mot · G5021589 · 1982-01-02 00:00:00 — Vidare bör uttala att möjligheten till direkt straffkopplade föreskrifter skall användas för att sanktionera dåliga arbetsmiljöer, inte enbart till att sanktionera brist på mätningar och undersökningar. I vår motion 1976/77:1675 påtalade vi att starka skäl talar för att juridiska likaväl som fysiska personer skall kunna åläggas påföljd vid brott mot arbetsmiljölagen. Annars kan nämligen brott mot denna lag i vissa fall behöva lämnas obeivrade på grund av svårigheter att påvisa att en viss fysisk person gjort sig skyldig till straffbar handling. Ur rättssäkerhetssynpunkt skulle detta vara högst otillfredsställande. Behovet av att straffavgifter skall kunna utdömas mot företag framgår också mycket tydligt när det t. ex. förekommit att en företrädare för ett företag dömts till ett måttligt dagsbotsstraff, som sedan betalats av företaget. Syftet med straffavgift mot juridiska personer är att uppnå ett effektivt medel att få till stånd de förebyggande åtgärder som lagen föreskriver. I socialutskottets betänkande 1977/78:1 (s. 74-75) förordades att man bör avvakta tills den nya lagstiftningen varit i kraft någon tid, innan man tar ställning till denna fråga. Detta blev också beslut. har, enligt vår mening, så förflutit att det nu är hög tid att aktualisera frågan. I en motion om åtgärder mot ekonomisk brottslighet (1979/80:1120) anförde vi att det vid brott mot arbetsmiljölagstiftningen bör finnas möjlighet till ekonomiska sanktioner i form av företagsböter, beräknade med hänsyn till bl. a. den vinst företaget skaffat sig genom det Frågan togs åter upp i en socialdemokratisk utskottsgruppsmotion (1980/81:1877). Enligt uppgift avser regeringen ta upp frågan i en proposition till vårriksdagen om ekonomiska sanktioner i näringslivet. Det är mycket angeläget att så sker, och att frågan därvid får en tillfredsställande lösning. Det får inte lov att löna sig för företaget att bryta mot arbetsmiljölagen. Från fackligt håll har framförts krav om att yrkesinspektionen skall besöka varje arbetsplats minst en gång . För vår del ställde vi oss bakom detta krav, då vi i motion 1976/77:1675, uttalade: besöksfrekvens måste öka särskilt på de mindre arbetsplatserna, där den är särskilt otillräcklig. Målet bör vara att varje arbetsställe ska ha ett besök , varutöver arbetsställen med särskilda behov får fler besök. Departementschefen ville i propositionen om arbetsmiljölagen inte gå så långt som att ställa sig bakom denna målsättning, men instämde i att en förbättring av kontakter med arbetsplatserna bör ske. mer än tredubblades antalet tjänster vid , medan antalet besök på arbetsplatser endast ökade med . I avhandling till arbetsmiljö redovisas en annan jämförelse. gjorde yrkesinspektionen med 141 tjänster 42 000 besök, varvid av de registrerade arbetsställena besöktes. var antalet tjänster 589, antalet besök 55 000, och andelen av de registrerade arbetsställena som besöktes var lägre, nämligen . Till en liten del kan organisatoriska problem under expansionen spela in, men inte i så hög grad att resurshypotesen kan försvaras. Om yrkesinspektörerna endast besökte ett arbetsställe per arbetsdag skulle det gamla målet om ett besök kunna förverkligas. genomför också en statistisk analys av besöken vid några yrkesinspektionsdistrikt. Hans resultat tyder på att det är arbetsplatsernas efterfrågan på hjälp från yrkesinspektionen som styr besöken, medan även arbetsplatser med mycket dåliga miljöer kan förbli obesökta om de inte efterfrågar inspektionens hjälp. Detta förhållande belyser ytterligare vikten av att yrkesinspektionsnämnderna får möjlighet i större utsträckning än att planera inspektionens verksamhet och tillse att arbetsplatser med dålig miljö prioriteras. Därvid bör små arbetsplatser och rörliga arbetsplatser uppmärksammas. Även om efterfrågan således i stor utsträckning styr yrkesinspektionens besök är det inte alltid som t. ex. skyddsombuden får den hjälp de efterfrågar. Från LO har