ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G5021514 · 1982-01-26 00:00:00 — Hörselskadades tillgång till specialister på arbetslivets förhållanden De handikappades situation i arbetslivet och i samhället i stort uppmärksammas alltmer. Särskilt under internationella uppmärksammades frågan om de handikappades situation i arbetslivet och möjligheterna för dem att få meningsfulla arbeten. En rad åtgärder har också vidtagits och planeras såväl inom statlig som verksamhet. De hörselskadade är en grupp människor som på grund av sitt handikapp har svårt att göra sig gällande på arbetsmarknaden. Utredningar som och samt har genomfört visar att de hörselskadade på grund av sitt handikapp inte får de arbetsuppgifter som de genom utbildning och tekniska hjälpmedel kan utföra. Det har också framkommit att hörselskadade anser att kontakten med arbetsförmedlingen inte är tillfredsställande. a. framhålls från de hörselskadades sida att de upplever att det inte finns tillräcklig kunskap om och känsla för de problem som finns i arbetslivet för en hörselskadad. Detta är allvarligt mot bakgrund av att hörselskadade liksom människor med andra funktionshinder har behov av stöd och hjälp i samband med inträde på arbetsmarknaden och därefter i det fortlöpande arbetet. Det är därför angeläget att det finns personal inom arbetsmarknadsverket som har god kännedom om hörselhandikappade och deras speciella svårigheter på arbetsmarknaden. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringe hemställer att resurserna vid arbetsmarknadsverket disponeras så att hörselskadade får tillgång till specialister på länsnivå.
mot · G5021517 · 1982-01-25 00:00:00 — m. fl. Facklig organisations rätt att genomföra blockad mot företag Frågan om förbud mot blockad av enmansföretag övervägdes av arbetsrättskommittén (SOU 1975:1 s. 459). Kommittén fann dock inte skäl föreslå en förbudslagstiftning. Vid en tidigare behandling av en motion med detta syfte avstyrkte arbetsmarknadsutskottet ett företag om förbud mot blockad av enmansföretag, bl. a. med motivering att ett sådant förbud skulle ha en betydande räckvidd samt beröra hävdvunna principer för konflikter på arbetsmarknaden. Dessa principer har emellertid fastställts under en lång följd av år och utvecklats då arbetstagarparten alltid betraktades som den svagare parten. Med tillkomsten av ny arbetsrättslig lagstiftning är så inte fallet längre. Åtminstone inte i förhållande till småföretagen. Den ökade fackliga makten har naturligtvis påverkat företagen olika, men i ett stigande antal fall har denna makt använts på ett sätt som måste anses strida mot hävdvunna föreningsrättsliga principer. De senast i massmedia uppmärksammade fallen gäller blockad mot en bensionmacksägare i som driver sin rörelse som enmansföretag samt en klädeshandlare i med 150 anställda som satts i blockad av handelsanställdas vägran att teckna kollektivavtal trots att en mycket liten del av de anställda (om ens någon) är medlem i facket. Dessa stridsåtgärder är enligt svensk rätt ej förbjudna trots att den fackliga organisationen inte företräder ett medlemsintresse på arbetsplatsen. Vi finner denna situation orimlig från fri- och rättighetssynpunkt. Det kan inte betraktas som en facklig rättighet på arbetsmarknaden att tvinga företag utan anställda att skriva avtal med en organisation som skall tillvarata de anställdas intresse. Inte heller kan det betraktas som en facklig rättighet att tvinga företag utan fackligt anslutna att skriva avtal med en facklig organisation som inte representerar ett medlemsintresse på arbetsplatsen. Det bör därför införas ett förbud mot blockad av enmansföretag eller företag där det inte finns någon fackligt ansluten anställd för dess vägran att teckna avtal separat eller via arbetsgivarorganisation. 1 1981/82. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om förslag om förbud mot blockad av enmansföretag eller företag där det inte finns någon fackligt ansluten för dess vägran att teckna avtal separat eller via arbetsgivarorganisation. . HÖGMARK (m) () () ()
