mot · G5022416 · 1982-04-01 00:00:00 — m. fl. Namnlag (prop. 1981/82:156) Enligt nu gällande namnlag gäller som huvudregel att hustrun vid vigseln förvärvar mannens släktnamn. Genom att göra en enkel anmälan till pastorsämbetet före vigseln får hustrun dock behålla sitt släktnamn som ogift. Barn i äktenskap förvärvar faderns släktnamn men kan med rättens tillstånd få anta moderns släktnamn som ogift, om rätten finner namnbyte vara förenligt med barnets bästa. I regeringens proposition föreslås däremot som huvudregel att de som gifter sig skall behålla sina efternamn, försåvitt de inte före eller efter vigseln särskilt anmäler att de vill ha samma efternamn. Enligt opinionsundersökningar har detta förslag ett utomordentligt dåligt stöd i folkopinionen. varnar i sitt remissyttrande för att namngemenskapen kommer att upphöra om ett sådant förslag upphöjs till lag. All erfarenhet talar nämligen enligt en aktiv handling som en anmälan utgör sällan kommer till stånd. Och behåller alltså vardera maken sitt ursprungliga namn. Även vi anser att det inte finns några tillräckligt starka skäl för att på detta sätt frångå våra svenska namntraditioner. Vi anser därför att huvudregeln fortfarande bör vara att hustrun vid vigseln förvärvar mannens släktnamn. Vill mannen anta hustruns släktnamn bör det räcka med en anmälan till pastorsämbetet härom. Likaså bör det räcka med en anmälan till denna instans om vardera maken vill behålla sitt släktnamn även efter vigseln. Propositionen föreslår att om föräldrarna har olika efternamn när ett barn föds, så skall barnet förvärva det av föräldrarnas efternamn som anmäls till pastorsämbetet efter födelsen. Görs inte en sådan anmälan, anses barnet vid födelsen ha förvärvat moderns efternamn. Vi delar inte denna uppfattning utan anser att barn i äktenskap, där föräldrarna har olika efternamn, automatiskt bör få faderns efternamn. Det skall dock stå föräldrarna fritt att till pastorsämbetet anmäla att de önskar att barnet skall bära moderns efternamn eller efternamn hon burit som ogift. Ett stort antal remissinstanser och i viss mån också propositionen betonar värdet av namngemenskap för familjesammanhållningen och samhörighetskänslan mellan makarna och mellan föräldrar och barn och syskon emellan. Lagen bör därför utformas så att alla helsyskon i en familj får samma släktnamn. I detta fall bör det svenska förslaget kunna följa det finska som lägger hinder i vägen för att helsyskon kan tilldelas olika efternamn genom att stadga att då gifta föräldrar har ett barn som bär något av deras namn, så får det nya syskonet automatiskt samma namn. Enligt 10 § kan den som vill byta till efternamn som ej kan förvärvas enligt 1-9 §§, alltså andra än föräldrars och makes namn, göra detta genom ansökan hos patent- och registreringsverket. Enligt kommentarerna till paragrafen räknas namn med faderns förnamn med tillägg av -son, s. k. patronymikon, in i denna grupp. Sådant namnskick, vilket har en lång tradition i vårt land och alltjämt finns kvar, synes dock nästan omöjliggöras eftersom det i kommentaren anförs att man får förvärva sådant namn under förutsättning att inte någon annan enligt lag bär eller har rätt att bära namnet. Eftersom det är ytterst få_svenska manliga förnamn som inte finns som efternamn med tillägget -son innebär denna bestämmelse i praktiken ett slut på seden med patronymikon. 113 § sägs visserligen att byte till ett sådant efternamn kan ske efter ansökan, men då om det finns synnerliga skäl. Det måste enligt vår mening vara fel att på detta sätt - när man i övrigt föreslår vidsträckt valfrihet vid byte av namn - förhindra att en gammal tradition lever vidare. Vi anser att samma generösa bestämmelser bör finnas vid byte till efternamn bildat på faderns förnamn med tillägget -son, som föreslås för byte till annat efternamn. 123 § föreslås att en make som har förvärvat den andra makens efternamn närmast framför efternamnet får bära ett tidigare efternamn som mellannamn. Vi anser detta riktigt men vill i sammanhanget betona en till synes obetydlig men dock viktig detalj, nämligen rätten att sammanföra dessa båda släktnamn med ett bindestreck. Med anledning av ovanstående hemställs 1. att beslutar att huvudregeln fortfarande bör vara att kvinnan vid vigseln förvärvar mannens släktnamn, 2. att beslutar att barn i äktenskap där föräldrarna har olika efternamn får faderns efternamn såvida icke föräldrarna anmäler till pastorsämbetet att barnet skall ha moderns efternamn eller efternamn hon burit som ogift, 3. att beslutar att bestämmelserna utformas så att helsyskon får samma efternamn, 4. att beslutar att önskan att som efternamn anta faderns förnamn med tillägget -son skall behandlas på samma generösa sätt som önskan att byta till annat efternamn, 5. att beslutar att ett mellannamn och efternamn får bindas ihop med ett streck. () . ()