mot · G5022018 · 1982-01-26 00:00:00 — Det är viktigt att den motsättning som råder mellan mål och medel i skogsvårdslagstiftningen och mellan denna och den praktiska skogspolitiken undanröjs. Detta innebär bl. a. att rationella och beprövade metoder i skogsskötsel måste tillåtas, inkl. användning av kemiska bekämpningsmedel i kontrollerade former. Likaså måste en intensifierad skogsvård, främst avseende beståndsanläggning och ungskogsgallringar, komma till stånd. Vidare måste kvaliteten på det bestånd som anläggs höjas. Ökad gödsling och en 1981/82: 2018 ökad dikning är angelägen. Frågan om kemisk lövslybekämpning har ännu inte fått en långsiktig lösning. Det tillfälliga förbudet har i avvaktan på en sådan föreslagits att t. v. förlängas. Det är viktigt att ett nytt förslag snabbt utarbetas med sådan innebörd att det kan vinna majoritet i . Enligt moderata samlingspartiets mening kan det förslag som utredningen om användningen av kemiska medel i jord- och skogsbruket framlagt och som väl tillgodoser skogsbrukets krav på effektiv och ekonomisk lövslybekämpning läggas till grund härför. Eftersom skogen täcker en mycket stor del av vårt lands yta är den också en viktig del av vår naturmiljö. Den ger rika möjligheter till friluftsliv och rekreation. Att bevara en rik och naturlig flora och fauna i skogslandskapet är ett självklart mål. Detta gäller skogsmarken i dess helhet. För att åstadkomma detta måste vissa områden behandlas särskilt varsamt och beläggas med aktsamhetsregler, exempelvis naturvårds-, naturskydds- och nationalparksföreskrifter. På den övervägande delen av skogsmarken skall dock ett rationellt skogsbruk bedrivas. Förändringar i skogsmiljön får där accepteras. Skogsmiljön och skogens ekosystem har aldrig varit statiskt. Åtgärder som vidtas och de metoder som kommer till användning måste ta biologiska hänsyn. Naturvårdens krav och skogsbrukets målsättning förenas därför att de ekologiska villkoren är grunden för utnyttjandet av våra naturresurser. Om skogsskötseln inte får utvecklas och skogsproduktionen förblir eller minskar, reduceras de resurser som erfordras för att tillgodose även självklara naturvårdskrav. Den ökande försurningen av våra vattendrag, skogar och jord måste bemästras. Den är ett av de allvarligaste långsiktiga miljöhoten, inte minst för skogens del. Frågan är av sådan dignitet att det är nödvändigt att ytterligare åtgärder i form av forskning och internationella begränsningar av svavelutsläppen kommer till stånd. Det är nödvändigt att på eftersträva ett produktionsprogram för svenskt skogsbruk med avverkningsmål utöver nu gällande riktlinjer. För att möjliggöra detta måste lönsamheten i skogsbruket bli sådan att skogsägare stimuleras till avverkning och reinvesteringar i god skogsvård. Enligt vår mening är skattesystemets nuvarande utformning det centrala för hela utbudsproblemet - och därmed också för problemet med alltför låg ambitionsnivå inom skogsskötseln. En genomgripande reform av marginalskatterna är nödvändig för att påtagligt påverka avverkningsbenägenheten inom det privatägda skogsbruket. Intill dess att en sådan omläggning är genomförd måste särskilda, temporära regler införas. En administrativt enkel metod är att från inkomst av skogsbruk medge extra avdrag av det slag som beslutats av vårriksdagen 1981. har i sitt slutbetänkande redovisat att ett sådant avdrag bör, för att ge effekt, uppgå till . Avdraget bör därför höjas till för såväl rotposter och avverkningsuppdrag som leveransvirke. På så vis uppnås en extra stimulans för 1981/82: 2018 Ett avdrag kommer att leda till ökade avverkningar och bättre råvaruförsörjning. Genom de ökade avverkningarna och minskat importbehov är åtgärden samhällsekonomiskt och statsfinansiellt självfinansierande. Lönsamheten inom skogsbruket är beroende av i vilken utsträckning kommunala garantiskatter och skogsvårdsavgifter tas ut. Med nu gällande regler tillämpade på kraftigt höjda taxeringsvärden blir det sammanlagda uttaget en stor