mot · G5021578 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1578 m. fl. Åtgärder mot ekonomisk brottslighet Ekonomisk brottslighet riktar sig mot folkflertalets objektiva intressen. Den vänder sig mot folkflertalets intresse för en solidarisk omfördelning av resurserna. Den skadar solidariteten genom sin destruktivitet. Den ekonomiska brottslighetens objektiva förutsättningar utgörs av den underliggande ekonomiska grundstrukturen. Den är alltså förbunden med, och beroende av, det rådande ekonomiska systemet. Det finns en påtaglig sammanflätning av ekonomisk brottslighet och legal näringsverksamhet. Finansieringen av den ekonomiska brottsligheten utgörs i huvudsak av kapital från den vita näringsverksamheten. Den ekonomiska brottsligheten kan aldrig helt förhindras inom ramen för den nuvarande samhällsordningen. Detta får dock inte hindra att kraftfulla åtgärder sätts in i kampen mot den ekonomiska brottsligheten. Vpk accepterar inte den vedertagna, passiva innebörden man ger begreppet ekonomisk brottslighet. Inom ramen för den bestående kapitalistiska samhällsordningen sker en fullt legal ekonomisk brottslighet. Den brottsliga gärningen består i att det kapitalägande fåtalet systematiskt utsuger folkflertalet. Detta system understöds såväl av skatteregler som möjligheterna för kapitalägarna att avgränsa sin privata förmögenhet från den av dem bedrivna verksamheten. Denna brottslighet kan inte accepteras. Den förebyggs effektivt genom införandet av en socialistisk samhällsordning. Den svarta ekonomin - ekonomiska brottsligheten - utgör enligt olika beräkningar av bruttonationalprodukten (BNP). Detta motsvarar i kronor mellan 25 och 50 miljarder. Alltså en icke obetydlig del som undanhålls samhället för omfördelning m. m. I denna motion lägger kommunisterna fram förslag till åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. Vi beskriver dess innehåll och verkan och påvisar vilket som är dess drivkraft. Vi påvisar också samhällets underlåtenhet att vidta reella åtgärder för att försvåra denna verksamhet. De åtgärder som vidtagits har inte angripit problemets kärna. Insatserna måste enligt vpk:s mening mer inriktas på förebyggande åtgärder. Detta står dock inte i motsättning till en ökning av åtgärderna mot förhindrande av eller uppklarande av brott. 1 1981/82. Vi ställer följande förslag: Samhälleligt stöd till företag kontrolleras långt hårdare än . Att man i varje sammanhang där statliga näringspolitiska eller kreditpolitiska åtgärder föreslås beaktar dess effekter på den ekonomiska brottsligheten. Långt hårdare kontroll av bankernas kreditgivning. Skärpta åtgärder mot kapitalflykt ur landet. Skärpning av lagen om förvärv av hyresfastighet. Etableringskontroll - auktorisation. Skärpta regler för konkurskarantän. Straffskärpning för bokföringsbrott o. d. Införande av s. k. Haftung. Ändrade regler inom familjerätten - åtgärder mot missbruk av äktenskapsförord - boskillnad. Skärpta regler om registrering av aktiebolag och dess styrelser. Nya regler för revisorsverksamheten. Ingrepp mot rätten till fåmansbolag. Ansvarsgenombrott - generell kriminalisering av bulvanskap. Höjning av aktiekapitalet vid nyetablering. Lagstiftning för att motverka grå arbetskraft. Samhällets kontroll vid upphandling av entreprenader m. m. Skärpt generalklausul mot skatteflykt. Sammanläggning av skattebrott och skattemål i domstol. Skärpta bestämmelser när det gäller mantalsskrivning i annat land av skatteskäl. Ändrare regler för leverans av mervärdeskatt. Ändring av reglerna för fiktig moms (lex Goldfinger). Ändrad behandling vid kronofogdemyndigheterna - prioritering av utredning och indrivning från de större gäldenärerna. Ökade resurser till kronofogdarna. Ökade resurser till lokala skattemyndigheterna. Samköming av olika data för att bekämpa ekonomisk brottslighet. Ökat stöd till de s. k. EKO-rotlarna. Fortsatt verksamhet för Brottsförebyggande Rådets styrgrupp och underliggande arbetsgrupper. Den ekonomiska brottsligheten visar sig