mot · G502891 · 1982-01-22 00:00:00 — och offentliga sektorns roll för sysselsättningen slog i sitt slutbetänkande fast att en av förutsättningarna för att nå målet Arbete åt alla var att utnyttja sysselsättningsmöjligheterna inom den offentliga sektorn. De borgerliga regeringarna har konsekvent attackerat och av ideologiska skäl börjat skära ner den offentliga sektorn och därmed medvetet avstått sysselsättningsmöjligheter för arbetslösa människor. Den offentliga sektorn skall till varje pris begränsas enligt de tre borgerliga partiernas uppfattning. Att denna politik får drastiska följder för enskilda människor, som ej får arbete, den service som den offentliga sektorn står för och att det drabbar vår tillverkningsindustri, byggnads- och anläggningssektor samt vår ekonomi utgör inget hinder för de borgerliga regeringarnas tillämpning. Från det socialdemokratiska partiet har vi utan gehör från de borgerliga regeringarna hävdat att den offentliga sektorn måste ha en framskjuten plats för att Arbete åt alla skall kunna uppnås, men också för att vi på ett bättre sätt skall hushålla med våra samhällsekonomiska resurser. Likaså har de stora fackliga organisationerna LO, TCO och /SR hävdat kravet på en mera seriös syn på den offentliga sektorn som välfärdsoch sysselsättningsskapande faktor i vårt land. , - TCO-S och har i en skrift kallad Helhetssyn på samhällsekonomin: en rapport om den offentliga sektom sakligt och faktamässigt utrett och givit förslag på vilket sätt den offentliga sektorn skall ges sin plats i ett förbättrat sysselsättnings- och ekonomiskt-politiskt program för . Låt oss peka på några exempel som återfinns i ovan nämnda rapport: Tjänsteproduktionen inom stat, kommun och landsting har en avgörande inverkan på näringslivets konkurrensförmåga och produktivitet. En väl utbildad arbetskraft - grundutbildning och yrkesutbildning är en förbättring för en tekniskt utvecklad och effektiv produktionsapparat. En bra fungerande miljö-, hälso- och sjukvård har - utöver direkta välfärdseffekter för den enskilde - också en stor betydelse för arbetskraftens kvalité. En utbyggd barn- och äldreomsorg är avgörande för tillgången på arbetskraft, främst för kvinnor som vill börja förvärvsarbeta. Kommunikationsväsendet liksom den utbildade arbetskraften är ett par av de viktigaste konkurrenskraftsfaktorerna enligt bedömningar från näringslivshåll. (Affärsvärlden 1980:29/30). Samhällsplanering och förvaltning behövs för en fungerande samhällsekonomi. Energiproduktion är en nyckelfaktor för all industriell verksamhet. Arbetsmarknadspolitiska insatser krävs för att arbetsmarknaden ska fungera och människor ska få en behövlig yrkesutbildning m. m. Ovanstående är bara några exempel på hur den offentliga tjänsteproduktionen och den offentliga konsumtionen har en avgörande betydelse för industrins/näringslivets konkurrensförmåga och produktivitet. Den offentliga sektorns investeringar För att möjliggöra en offentlig tjänsteproduktion krävs samhällsinvesteringar i skolor, vägar, daghem, sjukhus, energianläggningar, reningsverk, hamnar m. m. De verksamheter som bedrivs inom den offentliga sektorn är till sin karaktär i regel mycket personalintensiva. Detta medför att investeringarna per sysselsatt blir relativt begränsade. I en situation med krav på återhållsamhet med de offentliga uppgifterna kan det vara naturligt att i första hand minska på investeringsandelen. har framför allt inom den kommunala sektorn investeringarnas andel av de totala utgifterna minskat kraftigt. uppgick investeringarna till av kommunernas totala utgifter. beräknas dessa ha minskat till . De samlade offentliga investeringarnas andel har minskat från drygt 8 till av BNP . Trots detta är de offentliga investeringarna avsevärt större än industriinvesteringarna. En god hushållning med de samhälleliga resurserna förutsätter dock att investeringar genomförs för att bl. a. tillvarata det samhällskapital som redan investerats samt för att möjliggöra introduktionen av nya arbetsformer och ny teknik. Det är därför långsiktigt negativt om besparingsåtgärder inriktas på neddragningar av investeringsverksamheten. För