mot · G5022018 · 1982-01-26 00:00:00 — Produktionsskatter och löneskatter som ensidigt belastar svenska varor och tjänster bör därför inte komma i fråga och energibeskattningen bör inlemmas i mervärdeskattesystemet. Konkurrerande företagsformer skall likställas vid beskattningen. Mervärdesbeskattningen skall utformas så att verksamhet i egen regi inte gynnas i förhållande till köp av tjänster. Det arbete som bedrevs inom ramen för delegationen för företagens uppgiftslämnande - DEFU - , vilken inrättades av trepartiregeringen, var framgångsrikt när det gällde att begränsa myndigheternas anspråk på uppgifter från företagen. Verksamheten bör fortsätta även om nya former kan övervägas. Myndigheter som t. ex. yrkesinspektionen måste också anpassa sina krav 1981/82: 2018 på företagen till den ekonomiska verkligheten utan att kravet på säkra arbetsmiljöer därför eftersätts. En förutsättning härför är att begränsar sina anspråk på att detaljreglera företagens verksamhet. Åtgärder som medför betydande kostnadsökningar bör underställas regeringen för beslut. Den byråkratiska lokaliseringsprövningen enligt 136 a § byggnadslagen bör delvis avvecklas för att eliminera en omotiverad regeringsprövning. Denna fråga behandlas särskilt i avsnittet om mark- och bostadspolitik. Särskilda åtgärder för de mindre företagen De mindre och medelstora företagen spelar en mycket viktig roll för vårt lands ekonomi och sysselsättning. Dessa företag återfinns i många branscher inom industrin, men också inom handels- och servicenäringarna. Även jord- och skogsbruksnäringarna är till övervägande delen uppbyggda kring småföretag. Företag med mindre än 200 anställda svarar för omkring sysselsatta i svenskt näringsliv eller ca 720000 arbetstillfällen. En av lärdomarna från de senaste årens ekonomiska kriser inom flera betydelsefulla branscher och företag bör vara ökad insikt om riskerna att göra vårt land beroende av utvecklingen i några få branscher och av produktutvecklingen inom några få storindustrier. Det finns anledning att främja utvecklingen av såväl små och medelstora företag som nya företag. Inte bara som källa till initiativ och till spridning av sysselsättningstillfällen, utan också som medel för att åstadkomma riskspridning är småföretagsamheten av stor betydelse. Småföretagens betydelse för den regionala utjämningen kan inte nog understrykas. En bygd med ett litet befolkningsunderlag kan ändå upprätthålla en väl differentierad näringsstruktur om många olika småföretag verkar där. Speciellt gäller detta inom handels- och servicenäringarna. De regionala utvecklingsfonderna bör prioritera sina samordnande och kreditförmedlande funktioner och mindre ägna sig åt utlåningsverksamhet. De bör koncentrera sig på att genom aktiva rådgivnings- och konsultinsatser tillsammans med konsulter på den öppna marknaden verka för att de mindre företagens kompetens inom exempelvis ekonomisk planering och marknadsföring förbättras och nya teknikområden öppnas för dessa företag. Utvecklingsfonderna bör i väsentligt högre grad än f. n. ta marknadsmässig betalning för denna typ av tjänster. En börslista för mindre företag (s. k. A:III-lista) bör inrättas. Denna bör omfatta ett hundratal företag med ett aktiekapital på minst 1 milj. kr. och många delägare. Börslistan kan eventuellt kompletteras med regionala småföretagarbörser eller någon annan form av handel med aktier i regionens mindre och medelstora företag. Innan dessa förslag genomförs bör en översyn av kraven på information till skydd från t. ex. insideraffärer göras. beslöt att möjlighet skulle öppnas för anställda i ett företag att spara i en aktiesparfond med aktier enbart i det egna företaget. 