vissa delfrågor i propositionen har vi avvikande synpunkter. Därutöver vill vi ta upp vissa frågor och förslag som inte behandlats i regeringens förslag. Vi har vid ett flertal tillfällen, både i motioner och interpellationer, krävt åtgärder för att komma till rätta med de omfattande olagligheterna inom transportbranschen. I motion 1979/80:1747 krävde vi en rad förändringar av reglerna för yrkesförarnas arbets- och vilotid samt skärpt kontroll och tillsyn för att förbättra efterlevnaden. Det är väl bekant att en omfattande laglöshet råder inom åkeribranschen. En åsikt för övrigt som delades av samtliga berörda parter i de arbetsgrupper som tillsatte . Vi kan dock med beklagande konstatera att regeringen inte velat ta ställning fullt ut och följa de förslag som framkom i arbetsgruppernas arbete. I proposition 1977/78: 137 föreslog regeringen bl. a. att behovsprövningen vid beställningstrafik för godstransporter skulle tas bort. beslutade i enlighet med propositionens förslag med motiveringen att ett effektivare utnyttjande av transportapparaten främjades och att de administrativa rutinerna förenklades. Utvecklingen inom transportbranschen pekar dock på att de farhågor som bl. a. de anställdas fackliga organisation hade besannats. Från såväl branschorganisationer, fackliga organisationer som myndigheter, exempelvis länsstyrelser och kronofogdemyndigheter, påtalas att en omfattande överetablering kommit till stånd. Orsaken härtill står till stor del att finna just i att behovsprövningen avskaffats. Med hänsyn till att samtliga i branschen involverade är eniga, föreligger mycket starka skäl för ett införande av en samhällsekonomisk prövning vid tillståndsgivning för beställningstrafik för godstransporter. Härvid ges de tillståndsgivande myndigheterna möjlighet att direkt kunna avvisa ansökningar om trafiktillstånd med hänvisning exempelvis till arbetsmarknadsläget inom regionen. Vi förutsätter att detta kan ske genom ett samarbete mellan parterna på arbetsmarknaden och myndigheterna: länsstyrelse och länsarbetsnämnd. Genom en begränsning av antalet tillstånd underlättas förutsättningarna för att komma till rätta med den illojala konkurrensen inom branschen. Trafiktillstånd får endast ges till den som med hänvisning till yrkeskunnande, personliga och ekonomiska förhållanden samt andra omständigheter av betydelse, bedöms vara lämplig att driva verksamheten. Denna prövning skulle enligt arbetsgruppers uppfattning underlättas om länsstyrelserna regelmässigt redovisade tillståndsansökningar till åkeriföreningarna och avdelningar. Inom dessa organisationer finns nämligen en bransch- och personkännedom som utgör ett ytterst värdefullt komplement till uppgifter från myndigheternas register och liknande källor. Det förekommer i ökande omfattning att företag som inte är åkeriföretag får trafiktillstånd och anmäler sina firmabilar på tillstånd. Dessa fordon används sedan - förutom för firmakörningar i yrkesmässig trafik t. ex. för returfrakter eller för att på annat sätt utnyttja överkapacitet. Eftersom det normalt endast torde krävas särkostnadstäckning för denna trafik kan den även om den i och för sig innebär ett rationellt utnyttjande av en befintlig fordonspark leda till oönskade konsekvenser för den traditionella yrkesmässiga trafiken. Vi föreslår därför att tillståndsmyndigheterna ges möjlighet att förhindra denna biandtrafik så att trafiktillstånd förbehålls trafikutövare som har yrkesmässig trafik som sin näring. Den ekonomiska lämplighetsprövningen av den som söker eller har tillstånd till beställningstrafik för godstransporter regleras i förordningen (1978:690) om ekonomisk lämplighetsprövning i vissa ärenden om yrkesmässig trafik. En utbyggd lämplighetsprövning ansågs kunna motverka etablering av företag som saknade möjligheter att driva rörelsen under godtagbara former. När behovsprövningen för beställningstrafik för godstransporter helt avskaffades bibehölls den särskilt reglerade ekonomiska lämplighetsprövningen. Som grund för tillståndsmyndighetens bedömning av den ekonomiska lämpligheten när det gäller tillstånd till beställningstrafik för godstransporter, skall ligga en av sökanden, resp. tillståndshavaren utförd ekonomisk utredning. Denna skall bl. a. omfatta