mot · G5021520 · 1982-01-25 00:00:00 — m. fl. Tillfälligt sysselsättningsbidrag för äldre arbetskraft inom tekoindu Med hänvisning till vad som anförts i den socialdemokratiska partimotionen 1981/82:1607 angående tekoindustrin hemställs att avvisar det i bilaga 15 till budgetpropositionen framförda förslaget om en ändring av reglerna för det tillfälliga sysselsättningsbidraget för äldre arbetskraft inom tekoindustrin. () () () () () HANS () () () () () () () ()
mot · G5021521 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1521 m. fl. Minskade handläggningstider för asylärenden m. m. Ett av de största invandringspolitiska problemen är de långa handläggningstiderna i tillståndsärenden. Ovisshet och sysslolöshet medför stora psykiska påfrestningar för de asylsökande. De är hänvisade till att leva på socialhjälp, vilket för samhället innebär avsevärda kostnader. I samarbete med har statens invandrarverk analyserat dessa kostnader för . Tillsammans väntade asylsökande ca 25 000 månader , och den direkta socialhjälpskostnaden uppgick till i genomsnitt . per person och månad, vilket innebär totalt 62 milj. kr. Denna kostnad får ses som en nedre gräns. För det undersökta urvalet var den genomsnittliga handläggningstiden i asylärenden 13 månader, fördelade på en månad hos polisen, hos invandrarverket och hos regeringen. Ett mycket stort antal ärenden tog betydligt än genomsnittet. Av såväl humanitära som samhällsekonomiska skäl är det nödvändigt att väntetiderna förkortas, och tack vare genomgripande rationaliseringar har invandrarverket lyckats nedbringa ärendebalansen väsentligt, dvs. från ca 13 000 till 11 000 ärenden. Genom personalöverföringar, ändrade rutiner o. d. kan kanske ytterligare smärre vinster göras, men möjligheterna är i stort sett uttömda. Verket skriver i sin budgetframställning: Minst tio tjänster, möjligen fler, skulle behövas för att hålla handläggningstiderna vid acceptabel nivå. Jag bedömer denna beräkning som tilltagen i överkant. Handläggningstiderna beror utöver invandringens omfattning och invandrarverkets personalresurser på många andra faktorer: svårigheten att erhålla underlag från andra utredande myndigheter, svårigheter att verkställa utvisningar etc. Det är dock uppenbart att en viss personalförstärkning verksamt skulle bidra till att förkorta handläggningstiderna i vissa ärenden. Med tanke på den stora samhällsekonomiska vinst som minskade socialhjälpskostnader ger, bör invandrarverket tilldelas ytterligare två handläggartjänster på tillståndsbyrån. Om därmed handläggningstiden för 500 personärenden förkortas med har dessa två tjänster betalt sig. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar tilldela statens invandrarverk ytterligare två tjänster för handläggning av tillståndsärenden och att till statens invandrarverk anvisa ett förslagsanslag av . () () () () () ()