1981/82: 2018 anställda fick därmed samma skatteförmåner som i det s. k. skattefondssparandet. Detta gäller endast företag vilkas aktier är börsnoterade eller noterade på fondhandlarlistan. En utvidgning bör nu ske till att även gälla sparande i icke börsnoterade företag. Denna fråga behandlas också i avsnittet Ett spritt ägande. För det stora antalet småföretag som är aktiebolag kan införandet av vinstandelslån, där räntan sätts i nivå med den i företaget uppkomna vinsten, väsentligt förbättra kapitalförsörjningen. Därigenom skulle företaget befrias från att ge utdelning i dåliga tider. Genom att gemensamt bilda ett investmentbolag och till det överlåta äganderätten till sina företag kan flera familjeföretag uppnå såväl ökad riskspridning som förbättrade möjligheter till kapitalförsörjning. Reglerna för dispens från realisationsvinstbeskattning vid bildandet av investmentföretag bör därför tillämpas liberalt. Vissa lättnader i förbudet mot län i eget bolag vidtogs under den första borgerliga trepartiregeringen. För att underlätta generationsväxlingar bör ytterligare lättnader genomföras. Låneförbudet bör således inte gälla nära anhörig som vid arvsskifte behöver ta lån ur bolaget för att kunna genomföra skifte och driva företaget vidare. Den del av förmögenheten som finns arbetande i ett familjeföretag bör inte minst av konkurrensskäl gentemot utlandet - möjligt befrias från förmögenhets- och arvsskatt. Förslag med den huvudinriktningen har presenterats av företagsskattekommitté. För att minimera de negativa följdverkningarna av gällande ledighetslagar bör åtgärder såsom begränsning av det totala ledighetsuttaget för samtliga anställda samt en maximering av sammanhängande uttagen ledighet övervägas. Resultatet av den översyn som utförs av RRV, SNS och bör dock avvaktas. En ökande andel av den offentliga verksamheten avseende städning, schaktverksamhet, renhållning etc. sköts i egen regi. Framför allt gäller detta inom den kommunala sektorn. Det finns flera exempel på hur egenregiverksamhet inneburit effektivitetsförluster och kostnadsfördyringar. Det viktiga från skattebetalarnas synpunkt är inte att verksamheten läggs ut på entreprenad utan att den är så effektiv som möjligt. Därför bör en kontinuerlig omprövning av den offentliga verksamheten ske av resp. statliga och kommunala myndigheter. I de allra flesta fall torde det då visa sig att upphandling av tjänster från utomstående företag ger de lägsta kostnaderna. Utvecklingen inom är djupt oroande. , som täcker de två första tertialen 1981, visar att de företag som ingår i den s. k. verksamheten under normala affärsbetingelser sammantaget orsakar en förlust på 335 milj. kr. Undantas den stabila vinstmaskinen Tobaksbolaget, som arbetar under monopolliknande förhållanden, når för 1981/82: 2018 lusten för resterande företag hela 500 milj. kr. Av de sexton företag som separatredovisas under rubriken under normala affärsbetingelser går inte mindre än tio med förlust. De nya förlustsiffrorna visar på avgörande svagheter i Statsföretagsgruppens sätt att fungera. Företag som av Statsföretag självt klassas såsom arbetande under normala affärsbetingelser borde vara lönsamma i någorlunda nivå med jämförbara enskilda företag. Ursäkt kan inte heller sökas i brist på kapital. Såsom framhålls i propositionen rörande vissa frågor om Statsföretagsgruppen har investeringarna i Statsföretagsgruppen legat på en nivå som varit två högre än i övrig industri. Via har Statsföretag fram till nu fått tillskott på . De många problemföretagen i , där såväl skogsföretag som läkemedelsindustri i fråga om resultat på ett markant sätt avviker från de enskilda företagen inom motsvarande bransch, kan föranleda endast en slutsats:-staten bör inte driva företag annat än i rena undantagsfall. Det tycks vara oerhört svårt för de statliga företagen att nå den effektivitet och den affärsmässighet som präglar enskilt ägda företag. 