mot · G5022018 · 1982-01-26 00:00:00 — En fortlöpande omprövning av gjorda utgiftsåtaganden bör komma till stånd. Det bör i detta syfte åläggas myndigheterna att vid sidan av vad som gällt utförligt redovisa konsekvenserna av en 5procentig utgiftsbegränsning. Det finns all anledning att beklaga att denna striktare utgiftsprövning inte kom till stånd på detta stadium. Först sedan den andra trepartiregeringen hade bildats fick arbetet med att få budgetutvecklingen under kontroll fastare former. reviderade finansplan formulerades som ett mål för budgetpolitiken, att budgetunderskottet som andel av BNP framt till 1984/85 skulle nedbringas med . förelädes den s. k. besparingspropositionen. 1981 fortsatte arbetet genom regeringens stabiliseringspolitiska program och genom att regeringen reviderade finansplan band sig för att nedbringa statsutgifterna med /83 i förhållande till långtidsbudget. Besparingsmålet fastställdes av höstriksdagen 1981. En central punkt i moderata samlingspartiets kritik mot regeringens nu presenterade budgetförslag är givetvis att besparingsmålet inte uppfyllts. 1981/82: 2018 Den inte minst allvarliga konsekvensen av att det erforderliga saneringsoch besparingsarbetet på detta sätt kommit att skjutas har blivit att statsskulden ökat på ett dramatiskt sätt och som en följd därav de statliga ränteutgifterna. Utvecklingen av statsskulden och statens ränteutgifter framgår av tabell 2. har som synes statsskulden ökat med . Statens ränteutgifter har till följd av den ökade skuldbördan och det höjda ränteläget ökat med ca . Enbart mellan innevarande och kommande budgetår beräknas ränteutgifterna öka med , dvs. med mer än hela den av regeringen föreslagna besparingen inför /83. Även om det mot räntekostnaderna svarar icke obetydliga skatteinkomster för stat och kommun torde det vara helt uppenbart att om inte målmedvetna och kraftfulla åtgärder sätts in för att bemästra budgetunderskottet och den ökande statsskulden, kommer statens ränteutgifter inom loppet av blott ett fåtal år att utgöra en utomordentligt betungande post i den statliga budgeten. Än mer bekymmersam ter sig utvecklingen om den s. k. skuldtjänstkvoten, dvs. statens utgifter för räntor och amorteringar på statsskulden i förhållande till de samlade statsinkomsterna, beaktas. Skuldtjänstkvotens utveckling framgår av diagram 1. Såsom framgår av figuren skulle skuldtjänstkvoten uppgå till mot 1981 och 1977. Att finansieringen härav kommer att bli ett högst reellt problem torde knappast kunna ifrågasättas. En statlig upplåning av denna omfattning är av naturliga skäl förenad med betydande problem och risker. Om en större del av upplåningen sker via eller banksystemet leder detta till en ökning av penningmängden i samhället, som antingen verkar inflationsdrivande eller leder till ett ökat underskott i bytesbalansen (eller bådadera). Det är önskvärt att en så stor del av upplåningen som möjligt i stället kan ske direkt från allmänheten, men möjligheterna härtill är begränsade. Ambitionen att i ökad utsträckning söka utnyttja banksystemet för upplåning från allmänheten, som den beskrivs i finansplanen, har självfallet vårt stöd. Tabell 2: Utveckling av statsskulden och statens ränteutgifter. Miljarder kronor, löpande priser. År Statsskuld Budgetår Ränteutgifter 1 Per '/io. 1981/82: 2018 20* v' tn ' : to I Diagram 1: Skuldtjänstkvoten 19771985. Också den statliga utlandsupplåningen kan komma att visa sig problemfylld. Det gäller såväl i fråga om möjligheterna att upprätthålla den svenska kreditvärdigheten som rent fysiska begränsningar av upplåningsmöjligheterna - man hinner helt enkelt inte låna hur mycket som helst. Det torde vara en allmän uppfattning att nådde gränsen för vad vi klarade i fråga om upplåning i utlandet. Av tabell 3 framgår hur det statliga budgetunderskottet finansierats . I tabellen har också lagts in den prognos för finansieringen som gjordes i budgetpropositionerna samt i årets finansplan. Det saknar t. ex. inte intresse att notera att om