i sådan brottslighet där i och för sig tillåtna ekonomiska verksamheter utgör grunden för en systematisk kriminalitet av vinningskaraktär. Man ställer också krav på att det skall röra sig om stora brottsbelopp. Klassiska exempel utgörs av den svarta fastighetsmarknaden (försäljning av hyreskontrakt, olagliga andrahandsupplåtelser, uthyrning till illegala verksamheter mot överhyra etc.), den svarta arbetsmarknaden (arbetslön betalas ut i form av reseersättningar och traktamenten, arbetstagarförhållanden görs om till s. k. entreprenörskap, betalning utan kvitto etc.) och skatteflyktstransaktioner mellan bolag i eller mellan svenska och utländska bolag osv. De brott som blir aktuella är bl. a. bedrägeribrott, konkursbrott, gäldenärsbrott, skattebrott, valutabrott etc. Speciellt skattebrotten är vanligt förekommande. Ekonomisk brottslighet innehåller ett skattebrottsmoment. Detta följer i sin tur av att verksamheten som ligger i botten är laglig och beskattningsbar. Omfattningen av den ekonomiska brottsligheten i rena pengar är mycket stor. De skattningar som gjorts tyder således på att den har en omfattning i storleksordningen . Det finns även de som hävdar att den är avsevärt större. Beräkningar av den här typen kan av naturliga skäl inte bli exakta men så mycket är i vart fall klart att den ekonomiska omfattningen av den är större än för den s. k. traditionella brottsligheten, dvs. stölder, skadegörelser etc. I det senare fallet handlar det för landet som helhet om årliga brottsbelopp i storleksordningen ett par eller några miljarder. Som exempel kan följande nämnas. anmäldes totalt 4 800 bostadsinbrott till polisen i . Det samlade stöldvärdet vid dessa brott kan beräknas till ca 35 milj. kr. Som en jämförelse kan nämnas att konkursutredningarna i den s. k. - en svindelhärva inom fastighetsbranschen - visar på en förlust i storleksordningen 65 milj. kr. Pengar som frånhänts banker och försäkringsbolag /81. Ett annat exempel är oljeskandalen i där det kommunala bolaget frånhänts ett bokfört värde om 30 milj. kr., tack vare möjligheten att låna ut olja från beredskapslagren. Ytterligare exempel är svindleriet med fiktiv moms där pengar smugglats ut ur landet för inköp av guld som i sin tur smugglats in i landet. Därefter har inköpskvitton förfalskats och försäljning av guldet till utlandet skett. Vid exporten har sedan 15 milj. kr. i s. k. fiktiv moms utbetalats utan att ett enda öre moms inbetalts. Bara dessa exempel överskrider ensamma om det samlade stöldvärdet vid bostadsinbrotten . Brottsbelopp av denna omfattning är heller inte unika. Tvärtom handlar det i enskilda fall normalt om belopp på en eller , och svarta affärer i storleksordningen en eller flera tiotals miljoner är heller inte sällsynta. Den ekonomiska brottsligheten ger upphov till olika skadeverkningar. Samhället som helhet drabbas på främst två sätt, dels genom ett bortfall av skatteintäkter, dels (och den skadan är delvis skiljd från den först nämnda) och huvudsakligen genom att den samhälleliga omfördelningspolitiken sätts ur spel. Efter ränteavdrag plus inflation samt övriga möjligheter till s. k. legal skatteflykt torde den ekonomiska brottsligheten vara den faktor som betyder mest för urholkningen av den samhälleliga omfördelningspolitiken. 1* 1981/82. I ett mer begränsat perspektiv medför den också skador på olika marknader lika väl som för grupper och individer. Här skall endast några få exempel nämnas. Inom vissa branscher kan en ekonomisk brottslighet få uttalade konkurrenseffekter: Klassiska fall är restaurangbranschen, de s. k. städbolagen, vissa sektorer inom byggbranschen etc. där de som håller sig inom spelreglerna för vårt kapitalistiska samhälle möter en hård konkurrens från de företag som föredrar att skriva dessa regler själva och gör detta utan någon större risk för upptäckt. Arbetsmarknadspolitiken rubbas på flera sätt. Den svarta arbetsmarknaden omfattar f. n. några tiotusen årsarbetskrafter helt vid sidan av gängse avtal, solidarisk