ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G5022483 · 1982-04-19 00:00:00 — Ändring i skogsvårdslagen (1979:429), m. m. 1981/82:177) I proposition 1981/82:177 framlägger regeringen förslag till ändring i skogsvårdslagen. Syftet med den av regeringen föreslagna lagändringen är dubbelt. I första hand skall få ökad befogenhet att avgöra om ett skogsbestånds tillväxt och virkesförråd motsvarar markens produktionsförmåga och därmed få rätt ålägga skogsägaren att, oberoende av dennes ekonomiska planering, slutavverka beståndet i fråga. I andra hand är motivet att snabbt få ett ökat virkesutbud för att tillgodose industrins framförda krav. Beträffande det första syftet motsvarar detta skogsvårdslagens målsättning att på åstadkomma ett bättre utnyttjande av marken och högre produktion. Beaktas bör dock att åtgärden huvudsakligen drabbar äldre skog varav landet har en påtaglig brist. Följden blir alltså att den ransonering av sådan skog som den skogspolitiska utredningen ansett nödvändig för att undvika alltför farliga konsekvenser av en s. k. virkessvacka försvåras. Skogsvård och virkesproduktion är icke ett självändamål utan blir först tillsammans med förädlingsindustrin en näring av betydelse för vårt land. Med denna målsättning fick skogsvårdslagen en utformning som innebar att industrins virkesförsörjning skulle kunna vara någorlunda tryggad. Skogsvårdslagens utformning bygger på en fortsatt strukturrationalisering av skogsindustrin. En framtida minskad råvaruåtgång för industrin och en viss ransonering av äldre skog skulle sammantaget åstadkomma balans mellan tillgång och efterfrågan på skogsråvara. Tyvärr har tillkomsten av en del av 136 a § byggnadslagen, som berör virkets disposition, kullkastat dessa planer genom att den verkat konserverande på skogsindustrins orationella delar och därmed skapat ett skenbart för stort virkesbehov, vilket i sin tur utgör anledningen till industrins krav på ökad virkestillförsel. Den framlagda propositionens förslag till ändring av skogsvårdslagen 6 § avser att tillmötesgå dessa önskemål, men åtgärden kommer därvid att inte endast spoliera nämnda skogsskötselplaner utan även genom att industrins strukturomvandling ytterligare försenas göra hela problemkomplexet ännu mera svårlöst. Den enda ändamålsenliga åtgärden är att borttaga den del av 136 a § byggnadslagen som omfattar virkesförsörjningen och låta de marknadsekonomiska krafterna påverka skogsindustrins strukturomvandling. Därigenom bortfaller också behovet av att genomföra här föreslagen ändring av 6 § 1* 1981/82. skogsvårdslagen och de uppgjorda planerna för att skogsnäringens målsättning kan fullföljas. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att med avslag på proposition 1981/82:177 hos regeringen anhåller om nytt förslag i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · G5022494 · 1982-04-19 00:00:00 — och över visst automatspel (prop. 1981/82:203) I proposition 1981/82:203 behandlas kontrollen över visst automatspel. Propositionen bygger på en departementspromemoria som varit ute på en bred remissomgång. När det gäller tillståndspliktens omfattning föreslår propositionen att tillstånd skall krävas på två eller flera automatspel inom samma lokal eller anläggning. Detta skall dock inte gälla för automatspel som anordnas i samband med offentlig tillställning av tillfällig karaktär. Om man studerar remissvaren, så förordar en majoritet av dessa att en generell tillståndsplikt införs, dvs. att tillstånd skall krävas oberoende av antalet spel som ingår i spelverksamheten. Vi anser att detta är en riktig ståndpunkt. Skall lagen skärpas finns det, enligt vår mening, ingen anledning att dra gränsen mellan ett och två spel. Det måste vara viktigt att tillsynsmyndigheten i det här fallet socialnämnden kan skaffa sig en total bild över situationen. Risken är annars uppenbar, och det påpekas bl. a. av i , att nuvarande koncentration av spel skingras, men att den totala mängden spel blir oförändrad. Ungdomsmiljöerna blir inte bättre av en sådan okontrollerad utveckling. Vi vänder oss också emot att lagen inte skall gälla för automatspel som anordnas i samband med offentlig tillställning av tillfällig karaktär. Detta tror vi kommer att inbjuda till olika försök att kringgå lagen, och det hela blir svårkontrollerat. En generell tillståndsplikt är enklare och rakare. Mot bakgrund av ovanstående hemställer vi att beslutar anta lagförslaget med följande förändring: Propositionens lydelse Föreslagen ny lydelse Tillstånd krävs för att anordna Tillstånd krävs för att anordna automatspel som avses i 1 § första automatspel som avses i 1 § första stycket på tvä eller flera spelauto- stycket på alla spelautomater. mäter inom samma lokal eller anläggning. Detta gäller inte för automatspel som anordnas i samband med offentlig tillställning av tillfällig karaktär. Frågan om .. . Frågan om ...