finansplanens finansieringsprognos skulle förverkligas, skulle detta innebära att vi 1982 får den näst största statliga utlandsupplåningen . räknade regeringen i för sig med en större utlandsupplåning men det valutautflöde som drabbade den svenska kronan och framtvingade höjningen av diskontot ledde till att upplåningsbilden förändrades. Enligt vår bedömning motiverar också den utlandsupplåning som det nu framlagda budgetförslaget 1981/82: 2018 Tabell 3: Finansieringen av budgetunderskottet 19781982 Totalt (= statens utgiftsöverskott) utgår ifrån att ytterligare ansträngningar görs för att minska det totala upplåningsbehovet. I budgetförslaget förs ett resonemang om vilken typ av åtgärder som bör betraktas som besparingar och om hur storleksordningen av dessa bör beräknas. Vi instämmer i följande principer: Som besparingar bör endast betraktas åtgärder som resulterar i direkta volymminskningar jämfört med gällande regler. Besparingar uppkommer endast genom ändringar i rådande regler. Besparingarnas netto- och bruttoeffekter måste uppmärksammas. Vissa besparingar kan leda till minskade statsinkomster. Det är i så fall nettoeffekten som bör räknas som besparing. De kassamässiga konsekvenserna av vissa besparingar uppkommer först med viss eftersläpning. I andra fall ökar de . Det är som allmän utgångspunkt rimligt att i kalkylerna beakta effekterna under det första då en åtgärd verkar. Vissa åtgärder är av konjunkturpolitisk karaktär. De bör ej ses som en reform när de införs och ej som besparing när de bortfaller. I fråga om investeringsverksamheten bör besparingskriteriet anses uppfyllt endast när det är fråga om en bestående minskning. Det är heller inte någon besparing om en viss typ av investeringar eller utlåning lyfts ut från budgeten för att fortsättningsvis finansieras med prioriterade lån eller med stöd av statliga kreditgarantier. Utgiftsnedskärningar inom socialförsäkringssektorn bör samhällsekonomiskt likställas med direkta budgetbesparingar. Till detta fogas i budgetförslaget också ett resonemang där begreppet skatteutgift, vilket är okänt i svensk budgetteknik, introduceras. Minskade skatteutgifter uppnås genom åtgärder som leder till ökade skatteinkomster för statskassan genom t. ex. ändrade avdragsregler. Enligt vår uppfattning finns det ingen anledning att se sådana åtgärder som något annat än vad de faktiskt är, nämligen skatteskärpningar, och de bör som sådana självfallet inte räknas som besparingar. 1981/82: 2018 Det förslag till budget för /83 som regeringen redovisat i årets budgetproposition innebär att det statliga budgetunderskottet skulle öka från ett nu förutsett utfall på för innevarande budgetår till för nästa budgetår. Det medför att man inte klarar vare sig det av trepartiregeringen reviderade finansplan uppsatta målet att minska det statliga budgetunderskottet i förhållande till bruttonationalprodukten eller det finansplan samt i proposition 1981/82:30 uttalade och av antagna målet att skära ned de statliga utgifterna med i förhållande till långtidsbudgets beräkningar. De i budgetpropositionen redovisade besparingarna stannar vid . Då har därtill av regeringen redovisats som besparingar vad som i verkligheten är skattehöjningar -1, ex. begränsningen i pensionärernas avdragsrätt. Detta kan vi som ovan framhållits inte acceptera som en besparing. Av de i regeringen i budgetpropositionen föreslagna besparingarna på är sålunda minst 0,8 miljarder inte besparingar utan höjda skatter. Av resterande i besparingar är därtill 1,5 miljarder att hänföra till den kommunala sektorn och är en verklig besparing endast om den leder till motsvarande kommunala utgiftsnedskärning; blott är att hänföra till den statliga sektorn eller socialförsäkringssektorn. Vad gäller nya besparingar i förhållande till proposition 1981/ 82:30 inom statsbudgeten eller socialförsäkringssektorn stannar dessa vid högst . Regeringen har i budgetpropositionen sökt anföra sakskäl för att sparinsatserna bör stanna vid just . Sålunda heter