mot · G5022488 · 1982-04-19 00:00:00 — Ändring i datalagen (1973:289) m. m. 1981/82:189) sade i : lagarna först datorerna sen! Utan lagar som skyddar allmänheten från möjliga missbruk får inte de stora databankerna användas. har datalagen, som vi sedan fick, fungerat så länge så man har kunnat utvärdera dess verkningar. Hur skall den användas, hur skall datainspektionens resurser sättar in så att de bäst skyddar människorna? Utvecklingen har visat att en stor del av de personregister som inrättas och som begär tillstånd hos datainspektionen i själva verket är så pass ofarliga att det egentligen bara är för Dl att godkänna ansökan. Men det tar dock en del tid och arbete innan så har skett. Proposition 189 föreslår , i likhet med datalagstiftningskommitténs förslag, att i fortsättningen endast sådana dataregister som innehåller känsliga uppgifter om människor skall behöva begära tillstånd. För de andra skall det räcka med att de begär en licens. De skall dessutom givetvis lyda datalagens regler om hur data får hanteras. För att kontrollen skall kunna göras effektiv föreslog DALK att registerinnehavarna skulle dels sätta ut sitt licensnummer på varje utsänd försändelse, dels skicka in en fullständig lista till datainspektionen på alla register de har. Därigenom skulle DI få en mycket mera aktuell och fullständig lista på personregistren i landet än de någonsin haft förut. Dessa två senare krav har emellertid propositionen inte tagit med. I stället föreslås att registerinnehavarna skall sätta ut namn och adress på varje försändelse. Det är tveksamt om detta kan godtas. Licensnumret är nämligen mottagarens möjlighet att kontrollera att hans namn kommer från ett register som DI har insyn i. Det bör vara möjligt för var och en att med ett ögonkast se på försändelsen, att dess avsändare inte har struntat i datalagen. Vidare anser propositionen att det räcker med att registren finns hos registerinnehavarna, inte hos DI. Detta är också tveksamt. Endast under förutsättning att det verkligen skulle medföra avsevärda fysiska och ekonomiska svårigheter för DI att lagra dessa uppgifter skulle man kunna ge efter på DALKrs krav. En av de viktigaste effekterna med den svenska datalagen har varit att DI haft en så fullständig överblick som möjligt över hela personregisterbeståndet i landet. Detta får inte försvinna . DI måste under alla omständigheter ha effektiva och snabba metoder att få tag i uppgifter om var personregistren finns och av vilken typ och omfång de är. Utvecklingen går mycket snabbt och förändringar som kunde hota integriteten måste kunna iakttas utan dröjsmål. Avsikten med ändringarna i datalagen är att DI med större kraft skall kunna ägna sig åt det som är dess verkliga uppgift, nämligen att kontrollera de register som verkligen kan hota integriteten. Avsikten med att ändra på tillståndstvånget och göra det till ett licenstvång är att åstadkomma en sådan minskning i rutinarbetet och en motsvarande ökning av den kvalificerade kontrollen. Det får emellertid inte ske på bekostnad av en god inblick i alla personregistren, även de mera ofarliga. Av denna anledning föreslår jag att DALK:s ovan nämnda förslag genomförs, i den mån det inte skulle stöta på utomordentligt allvarliga tekniska hinder. I varje fall måste en svensk datalag uppfylla kravet på att det görs så svårt som möjligt att inrätta olagliga personregister och så lätt som möjligt för DI och allmänheten att kontrollera att så verkligen inte sker. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att beslutar ge regeringen till känna vad i motionen anförts dels om registrering hos datainspektionen av samtliga personregister, dels ock om angivande av licensnummer på utgående försändelser via personregister.