mot · G5022495 · 1982-04-20 00:00:00 — m. fl. Försäkringsrörelselag, m. m. 1981/82:180) är den centrala myndigheten för konsumentfrågor. Verket är, enligt sin instruktion, ett partsorgan med uppgiften att främja konsumenternas intressen. Det skulle bl. a. övervaka företagens marknadsföring och företräda konsumentintressena i . I proposition 1981/82:180 vill regeringen ta bort uppgifter inom ett par viktiga områden: bank- och försäkringsväsendet. Regeringen vill lägga kontrollen över bankernas och försäkringsbolagens marknadsföring och information, m. m. hos resp. bank- och försäkringsinspektionen. Regeringen anför som huvudmotiv att dessa specialmyndigheter bör ha hand om all tillsynsverksamhet m. m. på resp. områden, eftersom de har specialkunskaper. På bankområdet skall bankinspektionen sköta det som är uppgifter enligt marknadsföringslagen. På försäkringsområdet blir förfarandet rent administrativt, en affär mellan inspektion och regeringskansli, utan möjlighet till överklagning. Förslagen tycks oss främst utgöra ett led i strävan att urholka verksamhet. De försvagar konsumenternas ställning. Vare sig bank- eller försäkringsinspektionen är renodlade partsorgan för konsumenterna såsom skall vara. Det är ett konsumentintresse att det blir ett gott och likformigt konsumentskydd och en enhetlig tillämpning av marknadsföringslagen. Faktum är också att utövar tillsyn och marknadsföringslagen äger tillämplighet på flera områden är bank- och försäkringsområdet, där det finns speciallagar och särskilda myndigheter. Det gäller t. ex. kemisktekniska artiklar: lagen om hälso- och miljöfarliga varor och , livsmedel: livsmedelslagen och livsmedelsverket, läkemedel: läkemedelsföretagen och . Regeringens huvudskäl skulle om det tillämpades konsekvent över hela näringslivet medföra att konsumenterna i huvudsak går miste om det partsorgan de har i form av . Detta är oacceptabelt. Konsumenterna har intresse av partsorgan över hela fältet också på bankoch försäkringsområdet. På försäkringsområdet kommer, om regeringens förslag genomförs, ärendena att få en administrativ, icke juridisk prövning. Möjlighet ges icke till prövning i . Detta innebär ett försämrat rättsskydd, med förminskad överklagningsmöjlighet. Såväl banker som försäkringsbolag använder sig av samma slag av marknadsföringsåtgärder som näringslivet i övrigt. med dess erfarenhet och inriktning, kan med informationsinsatser osv. på ett bättre sätt än resp. inspektion uppnå ett effektivare konsumentskydd. Det finns sålunda flera tunga skäl för varför nuvarande ordning på området bör bibehållas. Regeringens uttunning av konsumentskyddet är att springa bankernas och försäkringsbolagens ärenden. 1 övrigt innehåller propositionen en anpassning av försäkringslagen till lagstiftningen för övriga aktiebolag och en viss vidgning av koncernbegreppet. Dessa förslag kan godtas. Med hänvisning till ovanstående föreslås att beslutar att avslå förslagen i proposition 1981 /82:180 till ändrad organisatorisk uppbyggnad av konsumentskyddet på bank- och försäkringsområdena. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G5022496 · 1982-04-20 00:00:00 — Motion 1981/82:2496 m. fl. Ändring i sekretesslagen (1980:100), m. m. 1981/82:186) Sekretess till skydd för privat integritet skiljer sig oftast till sin politiska karaktär från sekretess till skydd för administrationen. Den förstnämnda värnar ett enskilt intresse mot ett annat, den sistnämnda drabbar automatiskt den allmänna medborgerliga insynen, för vilken insyn i andras privata förhållanden normalt inte har intresse. Integritetsskydd och offentlighetskrav står