mot · G5021522 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1522 Arbetstagares solidarisering med arbetsgivarens intressen Att bereda arbete åt alla och om möjligt en trygg anställning har länge varit en gemensam politisk strävan i vårt land. Vissa goda framsteg har gjorts. har fler medborgare än någonsin varit yrkesverksamma, och tryggheten i anställningen har omgärdats med omfattande lagstiftning. Ändå måste ytterligare ansträngningar göras för att skaffa fler arbetstillfällen, eftersom arbetslösheten just nu stigit. Vad däremot trygghetslagstiftningen beträffar finns det knappast möjlighet att utsträcka den ytterligare, utan att det menligt skulle påverka tillskapandet av nya tjänster. Snarare finns det anledning till en viss omprövning av anställningstrygghetens tillämpning. Vid utförandet av våra arbetsuppgifter är det nödvändigt att i högre grad än vad nu är fallet solidarisera oss med det företag eller den rörelse som bereder oss vår utkomst. För arbetsmarknadsutvecklingen kommer det att ha en avgörande betydelse att så sker. Men det är särskilt på ett par områden som en sådan utveckling framstår som omistlig. Det gäller personer som är anställda av politiska, religiösa och andra ideella organisationer. En arbetstagare i ett sådant sammanhang kan rimligtvis inte motverka sin huvudmans ideella syften och ändå göra anspråk på att äga trygghet i denna anställning. Det kan säkerligen inte ha varit lagstiftarens mening att främja en sådan absurditet. Det har förekommit att församlingsanställda i såväl tal och skrift som livsföring förnekat och motverkat den lära som skulle vara vägledande princip i deras arbete. Men ett avskedande har icke varit möjligt. På samma sätt har exempelvis tidningar med en bestämd politisk åskådning fått anställda som genom sina artiklar framstått som motståndare till sin arbetsgivares politiska syfte. Inte heller där har ett direkt avskedande varit möjligt. Man kan med skäl fråga sig hur sådana egendomligheter kan ha kommit till stånd. Om det skall vara möjligt att driva en politisk, religiös och annan ideell verksamhet med framgång, vilket väl måste vara en naturlig strävan, bör det inte finnas möjlighet för de i rörelsens arbete anställda att motverka sin huvudmans intressen och ändå ha rätt att kvarstå i sin tjänst. Med hänsyn till det anförda hemställs 1. att beslutar begära att regeringen företar en översyn av trygghetslagens tillämpning beträffande i motionen aktualiserade förhållanden, 2. att beslutar begära att regeringen inkommer med förslag som stöder kravet på trohet mot huvudman.
mot · G5021524 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1524 Förutsättningar för arbetssökande med starkt nedsatt funktionsförmåga art erhålla arbete är i många fall att de har tillgång till arbetsbiträde för sådan service som normalt inte finns på arbetsplatsen. I de fall sökande får anställning utan särskilt lönebidrag kan ersättning till arbetsbiträde utgå. För många av här berörda arbetssökande är enda möjligheten på dagens arbetsmarknad att erhålla anställning med lönebidrag. Detta lönebidrag utgår för att täcka lönekostnader på tjänster som resp. arbetsgivare annars inte skulle inrätta. Enligt nu gällande bestämmelser kan alltså bidrag till arbetsbiträde inte utgå i de fall anställning sker med stöd av lönebidrag. Detta utgör ett stort hinder för dem som bäst behöver sådan anställning, eftersom arbetsgivarna inte är beredda att svara för arbetsbiträdets lön. Svårigheter uppstår inte bara vid anställning med lönebidrag utan även vid syo, prao och vid andra praktiktillfällen. Med hänsyn till att Samhällsföretags anslag numera omfattar såväl lönesom arbetsbiträdeskostnad, är det skäligt att sammankoppling sker mellan lönebidrag och ersättning för arbetsbiträde. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om bidrag till arbetsbiträde vid anställning med lönebidrag samt vid syo, prao och annan praktik.
