mot · G5022018 · 1982-01-26 00:00:00 — Satelliterna kommer att under alla omständigheter ge oss reklam-TV i svenska hem. Det är då bättre att ta till vara de betydande intäkter som reklam-TV kan ge för egen del än att låta pengarna gå till utländska företag. En lämplig modell är att reklam får förekomma i block om högst . De skall sändas på i förväg angivna tider och får inte bryta pågående program. För att eliminera möjligheterna till påverkan på programmen från annonsörernas sida sköts reklamförsäljningen av ett fristående företag. Det skall ha till uppgift att efter avdrag för egna kostnader inleverera överskottet till . Röster har höjts för att förbjuda reklam i videogram. Detta måste bestämt avvisas. Det vore ett orimligt intrång i den enskildes valmöjligheter om han förbjöds att i den allmänna handeln köpa videogram, vilka innehåller reklambudskap. 1981/82: 2018 I budgetpropositionen aviseras en ny skatt på bild- och ljudkassetter. En särskild proposition kommer i ärendet. Vi vill redan nu markera att vi inte är beredda att acceptera införandet av en ny punktskatt på detta område. Det kan däremot finnas skäl att utta en mindre avgift för att tillgodose de förluster som upphovsmännen på området kan göra genom privatkopiering. Många tidningar går med betydande förluster och kan överleva endast tack vare ett omfattande direkt statligt presstöd. Det finns trots detta anledning att ifrågasätta delar av presstödet. Presstödet Har visat sig inte tvinga fram de rationaliseringar som är nödvändiga för att skapa en sund ekonomi och struktur inom den svenska dagspressen. Tvärtom har presstödet ibland haft direkt motsatt effekt. Det har invaggat mindre väl skötta tidningar i trygghet. De har utgått från att staten i sista hand skall gå in och rädda dem undan nedläggning. Vidare har stödet uppmuntrat till nyetablering och tidningsinnehåll som varit mera avsedda att passa presstödsreglerna och mindre vad som varit journalistiskt och marknadsekonomiskt riktigt. Editionering och nyetablering på speciella platser är exempel på tveksamma metoder som kan ge betydande nya presstödspengar. Om inte åtgärder vidtas för att skapa sunda förhållanden inom pressen, finns det stor risk för att kraven på presstödsinsatserna blir orimliga. Det statliga presstödet måste därför kombineras med krav på rationaliseringsåtgärder. Besparingar kan och måste göras inom det nuvarande presstödet. De utvecklingsbidrag som presstödsnämnden förfogar över har tenderat att bli ett extra produktionsstöd som lämnas utan några speciella villkor till tidningar som är i akut behov av pengar. Att vissa tidningar erhåller stöd enligt 13 § förordningen om statligt stöd till dagstidningar, dvs. på grund av att andratidningen på orten får produktionsbidrag trots att upplageskillnaden mellan första- och andratidning är liten, öppnar möjligheter till besparingsåtgärder. En omvänd 13 §, dvs. ett förstatidningens pressstöd dras från andratidningens, skulle kunna innebära besparingar. Produktionsbidragen svarar för huvuddelen av det direkta statliga presstödet. Regeringen hade för avsikt att göra besparingar här men lyckades inte förverkliga detta. Det finns anledning att åter pröva storleken av produktionsbidragen liksom den s. k. samdistributionsrabatten. Det internationellt sett unika nordiska samarbetet som spänner över nästan hela det politiska fältet bygger på och har möjliggjorts av de nordiska ländernas historiska, språkliga och kulturella gemenskap. Det är av detta skäl som åtgärder inom kulturområdet ägnats särskild uppmärksamhet i t. ex. . Inom det allmänkulturella området har vad gäller 1981/82: 2018 t. ex. litteratur, teater, film, bildkonst och musik, eftersträvats att underlätta kommunikation över gränserna och vidga dessa uttrycksmedels tillgänglighet i hela . bör ses i detta perspektiv. Motiven för det nordiska kultursamarbetet, och därmed också för , framgår bl. a. av den värdering av 1970-talets samarbete som genomförts på uppdrag av ministerrådet