endast sällan i konflikt med varandra. De problem rörande den nya sekretesslagen, vilka föranlett diskussion, förefaller därför väsentligen vara något som kan rättas till i praxis. I princip finns inget att invända mot att t. ex. sjukhuspatienters medgivande görs till villkor för att lämna ut uppgifter. Något annorlunda måste man dock se på sekretessen inom försäkringskassorna ett område där propositionen faktiskt föreslår ökad sekretess från förvaltning gentemot de försäkrade. Sjukförsäkringssektorn är ett område, där datoriseringen av offentligt material faktiskt försiggått i former, som försvårar den allmänna insynen. Erfarenheten har också visat att socialförsäkringssektorn rättsligt utgör ett område där försäkringstagarna har svårt att hävda sig. Vi ställer oss mot denna bakgrund skeptiska till kompletteringarna i 7 kap. 7 §. Det nya andra stycket saknar enligt vår mening berättigande. Det begränsar en patients insyn på ett otillbörligt sätt. Så mycket mer stötande är detta, som befogenheten att hindra patients insyn tydligen skall utövas av försäkringskassepersonal. Det är illa nog, att läkare inom sjukvården har sådan befogenhet. Även det föreslagna tredje stycket i samma paragraf ställer vi oss tveksamma till, ehuru då mera villkorligt. Det är alltid tvetydigt med anonymitetsskydd för anmälare i vårdsammanhang detta till skillnad från läget vid fall av barnmisshandel och andra socialpolitiska problemsituationer. Vi frågar oss därför vilket behov detta stycke i praktiken avses tjäna. Det är enligt vår mening önskvärt att utskottet söker få fram ett utförligare klarläggande härav. Praxis har uppenbarligen en mycket avgörande betydelse. Mot bakgrund av vad här anförts föreslås att avslår proposition 1981/82:186 i vad gäller sekretesslagens 7 kap. 7 §, andra stycket. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G5022497 · 1982-04-20 00:00:00 — Ändring i datalagen (1973:289) m. m. 1981/82:189) I regeringens proposition 1981 /82:189 föreslås förändringar i datalagen m. m. Syftet med ändringarna i datalagen sägs vara att rationalisera datainspektionens verksamhet, så att resurserna kan omföras från tillståndsprövning till tillsynsverksamhet. Den ovan skisserade bakgrunden till behovet av ändring i datalagen framförs också i propositionen på flera ställen. Trots detta föreslås en utformning av 2 § andra stycket fjärde punkten som medför att tillståndstvånget blir mer omfattande än vad som är fallet . Den föreslagna lydelsen av paragrafen och departementschefens uttalande på s. 54 innebär nämligen följande. Om ett personregister hämtar uppgifter från ett annat personregister på ADB-medium måste båda registren ha tillstånd för denna samköming. Det är helt riktigt att alla typer av samkörningar skall regleras noga. Men man behöver inte dubbelreglera samkörningen för den skull. Enligt nuvarande praxis hos datainspektionen regleras denna typ av samkörningar bara genom ett tillstånd, och detta har visat sig helt till fyllest. Effekten av den föreslagna regeln blir således att alla personregister även måste ha tillstånd. Alla eller så gott som alla register har ju någon form av samköming, men det är ju så att de allra flesta samkörningar är enbart av godo, t. ex. med postgirot, bankgirot, adressuppdateringar. Mot denna bakgrund föreslås att beslutar att 2 § andra stycket fjärde punkten i förslag till lag om ändring i datalagen (1973:289) skall ha följande lydelse 4. personuppgifter som inhämtas från något annat personregister, om inte registreringen eller utlämnandet av uppgifterna sker med stöd av författning eller med den registrerades medgivande.