det: "Mot bakgrund av den jämfört med något mer pessimistiska konjunkturbilden som jag tidigare redovisat anser jag det inte motiverat att nu föreslå ytterligare besparingsåtgärder i syfte att just under / 83 kassamässigt nå besparingar på . Besparingarna syftar till att angripa det strukturella underskottet i budgeten. De bör om möjligt sättas in så att de får sin tyngdpunkt när konjunkturen vänder uppåt. Den effekten uppnås med det nu aktuella besparingsprogrammet. Argumenteringen har dock föga bärkraft. De nuvarande regeringspartierna har dels tidigare anfört att besparingsinsatserna är nödvändiga oberoende av konjunkturutvecklingen, dels gäller att den nu aktuella konjunkturbedömningen föga avviker från vad som förutsetts tidigare, nämligen att / 83 kommer att präglas av en för den svenska ekonomin förhållandevis gynnsam konjunkturutveckling. Man räknar med en för kännbar uppgång i den internationella konjunkturen . 1983 bedöms komma att bli ett förhållandevis gynnsamt år. Detta är i stort sett den konjunkturutveckling som förutsattes vid fastställandet av sparmålet på . En budget som återigen leder till ett ökat budgetunderskott är enligt vår 1981/82: 2018 Det finns anledning att påminna om att när sparmålet på fastställdes, var detta i förhållande till ett beräknat underskott på ; med de utlovade besparingarna skulle underskottet nedbringas till för / 83. Enligt det framlagda budgetförslaget skulle det i stället komma att uppgå till , och det torde finnas anledning att befara att det verkliga underskottet kan komma att närma sig . Besparingsbehovet har inte minskat, tvärtom. I enlighet med det ovan anförda föreslår moderata samlingspartiet att utöver de av regeringen föreslagna sparåtgärderna ytterligare utgiftsneddragningar vidtas på sammanlagt . Våra sparförslag sammanfattas i tabell 4 nedan. Förslagen utvecklas närmare i särskilda följdmotioner. I fråga om budgetens inkomstsida gör vi här inte någon från budgetpropositionen avvikande bedömning. Om våra skilda förslag i föreliggande partimotion genomförs kommer detta dock självfallet att få positiva effekter även för inkomstsidan. Moderata samlingspartiet accepterar således i huvudsak de av regeringen föreslagna besparingsåtgärderna för /83. Undantag utgörs framför allt av de av regeringen föreslagna besparingarna vad avser totalförsvarsområdet, vilka vi motsätter oss. Enligt vår bedömning bör ytterligare Tabell 4: Av regeringen och av moderata samlingspartiet föreslagna besparingar för /83 Bå 1982/83 Bå 82/83 1981/82:30* Besparingar i prop. Kommunsektorn, generella åtgärder beslut om en snabbare avtrappning av folkpensionärernas extra avdrag är en inkomstförstärkning (skattehöjning) och kan därför inte bokföras som en besparing. 1981/82: 2018 besparingsåtgärder om ca vidtas fr. o. m. /83 i enlighet med uppställningen i tabell 4. De av oss föreslagna ytterligare besparingsåtgärderna listas nedan departementsvis/områdesvis. Beloppen är angivna i milj. kr. och i förhållande till budgetpropositionen. Kommunsektorn, generella åtgärder Våra förslag specificeras i det ekonomisk-politiska avsnittet. Minskning av stödet till de politiska partierna Ökad självrisk i sjukförsäkringen. Ändrade preskriptionsregler och förbättrade återkravs rutiner vad gäller bidragsförskott Ändrade regler för investeringar i posthus m. m. Bidrag till drift av enskilda vägar Ersättning till postverket m. fl. för bestyret med skatte uppbörd m. m. Skärpta regler för hemspråksundervisningen Bidrag till samlad skoldag Särskild genomföranderesurs för skolledare Minskning av föreslaget nytt stimulansbidrag för under Minskning av den icke-lagbundna undervisningen av invandrare i svenska språket 1981/82: 2018 Revidering av tullens centrala uppbördssystem Nej till 60 omplaceringstjänster Minskad ambitionsnivå vad gäller yrkesinspektionens Stopp för fortsatt utbyggnad av Sänkning av högsta dagsverkskostnad från 3 000 Låneregler för olika kategorier byggare SKBB för ensamstående utan barn avskaffas Höjda