lönepolitik och social trygghetslagstiftning. Bostadspolitiken störs genom att den omfattande svarta handeln med hyresrätter leder till segregation i boendet. Kreditmarknaden påverkas negativt genom att svarta marknader stjäl kreditutrymme för exempelvis tillverkningsindustrin. Även ränteläget påverkas negativt. Ytterst drabbar detta enskilda och grupper av enskilda. Varor och tjänster blir dyrare. Den ekonomiska brottslighetens stora vinster betalas av samhällets hederliga medborgare, dvs. det stora flertalet arbetstagare, hyresgäster, konsumenter osv. Samhällets åtgärder fram mot den ekonomiska brottsligheten har varit av två slag. Dels har man försökt täppa till olika luckor i lagen och på så sätt minska framkomligheten för de ekonomiska brottslingarna. Dels har man försökt förstärka kontrollorganen - polis, åklagare, skattemyndigheter - genom att ge dem mer folk och försöka att bättre integrera deras arbete. Däremot har man ännu icke vidtagit ett ingrepp i den ekonomiska struktur som ligger i botten på det hela. Och - vilket är viktigt - är densamma för såväl ekonomiskt brottsliga som helt lagliga verksamheter. Det som skiljer den ekonomiska brottsligheten från laglig verksamhet är ett mer pragmatiskt kapitalistiskt synsätt och ingenting annat. De grundläggande förutsättningarna liksom målen - maximal lönsamhet etc. - är desamma. Verkan av vidtagna åtgärder Lagstiftningsarbete och förbättrad kontroll är nödvändig för att förebygga, förhindra och klara upp redan begångna brott. Men det är lika nödvändigt att ha följande två saker klart för sig i detta hänseende. För det första att den ekonomiska brottsligheten aldrig kan förhindras genom sådana åtgärder så länge den underliggande strukturen kvarstår oförändrad. För det andra att de avsevärda resursförstärkningar som regeringen med flera talar om i realiteten gäller ytterligt marginella förändringar. Låt oss visa på två typexempel. har polisverket inrättat ca 100 nya tjänster för bekämpning av ekonomiska brott. Antalet polismän som sysslar med ekonomiska brott utgör ca 150. Deras andel av det totala antalet kriminalpoliser i landet utgör . De är således åtskilligt färre än de poliser som helt sysslar med enkla stölder, bostadsinbrott eller vanliga bedrägerier osv. är det på det viset att dessa skall hantera en brottslighet som sannolikt svarar för av samhällets totala brottskador i pengar räknat. På skattesidan har man i motsvarande grad försökt förstärka kontrollen. Kvar står det faktum att sannolikheten för ett medelstort företag att utsättas för en revision är i storleksordningen en gång . Detta till skillnad från alla löntagardeklarationer som ju granskas . Exemplen kan vid behov göras flera. Faktum kvarstår att detta är den realitet som döljer sig bakom de stora satsningarna mot ekonomiska brott . Området för ekonomisk brottslighet har vidgats med dessa satsningar har samhället vidtagit en mängd andra ekonomiska åtgärder som fått icke avsedda och mycket gynnsamma verkningar för den ekonomiska brottsligheten. Som exempel kan nämnas ett mer och mer utbrett fusk bland oseriösa företag med olika statliga stödformer eller regeln om återbäring av fiktig moms från som gav upphov till en helt ny ekonomisk brottssektor nämligen illegal handel med och smuggling av ädelmetaller. Även dessa exempel kan flerfaldigas. Inom skattesystemet, främst inom de delar som berör företagsbeskattningen, har en rad subventioner införts genom olika möjligheter till avdrag och till skattelättnader om företag ägs av finansfamiljer eller om verksamheten organiseras på visst sätt. Genom de otillräckliga kontrollåtgärderna har möjligheten att genom skattebrott tillskansa sig skattemedel ökat härigenom. Inom ramen för regional- och näringspolitiken har en rad stödformer skapats, bl. a. direkt ekonomiskt stöd till företag som bedriver viss verksamhet eller har sin verksamhet lokaliserad till vissa delar av landet. Även här har åtgärderna i kombination med otillräcklig kontroll medfört att allmänna medel