mot · G5022499 · 1982-04-20 00:00:00 — m. fl. Ändring i datalagen (1973:289) m. m. 1981/82:189) 1 proposition 1981/82:189 föreslås bl. a. att det nuvarande kravet på tillstånd för att föra personregister begränsas till sådana register som innehåller särskilt ömtåliga uppgifter. För andra personregister skall krävas att den registeransvarige anmäler sig hos datainspektionen, som utfärdar en licens. När datalagen antogs 1973 var man medveten om att lagen var ett förstlingsverk som torde behöva bli föremål för översyn. Därför tillsatte den socialdemokratiska regeringen en kommitté, datalagstiftningskommittén (DALK), som fick till uppgift att se över lagen och efter utvärdering lägga fram förslag till erforderliga lagändringar. I sitt delbetänkande Personregister-Datorer-Integritet(SOU 1978:54) konstaterade DALK att datalagen i stort sett fungerat bra. Kommittén föreslog därför endast smärre förändringar i lagen, som i realiteten innebar att man i lagstiftningen införde den praxis som datainspektionen utvecklat 1978. Med dessa ändringar och tillägg borde datalagen enligt DALK:s uppfattning ge ett ändamålsenligt integritetsskydd till dess den kunde ersättas av en mera generell personregisterlagstiftning, som föreslagits från socialdemokratiskt håll. Denna uppfattning delades av regering och riksdag som i allt väsentligt godtog DALK:s bedömning (prop. 1978/79:109, KU 1978/79:37). De föreslagna ändringarna i datalagen trädde i kraft . gav regeringen i enlighet med det socialdemokratiska förslaget om att närmare pröva utformningen av en generell personregisterlagstiftning. Detta arbete bedrivs nu inom DALK, som avser att lägga fram sina förslag. Mot den ovan beskrivna bakgrunden är det förvånande att regeringen nu lägger fram förslag om grundläggande förändringar i datalagen. Relativt (1979) har konstaterat att lagstiftningen fungerar väl. Utredning pågår om möjligheterna att ersätta lagen med en mera generell personregisterlag inom en relativt nära framtid. Ett upphävande av den grundläggande principen om generell tillståndsplikt för upprättande av personregister som förs med ADB skulle innebära klara försämringar i skyddet för den personliga integriteten. Till detta kommer att täta förändringar av regelsystemet bör undvikas. Stabiliteten i rättsreglerna har stor betydelse såväl för de registeransvariga som för de myndigheter som skall tillämpa reglerna. Flera tunga remissinstanser har också motsatt sig en förändring i lagstiftningen nu med tanke på pågående Bland dessa remissinstanser återfinns LO, TCO, , , , hovrätten för m. fl. Mot denna bakgrund yrkar vi avslag på de förslag i propositionen som innebär att det generella tillståndskravet upphävs som ett licenssystem införs. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att beslutar att avslå regeringens förslag att upphäva det generella kravet på tillstånd att föra personregister som ett licenssystem införs. () () () () () () () BO () () HANS () () ()
mot · G5022500 · 1982-04-20 00:00:00 — Ändring i datalagen (1973:289) m. m. 1981/82:189) I proposition 1981 /82:189 lämnas vissa förslag syftande till att, inom en oförändrad resursram, stärka integritetsskyddet. I detta syfte föreslås att tillståndskravet för inrättandet av dataregister enlig datalagen skall inriktas mot att omfatta endast sådana register där risk för intrång i integriteten kan förekomma. Mot detta förslag, som kommer till uttryck i en föreslagen ny lydelse av 2 § datalagen, finns i princip inget att invända. Emellertid har nämnda paragrafs fjärde punkt kommit att få en utformning som i två hänseenden är mindre lyckad. För det första täcker denna bestämmelse endast fall av samköming med ADB. Integritetskänsliga uppgifter som på annat sätt inhämtats för något annat ändamål än det för vilket den aktuella registreringen skall ske och som inte faller under de tre första punkterna i paragrafen kommer inte att omfattas av tillståndstvånget. Här har lagtexten, enligt min mening, fått en för snäv avfattning. I ett annat hänseende kan emellertid sägas att samma punkt