1970-talets erfarenheter visar också att statligt ägande av företag inte bidrar till den internationella förnyelse som så väl behöver. Det är hög tid att statsmakterna anger nya och mer verklighetsanpassade riktlinjer för Statsföretagsgruppens verksamhet. har inte råd att fortsätta att med stora förluster bryta järnmalm, som med stora förluster omvandlas till plåt, vilken sedan med stora förluster används för tillverkning av fartyg till glädje för utländska rederier, eftersom vårt höga kostnadsläge hindrar att hålla sig med en egen sjöfartsnäring. Den utredning om de statliga företagens organisation och framtida ägarförhållanden som tillsattes under den borgerliga trepartiregeringen avlämnade sitt betänkande . har ingenting hänt. Frågorna befinner sig fortfarande under beredning har det hetat från industridepartementet, vilket väl bör tolkas så att utredningen inte kommer att föranleda någon åtgärd. kräver de statliga företagen nya tillskott. Det är nödvändigt att regeringen skyndsamt utarbetar nya riktlinjer för Statsföretags verksamhet. Dessa bör syfta till en sanering och utförsäljning av de företag som ingår i den s. k. verksamheten under normala affärsbetingelser. Från moderat håll har vi förordat en rörligare företagsstrategi inom . Det skulle innebära en väsentlig lättnad för statskassan om delar av Statsföretagsgruppen kunde säljas eller börsintroduceras. En särskild kommitté med kvalificerade företagsekonomiska experter och med parlamentarisk insyn bör ges i uppdrag att pröva Statsföretags organisation också för de företag för vilka regionalpolitiska eller sysselsättningspolitiska stöd kan andras för ett statligt engagemang. att näringspolitiken skall syfta till att med generella medel stärka företa9 1981182. 1981/82: 2018 gen och därmed skapa gynnsammast möjliga förutsättningar för företag och sysselsättning i alla branscher och regioner i vårt land, att vårt handlande skall syfta till att slå vakt om den fria handeln och verka för fortsatta liberaliseringsåtgärder, att fördjupade kontakter med EG och dess medlemsstater skall komma till stånd inom ramen för vår alliansfria utrikespolitik, att strukturproblemen inom industrin inte skall avhjälpas genom upprepade statliga förlusttäckningsbidrag till krisbranscher och krisföretag utan att företag utan överlevnadsmöjligheter skall läggas ned, att de regionala utvecklingsfonderna skall prioritera sina samordnande och kreditförmedlande funktioner och mindre ägna sig åt utlåningsverksamhet i enlighet med vad som ovan anförts, att en börslista för mindre företag skall inrättas, att vinstandelslån skall införas, att aktiefondssparandet skall utvidgas till även icke börsnoterade företag, att bildandet av privata investmentföretag genom samverkan mellan flera mindre företag skall möjliggöras, att ytterligare uppmjukningar, i enlighet med vad som ovan anförts, i förbudet att låna pengar i eget bolag skall genomföras, att arbetande kapital bundet i familjeföretag skall undantas från arvs- och förmögenhetsskatt, att en kontinuerlig omprövning av offentlig egenregiverksamhet skall komma till stånd i resp. myndighets regi, att nya riktlinjer för Statsföretags verksamhet skyndsamt skall utarbetas syftande till en sanering och utförsäljning av företagsenheter. Läget på arbetsmarknaden Arbetsmarknadsläget är dåligt i . Den öppna arbetslösheten uppgick till över nio miljoner personer. Mest besvärlig är situationen i , men även länder som , och har stora problem. I jämförelse med dessa länder är läget i betydligt bättre. Vår arbetslöshetsnivå på kan jämföras med öppen arbetslöshet inom EG-området. Ungdomens arbetsmarknadssituation är också bättre i vårt land än i de flesta övriga europeiska länder. Som jämförelse kan nämnas att antalet arbetslösa ungdomar i uppgick till 1200000 och att andelen arbetslösa ungdomar är mycket hög också i övriga . står dock nu inför en uppgång i arbetslösheten om inte den ekonomiska balansen rättas till. Ända har de offentliga utgifterna vuxit mycket snabbare än våra samlade resurser. har sysselsättningen inom industrin minskat. Antalet industrianställda understiger antalet anställda inom den offentliga sektorn (se fig. 1). 