bostadsbidrag i samband med minskade räntebidrag (helår 350 milj. Minskad byråkrati och administration Slopande av regionala hemkonsulenter Ovanstående förslag utvecklas närmare i särskilda följdmotioner. Av besparingarna avser ca socialförsäkringssektorn 1981/82: 2018 och kommer därmed inte formellt att påverka budgetunderskottet - de leder till ett större överskott inom socialförsäkringssektorn. Från samhällsekonomisk synpunkt är dock, som ovan framhållits, sådana att jämställa med utgiftsnedskämingar som får direkta budgeteffekter. Huruvida detta till trots sådana bokföringsmässiga dispositioner bör vidtas, så att besparingen formellt kan hänföras till statsbudgeten, får övervägas. En möjlighet härvidlag vore att inom ramen för ett oförändrat uttag ur socialförsäkringsavgifter justera storleksförhållandena mellan de olika avgifterna. Genom besparingarna kan budgetunderskottet för /83 nedbringas till . Som andel av bruttonationalprodukten nedbringas underskottet från till . Moderata samlingspartiet kommer att vara synnerligen restriktivt när det gäller ytterligare medelstilldelning till förlustbringande industriverksamhet. Som närmare utvecklas i det näringspolitiska avsnittet förordar vi också avveckling eller utförsäljning och börsintroduktion av delar av den statliga företagsamheten. Detta får självfallet också konsekvenser för budgetsaldot. I budgetpropositionen är upptaget under anslagsposten Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto. Med den av oss förordade mer restriktiva industripolitiken torde behovet av tillkommande utgifter minskas med ett belopp i storleksordningen 500-1000 milj. kr. Budgetsaldot förbättras då i motsvarande mån. att budgetpolitiken skall inriktas på att genom målmedvetna utgiftsnedskärningar minska det statliga budgetunderskottet, att ett mål för budgetpolitiken bör vara att minska budgetunderskottet i förhållande till BNP med , att utgiftspolitiken ges en sådan inriktning att de offentliga utgifternas andel av BNP minskas och utrymme därmed skapas för att sänka skattetrycket. I avsnittet om den ekonomiska politiken har starkt understrukits skattepolitikens avgörande betydelse vad gäller arbetet att återvinna balans i den svenska samhällsekonomin. Den tidigare förda skattepolitikens roll vid uppkomsten av dessa problem har också betonats. präglades fram till regeringsskiftet av snabbt stigande skattetryck. Därigenom blev också skattesystemets brister alltmer uppenbara. Årliga skattejusteringar blev nödvändiga för att korrigera de mest allvarliga bristerna; s. k. provisoriska skatteomläggningar beslutades . Moderata samlingspartiet har under en lång följd av år varnat för konsekvenserna av denna utveckling. Vi har framhållit att skattesystemet driver på inflationen och hämmar den ekonomiska tillväxten. 1981/82: 2018 givit oss rätt i dessa hänseenden. Få kan längre blunda för de problem som skattesystemet skapat. Skatterna motverkar lusten till arbete, initiativ och företagande. Allt fler människor har uppfattningen att det inte lönar sig att arbeta och göra extra arbetsinsatser. Vi har fått en växande dold sektor i den svenska ekonomin med arbetsbyten och transaktioner utan kvitton. Djupt oroande är den uppluckring av skattemoralen som blivit alltmer påtaglig. Den borgerliga valsegern 1976 innebar viktiga förändringar i den skattepolitiska utvecklingen. har det totala skattetrycket i stort sett varit oförändrat såsom framgår av tabell 1. Tabellen inkluderar kommunalskatten. Eftersom denna genomsnittligt höjts, svarar mot siffrorna i tabellen en sänkning av det statliga skattetrycket efter 1976. Vissa marginalskattenedjusteringar har också genomförts, även om de borde ha fått en större omfattning. Fr. o. m. 1978 har vi haft ett inflationsskydd i skatteskalan genom indexreglering av skiktgränserna. Därigenom skapades garantier för att inflationen inte längre skulle leda till ett automatiskt höjt skattetryck. Indexregleringen gav också ett realt innehåll åt genomförda marginalskattejusteringar. Den