vandrat ned i fickorna på företagare som genom olika skenmanövrer uppgett sig fylla kraven för att få bidrag. Det behöver knappast sägas att samhällets kriminalpolitik i görligaste mån bör inriktas på att förebygga brott. Att i det här fallet se till att brottsliga verksamheter aldrig kan sättas i gång. Försök att förhindra en pågående verksamhet eller att reda ut en brottslig verksamhet, som redan är ett fullbordat faktum, är både svårare och mer kostsam och dessutom inte lika intressant i så måtto att skadan ju redan har inträffat. Samhällets åtgärder mot ekonomiska brott har präglats av en för låg och felaktig ambitionsnivå. Detta måste ändras. Insatserna måste få en större och kraftfullare inriktan på förebyggande åtgärder. Detta får dock inte ställas i motsättning till ökade satsningar mot förhindrande eller uppklarande av brott. En prioritering av bekämpningen och uppklaringen av de större brotten kan vara en nödvändighet. En särskild inriktan bör enligt vpk:s mening göras på förebyggande åtgärder. Som exempel på mer förebyggande åtgärder av enkelt slag - dvs. sådana som inte i sig ger sig på den befintliga ekonomiska grundstrukturen kan nämnas följande: a) Att man i varje sammanhang där man föreslår statliga närings- eller kreditpolitiska åtgärder beaktar dess effekter på den ekonomiska brottsligheten. b) Att statligt stöd till företag kontrolleras långt hårdare än vad är fallet. Då man exempelvis kan betala ut i stöd och statliga krediter till en privatägd varvs- och shippingskoncern som är uppspaltad på närmare femtio olika bolag med minst sagt oklara ägarförhållanden och t. o. m. med säte i s. k. skatteparadis (o på ). c) Att bankerna tvingas kontrollera sin kreditgivning långt bättre än vad som är fallet . Det är genomgående erfarenhet att svarta verksamheter visar sig ha finansierats med vita pengar, dvs. i normalfallet vanligt banklån. Dessa pengar har lånats ut på i många fall synnerligen lösa grunder till suspekta bolag och personer. En hårdare banklagstiftning som ålägger bankerna en mycket noggrann kreditprövning speciellt vid krediter till kritiska branscher som fastighetshandel, entreprenörföretag etc. vore ytterst välkommen. d) En lämplighetsprövning av de personer/företag som vill köpa hyresoch kontorsfastigheter av samma innebörd som den nuvarande lämplighetsprövningen när det gäller förvärv av jordbruksfastigheter. Enkelt uttryckt; Har den aktuella personen/företaget den kompetens, ekonomi, moral etc. som krävs för att han skall få förvalta andras boende. Liknande inriktan på krav för att få starta näringsverksamhet borde införas, då framför allt inom vissa kritiska branscher som bygg-, städ- och restaurangbranschen, handel med begagnade bilar m. fl. Även auktorisation borde införas i större utsträckning. Bland lagstiftande åtgärder av mer traditionellt slag vöre bl. a. följande av värde: a) En sammanläggning av skatte- och brottsmålsprocesserna i skattebrottssammanhang. Detta för att processtiderna skall bli något så när rimliga och inte som kunna dra ut . Om detta har BRÅ lagt förslag vilket bör utmynna i regeringsförslag. b) Bulvanskap bör, generellt sett, kriminaliseras. Bulvanskapet är f. n. tillåtet i för hög utsträckning med bl. a. den konsekvensen att en massa andra åtgärder, typ förvärvskontroll, etableringskontroll, näringsförbud, konkurskarantän etc. blir verkningslösa. Ett utmärkande drag hos den ekonomiska brottsligheten i dagens kapitalistiska samhälle är utnyttjande av civilrättsliga regler på ett sådant sätt att man därigenom kan uppnå ekonomiska fördelar. Förfarandet föregår oftast brottslingens konkurs. I konkursen är det som regel det allmänna som gör de största förlusterna. Detta innebär att kostnaderna för samhällelig verksamhet får bäras av övriga skattebetalare. Dessa stötande förfaranden är endast kriminaliserade i viss utsträckning eller eljest motarbetade genom otillräckliga regler om återvinning i konkurs. De områden som berörs är framför allt den bolagsrättsliga lagstiftningen