och som publicerades . Där betonas att ju mer ekonomi och teknologi bygger på stora enheter, desto svårare blir det att hävda våra kulturer om de inte stöder varandra. Vår konst, vår litteratur, våra skolor, våra vägar att förstå oss själva, har lättare att överleva i en gemenskap. Enbart den omständigheten att en nordisk medborgare, då genomförts, kan koppla in vilket nordiskt TV-program som helst kommer att i sig stärka upplevelsen av nordisk gemenskap och därmed medverka till en fortsatt utbyggnad av det allmänna nordiska samarbetet. Av omedelbar betydelse är att Nordsat ger publiken möjligheter att välja mellan ett stort antal TV- och radioprogram. Dessa starkt ökade valmöjligheter är mycket värdefulla. De förutsätter tilltro till de enskilda individernas kompetens att själva välja vad de vill ta del av. Av särskild vikt är att nordiska invandrare kan få möjligheter att koppla in program från sina ursprungsländer. Ett Nordsatsamarbete skapar också nya möjligheter för de enskilda radioföretagen att producera program som riktar sig till smala intressegrupper. Satellitsändningar kommer att skapa en ny situation för de nationella programföretagen. De råkar in i en konkurrenssituation gentemot grannlandsproduktionen som med all säkerhet blir fruktbar. De krav på kvalitet och mångfald som ställs på bl. a. skall naturligtvis också upprätthållas i en situation där nordiska och andra satellitsändningar är en realitet för svenska tittare. att valfrihet och yttrandefrihet skall vara de grundläggande förutsättningarna för samhällets mediapolitik, att samhällets uppgift skall vara att stimulera till detta jämte kvalitet i utbudet, inte att styra, att monopol på massmedieområdet när det såväl gäller traditionella som nya medier skall avskaffas, att den aviserade massmedieutredningen skall ges sådana direktiv att olika finansieringsmodeller får utredas för rundradioverksamheten och att starkt självständig ställning kan skapas för de nya medierna, att närradion skall permanentas och att tillfälle skall ges till sändningar i hela landet där det är tekniskt möjligt och intresse finns, att den föreslagna skatten på bild- och ljudkassetter skall avvisas, att presstödet skall utformas så att det stimulerar till rationaliseringsåtgärder, att besparingar skall vidtas i det nuvarande presstödet. 1981/82: 2018 Den etik och den tradition av humanism och medmänsklighet som grundas på kristendomen bör enligt moderata samlingspartiets uppfattning ligga till grund för det svenska samhällets utveckling. Såväl som övriga trossamfund måste ges möjlighet att bedriva sin verksamhet och framföra sitt budskap. Kyrka-stat-frågan och inomkyrkliga reformer står i ett nära förhållande till staten. Dess verksamhet styrs av ett mycket omfattande system av offentligrättsliga regler. Denna särskilda relation mellan staten och har varit ställd under debatt sedan början av detta århundrade. Utredningsarbete har pågått i olika etapper . Den senaste utredningsfasen tog sin början genom de överläggningar i kyrkastat-frågan som då inleddes mellan företrädare för staten och . Deltagarna i överläggningarna avlämnade gemensamt sitt förslag (SOU 1978:1) . Efter remissbehandling av kyrkastat-förslaget beslöt regeringen att inhämta kyrkomötets yttrande över förslaget och remissyttrandena. Kyrkomötet uttalade sig för ett bevarat samband mellan staten och kyrkan. Mötet förordade inomkyrkliga reformer och tillsatte en utarbeta och lägga fram förslag om kyrkans organisation på stifts- och riksplan. Efter kyrkomötets behandling av kyrkastat-frågan förekom överläggningar mellan de politiska partierna angående kyrka-stat-frågans fortsatta handläggning. Vid dessa konstaterades att en majoritet i kunde antas ställa sig avvisande till reformer inom ramen för det nuvarande statskyrkosystemet. tillsatte regeringen en kommitté med uppdrag att utreda frågor om kyrkomötets ställning, befogenheter och sammansättning m. m. framlade kommittén sitt betänkande, som remissbehandlades. En