fast pålaga för alla skogsägarkategorier. Enskilda fastigheters bärkraft påverkas negativt med åtföljande mindre ekonomiskt utrymme för god skogsvård. Skogsvårdsavgiften får inte utvecklas till en extra pålaga på skogsbruket avsedd att tillföra statskassan pengar. Den skall inte heller utformas så att den medverkar till en ekonomisk omfördelning mellan olika skogsägarkategorier och/eller skogsbruk i skilda avkastningslägen. Så länge avgiften uttas måste medlen helt disponeras för insatser, vilka kommer hela skogsbruket till godo och därmed långsiktigt stärker industrins råvarubas. Någon uttaxering för ändamål därutöver får inte förekomma. Skogsvårdsavgiften bör sänkas till 0,av skogsbruksvärdet fr. o.m. Detta uttag är f. n. tillräckligt för att finansiera de insatser som vi anser svarar mot skogsvårdsavgiftens syfte. Regeringens förslag till sänkning av avgiften till 0,är otillräckligt. Det svenska yrkesfisket har förbättrad lönsamhet fått svårigheter. Åtgärder krävs i syfte att ge fiskeripolitiken ett meningsfullt innehåll. En sådan åtgärd är det prisregleringssystem som trädde i kraft . Emellertid måste åtgärder fortlöpande vidtas när det gäller att tillvarata svensk fiskerinärings intressen. Detta gäller främst fiskegränser och frågor rörande fiskezoner, vilka är en del av det internationella samarbetet. avtal med EG är oförmånligt, eftersom ett system med ensidiga tullar accepteras i detta avtal. Betydande exportsvårigheter liksom svårigheter för den inhemska fiskberedningsindustrin är en följd av detta avtal. Fiskerinäringen ger alltjämt sysselsättning och utkomst för människor i bygder där det är svårt att finna ersättning för förlorade arbetstillfällen. Sysselsättningseffekten är både direkt och indirekt genom fiskets roll som råvaruleverantör till livsmedelsindustrin. Fisket och vår fiskeflotta har också stor betydelse från beredskapssynpunkt både samhällsekonomiskt och direkt för det militära försvaret. Fiskerinäringens produktionsmål bör syfta till ökad försörjning med svenskfångad fisk. Förutsättningar torde föreligga att bygga ut den svenska fiskberedningsindustrin och därmed öka vårt lands fiskförsörjning. För att vårda den resurs som värdefulla fiskarter utgör bör skydd skapas för hotade arter. Forskningsinsatser krävs för att öka kunskapen om 1981/82: 2018 olika arters reproduktion, resistens mot miljögifter och tillgång till och val av födoämnen samt för att redovisa underlag för nödvändiga temporära begränsningar av fisket. Exempel på en viktig fiskart som behöver skydd är laxen som minskar såväl på ost- som . Internationella överenskommelser är av största betydelse då de flesta fiskstammar är gemensamma för flera territorialvattenägare. Fiske är också en omfattande fritidssysselsättning. Därför måste avvägningar göras så att yrkesfisket skyddas mot sådant fritidsfiske som bedrivs i betydande omfattning med yrkesmässig utrustning och till avsalu. Då lönsamheten inom fiskerinäringen var som lägst och försåldes en stor del av vår moderna fiskeflotta till utlandet. Detta har resulterat i att flottan, med undantag av sillfiskeflotta, numera är åldersstigen. Flertalet båtar är byggda . En successiv modernisering av fiskeflottan är angelägen. att åtgärder vidtas för att främja svensk export av främst animaliska livsmedel, att bistånd i ökad utsträckning skall ges i form av svenskt spannmål, att regleringsramen för s. k. utbyteshandel skall utvidgas, att åtgärder skall vidtas för att öka möjligheterna för lantbrukare att erhålla stöd enligt förordningen om glesbygdsstöd, att livsmedelssubventionerna skall avvecklas, att tvångslagstiftning i syfte att öka skogsavverkningen skall avvisas, att förslag till kemisk lövslybekämpning i kontrollerade former och som tillgodoser skogsbrukets behov skall föreläggas , att det extra avdraget från inkomst av skogsbruk skall höjas till för , att skogsvårdsavgiften skall sänkas till 0,av skogsbruksvärdet fr. o. m. och att avgiften endast skall disponeras för insatser som