kommit att ges en alltför vidsträckt innebörd. Varje samköming kommer nämligen, därest den inte sker med stöd av författning eller efter medgivande av de registrerade, att kräva datainspektionens tillstånd, även om inspektionen givit sitt tillstånd till att den ene registeransvarige får använda de registrerade uppgifterna för sambearbetning med viss annan registeransvarig. Det mycket omfattande tillståndskrav som skulle bli följden av den föreslagna avfattningen av punkt 4 skulle komma att medföra ett betydande resursbehov hos datainspektionen utan att för den skull integritetsskyddet i realiteten skulle ökas. De båda svagheter som vidlåder 2 §, fjärde punkten, kan avhjälpas genom att ge punkten följande lydelse: 4. personuppgifter som hämtas från något annat personregister eller har inhämtats för något annat ändamål än det för vilket registret förs, om inte registreringen av uppgifterna sker med stöd av författning, regeringens eller datainspektionens beslut eller med den registrerades medgivande. Med stöd av vad ovan anförts hemställer jag att beslutar att med ändring av proposition 1981/82:189 ge datalagen 2 §, punkt 4, den i motionen angivna lydelsen.
mot · G5022501 · 1982-04-21 00:00:00 — 1981/82 2501-2505 Motion 1981/82:2501 Förslag till ny vattenlag m. m. 1981/82:130) 1 vattenlagsutredningens betänkande (SOU 1970:40) föreslås att flertalet vattenkraftprojekt av större omfattning och ingripande beskaffenhet bör prövas av regeringen. Utredningen anser att denna prövning bör omfatta vattenkraftanläggningar med en generatoreffekt av minst 10 000 kilovoltampére. Omräknat i watt innebär detta något mindre än . I propositionen till ny vattenlag, 1981/82:130, har denna gräns höjts till . Detta är helt otillfredsställande och innebär att nära nog huvuddelen av vattenkraftföretagen av betydande omfattning och ingripande beskaffenhet kan undandras regeringens prövning, en prövning som ofta utgör en förutsättning för en allsidig bedömning av inte minst fiske- och miljöskadorna av företaget. Ett minimikrav bör vara att gränsen sätts vid , vilken som nämnts ändå är högre än vad vattenlagsutredningen föreslagit. Vidare bör de särskilda övergångsbestämmelserna till 9 kap. 12 § i regeringspropositionen ändras så att även äldre vattenkraftföretag, som inte omfattas av kungsådre- eller nyprövningsförslagen, inbegrips i bestämmelsen om skyldighet att vid en omprövning utan ersättning avstå från vatten upp till en tjugondel av produktionsvärdet för att tillgodose allmänna intressen. a. torde detta ofta utgöra en förutsättning för de restaureringar av havsöringåar som f. n. är ytterst angelägna. Ett sådant restaureringsarbete nödvändiggör nämligen i många fall byggande av fiskvägar och annat som kan innebära viss vattenavledning. Påpekas bör att den av vattenlagsutredningen föreslagna gränsen på en tjugondel av produktionsvärdet ju är avsevärt mindre än vad vattenkraftintressenten genom nuvarande bestämmelser om kungsådra och nyprövning kan få avstå vad gäller produktionsvärde. Anledningen till att vattenlagsutredningen satte gränsen så lågt som vid en 20-del av produktionsvärdet torde också ha varit att man förutsatte att också de äldre kraftverken, som inte omfattades av kungsådra eller nyprövningsbestämmelserna, skulle ingå, samt att en utjämning skulle ske mellan olika kraftföretag kostnadsmässigt. har regeringen tagit bort de gamla företagen, men ändå inte höjt gränsen, vilket innebär att åtskilliga kraftföretag kommer att tjäna på detta, oavsett om omprövningarna sker tidigare än vad nyprövningsbestämmelserna och kungsådrebestämmelserna anger eller om man räknar in också andra intressen utöver fiske, flottning och farled. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att beslutar att, i enlighet med vad som anförts i 1 1981/82. motionen, gränsen för regeringens tillåtlighetsprövning av vattenkraftföretag sänks från 20 till , 2. att beslutar att också äldre vattenkraftföretag inbegrips i skyldigheten att utan ersättning avstå vatten upp till en tjugondel av produktionsvärdet.