regeringsproposition förväntades bli framlagd . har emellertid ännu inte () förelagts något regeringsförslag i ämnet. Moderata samlingspartiet finner det angeläget att kyrkans ställning i samhället stärks och att dess bestämmanderätt i inomkyrkliga frågor ökas. Detta har varit en utgångspunkt för partiets agerande i kyrka-stat-överläggningarna. Vi finner det också naturligt att även fortsättningsvis eftersträva den breda politiska och kyrkliga enighet beträffande relationer till staten som trepartiregeringen angav som villkor för förändringar. Moderata samlingspartiet anser att även framgent måste ges möjlighet att verka som en folkkyrka, öppen för hela svenska folket. Just till följd av sin öppna karaktär har kyrkan kunnat bli en hemvist för alla och envar, utan bekännelsekrav. 1981/82: 2018 Väsentligt är också att kan verka i hela landet. En lösning av kyrkastat-frågan som innebär tvivel om detta kan moderata samlingspartiet inte acceptera, så mycket mindre som många församlingar arbetar under svåra ekonomiska förhållanden. Inom kyrkan finns en bred enighet om reformer som skulle medföra en anpassning av kyrkans arbetsformer till dem som är vanliga på andra håll i samhället. Inomkyrkliga reformer, i syfte att ge kyrkan en demokratisk uppbyggnad, liksom förändringar i syfte att ge kyrkan en självbestämmanderätt i sina egna angelägenheter bör därför vara en framkomlig väg för att på ett samlande sätt reglera framtida relationer till staten. Angelägna förändringar är bl. a. inrättandet av en kyrklig riksstyrelse och ett reformerat kyrkomöte. Det är, enligt moderata samlingspartiets mening, viktigt att dessa reformer kommer till stånd. Konfessionella förskolor Förskolan skall stödja och hjälpa föräldrarna i deras fostrande roll med barnens bästa som utgångspunkt. Kravet på kvalitet är särskilt viktigt med hänsyn till att barnens personlighet i hög grad formas redan i förskoleåldern. Moderata samlingspartiet anser att fristående förskolor bidrar till den pedagogiska utvecklingen och ökar valfriheten för den enskilde. Det är därför väsentligt att religiösa och andra ideella organisationer kan driva förskoleverksamhet på samma villkor för statsbidrag som de kommunala förskolorna. Att en särskild statsbidragsregel tillgodoser enskilda förskolor är betydelsefullt från kvalitets- och valfrihetssynpunkt. En av förutsättningarna är att verksamheten är angiven i kommunens barnomsorgsplan. Det är därför viktigt att kommunerna tar med de enskilda institutionerna i dessa planer. U-hjälp och mission Missionen och övrigt humanitärt hjälparbete har med knappa resurser nått utomordentliga resultat i . Moderata samlingspartiet har under en följd av år föreslagit att det statliga stödet till denna verksamhet bör byggas ut. Bidrag till enskilda organisationers biståndsverksamhet utgår via SIDA. De ökade kostnaderna för t. ex. olja och livsmedel har hårt drabbat även missionens och vissa enskilda organisationers verksamhet i . Moderata samlingspartiet anser att inom anslaget för enskilda organisationer skall en större del än f. n. gå till missionens och andra enskilda humanitära sammanslutningars arbete i utvecklingsländerna. SIDA bör också få i uppdrag att bättre än ta till vara de värdefulla erfarenheter som samlas under de enskilda organisationernas arbete i . Skolans religionsundervisning har stor betydelse för ungdomens utveck 1981/82: 2018 Den skall ge en allsidig belysning av olika livsåskådningar, varvid kristendomen självfallet måste inta en central plats. Undervisningen skall ge förståelse för att huvuddelen av de allmänt accepterade reglerna för mänsklig samlevnad i vårt land bygger på den kristna rätts- och kulturtraditionen. att frågan om de framtida relationerna mellan staten och skall lösas på ett sådant sätt att kyrkans karaktär av öppen, rikstäckande folkkyrka kan vidmakthållas, att inomkyrkliga reformer såsom inrättande av en kyrkans riksstyrelse och ett reformerat kyrkomöte skall komma till stånd, liksom att