redovisats en enkät där det framkommer att av skyddsombuden uppger sig inte ha fått biträde av yrkesinspektionen när facket vänt sig dit för att få hjälp i en arbetsmiljöfråga. Det är särskilt på de 1** 1981182. mindre arbetsplatserna man inte fått någon hjälp. Detta är allvarligt, eftersom de mindre företagen saknar skyddskommittéer och ofta också företagshälsovård och därför har ett särskilt stort behov av tillsyn från samhällets sida. har både en rådgivande och en kontrollerande roll. har det emellertid växt fram ökade resurser för rådgivning från annat håll. Det är högst önskvärt att yrkesinspektionen i så stor utsträckning som resurserna medger ägnar sig åt rådgivning, t. ex. genom att ge förslag på hur de förbättringar man kräver tekniskt skall kunna genomföras. Detta får dock icke skymma att yrkesinspektionens huvuduppgift skall vara att uppspåra och påtala dåliga arbetsmiljöer och genomdriva förbättringar. Det finns anledning att mot denna bakgrund granska yrkesinspektionens nuvarande arbetsformer. I en revisionsrapport från riksrevisionverket Verksamheten vid yrkesinspektionen tas frågan upp om inspektören skall lämna sina anvisningar muntligen eller skriftligen. Muntliga påpekanden var, menade man, i stort sett lika vanliga som skriftliga. menade att påpekandena alltid bör lämnas i skriftlig form eftersom detta bl. a. underlättar uppföljningen av att åtgärder vidtas. Även i de fall besöket inte föranleder några påpekanden bör ett inspektionsmeddelande utfärdas som ett 'kvitto på att besöket har förevarit. Vi delar denna uppfattning. Lämpligen kan regeringen genom ett tillägg till instruktionen för yrkesinspektionen föreskriva att ett skriftligt inspektionsmeddelande skall utfärdas vid varje inspektionsbesök. I detta meddelande skall de brister och missförhållanden i arbetsmiljön som uppdagats vid inspektionen förtecknas, samt anvisningar ges för när åtgärder mot dessa brister skall vara vidtagna. Berört skyddsombud, i tillämpliga fall regionalt skyddsombud, skall få kopia av meddelandet. Det bör av ges regeringen till känna. En möjlighet som bör prövas är att inspektionsmeddelandena åtföljs av svarsformulär som skall vara insända då åtgärderna skall vara vidtagna. I den nämnda rapporten från påtalas att yrkesinspektionen vid återbesök i genomsnitt måste förnya ungefär vartannat av de tidigare gjorda påpekandena. Av detta framgår hur dålig respekten f. n. är för de påpekanden som görs av yrkesinspektionen vid dess arbetsplatsbesök. har möjlighet att genom förelägganden och förbud effektivt genomdriva efterrättelse. Denna möjlighet utnyttjas emellertid i endast ringa utsträckning. förekom t. ex. förelägganden endast i 382 fall, under drygt 52 000 inspektionsbesök. Detta betyder att förelägganden med hot om påföljd förekommer i av alla sådana besök. Ur ovan nämnda avhandling kan följande citeras: "Undantar man förbuden mot obesiktigade lift- och lastningsanordningar, så kan tiden räknas , ofta fler, från det att en första inspektion görs till dess Det mest extrema fall jag funnit är ett förbud mot en bilverkstad 1976.1 en tidigare skrivelse hette det YI har i ett flertal skriftliga meddelanden och påminnelser anvisat åtgärder för förbättring av ventilationen inom er bilverkstad liksom även påfordrat iordningsställande av personalrum i anslutning till verkstaden. Företaget hade således fått på sig. Andra exempel på långa frister står att finna. En inspektör berättade om ett företag med synnerligen dåliga personalutrymmen. Yl krävde bl. a. att personalen, som i sitt arbete kom i kontakt med arsenikhalter, skulle få något annat än en vattenpost ute på gården att tvätta sig i. Företaget hade lovat och lovat, och Yl hade väntat med sanktion . Även i de fall där arbetsmiljöerna ger en klar straffbeläggning är det vanligt att yrkesinspektionen ser mellan fingrarna och icke polisanmäler frågan. Enligt en artikel i arbetarskyddsverkets tidskrift (nr. 10, 1980), som bygger på uppgifter från 13 av landet 19 