mot · G5021649 · 1982-01-26 00:00:00 — och till vissa kommuner län tillhör de områden av landet som drabbades hårt av den centraliseringspolitik som fördes och . Utvecklingen för länet blev särskilt negativ för sysselsättningen, ekonomin och befolkningstalen. I flera riksdagsmotioner har länets situation analyserats i detalj. Därför kan länets problem i denna motion beskrivas ganska koncentrerat. Inom flera kommuner i länet minskade sysselsättningen inom jord- och skogsbruket . Länet kunde aldrig kompensera detta stora bortfall av arbetstillfällen med en utökad industriell produktion. Statsmakterna var inte heller intresserade av att med regionalpolitiska medel stärka de små- och medelstora företagens ställning inom länet. Man var också ganska oförstående inför tanken att decentralisera statlig offentlig verksamhet till län för att kompensera bortfallet av jobb. Därigenom har länet fått en sårbar arbetsmarknad. Det tar sig t. ex. uttryck i att på vissa orter är av alla sysselsatta knutna till ett enda föetag. har en rad små och även större företag lagts ned eller tvingats att minska produktionen. Denna utveckling har fått mycket allvarliga konsekvenser för sysselsättningen i länet. För att Kalmarlänet skulle få samma andel statliga arbetstillfällen som gäller som genomsnitt för landet måste länet få ett tillskott på 5 000 nya jobb på det offentliga området. Om länet skulle få samma andel statliga jobb som krävs ett tillskott av nära 12 000 jobb. Genom att sysselsättningen sviktat har det i sin tur negativt påverkat befolkningsutvecklingen. Länet tillhör därför de områden av landet som har den sämsta utvecklingen befolkningsmässigt . Vissa glesbygdsområden i länet har minskat sin befolkning med . Enbart tappade länets glesbygder 5 700 personer. Om denna tendens skulle fortgå kommer underlaget för en lokal service att försvinna i stora områden av länet. Det finns därför goda skäl såväl samhällsekonomiskt som socialt för att vända utvecklingen i en positiv riktning. En svag sysselsättning har också påverkat ekonomin i länet negativt. Länets befolkning har i genomsnitt den lägsta inkomsten i landet. I sin tur har en låg inkomstnivå bidragit till att kommuner och landsting fått ett svagt skatteunderlag som tvingat upp kommunalskatterna ganska högt i förhållande till den service som man kunnat erbjuda. Länets problem kan alltså sammanfattas i att man kommit in i en ond cirkel av sviktande sysselsättning, vikande befolkning och ekonomiska problem. Denna trend har gällt för länet under en lång följd av år. har utvecklingen i länet visat vissa tendenser till att vända i en mera positiv riktning. Tack vare regeringens och kraftiga och snabba uppräkning av statens ekonomiska stöd till kommuner och landsting har ekonomin förbättrats. Hotet av kraftiga kommunala skattehöjningar har kunnat undvikas tack vare att skatteutjämningen har förbättrats. I vissa kommuner skulle kommunalskatten varit . högre om inte statens ekonomiska stöd till länet hade ökat kraftigt. Trots svårigheter vid fler företag inom länet har ändå sysselsättningen förbättrats . Samtliga länets kommuner har kunnat öka antalet arbetstillfällen i förhållande till 1975. Hela länet redovisade en total nettoökning av inte mindre än 6 400 arbetstillfällen . Behovet av nya jobb är dock stort om länet skall ha en chans att bli jämställt med andra delar av landet. Även befolkningsutvecklingen visar på vissa positiva tendenser. Flera av länets kommuner har kunnat vända en kraftig befolkningsminskning i glesbygderna till en mera positiv trend. I vissa områden kan man visa på en klar ökning i landsbygdsområden som tidigare haft en stor avflyttning av människor . Länet bör alltså ha vissa förutsättningar att nu vända utvecklingen i en mera gynnsam riktning på flera för länet centrala områden. Det förutsätter dock att statsmakterna är beredda att kraftfullt medverka till att länet får arbeta på lika villkor med andra delar av landet. Vid en framtidsbedömning och i en analys av läns förutsättningar vore det farligt att tro att en förbättrad skatteutjämning av nuvarande modell kan göra länet ekonomiskt jämställt med andra delar av landet. Länet får visserligen en relativt stor andel av de som staten fördelar i en skatteutjämning till landets kommuner. Man bör dock beakta att staten fördelar totalt nära till kommunerna i den nu presenterade budgeten. Med de bidragssystem som skapades så gynnas tyvärr ofta de rikare kommunerna på de fattiga regionernas bekostnad. Av de nära som staten fördelar i bidrag till kommuner och landsting tar de rikare och expansiva kommunerna en alltför stor andel. Bidragssystemet har - trots att regeringen förbättrat detta - en klar tendens att gynna redan rika områden. Med ett par exempel kan man belysa hur länet missgynnas av de regler som gäller för vissa statsbidrag. De rikare storstadskommunerna som har en hög andel av institutionell barnomsorg får nära . i årligt statsbidrag till en stor andel av barnen . I län får däremot en mycket stor andel av småbarnsföräldrarna själva ordna och ansvara för barnomsorgen utan att man får ett öre i ersättning från staten för det arbete som man utfört. Det är orimligt att statsbidragssystemet värderar barnomsorgsarbetet efter principer som gynnar de rika områdena och missgynnar de svaga. Den s. k. föräldraförsäkringen saknar helt en fördelningsprofil. För föräldrar i storstadsregioner med höga inkomster ger försäkringen . för de månader då föräldrarna är hemma och vårdar sina barn. För åtskilliga föräldrar i län som saknar arbete ger motsvarande försäkring endast ca . Alltså samma vårdarbete ger en inkomstskillnad på . Den s. k. barnomsorgsavgiften, som finansierar föräldrarförsäkringen, belastar däremot produktionen i lika hög i län som i de rikare storstadsregionerna. I praktiken sker det en överföring av ekonomiska resurser från fattigare områden till rikare med det statsbidragssystem som utformades under den socialdemokratiska regeringens tid. Även sjukförsäkringen ger en mycket skev fördelningspolitisk effekt. I det rika får man i genomsnitt ut en sjukpenning på . I är motsvarande förmån endast . Avgiften till sjukförsäkringen är däremot i princip densamma oavsett om man bor i eller i i län. Ett socialt trygghetssystem som fungerar på det sätt som dessa exempel visar förstärker endast de ekonomiska klyftorna mellan olika regioner. En sådan utveckling står i dålig överensstämmelse med så ofta uttalade målsättning om att de svagare regionerna i landet bör stärkas. Även statens direkta bidrag till den kommunala verksamheten borde rimligen syfta till en utjämning mellan rika och fattiga regioner i landet. Det finns därför starka skäl för att refomera hela statsbidragssystemet till kommunerna så att det får en bättre fördelningseffekt till förmån för ekonomiskt svagare områden i landet. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande en översyn av statsbidragen till kommunerna i syfte att ekonomiskt stärka län och andra ekonomiskt missgynnade regioner i landet.