tidigare fortlöpande skärpningen av progressiviteten i skattesystemet hejdades. har den genomsnittlige industriarbetarens marginalskatt sjunkit som framgår av tabell 2. Tabell 1: Skattekvotens utveck- Tabell 2: Marginalskatteutvecklingen ling 19701981 19661980. redovisade den dåvarande borgerliga trepartiregeringen ett ekonomiskt handlingsprogram med en rejäl marginalskattesänkning som viktigaste beståndsdel. I handlingsprogrammet hette det: Inriktningen bör vara att sänka marginalskatten till för den helt dominerande delen av de heltidsarbetande inkomsttagarna. Detta förutsätter motsvarande justering av gällande marginalskattetak. En reform med den inriktningen bör genomföras i tre steg med början 1982 och fullföljas 1983 och 1984. Handlingsprogrammet innebar att det skattepolitiska reformarbete som inletts genom regeringsskiftet skulle fullföljas i ett accelererat tempo. 1981/82: 2018 Med hänsyn till det statsfinansiella läget uttalades att skatteomläggningen skulle totalfinansieras. Mot bakgrund av handlingsprogrammet inleddes diskussioner med socialdemokraterna om utformningen av en skatteomläggning. träffades en uppgörelse mellan mittenpartierna och socialdemokraterna om en skatteomläggning som i centrala avseenden avvek från trepartiregeringens handlingsprogram: o Skatteomläggningen skulle inte påbörjas . o Marginalskattesänkningarna skulle bli mindre omfattande än vad trepartiregeringen hade överenskommit. o En skatteomläggning skulle i sin helhet finansieras genom höjda arbetsgivaravgifter eller genom införandet av en s. k. produktionsfaktorsskatt. o Indexregleringen skulle inte bibehållas i sin nuvarande form. 0 Rätten till underskottsavdrag, som trepartiregeringen bl. a. garanterat regeringsförklaring, skulle inskränkas. Från socialdemokratiskt håll har uttalats att uppgörelsen i allt väsentligt innebär att deras krav på skattepolitiken tillgodosågs. För moderata samlingspartiet innebar uppgörelsen däremot att fortsatt medverkan i trepartiregeringen blev omöjlig. Moderata samlingspartiet får senare under detta anledning att återkomma till de skattepolitiska frågeställningarna - inte minst i samband med att regeringen presenterar den proposition som blir resultatet av överenskommelsen med socialdemokraterna. Vi nöjer oss därför med att i detta sammanhang behandla några principiellt viktiga frågeställningar. Sänkta marginalskatter Vår kritik mot uppgörelsen mellan mittenpartierna och socialdemokraterna i skattefrågan gäller självfallet inte det förhållandet att en inte obetydlig sänkning av marginalskatterna föreslås för en relativt stor grupp skattebetalare. Kravet på en sänkning av marginalskatterna har stått i centrum för den moderata skattepolitiken, och vi instämmer i den bedömning som bl. a. gjordes reviderade finansplan se avsnittet om den ekonomiska politiken att en skattereform är "en nödvändig förutsättning för att vi skall återvinna balansen i den svenska ekonomin". En marginalskattesänkning är den viktigaste åtgärden bland de utbudsstimulerande åtgärder som svensk ekonomi behöver. 1 fråga om förslaget till sänkta marginalskatter gäller kritiken tvärtom att sänkningen inte får samma omfattning som trepartiregeringen föreslog. o Den marginalskattereform som skisserades i trepartiregeringens ekonomiska handlingsprogram innebar att marginalskatten skulle vara högst för inkomster upp till 18 basenheter - . Enligt uppgörelsen mellan mittenpartierna och socialdemokraterna skulle marginalskatten överstiga redan viden inkomst på 16 basenheter eller . 