kommer hela skogsbruket till godo. En god miljö är av central betydelse för att viktiga mänskliga behov skall kunna tillgodoses. En natur så långt möjligt fri från föroreningar och nedsmutsning kan skänka den avkoppling och bereda den rekreation som hör en meningsfull och rik fritid till. Men aktiva insatser för att värna miljön är framför allt av betydelse för att säkra positiva livsbetingelser för kommande generationer. Genom okunnighet och försummelser har viktiga miljö- och naturvärden kommit att hotas i och andra länder. Medvetenheten om miljöns betydelse har emellertid starkt förbättrats . Framstegen inom miljövården nationellt och internationellt - har varit mycket stora. Det finns mot denna bakgrund skäl att se optimistiskt på 1981/82: 2018 våra möjligheter att åstadkomma de förbättringar av vår omgivning som ansvaret för framtiden lägger på oss. Svensk miljöpolitik har gamla traditioner på miljövårdsområdet. Genom tidiga insatser i och i internationella fora har vårt land kunnat medverka till att miljöhänsyn numera uppfattas som en självklar del av välfärdspolitiken. I flertalet länder har miljövårdsarbetet varit inriktat på reparativa åtgärder. Vad som förstörts har man i möjligaste mån sökt återställa. Det som inletts är emellertid en ny fas, där miljöhänsynen blir en integrerad del av enskilda människors och industriers handlande. I pågår f. n. flera utredningar, som kan förväntas lägga fram förslag om åtgärder på skilda miljövårdsområden . I avvaktan på dessa finns det f. n. inte skäl att i detalj föreslå åtgärder i olika avseenden. Däremot finner vi det angeläget dels att skissera den grundsyn moderata samlingspartiet utgår från vid bedömningen av olika förslag inom miljövårdsområdet, dels att framföra krav som i första hand inriktas på mera grundläggande insatser för att möjliggöra det nödvändiga hänsynstagandet till sådana miljövärden som vi finner omistliga. Det moderna välfärdssamhället moderna välfärdssamhälle har skapats genom att människor med kunnande och framtidstro förmått utnyttja och utveckla vad jord och natur erbjudit. I förmågan att förädla givna förutsättningar till någonting mera ligger en grundläggande förklaring till den välfärdsutveckling som den industrialiserade världen genomgått. Genom tekniska och andra landvinningar har arbetet gjorts mindre betungande, fritiden kunnat utökas och kontakterna mellan människorna stärkas. Industrisamhället har förmått spränga tidigare gränser för vad som ansetts möjligt. Det har åstadkommits genom att naturresurser betraktats som möjligheter till förbättrade villkor för människorna inte som tillgångar som inte får utnyttjas. I själva verket är det genom själva användningen som naturresurserna fått ett värde. Detta har i sin tur stimulerat uppfinningsrikedom och kunskapssökande för att göra resurserna mera uthålliga och användbara. Världen är genom denna dynamiska process rikare än . I övergången från det trånga lokalsamhället med dess materiellt och socialt starka begränsningar till dagens mångfasetterade och rika samhällsform ligger själva förutsättningen för den mänskliga frigörelse som är vårt århundrades främsta kännetecken. Människor tvingas inte längre acceptera tidigare sociala restriktioner. Möjligheter till personlig utveckling oavsett bakgrund kan erbjudas på ett sätt som varit möjligt. 1981/82: 2018 Det görs inte sällan gällande att den utveckling som vårt samhälle genomgått skulle ha skett i strid med naturens och miljöns krav. Dagens samhälle heter det ibland är i otakt med naturen. Vi förbrukar mer än vad vi återför till förfång för dem som kommer efter oss. Vi kan för vår del inte acceptera ett sådant synsätt. Den utveckling som dagens industrisamhälle genomgått har självfallet inte varit problemfri. Utnyttjandet av naturens förutsättningar har i somliga fall kommit att ske på ett sätt som - om det får fortgå - allvarligt skulle störa våra möjligheter till fortsatt utveckling. För att möjliggöra framsteg i något avseende har uppoffringar