1981/82: 2018 Figur 1: Sysselsatta inom offentliga tjänster och inom industrin. Säsongrensat, kvartalsgenomsnitt. Ökningen av den offentliga sektorn har delvis betalats med lån utomlands. Balansbristerna i ekonomin har skapats genom offentlig expansion, skärpta marginalskatter och ett ökat totalt skattetryck. Som en konsekvens av detta drabbas nu sysselsättningen. Enligt AMS ökade antalet sysselsatta fortlöpande . har dock ökningen stannat upp, och registrerades ett något lägre antal än motsvarande månad 1980. Vid utgången av 1981 hade dock antalet sysselsatta ökat något. Betecknande för utvecklingen är också att antalet deltidssysselsatta ökar. Sysselsättningen inom industrin fortsätter att minska. För tillverkningsindustrin var nedgången ca 30 000 . Den ligger nu i nivå med de siffror som kunde uppmätas (se fig. 2). Antalet nyanmälda lediga platser har minskat drastiskt till en nivå som är den lägsta (se fig. 3). Skälen till detta är den minskade aktiviteten i industrin men också den nödvändiga åtstramningen inom den offentliga sektorn. Arbetslösheten måste bekämpas på bred front. Ambitionen kan inte begränsas till full sysselsättning. Målet för 1980-talets moderata politik är full produktiv sysselsättning. Arbetsmarknadspolitiken har vuxit fram under 1950-, 1960- och . Den snabba strukturomvandlingen ställde krav på en rörlig arbetsmarknad, där arbetskraften smidigt överfördes till tillväxtbranscher och -företag. Detta gagnade människorna i vårt land och vår ekonomi. och första delen av sökte 1981/82: 2018 132 TSLO:,A EN.IGT Figur 2: Arbetslösheten säsongredovisad kvartalsgenomsnitt. staten framträda som garant för en tryggad sysselsättning. Det självklara sambandet mellan lönsamhet i företagen och trygghet för de anställda sköts mer och mer i bakgrunden. Sysselsättningen som sådan frikopplades från sitt sammanhang. Därmed har arbetsmarknadspolitikens förutsättningar successivt ändrats. Den har mer och mer inriktats mot att med konstlade metoder skapa sysselsättning i stället för att bereda människor sysselsättning på den öppna arbetsmarknaden. Figur 3: Antalet kvarstående lediga platser . 1981/82: 2018 Moderata samlingspartiets politik syftar i första hand till att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt. Arbetsmarknadspolitiken är ett nödvändigt komplement till den ekonomiska politikens mål om full sysselsättning. Långsiktiga åtgärder som ger förutsättningar för ekonomisk expansion, en växande näringslivssektor och därmed ökad tillgång på arbetstillfällen måste prioriteras. Nödvändiga sysselsättningspolitiska åtgärder på kort sikt skall inriktas på att underlätta för enskilda arbetstagare och arbetsgivare att finna varandra på arbetsmarknaden. Frågor som rör villkoren i arbetslivet bör så långt som möjligt avgöras i samförstånd mellan arbetsmarknadens parter. Det är dessa som besitter sakkunskap och som har de bästa förutsättningarna att anpassa reglerna till de variationer som råder mellan olika branscher eller mellan stora och små företag. Att vi uppställer samverkan och förhandlingar som den lämpligaste vägen att nå ändamålsenliga lösningar innebär dock inte att vi kategoriskt avvisar lagstiftningsåtgärder. Arbetsmarknadspolitikens inriktning måste vara ett stöd för en förstärkt marknadsekonomi. Detta ställer stora krav på en effektivisering och omorientering av de traditionella arbetsmarknadspolitiska instrumenten. I en situation då vi måste ägna alla krafter åt att minska underskotten i såväl statsbudget som i våra utrikes affärer kommer det att ställas krav på besparingar och effektiv resursanvändning även inom arbetsmarknadspolitikens ram. Vi måste söka nya vägar för att klara våra högt ställda sysselsättningspolitiska mål. En nödvändig dämpning av den offentliga sektorns tillväxttakt kommer att medföra ett mindre sysselsättningstillskott därifrån . Detta ställer i sin tur krav på åtgärder som underlättar en nödvändig industriell expansion. En grundläggande förklaring till våra svårigheter att genom bibehållen konkurrenskraft trygga sysselsättningen är mönstret i löneutvecklingen . Lönekostnadsutvecklingen i kombination med låg produktivitetsutveckling har inneburit att inom väsentliga industriella områden snabbt förlorat konkurrenskraft gentemot omvärlden och därmed också marknadsandelar. Därigenom har såväl företag som hela branscher tvingats till nedläggning. Denna utveckling får inte fortsätta . Vår löneutveckling och lönebildning måste anpassas efter omvärlden. I annat fall kommer utslagningen av företag och sysselsättningstillfällen att fortsätta på ett sätt som omöjliggör för oss att ge tryggad sysselsättning inom den konkurrensutsatta sektorn. 