mot · G5021528 · 1982-01-25 00:00:00 — verksamhetsutveckling och därmed följande lokalproblem aktualiserar en omlokalisering av verket i sin helhet eller av delar därav. Lämplig placering av sådan administrativ verksamhet är . Trots den utlokalisering av statliga verk som skedde , har antalet anställda vid verken i ökat (ca 30 000). Trycket på service och bostadsmarknad är stort. En utlokalisering av nuvarande eller nya statliga funktioner skulle förbättra situationen såväl för som för . Det är angeläget att den offentliga förvaltningens många tjänster kommer fler regioner och fler kommuner till del. Den obalans som alltjämt råder i fördelning och tillväxt av den offentliga förvaltningens tjänster är inte tillfredsställande. Utvecklingen har i alltför liten grad präglats av konkretiserad strävan till decentralisering. Det borde vidare vara ett demokratiskt krav att höga tjänster och ämbeten inte enbart koncentreras till . Som komplement till kan med fördel knytas verksamheter med anknytning till samma område. Exempel på sådana verksamheter är centra för resurshushållning, miljöteknisk utveckling såsom reningsanläggningar och avfallsanläggningar. är här en naturlig lokaliseringsort med hänsyn till de speciella satsningar som redan gjorts där-särskilt vad avser utveckling av ny teknik för avfallshantering. En samverkan mellan likartade verksamheter i närliggande regioner som och kan vara av stort värde. Olika förutsättningar och kompetens kan medverka till lösningar av naturvårds- och resurshushållningsproblemen, till gagn inte bara för berörda regioner utan för hela landet. Med hänsyn till forskningsdelen är det också av stort värde med närheten till i . Kontakterna med kontinenten och andra länder till vilka export av vårt know-how och systemlösningar är tänkbar kan avsevärt underlättas genom en sådan samverkan. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen prövar möjligheterna att förlägga i sin helhet eller delar därav till och att kompletterande verksamhet lokaliseras till angränsande regioner i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · G5021529 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1529 Per m. fl. Regionalpolitikens mål är att skapa full sysselsättning över hela landet och om möjligt ge olika regioner likvärdiga förutsättningar. Detta mål kan endast uppnås om man lyckas förbättra aktiviteten i svenskt näringsliv genom en allmänt sysselsättningsskapande politik. Det måste vara en positiv utvecklingstrend i för att det skall vara intressant att i större omfattning utöka eller nystarta verksamhet i . För den regionala balansen är ett livskraftigt jord- och skogsbruk och dess förädlingsföretag av stor betydelse. Bristen på skogsråvaror och den stora arbetslösheten borde t. ex. stimulera till försök i stor skala med skogsuttag och även skogsförnyelse inom de hundratusentals hektar skog staten äger kring den s. k. skogsodlingsgränsen. Skog som enligt skoglig expertis på mycket stora arealer är på väg mot biologisk ruin. I praktiskt taget hela är också jordbruk kombinerat med skogsbruk det bästa sättet för en jordbrukarfamilj att få en skälig bärgning. Staten skulle få ökade möjligheter att delta i ett bytesförfarande med skog i syfte att öka möjligheterna till kombinerad jord- och skogsskift om statens egna skogsanställda kunde ges mera sysselsättning genom aktivare drift i skogsområden som är vilande men övermogna. Norra näringsliv är genom stora avstånd mycket beroende av transportkostnaderna. Vi hälsar med tillfredsställelse det riksdagsbeslut som har sänkt malmfraktkostnader. Transportstödet är en generell åtgärd som syftar till att förbättra konkurrensmöjligheterna med andra delar av landet. Stödet bör medges även till sjötransporter. Tyvärr är priserna på flygresor i mycket höga. Utredningar visar på att priserna vida överstiger verklig självkostnad. Detta är besvärande ur regionalpolitisk synpunkt och också anmärkningsvärt. Staten är en stor intressent i såväl SAS som och borde ha stora möjligheter att påverka taxesättningen så att den ej motverkar regionalpolitiska satsningar. Även i fråga om elektrisk energi alstrad i har staten ett stort ägande med åtföljande möjligheter ur regionalpolitisk synpunkt. I , men speciellt i , produceras stora mängder vattenkraft varav betydande delar säljs till övriga . Vid denna elenergitransport uppstår förluster. Ur energibesparingssynpunkt är det önskvärt att elenergikrävande industri lokaliseras nära produktionskällan. En elprisrabatt skulle vara en god regionalpolitisk stimulans såväl för boende som för näringsliv i . Det är t. ex. möjligt sänka elpriset i norr med per kwh utan att självkostnadspriset för vattenkraftsproduktionen i Lule älv underskrids. I denna motion föreslagna regionalpolitiska åtgärder skall ses som ett alternativ och komplement till den nuvarande regionalpolitiken. Det är åtgärder där staten som stor ägare har möjlighet att bidra till utveckling av arbetslöshetsdrabbade regioner som de selektiva stödåtgärderna kan minska. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar sig för att i motionen föreslagna åtgärder av regeringen bör prövas såsom regionalpolitiska medel. PER () () ()
mot · G5021531 · 1982-01-25 00:00:00 — 1981/82 1531-1537 Motion 1981/82:1531 m. fl. Rätten att organisera sig på arbetsmarknaden betraktas som en självklarhet. Enligt 7 § medbestämmandelagen avses med föreningsrätt rätt för arbetsgivare och arbetstagare att tillhöra arbetsgivare- eller arbetstagareorganisation, att utnyttja medlemskapet och verka för organisationen eller för att sådan bildas. Någon motsvarande rätt att stå utanför arbetsmarknadens organisationer finns emellertid inte inskriven i lag, detta trots att medlemskapet i en förening i en demokratisk stat måste betraktas som frivilligt. Den svenska arbetsmarknaden består inte heller av enbart organiserade arbetsgivare och arbetstagare. Över en halv miljon arbetstagare har valt att frivilligt stå utanför de fackliga organisationerna. Och av drygt 300 000 företag har ca fem sjättedelar valt att vara utan kollektivavtal. Frågan om ett skydd också för den negativa föreningsrätten behandlas av nya arbetsrättskommittén. Något positivt resultat i denna avgörande principfråga har dock ännu ej avhörts trots utredande. Införandet av en lagstadgad negativ föreningsrätt behöver emellertid inte beröra nya arbetsrättskommitténs övriga arbete utan borde brytas ut för en snabbehandling. Vi föreslår därför att regeringen ges i uppdrag att framlägga förslag i frågan, helst under innevarande år. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till lagstadgad negativ föreningsrätt. BO () HANS NYHAGE (m) () ()
mot · G5021535 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1535 m. fl. Rätten till politisk verksamhet på arbetsplatserna Förslag om rätt till politisk verksamhet på arbetsplatserna har krävts i av vpk. Den av () planerade arbetsplatskampanjen om fonder visar klart och tydligt att rätt att bedriva politisk propaganda och politisk verksamhet på arbetsplatserna måste tillerkännas arbetarna. När MBL antogs 1976 anförde dåvarande departementschefen följande om politisk verksamhet på arbetsplatsen (prop. 1975/76:105, bil 1, s 320-321): Enligt gällande rätt bestäms utrymmet för politisk verksamhet på arbetsplatserna av allmänna rättsregler om förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare och om arbetsgivarens rätt att förfoga över företaget och dess egendom. Några allmänt gällande regler som ger arbetstagarna rätt att tillåta eller själva bedriva politisk verksamhet på arbetsplatsen finns åtminstone inte inom den privata delen av arbetsmarknaden. Normalt är det arbetsgivaren som i kraft av sina allmänna befogenheter på företags- och arbetsledningsområdena har rätt att besluta även om omfattnignen av och formerna för politisk verksamhet på arbetsplatsen. En annan ordning förutsätter i princip att avtal träffats om inskränkning i arbetsgivarens beslutanderätt. Det finns enligt min mening inte tillräckliga skäl att nu inlåta sig på de svårigheter som skulle vara förenade med lagstiftning på området. För övrigt ter det sig naturligt att se frågan om politisk information och propaganda på arbetsplatserna i första hand som en angelägenhet för dem som är verksamma där. Om den nu anvisade vägen inte skulle leda till godtagbara resultat, kan det dock finnas anledning att senare återuppta frågan om särskild lagstiftning om rätt till politisk verksamhet på arbetsplatserna. Lagstiftningen säger klart ut att det är SAF:s 32 § som gäller. Den skall nu SAF utnyttja genom att mobilisera resurserna i företagen. Avdelningscheferna tränas för propaganda på arbetsplatserna, arbetsgivarna tänker även utnyttja MBL-kommittéerna, företagsdagar och familjeträffar för sin politiska propaganda. Naturligtvis måste