skall få självbestämmanderätt i inomkyrkliga frågor, att det skall fastställas att även icke-kommunala förskolor skall inräknas i kommunernas förskoleplaner om dessa förskolor så önskar, att missionens och andra liknande enskilda sammanslutningars arbete i utvecklingsländerna skall underlättas, att kristendomen skall ges en central plats i skolans religionsundervisning. Bostadspolitiken skall ge förutsättningar för människor att själva välja bostad och upplåtelseform. Valet innebär en avvägning mellan å ena sidan bostadens standard, kvalitet och läge samt å andra sidan kostnaden för bostaden. För reell valfrihet krävs en fungerande bostadsmarknad. Bostadsproduktionen måste kunna möta efterfrågan så att spekulation eller prishöjningar undviks. Den reglering av bostadsmarknaden som kan erfordras måste utformas så att en anpassning av marknaden till de bostadssökandes önskemål och behov inte försvåras och att önskvärd rörlighet kan upprätthållas. På en fri marknad anpassas produktionen av bostäder i flerfamiljshus, i villor med hyresrätt, bostadsrätt eller enskilt ägda till konsumenternas efterfrågan. Därför måste den svenska bostadspolitiken steg för steg läggas om i syfte att dels möjliggöra för medborgarna att fritt välja det slags bostad och upplåtelseform som vederbörande önskar, dels begränsa den offentliga styrningen av bostadsmarknaden och de höga indirekta bostadskostnaderna. Ett billigare, enklare och ökat byggande har bostadsbyggandet minskat. 1971 färdigställdes 107200 lägenheter, 1980 färdigställdes 51400. Antaiet påbörjade lägenheter understeg då 50000. Färdigställandet uppgick till ca 41000 lägenheter och beräknas 1982 ytterligare nedgå. byggdes närmare en miljon lägenheter i . Bostadsbeståndet motsvarar nu i det närmaste en lägenhet på varannan medborgare. Detta innebär att har den ojämförligt högsta bostadsstandarden i världen mätt i antalet lägenheter. Lägenhetsbeståndet har dessutom avsevärt högre teknisk och utrymmesmässig standard än andra länders bestånd. 1981/82: 2018 Trots att nyproduktionen av bostäder starkt sjunkit har bostadsinvesteringarna inte fallit på motsvarande sätt. Investeringsvolymen beräknas 1980 motsvara av siffra. Förklaringen till detta återfinns dels i den ökade utrymmes- och utrustningsstandarden i nyproduktionen, dels i den omfattande upprustningen av det äldre bostadsbeståndet. Dessutom har ökade kostnader uppkommit till följd av skärpta och nya byggnormer. Den totala våningsytan per lägenhet i flerfamiljshus ökade med eller med omkring 20m2 per lägenhet. Praktiskt taget hela ökningen har skett . eller närmare en femtedel av produktionskostnadsökningen per lägenhet hänför sig till kvalitetsförändringar. Där ingår bl. a. effekterna av energinormer och krav på handikappanpassning men även av ett byggande med kortare serier, av lägre hus med ett mer varierat utförande. I huvudsak råder det balans mellan utbud och efterfrågan på bostäder trots det förhållandevis låga bostadsbyggandet. Bostadsbrist i mer traditionell mening är ett problem begränsat till ett mindre antal kommuner, framför allt i . Även om det inte nu föreligger bostadsbrist finns det all anledning att söka upprätthålla en sådan nyproduktion och saneringsverksamhet att en bristsituation inte uppkommer. Dagens bostadspolitik möjliggör emellertid inte ett ökat bostadsbyggande, än mindre ett byggande anpassat till människors önskemål. Orsaken är att söka i den förda, starkt styrda och subventionerade bostadspolitiken. Hyresgäster och boende av olika kategorier betalar en del av sina boendekostnader öppet och direkt och en del indirekt via skattsedeln eller genom sin potentiella andel av den statsskuld som uppkommer då statens utgifter för bl. a. bostadssubventioner - år inte balanseras av motsvarande inkomster. I dagens samhällsekonomiska situation är en av förutsättningarna för återställd ekonomisk balans att statens och kommunernas utgifter anpassas till vårt lands reala resurser. Besparingarna måste främst