att den svenska industrin ska kunna hävda sig på världsmarknaden krävs betydande insatser på forsknings- och utvecklingsområdet. De stora svenska exportframgångarna är ett resultat av ett avancerat tekniskt kunnande. Större krav kommer att ställas på satsningar på tekniskt komplexa och kunskapsintensiva produkter, om den konkurrensutsatta sektorn ska upprätthålla och återvinna positioner på världsmarknaden. Detta kräver en väl utvecklad utbildnings- och forskningssektor, samt övriga samhällsinsatser på detta område. Samhällets upphandling från näringslivet - eller av den offentliga sektorns utgifter - skapar underlag för en betydande produktion inom bl. a. industrin. Den offentliga sektorn hjälper därmed till att upprätthålla sysselsättning, produktion och investeringar i näringslivet. Av de ca 70 miljarderna svarar staten för 30, kommunerna för 30 och landstingen för . På den statliga sidan är det enligt ovannämnda källa sex myndigheter som står för av denna sektors inköp- SJ, , , , och . Den största utgiftsposten för kommunerna utgörs av entreprenader - 8 miljarder. Entreprenader väger också tungt hos - 2,5 miljarder. Den offentliga sektorns upphandling från det enskilda näringslivet har också en annan viktig industripolitisk roll genom att skapa underlag för och driva fram nya tekniska avancerade produkter. Exempel på detta är samarbetet mellan och LM , och , och flera olika industrier. Genom en god beställarkompetens och offentliga inköp har t. ex. ASEAs lok Rc 4, LM datatelefonväxel m. m. kunnat utvecklas och nå stora exportframgångar. Detta är bara några exempel - många fler finns. Det visar emellertid på en möjlighet att utveckla en långsiktigt offensiv roll för den offentliga sektorn inom industripolitiken. På kollektivtrafikens område talar välfärds- och samhällsekonomiska skäl för betydande satsningar och utveckling av nuvarande kommunikationssystem. Samhällets upphandling och beställarkompetens kan således ge industripolitiskt intressanta utvecklingsmöjligheter. Den alltmer växande oljenotan - 1980 - och svårigheten att exportera oss ur bytesbalanskrisen ger utomordentligt starka skäl för samhället att engagera sig mer aktivt på energiområdet. Sparåtgärder och alternativa energikällor skulle förutom positiva effekter på bytesbalans minska importen - också ha en gynnsam industriell inverkan. Uppläggning av utvecklingsprojekt genom samhällsbeställningar bör kunna genomföras i bred skala. En hopkoppling av angelägna samhällskrav med direkta effekter för den industriella utvecklingen kan förutses även på andra områden. a. har framförts förslag att staten som arbetsgivare, skulle kunna lägga ut beställningar på arbetsmiljöanpassade terminalarbetsplatser. Detta skulle förbättra de anställdas arbetsförhållanden och utveckla en exportprodukt. Samhälleligt finansiellt stöd till näringslivet Den offentliga sektorns industri- och näringspolitiska roll innebär också direkt finansiellt stöd i olika former till näringslivet. Enligt industriförbundet () uppgick statens industristöd till ca 60 miljarder , varav ca 50 miljarder den senaste - 10 miljarder . I denna summa ingår bara bidrag, en del lån och kapitaltillskott till statliga företag. Den stora ökningstakten i transfereringarna sammanhänger i hög utsträckning med företagssubventionerna. En liten del av dessa är en följd av offensiva industripolitiska satsningar. Enligt vissa uppgifter från industristödsutredningen ( och ) skulle statens stöd i vid mening till näringslivet uppgå till ca . Lån, bidrag, skattelättnader m. m. ingår i denna summa. Arbetsmarknadspolitiken kostade ca 50 miljarder och företagens skattelättnader 32 miljarder, 35 miljarder har gått till bidrag och 40 miljarder till lån bl. a. småföretag och exportstimulans. användes till näringslivsfrämjande åtgärder (vägbyggen, bidrag till jordbruket m. Enligt OECD-statistik (, , Public expenditure trends) är inkomstöverföringarna i , över genomsnittet för industriländerna - av BNP. De balansproblem som den svenska ekonomin brottas med är väl kända. Det gäller de stora och växande underskotten i utrikesaffärerna och statsbudgeten, hög inflation, svag