och därtill knutna områden, familjerätten, konkurslagstiftningen, lagstiftningen kring fastighetsförvärv, näringsrättslig lagstiftning och exekutionslagstiftningen. De åtgärder som vidtagits mot skatteflykt har varit otillräckliga. Den s. k. generalklausul mot skatteflykt som genomfördes till slut trots ivrigt motstånd från har visat sig verkningslös. Den kritik som vpk riktade mot förslaget under riksdagsbehandlingen har i praktiken visat sig stämma. Dessutom har generalklausul tidsbegränsats. Vpk anser att den enorma utredningsapparat som föregicks förslaget endast förmått producera en tandlös lagstiftning. Generalklausul uppfyller inte de löften som lagstiftarna gav. Tyvärr spanar vi fortfarande efter de människor som skulle bli snällare och hederligare när lagen om skatteflykt kom. Så uttrycker sig professorn i skatterätt, , i . Regeringens förslag till generalklausul, som också riksdagsmajoriteten antog, skapar enbart förvirring. Det är svårt att definiera när en skattelag kringgås för att undkomma eller minska beskattning. Den har tillämpats mycket restriktivt i de ytterligt få fall den över huvud taget har varit möjlig att aktualisera. Den gynnar - enligt - fiffigheten när det gäller att kringgå skattelagarna. Det förslag som vpk lade fram för som motförslag till regeringens, fyller bättre kraven om en generalklausul mot skatteflykt. Därför finner vi anledning att återupprepa detta förslag. Motiveringarna för detta finns i vpk-motion 1980/81:59 varför vi inte här återupprepar dessa. De reformerade reglerna om konkurs har på intet sätt visat sig vara effektiva mot bekämpandet av ekonomisk brottslighet. I samband med behandlingen av lagstiftningen framförde vpk förslag om s. k. etableringskontroll. Förslaget avvisades dock. Detta visar på att riksdagsmajoriteten är ointresserad av att bekämpa själva förutsättningarna för en avsevärd del av den ekonomiska brottsligheten: Möjligheten för kriminella element att etablera sig som egna företagare inom skilda områden. Riksdagsmajoriteten avvisar även möjligheten för samhället att förhindra att personer som fullkomligt struntar i gällande regler om sociala avgifter och skatteregler, m. m. och som aldrig avser att betala in en krona till samhället, etablerar egen verksamhet. Erfarenheterna av de utredningar som görs i de s. k. mindre konkurserna, visar att det så gått som alltid är statsverket som är den stora förloraren. Det är inget ovanligt att till exempel en mindre företagares konkursbo visar sig helt sakna tillgångar, och som enda skuld kvarstår statens fordran på skatter och sociala avgifter på . Återvinningsmöjligheter i konkursen finns oftast inte. Företagaren sitter allt som oftast kvar i en villa i miljonklassen och åkersom vanligt i en Mercedesbil och har även i övrigt kvar sin materiella standard. Orsaken till detta förhållande är att alla dessa tillgångar ägs av hans hustru eller barn, som dock aldrig tjänat en bråkdel av vad tillgångarna kostat. Förmögenhetsöverföringen har i stället skett genom vidtagande av i och för sig oantastliga familjerättsliga åtgärder, såsom gemensam ansökan om boskillnad och äktenskapsförord. I konkurs efter konkurs visar det sig att de miljoner riksdag och regering lagt ned på utredningar av möjliga kontrollåtgärder m. m. och på lagstiftning är helt bortkastade och endast har resulterat i verkningslösa pappersprodukter. Den ekonomiska brottsligheten har nått sådan omfattning att samhället alltmer präglas av resignation inför dess skadeverkningar. Trots detta har riksdagsmajoriteten vägrat att utreda de mer verkningsfulla åtgärder vpk föreslagit. Genom införande av en etableringskontroll i s. k. kritiska branscher skulle samhället ges en långt större möjlighet att ingripa mot personer som är ur allmän synpunkt olämpliga som självständiga näringsidkare innan de nått den eftersträvade konkursen och samhällets förlust är ett faktum. Vpk förordar därför ånyo en utredning av frågan om etableringskontroll efter nedan angivna riktlinjer. För all