1981/82: 2018 o Uppgörelsen innebär också att de högsta marginalskatterna kommer att ligga högre än enligt trepartiregeringens ekonomiska handlingsprogram vid i stället för . marginalskatt skulle inträda redan vid en inkomst på 26 basenheter eller . till priser mot 30 basenheter - . - enligt förslaget i handlingsprogrammet. Vid en snabbare inflation än 5,nås dessa gränser vid realt sett än lägre inkomstnivåer. o Förslaget om en begränsning av rätten till underskottsavdrag leder därtill till en ytterligare begränsning av den föreslagna marginalskattesänkningen. I vissa extrema fall skulle uppgörelsen t. o. m. kunna medföra marginalskatteskärpningar i förhållande till nuläget. Det framgår av tabell 3. Det gäller personer med relativt höga inkomster och stora underskottsavdrag. Vid en snabbare inflation än 5,blir den reala marginalskattesänkningen därtill mindre. Tabell 3: Marginalskatteförändring 19821985. o Uppgörelsen ledde slutligen också till att inte någon som helst nedjustering av marginalskatterna kom att genomföras . Det är första gången efter regeringsskiftet som inga åtgärder vidtagits beträffande marginalskatterna. Tvärtom genomfördes vissa inkomstskatteskärpningar. Det är enligt vår uppfattning beklagligt att frågan om en marginalskattereform förlorat i tempo på detta sätt. För att undvika att tempoförlusten blir bestående bör därför en marginalskattereform genomföras i två steg i stället för tre som ursprungligen var tänkt. Marginalskattereformen skulle då ändå kunna vara fullt genomförd . Bibehållen indexreglering En av huvudpunkterna i vår kritik mot skatteuppgörelsen gäller behandlingen av indexregleringen. Denna skulle om förslaget realiseras avskaffas i sin nuvarande form. Vad den skulle ersättas med framgår inte av överenskommelsen. , 1984 och 1985 innebär förslaget att skatteskalan 1981/82: 2018 justeras upp med blott 5,oberoende av inflationen vilket med stor sannolikhet kommer att innebära att inflationen på nytt tillåts leda till en automatisk skärpning av skattetrycket och till en skärpning av progressiviteten i skattesystemet. I avsnittet om den ekonomiska politiken har konstaterats att finansplanen över huvud taget inte diskuterar skatteuppgörelsens prisantagande på . Finansplanens prisprognos torde innebära att priserna , som är den för indexregleringen avgörande tidsperioden, torde komma att stiga med . Med oförändrad indexreglering skulle detta ha lett till att basenheten skulle ha blivit . I uppgörelsen med socialdemokraterna är den i stället . leder alltså begränsningen av indexregleringen till skatteskärpningar i förhållande till bibehållen indexreglering. Vid en inkomst på t. ex. . uppgår skatteskärpningen till ca . och vid en inkomst på . I ett längre perspektiv blir det naturligtvis fråga om större skatteskärpningar. Det kan ha sitt intresse att undersöka hur mycket högre skatterna skulle ha varit om indexregleringen tillkomst 1978 hade begränsats till en årlig skaluppjustering med 5,. Det framgår av tabell 4. Skatten skulle som synes ha varit väsentligt mycket högre i samtliga inkomstlägen än vad som är fallet. Flertalet inkomsttagare skulle dessutom ha haft högre marginalskatter. Indexregleringen av inkomstskatteskalan var enligt vår bedömning den viktigaste reformen på skattepolitikens område . Av tabell 2 framgick hur marginalskatterna för en genomsnittlig industriarbetare steg fram t. o. m. Till viss del berodde detta på höjda kommunalskatter den kommunala skattesatsen steg från till 26,i genomsnitt - men huvudsakligen var den en följd av automatiska skatteskärpningar till följd av inflationen. Om indexregleringen urholkas och avskaffas i sin nuvarande form kommer detta på nytt att leda till en skärpning av progressiviteten i skattesystemet. Resultatet av en marginalskattereform urholkas successivt. Detta kan illustreras som gjorts i diagram 1. Där har skatteskalan och den av regeringen och socialdemokraterna föreslagna skatteskalan ritats in. Dessutom har den skatteskala ritats in som skulle bli följden av en ny tioårsperiod med en inflation på . Resultatet blir som synes i stort sett en återgång till den nuvarande skatteskalan. En sådan utveckling bör inte tillåtas. Indexregleringen av skatteskalan måste bibehållas. Ytterligare en huvudpunkt i vår kritik av skatteuppgörelsen mellan socialdemokraterna och mittenpartierna gäller förslaget om en begränsning av rätten till underskottsavdrag. Denna garanterades som redan framhållits regeringsförklaring.