arbetarrörelsen anta SAF:s utmaning. Den rätt som SAF tar sig måste även arbetarrörelsen ta sig. Naturligtvis borde nu regeringen snabbt lägga fram en proposition om rätt till politisk propaganda och verksamhet på arbetsplatserna. Om utmaningen skall kunna antas och förutsättningrna kunna bli lika, krävs att rätten till politisk propaganda och politisk verksamhet införs i lagen. Med hänvisning till ovanstående krävs att uttalar att det i tillämplig lagstiftning bör införas rätt till politisk propaganda och politisk verksamhet på arbetsplat (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G5021536 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1536 m. fl. Rätten till tjänstledighet för arbete inom fackliga och politiska organisationer, m. m. Många viktiga frågor för både nutid och framtid blir alltmer omfattande och därmed svårare att sätta sig in i. Ofta framförs kritik mot att vanliga människor står sig slätt mot experter av olika slag. Inom politiken talas ofta om tjänstemannavälde och det svåra underläge som en enkel förtroendevald hamnar i gentemot de heltidsanställda tjänstemännen. Emellanåt hävdas också ett ökande avstånd mellan heltidsanställda inom fackliga och politiska organisationer och den vanlige medlemmen. Vad gäller förtroendevalda inom politik och fackföreningerörelse finns redan möjlighet att få ledigt för att genomföra sitt uppdrag. Om man däremot överväger att ta anställning inom t. ex. ett studieförbund eller ett politiskt parti, måste man tänka sig för två gånger och bestämma sig , eftersom man ofta tvingas säga upp sitt gamla jobb. Det finns heller ingen rätt för den enskilde att ta ledigt, exempelvis , för att genomföra ett projekt inom en folkrörelse. En ordning som garanterar den enskildes rätt att ta en tidsbestämd anställning eller att för sin organisation genomföra ett tidsbestämt arbete skulle få många positiva effekter. Man skulle då kunna bestämma sig för att ta ett politiskt eller organisatoriskt arbete för en bestämd tidsperiod (t. ex. som är ordinarie mandatperiod inom politiken) och sedan ha rätt att gå tillbaka till sitt ordinarie arbete. Detta skulle underlätta växling vid t. ex. en funktionärstjänst och ge möjlighet för flera att ha sådan anställning. Man skulle också kunna få ledigt för att genomföra ett angeläget projekt eller en kampanj för en folkrörelse eller få ledigt för att för en organisations räkning sätta sig in i en besvärlig fråga som angår verksamheten. Fördelar skulle vinnas också i arbetslivet, eftersom personer kommer tillbaka till det ordinarie arbetet med nya erfarenheter och upplevelser som kan vara till nytta i arbetet. I vissa fall betecknas ju sådan erfarenhet som en merit. Uppenbarligen skulle en ordning som underlättar för människor att få nya erfarenheter och varvad verklighetsanknytning komma hela samhället till del. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen begär förslag om rätt till tjänstledighet för arbete inom fackliga och politiska organisationer och inom folkrörelser i enlighet med vad som anförts i motionen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) HANS (vpk) i
mot · G5021537 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1537 Slopande av skyldigheten att anmäla ledig plats till arbetsförmedling beslöt anta lagen om obligatorisk arbetsplatsanmälan. Verksamheten har sedan byggts ut undan för undan med några nya län . har medel för många nya tjänster anslagits under hänvisning till att det behövs på grund av utbyggnad av verksamheten med obligatorisk arbetsplatsanmälan. I årets budgetproposition anges att en undersökning av efterlevnaden av lagen visar att av de i dagspressen annonserade lediga platserna har anmälts till förmedlingarna. Man kan fråga hur stor nytta denna lag gör. Tydligen mycket liten, eftersom av annonsörema inte fann det meningsfullt att följa lagen och anmäla platserna. De som annonserade hade arbetsförmedlingen tydligen inte heller kunnat göra något åt eftersom de måste annonsera. Denna lag har förorsakat mängder av kostnader, onödiga anmälningar, ökad byråkrati etc. till en nytta som knappast är mätbar. Vårt land har inte råd med sådant i ett ekonomiskt pressat läge. bör därför avskaffas. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att lagen om skyldighet för arbetsgivare att anmäla ledig plats till den offentliga arbetsförmedlingen skall upphöra att gälla efter beslut i ärendet.