gjorts, vilka vid senare överväganden framstått som mindre välbetänkta. Inte minst gäller detta uppgivna omistliga naturvärden. Detta slags problem, som i och för sig inte skall bagatelliseras, utgör emellertid inte motiv för de grundläggande förändringar av hela vårt samhällssystem som ibland förespråkas i syfte att skapa något som anses som ekologiskt riktigare. Vetenskapen ekologi handlar om samspelet mellan olika organismer och dessas omgivning. Ekologin kan ge värdefulla bidrag till den politiska beslutsprocessens analys av olika förändringars och handlingsvägars konsekvenser. Däremot kan den inte ge besked om hur framtiden i detalj skall gestaltas. Vilka förändringar man önskar främja och vilka företeelser man vill undvika måste till slut avgöras efter att hänsyn har tagits till andra faktorer. Ekologin ensam ger alltså inte något svar på hur samhället bör utvecklas. Däremot är ekologiska kunskaper ett viktigt komplement till andra vetenskaper för att skilda utvecklingsstrategiers konsekvenser skall kunna belysas så väl som möjligt. Det är på detta sätt ekologin bör utnyttjas. Görs den däremot till substitut för de sammanhållna värdesystem som anger de utvecklingsmöjligheter våra samhällen har att välja mellan undergrävs dess möjligheter att bidra till våra kunskaper om framtiden. Ekologisk grundsyn i denna tappning kan leda till stagnation och tillbakagång i de många hänseenden där dagens industrisamhällen förmår garantera välstånd och frihet. Dagens svenska samhälle brottas med svåra ekonomiska problem. Om inte vår ekonomiska balans återupprättas hotas grundläggande värden inte bara av materiell natur. Det kan i och för sig hävdas att ekonomiska problem inte bör påverka våra strävanden att skydda värdefull miljö till gagn för kommande generationer. I realiteten är emellertid ett sådant synsätt inte rimligt i och jämförbara länder som inte hotas av omvälvande miljöfaror som vissa andra länder lever med. Att vidta miljöskyddande åtgärder av skilda slag är ytterst en fråga om 1981/82: 2018 Att bevara ett landskapsområde i stället för att utveckla det för att uppnå andra syften kräver att man kan avstå från de fördelar utvecklingen innebär. På motsvarande sätt innebär åtgärder för att snabbt - i stället för under - frigöra oss från en i längden oacceptabel miljöförorening att man anser sig kunna avstå från andra verksamheter och insatser som också kräver resurser. Insatser på miljöområdet kan alltså inte ses isolerade från insatser på övriga samhällsområden. Den svenska samhällsekonomins tillstånd är så allvarligt att återställd ekonomisk styrka måste ges högsta prioritet. Därmed skapas förutsättningar för att vi skall kunna avsätta de resurser som god miljövård kräver. Då de ekonomiska tillgångarna är begränsade, är det emellertid desto viktigare att olika metoder tas till vara för att åstadkomma så mycket som möjligt också inom miljöområdet. Kalkning av försurade sjöar parallellt med att ny teknik i syfte att begränsa svavelutsläppen vinner insteg är ett exempel. Ofta visar sig f. ö. sådana metoder vara väl så effektiva. Av vikt är dessutom att miljöskydds- och naturvårdsarbetet bedrivs i sådana former att största möjliga effektivitet möjliggörs. Ett gott beslutsunderlag är en grundläggande förutsättning för ett verkningsfullt miljövårdsarbete. Forskningen är härvid av speciell betydelse. Administrationen av miljövårdsforskningen är, liksom administrationen av flertalet andra prioriterade forskningssatsningar, starkt knuten till den ansvariga statliga myndigheten, i det här fallet . Därigenom vinns obestridligen den fördelen att områden som statsmakterna anser särskilt angelägna kan prioriteras i forskningshänseende. En till den berörda statliga myndigheten hårt knuten forskningsorganisation innebär emellertid också nackdelar. Därmed ökar risken för kortsiktiga forskningsbedömningar. Den angelägna objektiviteten och mångfalden i forskningsinsatserna kan också motverkas. Alternativet till dagens