1981/82: 2018 sista år stod det alltmer klart att de arbetsförmedlande uppgifterna inom ramen för arbetsmarknadspolitiken inte utvecklats på ett godtagbart sätt. Målet att med högsta prioritet placera de arbetssökande i arbete ute på den öppna marknaden har fått stå tillbaka för ambitionen att hålla nere den öppna arbetslösheten genom omfattande satsningar på bl. a. beredskapsarbeten. Arbetskraftens förändrade sammansättning och beteende har också ställt allt större krav på effektiviteten i de arbetsförmedlande funktionerna. En försämrad geografisk rörlighet genom att båda makarna förvärvsarbetar och sociala faktorer av skilda slag har också resulterat i avsevärt större svårigheter att snabbt placera de arbetslösa i nya arbeten. AMS måste i ökad utsträckning inrikta sina resurser mot en effektivisering och utbyggnad av de direkt arbetsförmedlande uppgifterna. Den tillsatta översynsutredningen av AMS bör arbeta med målet att skapa en bättre fungerande arbetsmarknadspolitisk administration. Nya vägar måste sökas för att bryta ner byråkratisk tröghet och ett starkt centraliserat beslutsfattande. Vägledande principer för en sådan omläggning av AMS organisation bör enligt vår uppfattning vara att arbetsförmedlingsmonopolet skall ses över inom ramen för de av ratificerade , vilka genom sin utformning och sitt innehåll ger väsentligt större handlingsfrihet än vad som framgått av den allmänna debatten. Särskilt bör därvid beaktas sådana yrkesområden där arbetsförmedlingen visat sig ha svårt att uppfylla de arbetssökandes och arbetsgivarnas krav. En långtgående decentralisering av besluten måste dessutom genomföras till regional och lokal nivå. En omläggning efter dessa riktlinjer bör enligt vår uppfattning dels lämna utrymme för en effektivisering av platsförmedlingsverksamheten, dels leda till ett betydligt bättre resultat inom ramen för sänkta kostnader. Förutsättningar skapas också för förbättrade kontakter mellan arbetsgivare, arbetsförmedling och de sökande. En bättre anpassningsförmåga till föränderliga förhållanden på lokala arbetsmarknader bör också kunna uppnås. Detta skulle vara ett väsentligt bidrag till att sänka det genomsnittliga antalet ersättningsdagar per arbetslös och därmed också minska samhällets kostnader. 1970-talets omfattande arbetsmarknadslagstiftning i form av bl. a. MBL, Åman- och ledighetslagar har i hög grad förändrat förutsättningarna för relationerna mellan arbetsmarknadens parter. Genom införandet av MBL har en väsentlig del av regleringen förts över från avtalsområdet till det lagreglerade området. Utvecklingen har visat att lagstiftningen på viktiga punkter bryter mot den samarbetsanda som var rådande. Trots åtskilliga framstötar om förändringar i lagstiftningen har mycket litet skett. Frånvaron av medbestämmandeavtal på det privata avtalsområdet visar också att lagstiftningen inte varit ägnad att underlätta överenskom 1981/82: 2018 melser enligt traditionellt mönster. Inom den offentliga sektorn har problemen främst visat sig i ett ständigt ökande krångel, ökad byråkrati och ökade kostnader. Förutom detta har väsentliga principiella frågor ställts på sin spets i takt med att de fackliga organisationerna också krävt inflytande och förhandlingsrätt över rent politiska beslut. Detta visar att det nu är nödvändigt att göra förändringar i lagstiftningen, främst vad gäller MBL, och dess verkningar ute på arbetsmarknaden. väntas nya arbetsrättskommittén (NARK) lägga fram sitt betänkande avseende MBL. Detta bör avvaktas innan vidare åtgärder vidtas. Facklig