yrkesinpektionsdistrikt, är det närmast en regel att man avstår från polisanmälan i sådana fall. har en vetenskaplig undersökning publicerats, där arbetarskyddet i och jämförs. (, Regulating , Regulating .) På flera punkter visar det sig att det svenska arbetarskyddet fungerar bättre än det amerikanska. I ett avseende är dock skillnaden i motsatt riktning. Den svenska yrkesinspektionen är enligt jämförelse mindre effektiv. Den än mindre benägen att tillgripa direkta förbud och förelägganden och mera benägen att visa tålamod mot dem som inte följer de uppställda reglerna. Vi vill i sammanhanget framhålla att många yrkesinspektörer utför ett engagerat arbete i arbetsmiljölagens anda av stränga krav på arbetsmiljön, även om ett sådant arbetssätt ofta inte får tillräckligt stöd. Med de åtgärder som vi föreslår i denna motion bör en striktare rättstillämpning, och därmed en effektivare användning av yrkesinspektionens resurser, kunna uppnås. I årets budgetproposition tas frågan om yrkesinspektionens inspektionsmeddelanden upp, dock ur en helt annan synvikel än den vi här redovisat. Det heter där: Inspektionsmeddelanden innehåller uppgifter om åtgärder som skall vidtas i enlighet med arbetsmiljölagens krav eller på grund av något stadgande i arbetarskyddsstyrelsens författningssamling. förekommer att inspektionsmeddelanden innehåller allmänna råd och synpunkter. Ofta framgår inte de formella skillnaderna mellan dessa olika typer av information med tillräcklig tydlighet. Såväl arbetsgivaren som de anställdas företrädare i arbetsmiljöfrågor kan då få uppfattningen att hela inspektionsmeddelandet är grundat på arbetsmiljölagens krav och känna sig tvingade att handla därefter, något som kan medföra stora ekonomiska konsekvenser. Jag anser därför att man måste ställa högre formella krav än f. n. på innehållet i inspektionsmeddelanden och jämställa handlingar från yrkesinspektionen till arbetsgivare, skyddsombud, fackföreningar osv. Självfallet har vi inget emot en ökad juridisk tydlighet i inspektionsmeddelandena. Men vi kan inte instämma i att huvudproblemet skulle vara att man på arbetsplatserna i alltför stor utsträckning följer yrkesinspektionens råd. Mot bakgrund av det ringa antalet förelägganden och förbud i inspektionsmeddelandena har det ofta varit den smala räddningen att man på arbetsplatserna även följt de delar av inspektionsmeddelandena som ej är juridiskt bindande. Ska man tydligen markera frivilligheten i allmänna råd som meddelas av yrkesinspektionen, måste detta åtföljas av en kraftig ökning av antalet förelägganden och förbud. Annars blir effekten en ännu sämre efterföljd än , dvs. effektiviteten i yrkesinspektionens arbete försämras. Detta skulle också bli följden av regeringens förslag. Visserligen påstås det i propositionen att åtgärderna inte syftar till någon sänkning av ambitionsnivån beträffande arbetsmiljön, men detta är inte trovärdigt när man talar om kostnadsbesparingar. I propositionen heter det att genom de anvisade åtgärderna uppkommer självfallet besparingar inom såväl näringslivet som inom den offentliga sektorn. För statens del tillgodogörs 15 milj. kr. Syftet är alltså otvetydigt. förslag till förbättringar av arbetsmiljön skall följas i mindre utsträckning, och privata och offentliga arbetsgivare skall spara pengar på detta. Möjligen har förslaget framkommit ur något slags föreställning om att inspektionsmeddelandena ofta innehåller förslag till kostsamma åtgärder av mera lyxbetonad karaktär, som inte är väsentliga för att uppnå en god arbetsmiljö. Så är emellertid inte fallet. Beskrivningen i propositionen av problemen med inspektionsmeddelanden kan inte vara framkommen ur direktkontakter med de närmast berörda på arbetsplatser. Snarare stämmer den överens med det slags skildringar som uppstår sedan erfarenheterna från arbetsplatserna har filtrerats genom direktörsrum och arbetsgivarorganisationer. Skillnader mellan de olika yrkesinspektionsdistrikten Det finns betydande skillnader i arbetssätt