mot · G5022503 · 1982-04-22 00:00:00 — Förslag till ny vattenlag m. m. 1981/82:130) I proposition 1981/82:130 föreslås ny vattenlag. I den nya lagen föreslås värdesäkring av utgående regleringsavgifter med anledning av vattenkraftsutbyggnad, en fråga av stor betydelse främst för inlands- och fjällkommuner. Enligt förslaget till ny lag i proposition 1981/82:130 skall regleringsavgifterna anpassas i förhållande till bastalets utveckling. Detta gäller nya vattenregleringsföretag anhängiggjorda efter lagens ikraftträdande . För redan i gång varande vattenregleringsföretag utgår regleringsavgifter fastställda av med oförändrade belopp under den kvarvarande avtalstiden. Regleringsavgifter fastställs i allmänhet att gälla . Regleringsavgifter för en ny avtalsperiod för i gång varande vattenregleringsföretag fastställs av närmast före avtalstidens utgång. För vattenregleringsföretag vars avtalstid utgår fastställer nytt avtal om regleringsavgifter att gälla fr. o. m. och under framåt. Såvitt vi motionärer kan utläsa av texten i det nya lagförslaget kommer de regleringsavgifter, som är fastställda av men som gäller avtal fr. o. m. , inte att omfattas av den nya lagen. Detta trots att lagens ikraftträdande och avtalstidens början sammanfaller . Detta kan inte vara enligt lagens mening. Med anledning av det anförda hemställs att beslutar att den i proposition 1981/82:130 föreslagna nya vattenlagen ändras så att, om ny avtalsperiod för regleringsavgifter infaller , skall bestämmelserna i den nya vattenlagen om årliga bastalsgrundade avstämningar av regleringsavgifterna vara gällande, oavsett det beslut som tidigare fattats i . () ()
mot · G5022504 · 1982-04-21 00:00:00 — Förslag till åtgärder för att främja övergång från hyresrätt till bostadsrätt m. m. 1981/82:169) De rikskooperativa organisationerna, HSB , har länge arbetat med överföring av hyreslägenheter till bostadsrätt. Deras arbete ligger helt i linje med intentionerna i proposition 1981/82:169. Vid ombildning har dessa organisationer tillämpat ett förfarande som avviker från den modell som föreslås i proposition 1981/82:169 men har i ombildningsfallen först bildat en kontorsbostadsrättsförening som genomfört aktuellt fastighetsköp. Efter förvärvet har hyresgästerna erbjudits medlemskap och bostadsrätt i en sedermera av bostadsrättshavarna ombildad förening. Vid ett bifall till propositionens förslag på denna punkt skulle de rikskooperativa organisationerna tvingas att före ett förvärv bilda en bostadsrättsförening med minst två tredjedelar av hyresgästerna som medlemmar. Detta kanske låter sig göras vid förvärv av ett mindre antal lägenheter men torde möta svårigheter i fråga om större hyreshuskomplex. Skall övergång till bostadsrätt bli av någon omfattning vilket är syftet finns det anledning att underlätta för dessa organisationer att på beprövade grunder fortsätta sin ombildningsverksamhet. har prövat frågan om undantag för dessa organisationer från majoritetskravet vid förvärv för ombildning. Kommittén ansåg att dessa organisationer skulle komma att svara för den största andelen av ombildade lägenheter, främst på grund av att de har resurser att organisera omfattande köp och ombildningar. Detta dock under förutsättning att de medges undantag från det föreslagna majoritetskravet. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar undanta de rikskooperativa bostadsrättsorganisationerna från majoritetskravet vid ombildning av hyresrätt till bostadsrätt.