forskningsorganisation åren motsvarande satsning direkt på universitet och högskolor. Då kommer avvägningen mellan olika starkt specialiserade forskningsområden och andra inomvetenskapliga bedömningar att göras av dem som är bäst insatta i forskningsläget och dessutom vetenskapligt mest kompetenta. Ett förslag med denna innebörd framfördes av oss till 1978/riksdag. Som svar på vår hemställan framhöll jordbruksutskottet: Utskottet vill erinra om att en betydande del av det statliga stödet till miljövårdsforskning utgår på andra vägar än genom nu förekommande anslag. Den under ledning av och dess forskningsnämnd bedrivna verksamheten avser företrädesvis målinriktad miljövårdsforskning av sektoriell karaktär. Utskottet vill erinra om att tillkomsten av den särskilda forskningsnämnden vid medförde en betydande sam 1981/82: 2018 ordning och rationalisering av landets miljövårdsforskning. Genom nämndens och dess bedömningsgruppers arbete har samband med universitetsforskningen etablerats. Också med andra organ som ekonomiskt stöder miljövårdsforskning har kontakter för samordning upprättats. Bland sådana organ kan främst nämnas styrelsen för teknisk utveckling och naturvetenskapliga forskningsrådets ekologikommitté. Vi finner inte utskottets argumentering övertygande. Vi tvivlar inte på att genom sin forskningsnämnd förmår stimulera samarbete. Snarare förhåller det sig så att vi ser en fara i att sektorsmyndigheten är så framgångsrik i detta hänseende att den fria sökande forskningens arbetsvillkor allvarligt undermineras. Vi vidhåller således vår uppfattning att en successiv omfördelning av de anslag för miljöforskningsändamål som f. n. går till bör inledas med det snaraste. bör huvuddelen av ifrågavarande anslag övergå till naturvetenskapliga forskningsrådet och till universitet och högskolor med på området aktuell kompetens. Inom egen ram bör emellertid en viss grundläggande forskningskompetens kvarstå, i första hand för att rätt kunna bedöma erhållna forskningsresultat både från vårt eget land och från utlandet. De styrmedel som används för att nå de miljöpolitiska målen är av administrativ karaktär. Genom regleringar, i vissa fall generella men i huvudsak selektivt inriktade, anges den mängd föroreningar som en viss verksamhet får belasta miljön med. Ett alternativ eller i vissa fall ett komplement till regleringar är avgifter. Moderata samlingspartiet anser att miljöavgifter är en användbar styrmetod. Genom avgifter belastas en förorenare med de kostnader som en viss verksamhet ger upphov till också i miljöhänseende. Används avgifter som ett komplement till regleringar kan längre gående miljöskyddsåtgärder sannolikt stimuleras. Sådana restavgifter bör verksamt bidra till en successivt nedgående föroreningsnivå och stimulera forskning kring lämplig teknik. Det bör emellertid understrykas att svårigheterna är betydande när det gäller att fastställa lämpliga avgiftsnivåer. Avgifter kan komma att sättas mera på basis av lösa antaganden än på analyser av det pris som miljönyttigheten i fråga bör betinga. Likaså torde frestelserna vara stora att utnyttja avgifter för fiskala syften. Vi vill på grund av dessa svårigheter inte nu förorda ett generellt användande av miljöavgifter. Fortsatta studier på avgiftsområdet bör emellertid göras. Miljöproblem är internationella. De flesta länder, särskilt de på ungefär samma utvecklingsnivå, möter i huvudsak samma slags föroreningar från den egna produktionen, men också föroreningar som med vindar och vatten sprids mellan länderna. 