mellan olika yrkesinspektionsdistrikt. Skillnaden visar sig bl. a. däri att besöksfrekvensen är olika i de olika distrikten. undersökning visade t. ex. att tiden mellan två besök vid ett arbetsställe i genomsnitt för hela landet var . I ett distrikt var genomsnittet , och i ett annat . Skillnaden visar sig också, vilket är ännu allvarligare, däri att man tillämpar lagen och föreskrifterna på olika sätt i olika distrikt. har i sin avhandling använt ett index för distriktens rättstillämpning, framräknat genom att dividera antalet sanktioner med antalet registrerade arbetstagare i distriktet. Hans jämförelse mellan olika distrikt stämmer väl överens med fackliga erfarenheter. Den visar att det hårdaste distriktet använder sanktioner tio gånger så ofta som det mjukaste. Skillnaderna är lika stora då det gäller användning av vitesförelägganden. Dessa skillnader är så stora att de kan få betydelse ur konkurrenssynpunkt. Vad värre är, arbetstagare i vissa delar av landet har uppenbarligen att påräkna ett svagare stöd från myndigheterna än de som bor i andra delar av landet. Dessa skillnader mellan olika distrikt kan inte accepteras. Det krävs en enhetlighet i rättstillämpningen. Såväl arbetsgivare som huvudskyddsombud, i vissa fall andra skyddsombud eller den fackliga organisationen, har rätt att överklaga yrkesinspektionens beslut. I avhandling har gjorts en genomgång av arbetarskyddsstyrelsens beslut i besvärsärenden . Den visar att tre fjärdedelar av arbetsgivarnas besvär fick gehör helt eller delvis. En fjärdedel avslogs. För skyddsombuden var det tvärtom. Tre fjärdedelar av deras besvär avslogs. a. har det förekommit att arbetarskyddsstyrelsen i samband med sådana overklagningsärenden har sanktionerat överträdelser av sina egna anvisningar. I praktiken innebär således arbetarskyddsstyrelsens handläggning av overklagningsärenden att de distrikt som icke med kraft söker genomdriva en god arbetsmiljö får stöd för sitt handlande, medan de som arbetar utifrån de av fastlagda målen för arbetsmiljön drabbas av bakslag. I den ovan nämnda revisionsrapporten från framhålls väsentliga brister i den centrala samordningen av yrkesinspektionens verksamhet. Det påtalas att arbetarskyddsstyrelsen i ökad utsträckning bör ägna sig åt att utfärda riktlinjer för yrkesinspektionens verksamhet. Regeringen bör ge arbetarskyddsstyrelsen i uppdrag att utarbeta en handledning för yrkesinspektionens verksamhet. Handledningen skall bygga på arbetsmiljölagen och på de riktlinjer för en effektivare inspektionsverksamhet som redovisas i denna motion. Detta bör ge regeringen till känna. Yrkesinspektörernas verksamhet kräver aktuell sakkunskap inom en rad olika områden. Mot denna bakgrund är det angeläget att utbildningen av yrkesinspektörer förbättras. Särskilt gäller detta utbildningen om produktkontroll och kemiska hälsorisker. Även i fråga om ergonomiska hälsorisker finns behov av förbättrad utbildning. Vidare bör de riktlinjer för verksamheten vid yrkesinspektionen som omtalas i motionen ligga till grund för fortsatt ny- och vidareutbildning av yrkesinspektörer. Det kan inte fortsättningsvis accepteras att nya inspektörer får lära sig att förelägganden och förbud endast skall tillgripas i undantagsfall. Att påstötningar från den centrala myndigheten kan bidra till att effektivisera den lokala inspektionsverksamheten bekräftas bl. a. av en amerikansk erfarenhet. meddelade den amerikanska arbetarskydds styrelsen (OSHA) sina inspektörer att man önskade fler rapporter om allvarliga överträdelser. tredubblades rapporteringen av sådana. Det finns anledning att räkna med att motsvarande signaler från den svenska arbetarskyddsstyrelsen skulle kunna leda till en motsvarande effektivisering av yrkesinspektionens arbete. Rekryteringen av personal till yrkesinspektionen I vår motion 1976/77:1675 påpekade vi att erfarenheterna av att anställa kvalificerade skyddsombud som yrkesinspektörer var mycket goda. Vi begärde därför att man ytterligare skulle öka