nyetablering av näringsverksamhet som medför bokföringsplikt skall näringsidkaren vara skyldig att göra anmälan till en registermyndighet, som lämpligen knyts till resp. länsstyrelse. Detta skall även gälla för aktiebolag som dittills inte bedrivit verksamhet. Skyldighet till anmälan skall även föreligga vid ändring av verksamhet. Till anmälan skall fogas bevis om att skyldighet att söka B-skatt, anmälan för debitering av sociala avgifter och mervärdeskatteregistrering fullgjorts, liksom övriga liknande skyldigheter. Inom kritiska branscher skall föreligga skyldighet att avvakta tillstånd innan verksamheten startar. Till ansökan skall i dessa fall fogas uppgifter om tidigare verksamhet, om den sökande har skulder till staten, liksom andra uppgifter för bedömande av sökandens allmänna lämplighet att bedriva näring. Saknar den sökande erfarenhet av bokföring och övrig erfarenhet av att bedriva egen verksamhet, skall krävas att den sökande visar att han genom avtal med bokföringsbyrå eller på annat godtagbart sätt ordnat dessa frågor. Inom de branscher där konsumentintressen gör sig starkt gällande, skall även krävas att sökanden innehar den auktorisation som branschen kräver; exempelvis på sådana områden som utgörs av fastighetsmäklare, revisionsbyråer, hantverkare m. fl. Upphör verksamheten skall detta anmälas. Anmälningsskyldigheten skall åvila enskild, styrelse för aktiebolag och annan juridisk person, liksom för bolagsman i handelsbolag. Brott mot anmälningsskyldigheten skall medföra straffansvar samt även under vissa omständigheter kunna medföra ett solidariskt ansvar för den eller de som haft skyldighet att göra anmälan, att jämte den juridiska person som bedrivit verksamheten, svara för uppkomna skulder. Vpk anser vidare att frågan om kontroll av överlåtelse av näringsverksamhet bör prövas inom ramen för den här förordade utredningen. En omfattande verksamhet med grå arbetskraft bedrivs. Denna verksamhet är oförenlig med anställningstrygghet, sociala skyldigheter och skattebestämmelser. Det bör vara möjligt att bekämpa denna företeelse genom att huvudbeställaren görs ytterst ansvarig för att entreprenörer och underentreprenörer inbetalar skatter och avgifter. Den lagstiftning som regeringen genomförde 1980 beträffande möjligheterna för domstol att meddela s. k. näringsförbud i samband med upprepade konkurser är enligt vpk:s mening otillräcklig. I stället bör denna ersättas med ett automatiskt verkande förbud för konkursgäldenären att fortsätta med näringsverksamhet, i enlighet med vad vpk framförde i motion 1979/80:1914. De övriga synpunkter och förslag från vpk om skärpningar av den föreslagna lagen borde införts. Därför återupprepar vi både kritiken mot förslaget och våra förslag till lagstiftning. Straffskärpning för bokföringsbrott o. d. Bokföringsbrott och likartad brottslighet har i samband med de utredningar som görs vid mindre konkurser visat sig vara mer en regel än ett Man kan med fog påstå att detta är ett näringsrättens rattfylleribrott. Det bör ur allmänpreventiv synpunkt därför regelmässigt förskylla ett kortare fängelsestraff. De nu rådande påföljderna med bötesbelopp tappar oftast sin verkan genom att den dömde alltför ofta inte har några egentliga tillgångar. Dessutom bedöms från de felande att det är stor förtjänst med bokföringsbrott eller dylikt med tanke på den låga kostnaden som böterna medför. Ett vanligt tillvägagångssätt när det gäller att tjäna pengar på konkursbolag är följande. En person driver rörelse i AB. Han överlåter inkråmet till ett annat AB som han själv kontrollerar. Denna transaktion är ofta mycket förmånlig för det senare företaget. Inkråmet kan bestå av maskiner, inventarier, varulager etc. Efter överlåtelsen består det första bolaget endast av ett tunnt skal med tillhörande skulder. En möjlighet att delvis komma till rätta med dessa förfaringssätt är att låta skulderna följa inkråmet och ej den juridiska personen (haftung) och ålägga förvärvaren något slag av undersökningsplikt.