gälla generella subventioner som utgår till alla vare sig de behöver dem eller inte. Det är inte längre möjligt att subventionera boendet på samma sätt som . När de generella bostadssubventionerna trappas ned och att så sker är ofrånkomligt - måste även bostadsproduktionen avregleras och effektiviseras samt anpassas till dagens ekonomiska realiteter, så att de totala bostadskostnaderna därmed kan pressas ned. Låneregler och normer måste syfta till att anpassa bostäderna till konsumenternas reella önskemål och köpkraft. Kostnaderna för att administrera kvarstående låneregler måste begränsas liksom kraven på bostädernas standard. Kostnadssänkningar kan uppnås genom åtgärder rörande den yttre miljön såsom gångvägar, gräsmattor, dagvattenledningar och sophantering. Då det gäller själva bostäderna kan ytan minskas. Om normer och låneregler ger producenterna större möjligheter att variera byggandet kan sådana stan 1981/82: 2018 dardsänkningar kompenseras av bättre disposition och utnyttjande av tillgängliga utrymmen. Den enskilde kan ges stora möjligheter att själv påverka sin standard. Planeringen av småhusområden kan göras så att till- och ombyggnad underlättas, och därmed får de boende möjlighet att på ett enkelt sätt senare öka sin bostadsyta. Moderata samlingspartiet har riktat kritik mot utformningen av Svensk Byggnorm (SBN). Där blandas bindande föreskrifter med råd och exempel. Alltför många byggnadsnämnder utnyttjar sin ställning och kräver lösningar i enlighet med byggnormernas exempel. Om det anses nödvändigt att ge byggare - enskilda och företag - råd eller exempel på lämpliga utföranden bör dessa inte redovisas i byggnormen utan i annan ordning och klart ges karaktär av ren information. gällande bindande föreskrifter är alltför omfattande och detaljrika. Vid kommande revidering av SBN bör befintliga normer ersättas med enkla tekniska funktionskrav och ett fåtal bindande bestämmelser. Härmed skulle en stor del av det byggkrångel som den byggnadslovssökande möter elimineras. måste bostadspolitiken alltså avregleras och inriktas på att befrämja nytänkande. Det är ett angeläget samhällsintresse att ge bostadsproducenterna möjlighet att hålla bostadsproduktionen uppe trots den nu ofrånkomliga neddragningen av subventionsnivån. Annars riskerar branschen att åderlåtas på de kunskaper, den teknik och det kapital som behövs när efterfrågan återigen stiger. Bostadspolitiken måste även inriktas på att förvalta och underhålla befintligt bostadsbestånd. Byggandet kommer sannolikt i stor utsträckning att ske inom redan bebyggda områden - som komplettering och sanering. Möjligheterna för storskaligt byggande kommer att vara begränsade. Förvaltning av bostäder och förtätning av beståndet kommer att spela en större roll. Det moderna samhällets utveckling utgör ett exempel på hur miljö utvecklas och förändras. I våra centrala tätorter och i bostadsområdena finns såväl värden att slå vakt om som brister att avhjälpa. I förhållande till nyproduktionen av byggnader och bostäder utgör det redan befintliga byggnadsbeståndet en huvuddel. Det framstår som alltmer angeläget att ökade insatser görs för att bevara och förbättra detta. Såväl byggnader som själva tätortsfunktionen är viktig vid bedömningen av en väl fungerande stadsmiljö. Människorna måste kunna känna sig hemma, möta gemenskap och få behov och önskemål tillgodosedda. Detta gäller såväl kommersiell som kulturell och social service. Det sociala mönster som vuxit fram utifrån tradition och praktiska behov bör tas till vara. De enskilda människorna måste kunna känna trygghet till liv och egendom. Väl fungerande trafik- och kommunikationssystem med god trafiksäkerhet, möjlighet till gemenskap mellan generationer och för de äldre att bo kvar i sin gamla 1981/82: 2018 invanda miljö är angelägna frågor. En stor del av ansvaret för en väl fungerande tätort ligger inom ramen för den kommunala kompetensen. Statsmakterna bör dock underlätta kommunernas arbete inte minst genom ändringar