betydelsen av sådana meriter vid tillsättning av tjänster till yrkesinspektionen. Detta har inte skett i tillräcklig utsträckning. I platsannonserna efter yrkesinspektörer har man i stället ofta krävt arbetslivserfarenhet helst i arbetsledande ställning utan att meddela att skyddsarbete är meriterande. Det har också skett en förändring av rekryteringen av distriktschefer för yrkesinspektionen. Dessa tjänster tillsätts av regeringen. Under den socialdemokratiska regeringstiden tillämpades i huvudsak intern rekrytering, dvs. man tillsatte tjänsterna med erfarna yrkesinspektörer. Under den borgerliga regeringstiden har däremot de flesta av tjänsterna tillsatts genom extern rekrytering. Detta skulle i och för sig inte ha behövt vara fel, om det var personer med erfarenheter av arbetsmiljöarbete som därvid hämtades utifrån till verket. I stället har det emellertid ofta handlat om personer på chefsnivå från det privata näringslivet utan särskilda meriter inom arbetsmiljöområdet. Naturligtvis kan personer med sådan bakgrund bli bra inspektionschefer, men det är enligt vår mening en tvivelaktig rekryteringsprincip att inge ge kunskaper och erfarenheter av skyddsarbete ett högre meritvärde. I den frmatida rekryteringen av yrkesinspektörer, liksom av handläggare vid arbetarskyddsstyrelsen, bör erfarenheter av skyddsarbete, antingen som skyddsombud eller inom t. ex. företagshälsovården, tillmätas ökad betydelse. Detta bör av ges regeringen till känna. ökades antalet yrkesinspektionsdistrikt från 11 till nuvarande 19. Distriktsgränserna följer länsgränserna. Fem av distrikten omfattar två län, nämligen distrikt (och ), distrikt (och län), distrikt (och ), (samt ) samt distrikt (och ). I distrikt finns ett lokalkontor i . Efter begäran av tillsatte regeringen en särskild utredare för att utvärdera erfarenheterna av nuvarande distriktsindelning och lämna förslag om eventuella förändringar. Utredningen framlades 1979 (Ds A 1979:4). Den konstaterades att samliga län utom hade underlag för ett eget yrkesinspektionsdistrikt. Utredningens föreslog att de distrikt som består av två distrikt bör delas efter länsgränsen. I första hand bör enligt utredningen , och yrkesinspektionsdistrikt delas. Vad gäller förordade man att en lösning med lokalkontor inom det nuvarande distriktet prövas. Regeringen har avstått från att vidta några åtgärder med anledning av utredningen. Enligt vår mening bör en översyn av distriktsindelningen komma till stånd. Detta kan ske i samband med den överföring av den kommunala tillsynen till yrkesinspektionen, till vilken vi återkommer senare i motionen. I detta sammanhang bör också organisationsformerna för de s. k. storstadsdistrikten (, och ) närmare prövas. Behovet av insatser från myndigheterna är särskilt stort på de små företagen, som i regel har små egna kunskaper och erfarenheter på arbetsmiljöområdet. På arbetsställen utan maskinella hjälpmedel eller med endast enklare sådana och med färre än tio arbetstagare biträds yrkesinspektionen av de kommunala tillsynsmännen. För att framhäva frågans vikt och kommunens ansvar för resurstilldelningen överfördes vid revidering av arbetarskyddslagen ansvaret för att utse kommunala tillsynsmän från hälsovårdsnämnden till kommunstyrelsen. Från fackligt håll har påpekats att tilldelningen av resurser för tillsyn i många kommuner är helt otillräcklig. Uppdraget som tillsynsman är ofta en bisyssla till den krävande uppgiften som hälsovårdsinspektör. Man har också framhållit det principiellt oriktiga i att en statlig uppgift överförs till enskilda kommuners ansvarsområde, och därigenom görs avhängig deras förmåga och vilja att avsätta resurser för ändamålet. har mot denna bakgrund begärt att den kommunala tillsynen skall överföras till yrkesinspektionen. I vår motion 1976/77:1675 instämde vi i uppfattning att yrkesinspektionen skall överta det direkta ansvaret för tillsynen även på de små arbetsställena. Vi har sedan ytterligare aktualiserat frågan bl. a. i våra motioner 1978/79:514 och 1979/80:845 och 1980/81:1877. har på grundval av våra förslag fattat principbeslut om att överföra den kommunala tillsynen av yrkesinspektionen. Regeringen har trots detta inte fullföljt de åligganden den fått av . De förhandlingar med som förutsatte har, såvitt kommit oss till kännedom, inte kommit till stånd. bör nu uttala att de åtgärder som behövs för att en överföring skall kunna ske nu måste vidtas utan ytterligare förseningar. 