vetorätt, förhandlingsrätt vid chefstillsättningar och andra principiellt viktiga frågor hör också hemma i detta sammanhang. Erfarenheterna visar att det finns skäl att mjuka upp de regler i lagen om anställningsskydd och lagen om anställningsfrämjande åtgärder som gäller förtursrätt vid avskedanden. Möjligheterna för företagen att vid neddragning och omplacering av personal bevara förutsättningarna för en effektiv och väl fungerande produktion måste i allas intresse värnas. Frågan om generell rätt till provanställning utan hindrande restriktioner måste lösas. Därmed möjliggörs också för många företag vilka ej har kollektivavtal att anställa ungdomar. Detta är en väsentlig del av de åtgärder som krävs för att minska den stora ungdomsarbetslöshet vi har i vårt land. Rörlighet på arbetsmarknaden är enligt vår uppfattning en förutsättning för den industriella expansion vår ekonomi behöver. Såväl den yrkesmässiga som den geografiska rörligheten på arbetsmarknaden försämrades dock kraftigt till följd av flera faktorer. En viktig förklaring är bristen på ekonomiskt incitament orsakad av löneutjämning, höga marginalskatter och bidragseffekter. Ytterligare en orsak som framför allt motverkat benägenheten att flytta har varit att båda makarna i ett äktenskap förvärvsarbetar i mycket större utsträckning än . Det ökade småhusboendet samt motstånd att bryta upp från en invand miljö har också inverkat. Regional och lokal rörlighet på arbetsmarknaden är emellertid en förutsättning för att vårt lands tillgångar i kapital och arbetskraft skall kunna tillvaratas och att framtidsinriktade och expansiva företag skall kunna bidra till vårt välstånd och vår sysselsättning. Motståndet mot att byta arbete, speciellt vid driftsinskränkningar, kan motverkas bl. a. genom avgångsvederlag och flyttningsbidrag. Arbetsförmedlande insatser i intensifierade former måste också prövas vid mer omfattande driftsinskränkningar. Ett gott exempel på hur detta kan ske är det arbete som trygghetsrådet utför i samband med omställning och personalinskränkning på tjänstemannasidan. Rörligheten på arbetsmarknaden kan förbättras genom ekonomiska rörlighetsfrämjande åtgärder. Arbetsmarknadslagstiftning, ledighetslagstiftning och reglerna för arbetslöshetsersättning bör också ses över i syfte att undanröja rörlighetshämmande inslag. 1981/82: 2018 Rörlighet på arbetsmarknaden är inte endast en fråga om rörlighet bland människor som förlorar sina arbeten. Det är också betydelsefullt att människor är öppna för de möjligheter som kan ges dem att ta till vara sina förutsättningar och att utvecklas samt att inte låsas fast i en arbetsuppgift på en och samma ort. Även av det skälet är det viktigt att villkoren för flyttning vid arbetsbyte är goda. De förändringar av arbetsmarknaden som kontinuerligt pågår har bl. a. inneburit att tjänstemännens situation på flera punkter allvarligt försämrats . Tjänstemän riskerar i betydligt större utsträckning än tidigare att bli ställda utan arbete. Tillgänglig statistik visar att tjänstemän i genomsnitt får gå arbetslösa längre än arbetare. Särskilt besvärlig är situationen för tjänstemän . Många av dem som friställts har trots lång arbetslivserfarenhet inte ens sökande kunnat få en likvärdig anställning. Nyutexaminerade akademiker har haft en kärv arbetsmarknad. Även om glädjande förbättringar inträtt för vissa grupper har den fortsatt besvärliga situationen på arbetsmarknaden medfört att nyutexaminerade akademiker tvingats godta andra arbetsuppgifter än de förväntat sig med hänsyn till sin utbildning. Detta kan förbättras endast genom en förändrad inriktning av den ekonomiska politiken. Ökad tillväxt skapar större utrymme för kvalificerad arbetskraft. Antalet arbetslösa ungdomar uppgick till över 60 000, vilket är 22000 fler än . Detta innebär att arbetslösheten i åldrarna överstiger , vilket skall jämföras med den genomsnittliga arbetslösheten i landet på . Särskilt svårt är läget för tonåringar, för vilka arbetslösheten enligt uppgick till .