investerings- och konsumtionsutveckling. Som boven i detta balansdrama har utpekats den offentliga sektorn. Men den ekonomiska kris vi upplever är inte den offentliga sektorns kris. En fortsatt utbyggnad av den offentliga sektorn kan i stället utgöra en viktig drivkraft till att få i gång tillväxten i hela ekonomin. Det är inte heller en kostnadskris som förorsakats av för höga lönekrav. Den svenska industrins relativa arbetskraftskostnader i förhållande till andra industriländer ligger på samma nivå som . Det är i första hand en näringslivets kris. En kris som förorsakats bl. a. av att de delar av vår industri som slagits ut på världsmarknaden, främst på grund av strukturella orsaker, inte ersatts av annan produktion. Det gäller bl. a. våra basindustrier inom varvs-, stål- och gruvsektorn. Dessa problem löses inte genom sparsamhet inom den offentliga sektorn. Ensidiga och omfattande nedskärningar i de statliga och kommunala verksamheterna medför tvärtom att ekonomin utvecklas ännu sämre än tidigare beroende på de ömsesidiga sambanden i ekonomin. Det är vår industriella bas som blivit för liten, inte den offentliga sektorn som blivit för stor. En återgång till en balanserad utveckling ställer höga krav på den ekonomiska politiken. Den politik som bedrivs syftar till att lösa balansproblemen genom åtstramning, dvs. Därigenom hoppas man kunna stabilisera ekonomin på en lägre nivå. Även om denna politik lyckas kommer priset att vara högt. Den kommer att innebära en kraftig nedrustning av de offentliga verksamheterna, reallöneförsämringar för löntagarna och en kraftig ökning av arbetslösheten. Sammanfattningsvis konstateras i rapporten: att den offentliga sektorns industri- och näringspolitiska roll är betydande i olika avseenden, att den offentliga sektorn mer medvetet måste utnyttjas inom industripolitiken, att den offentliga sektorns upphandling uppgick till drygt 70 miljarder , att de offentliga investeringarna måste hållas uppe, att forsknings- och utvecklingsinsatserna, med dess stora betydelse för industrins konkurrensförmåga bör byggas ut, att samhällets finansiella stöd till näringslivet bör ges en mer offensiv roll, att den offentliga tjänsteexporten bör ges en ökad betydelse, att en ökad kollektiv kapitalbildning måste utgöra en viktig del av 1980-talets industripolitik. Dessa synpunkter ställer vi oss helt bakom. De borgerliga regeringarna har däremot konsekvent negligerat att seriöst se över och räkna ut konsekvenserna av sin nedrustningspolitik gentemot den offentliga sektorn. förs en politik från regeringen där man fullt medvetet givit upp målsättningen Arbete åt alla till förfång för våra arbetslösa och vår ekonomi. betalas till de arbetslösa kontanta ersättningar i form av arbetslöshetsunderstöd och socialbidrag, vilka uppgår till flera miljarder och som ökar i takt med den snabbt växande arbetslösheten. Enskilda personer som uppbär dessa ersättningar önskar inget högre än att få arbete. Dessutom föreligger risk för ökad social utslagning. finns inom den offentliga sektorn ett stort behov av att få utfört tjänster och service inom flera olika områden. Möjligheterna att dessa ersättningar kunde användas på ett mera produktivt sätt borde därför närmare studeras. Genom att stat, kommuner och landsting fick motsvarande stöd som utgår i form av arbetslöshetsunderstöd m. m. skulle man kunna sysselsätta många personer som går utan arbete. Såväl för de enskilda personer som då skulle få arbete som för samhället i dess helhet vore en sådan lösning eftersträvansvärd. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att uttalar att regeringen skyndsamt tar initiativ för att tillsätta en utredning som ges i uppdrag a) att belysa den offentliga sektorns roll för sysselsättningen, b) att utreda vilka konsekvenser som uppstår för det privata näringslivet vid en uppbromsning och/eller neddragning av den offentliga sektorns verksamhet, c) att studera möjligheterna att på ett mera flexibelt sätt utnyttja de ekonomiska resurser som utbetalas av samhället i form av arbetslöshetsunderstöd, socialhjälp m. m., d) att bedriva sitt arbete med största skyndsamhet.