1981/82: 2018 Det internationella samarbetet inom naturvård och miljö har efter hand fått en allt större omfattning. Praktiskt taget alla mellanstatliga organisationer, både de med världsomspännande och de med regional räckvidd, har sådana frågor på sina program. Flertalet av sysslar t. ex. i någon utsträckning med naturvårds- och miljövårdsproblem. Miljöpolitiken är alltså ett internationellt problemområde genom att föroreningar lätt transporteras från ett land till ett annat. Också i ett annat hänseende har miljöpolitiken en internationell dimension. Samordnas inte miljövårdsarbetet kan de kostnader som en aktiv miljöpolitik betingar leda till betydande konkurrensolikheter länderna emellan. Svensk industri är belastad med betydande miljöskyddskostnader. Enligt vår mening är fortsatta ansträngningar för att fördjupa det internationella samarbetet på miljövårdsområdet angelägna. Särskilt vill vi understryka betydelsen av att samarbete med de västeuropeiska länderna, Europeiska gemenskapen och de övriga nordiska länderna förs vidare. Erfarenheter vunna genom internationellt samarbete på miljövårdsområdet måste spridas till alla dem som påverkar miljöpolitikens praktiska genomförande. bör internationellt sträva efter en harmonisering av olika miljövårdsåtgärder och deras ikraftträdanden. Naturvården är en integrerad del av miljöpolitiken. Naturvården syftar till att bevara och vidareutveckla det svenska kulturlandskapet. som naturvårdspolitiken är en del av miljöpolitiken är den också avhängig jord- och skogsbrukspolitiken. Ett lönsamt jord- och skogsbruk skapar förutsättningar för att förhindra förfulning av landskapsbilden. En naturvårdspolitik som söker stöd i det aktiva jord- och skogsbruket har större förutsättningar att nå resultat än en naturvårdspolitik som verkar isolerat. Skyddet av speciellt värdefulla företeelser är en del av naturvårdspolitiken. Genom inlösen eller restriktioner beträffande markutnyttjandet har staten möjlighet att för kommande generationer bevara särskilt angelägna områden. Men staten och kommunerna bör enligt vår mening till gagn för naturvården söka ett organiserat samarbete med markägare som ett alternativ framför allt till upprättande av naturvårdsområden. Samarbetet kan t. ex. ha formen av avtal om vissa naturvårdande insatser från jordbrukets sida. Staten skall vara restriktiv med beslut om nya områden. Det är i detta sammanhang väsentligt att understryka att de avtal det här är fråga om skall träffas mellan två likställda parter, som båda har legitima anspråk. Detta innebär att avtalen inte får slutas under direkta eller indirekta hot om tvångsmedel som kan fördärva den positiva effekt som samarbetsmodellen syftar till att nå. För den uppoffring som markägare genom avtal förbinder sig att göra bör ersättning utgå. Förslag för att stimulera avtal av detta slag förelädes vid /79. I anledning av detta krav uttalade jordbruksutskottet: 1981/82: 2018 Uppfattningen om skötselavtalets värde som komplement till förordnande enligt naturvårdslagen får ses mot bakgrund av det faktum att förordnandet som sådant i princip endast kan medföra s. k. negativa förpliktelser för markägaren; härmed avses att denne är skyldig att tåla det intrång i driften m.m. och övriga inskränkningar i den privata rättssfären som beslut om inrättande av t. ex. naturreservat eller naturvårdsområde innebär. Det finns enligt utskottets mening otvivelaktigt många fall där aktiva naturvårdande insatser från markägarens sida kan fylla en viktig funktion i bevarandearbetet. Sådana åtgärder torde ofta kunna ingå som ett naturligt led i driften av ett lantbruksföretag och därmed bli mindre kostnadskrävande för det allmänna. Enligt vad utskottet erfarit förekommer det också om än i begränsad omfattning att förordnanden enligt naturvårdslagen kompletteras med ett avtal mellan det allmänna och markägaren vari den senare åtar sig att mot ersättning svara för vissa skötselåtgärder. Utskottet vill för sin del understryka det angelägna i att denna möjlighet till samarbete med markägaren tillvaratas. I sammanhanget vill utskottet också betona värdet av att markägaren i förekommande fall på ett så tidigt stadium som möjligt kopplas in i beslutsprocessen och i naturvårdsplaneringen över huvud taget. Vad utskottet anfört med anledning av motion 1978/79:1439 bör som sin mening ge regeringen till känna. Lämpligheten av att träffa avtal av de slag vi här har skisserat har alltså understrukits av .