av de lagar som reglerar plan- och byggområdet. Det är angeläget att slå vakt om den äldre bebyggelsen. De äldre byggnaderna, oftast uppförda utifrån kvartersstadsplaner, utgör en värdefull resurs från kulturmiljösynpunkt. Alltför många sådana historiskt värdefulla och traditionsrika miljöer har sanerats bort. Många äldre tätorter har härigenom förlorat karaktär och identitet. Stora delar av byggnadsbeståndet i våra tätorter är i behov av upprustning. Det är angeläget att de särskilda fördelar och den särart som bebyggelsen har tas till vara. Även från ekonomisk synpunkt är det felaktigt att lånevillkoren styr ombyggnadsföretagen så att dessa görs mera omfattande än vad som är nödvändigt. Normer och regleringar såväl inom byggnadslagstiftningen som inom bostadsfinansieringens område måste i större utsträckning förenklas och möjliggöra en anpassning till byggnadsbeståndets traditioner och förutsättningar. Att förenkla regelsystemet är viktigt. Detta gäller inte enbart bostadshus utan även verkstäder, butiker och servicelokaler. En detaljerad och omfattande reglering av markanvändningen försvårar en anpassning till nya behov och kan vara ägnad att försvåra bibehållna servicefunktioner i olika stadsdelar eller bostadsområden. Fler bostäder med äganderätt och bostadsrätt All erfarenhet talar för att äganderätt eller bostadsrätt från samhällsekonomisk och familjeekonomisk synpunkt är att föredra framför hyresrätt. Ansvaret för bostaden och den egna miljön ökar. Driftkostnaderna kan hållas nere. Det sparande som dessa upplåtelseformer innebär är angeläget. Kravet på valfrihet på bostadsmarknaden leder dock till att även hyreslägenheter skall stå till förfogande allt efter den lokala efterfrågan. En egen lägenhet i flerfamiljshus utgör ett attraktivt alternativ för många. Moderata samlingspartiet har arbetat för att man även i vårt land skall kunna äga sin lägenhet. Hyreslägenheten är helt dominerande inom flerfamiljshussektorn. Flera skäl, inte minst behovet av ökad valfrihet, talar för att den framtida flerfamiljshusproduktionen bör inriktas på lägenheter med ägande- och bostadsrätt. Ett system med ägarlägenheter bör införas. Enskilda människor kan då äga och inteckna sin lägenhet även i flerfamiljshus enligt samma regler som gäller för småhus. Förslag härom bör kunna framläggas för sedan den nu pågående utredningen slutförts. Driftkostnaderna i det allmännyttiga bostadsbeståndet ökade 1975-1979 , vilket är snabbare än konsumentprisindex. Hyresformen är en dyr boendeform. Hyresgäster betalar för service som'bostadsföretaget 15 1981/82. 1981/82: 2018 tillhandahåller men som de i stället skulle kunna utföra själva. Småreparationer vållar betydande kostnader för hyresföretagen. Egnahemsägaren utför det mesta underhållsarbetet själv och kan då hålla denna del av driftkostnaderna nere. De allmännyttiga företagens dåliga ekonomi kan lösas varken genom ytterligare belastning av statsbudgeten eller genom omfördelning av kostnaderna från de hyresboende till dem som bor i småhus. Företagen måste själva ta ansvaret för att reda upp sin ekonomiska situation. Stora besparingsmöjligheter föreligger genom att överföra en del av bostäderna i de allmännyttiga företagen till bostadsrättsföreningar. Denna möjlighet bör tas till vara och de allmännyttiga företagen bör därför själva ta initiativ till att bilda bostadsrätter, i första hand i de områden där konkreta ekonomiska problem föreligger. Det är ofta fråga om stora bostadsområden med hus som byggdes utan särskilda krav på bostadsmiljön. Bostäderna är här genomgående upplåtna med hyresrätt. Ekonomiskt utgör detta bostadsbestånd en belastning för företagen, bl. a. genom det stora underhållsbehovet. Om delar av beståndet överläts till de boende skulle den ekonomiska belastningen på bostadsföretagen minskas. De boende skulle själva kunna kontrollera underhålls- och reparationskostnaderna på ett helt annat sätt än . Positiva sociala konsekvenser skulle inträda med ökat eget ansvar.