verksamhetsbeskrivning, årsbudget och finansieringsplan. Innan utredningen sänds in till skall granskning vara utförd av en regional utvecklingsfond eller av en auktoriserad revisor. Departementschefen förklarar i propositionen att den särskilda ekonomiska lämplighetsprövningen grundar sig på omfattande bestämmelser, vars tillämpning medför en hel del arbete för såväl tillståndsmyndigheterna som för den enskilde företagaren. Värdet av den ekonomiska lämplighetsprövningen anses inte motsvara det arbete och de kostnader som läggs ned. Det föreslås därför att den ekonomiska lämplighetsprövningen för godstrafiken som gäller skall avskaffas. Vi anser att formerna för den ekonomiska lämplighetsprövningen bör ses över och kompletteras men att den bör bibehållas. Den har ett inte oväsentligt värde så till vida att den tvingar sökanden till eftertanke och ger honom vissa insikter om vad som verkligen krävs i ekonomiskt hänseende för att driva en åkerirörelse. Den ger dessutom vissa uppgifter av värde för prövningen. Enligt vår mening behövs dock inte sådan prövning för redan etablerade transportföretag som bedriver verksamhet i s. k. större omfattning. Som lämplig gräns härför föreslås innehav av trafiktillstånd för godsbefordran för 5 fordon. Inom transportbranschen bedrivs som vi tidigare nämnt olaga yrkesmässig trafik i betydande omfattning. Detta sker särskilt inom storstadsområdena. Det är vidare inte ovanligt att företagare inom branschen inte betalar skatter och avgifter. Överträdelser av exempelvis arbetstids-, fordons- och vissa vägtrafikbestämmelser förekommer också. Vi socialdemokrater ser mycket allvarligt på överträdelserna. De nämnda oegentligheterna innebär nämligen en illojal konkurrens för de åkare som följer lagar och förordningar samt minskade intäkter för det allmänna. Trafiksäkerheten påverkas också negativt. För att upptäcka de här nämnda trafikutövarna erfordras effektiva vägkontroller. Kontrollen bör i första hand utföras av polismyndigheterna, men samarbete bör även ske med trafiksäkerhetsverket och yrkesinspektionen. Det är dock viktigt vilket erfarenheterna från den speciella kontrollgruppen inom visat - att dessa kontroller blir s.k. heltäckande, dvs. att de omfattar tillämpningen av samtliga bestämmelser inom yrkestrafikområdet. Polismyndigheterna bör därför åläggas att i ännu större utsträckning genomföra sådana vägkontroller. Vidare bör yrkestrafiklagstiftningen ses över och kompletteras med regler som ger möjlighet att i samband med vägkontroller kunna förhindra fortsatt färd. Enligt nuvarande lagstiftning gäller att den sorn bedriver yrkesmässig trafik utan tillstånd kan dömas till böter eller fängelse . har dock endast påföljden dagsböter kommit till användning för olaga yrkesmässig trafik. I den olaga yrkesmässiga trafiken omsätts stora penningbelopp. Med hänsyn till att den som utövar den olagliga verksamheten sannolikt inte heller fullgör sina ekonomiska skyldigheter gentemot det allmänna, blir vinsterna för den enskilde transportören stora. De böter som utdöms är i regel så lågt satta att de inte innebär något större ekonomiskt intrång för den dömde och har heller ingen preventiv verkan. Med hänvisning till vad som har sagts bör det därför införas någon form av avgiftssanktion som innebär en mera kännbar reaktion från samhällets sida. Ett sådant system finns i den överlastavgift som yrkas enligt lagen om överlastavgift. Denna avgift påförs ägaren oberoende om böter ådömts för förseelse av fordonen som påträffas med överlast och utgår med olika belopp beroende på hur stor överlast det är fråga om. Detta system har visat sig fungera väl, och antalet överträdelser har minskat markant sedan överlastavgiften infördes. Det bör vara möjligt att knyta ett liknande avgiftssystem till olaga yrkesmässig trafik. Ett sådant system kan kontrolleras på olika sätt vilket arbetsgrupperna redovisat. Genom att solidarisk betalningsskyldighet åläggs transportören och transportköparen vinner man ytterligare fördelar. En sådan konstruktion är inte främmande i lagstiftningssammanhang. Från de fackliga organisationernas sida har även framförts krav om ytterligare skärpning av sanktionsbestämmelserna såsom att fordon som används i olaga yrkesmässig trafik tas i beslag och förklaras