1977 ersattes den gamla yrkesskadeförsäkringslagen med den nu gällande arbetsskadelagen. I den gamla lagen fanns en lista över godkända yrkessjukdomar. Denna lista har slopats i den nya lagen, och arbetsskadebegreppet har fått en mera allmän karaktär. I princip skall alla skador och sjukdomar som kan härledas till arbetet eller arbetsförhållandena räknas som arbetsskador. Arbetsskadelagen innebär ett väsentligt steg framåt i fråga om försäkringsskyddet för dem som blivit skadade i sitt arbete. Det gäller nu att se till att lagens bestämmelser tillämpas på ett effektivt sätt. En arbetsgrupp inom har genomfört en noggrann utvärdering av den nya lagstiftningen, och sammanfattat sina resultat i skriften Bevakning av arbetsmiljörisker och försäkringsfrågor. Det framgår att kön av personer som väntar på besked om de är berättigade till ersättning för arbetsskada är över 20 000 personer. Kön växer för , och väntetiderna är i många fall . Detta innebär dels att värdet av försäkringen urholkas, dels att de skadade utsätts för en onödig psykisk press i avvaktan på besked. Det finns också enligt brister i handläggningen av arbetsskadefallen. Utredningarna baseras i huvudsak på skriftligt underlag. Endast i liten utsträckning har man tid och resurser att besöka de aktuella arbetsplatserna. Det är också sällan man har kontakt med företagshälsovården där det finns sådan. Detta är allvarligt eftersom företagsläkare i samverkan med skyddsingenjörer har speciella förutsättningar att beakta och utreda miljösamband. redovisar att det är sällsynt att kassorna har tillgång till yrkesmedicinsk expertis för att bedöma samband mellan sjukdom och arbete. I växande utsträckning har det i stället blivit så att den yrkesmedicinska expertisen har fått tillföras genom att de fackliga organisationerna, som företräder sina medlemmar, tar kontakt med sådan expertis och bekostar de utredningar som behövs. Detta är naturligtvis ett otillfredsställande förhållande. Det bör vara försäkringskassorna som ser till att arbetsskadefrågorna blir tillräckligt utredda. De problem som finns i tillämpningen av lagen innebär en risk för ofullständig bedömning av arbetsskadeärendena. I en särskild socialdemokratisk motion redovisas förslag till hur ärendebalansen vid försäkringsrätterna skall förbättras. Därutöver vill vi föreslå följande: tillgång till yrkesmedicinsk expertis förbättras. Försäkringskassornas personal, såväl handläggare som experter, får förbättrad utbildning om t. ex. sådana arbetssjukdomar som ryggskador, kemiskt betingade miljöskador och psykomatiska sjukdomar. Även polisen behöver förbättrad utbildning för utredning av arbetsolycksfall. Försäkringskassornas arbetsplatsutredningar bör förbättras. ske med skyddsombud och med företagshälsovårdens personal. I betydligt fler fall än vad som sker bör utredningen kompletteras med besök på arbetsplatsen. Det lokala samarbetet mellan och yrkesinspektionen bör förbättras, så att erfarenheterna från försäkringsärenden bättre än kan utnyttjas i det förebyggande skyddsarbetet. a. bör prövas om försäkringskassorna genom årliga rapporter till yrkesinspektion och länsarbetsnämnd kan lämna underlag för förebyggande åtgärder. Vad som här sagts om förbättrade arbetsformer vid handläggningen av arbetsskadeärenden bör av ges regeringen till känna. Kemiska risker och produktkontroll Den ökade användningen av kemiska ämnen i arbetslivet har medfört många miljöproblem. En del av de kemiska ämnena har skadeverkningar som visar sig först efter att man har använt ämnet.