förverkade samt att bestämmelser införs om effektivare brukandeförbud. De här redovisade möjligheterna att utforma avgifts- och sanktionssystem bör utredas vidare. Regeringen bör återkomma till med förslag till skärpt ekonomisk påföljd för olaga yrkesmässig trafik. I yrkestrafiklagen finns även en bestämmelse om ansvar för uppdragsgivaren/transportköparen. Paragrafen innebär att om beställningstrafik för godstransporter har bedrivits utan tillstånd döms den för vars räkning den otillåtna transportören utföres till böter. När det gäller att förhindra olaga yrkesmässig trafik är det inte endast på transportören som intresset bör inriktas. Det är lika väsentligt att genom olika åtgärder motverka att allmänheten anlitar sådana transportörer som saknar rätt att bedriva trafiken. 1 detta sammanhang kommer frågan om det s. k. transportköpareansvaret in i bilden. De nuvarande bestämmelserna om transportköpareansvar ger ingen entydig vägledning i frågan om vem som egentligen bär det ansvaret. En stor del av den yrkesmässiga trafiken bedrivs på så sätt att transportuppdragen förmedlas genom mellanhänder, t. ex. speditörer, transportförmedlingsföretag, lastbilcentraler och åkeriföretag som anlitar För att undanröja den tveksamhet som råder bör en specialisering ske så att det klart framgår att de kategorier som har nämnts omfattas av ansvaret. I departementspromemorian (Ds B 1980:10) Den grå arbetskraften och skattekontrollen, finns förslag kring den s. k. grå arbetskraften. Detta betänkande och kontrollen av den offentliga upphandlingen behandlades i en socialdemokratisk partimotion (mot. 1980/81: 1462) under allmänna motionstiden . I motionen föreslås en ändring av de offentliga upphandlingsbestämmelserna så att det klart framgår att även entreprenörernas skatte- och avgiftsförhållanden skall beaktas vid anbudsprövningen. Så sker i vissa kommuner och landsting, bl. a. med gott resultat i , men i princip inte på det statliga området. När det gäller betänkandet Den grå arbetskraften och skattekontrollen ifrågasätts i motionen effektiviteten av de föreslagna åtgärderna. För det privata näringslivet förordas i motionen i stället en rutin som tar till vara och bygger på erfarenheterna från . En sådan rutin bör enligt motionen kompletteras med bestämmelser om uppdragsgivarens betalningsskyldighet m. m. av i princip den innebörd som föreslås i betänkandet Den grå arbetskraften och skattekontrollen. Motionen har, såvitt nu är i fråga, ännu inte behandlats av . Vi delar den bedömning som gjorts i den åberopade motionen och vill för vår del framhålla det angelägna i att de där föreslagna åtgärderna vidtas möjligt. I propositionen omnämns också vissa missförhållanden inom taxinäringen. För att komma till rätta med dessa föreslås att taxametern skall vara av godkänd typ och att dess fastsättning i fordonet skall vara plomberad. Vi delar helt den uppfattning som framförts men anser att den bör kompletteras något. I propositionen omnämns att AB skall godkänna de företag som skall äga rätt att plombera taxametrar. I branschen förekommer i ganska betydande omfattning att trafikutövare är agenter för olika taxameterföretag och således säljer och bidrar med installationer av dessa. Inte minst ur allmänpreventiva synpunkter är det viktigt att dessa företag inte får rätt att arbeta med plomberingen av taxametrarna. Den bör ske fristående från taxiutövningen. Härigenom undanröjer man både eventuella misstankar om och möjligheter till missbruk. Detta bör av ges regeringen till känna. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om behovsprövning vid beställningstrafik för godstransporter, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om den ekonomiska lämplighetsprövningen, 3. att beslutar att avslå regeringens förslag att upphäva 2 kap. 10 § yrkestrafiklagen, 4. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om att komplettera yrkestrafikförordningen med regler som ger möjlighet att i samband med vägkontroller kunna förhindra fortsatt färd, 5. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om förslag om skärpt ekonomisk påföljd för olaga yrkesmässig trafik, 6. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om plombering av taxametrar. () () () () () () () () () () () () () ()