mot · G5021969 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1969 Den statliga lönegarantin och behovet av rörlighet på arbetsmarknaden Behovet av rörlighet på arbetsmarknaden är allmänt omvittnat. Det gäller oavsett konjunkturläge. Arbetskraft skall inte låsas fast i arbetslöshet eller i företag som drivs av konkursförvaltare, när det erbjuds andra anställningar. Det statliga lönegarantisystemet har emellertid kommit att motverka rörligheten på arbetsmarknaden. Vid ett företags konkurs garanteras arbetstagarnas löner enligt bestämmelserna i lagen om statlig lönegaranti vid konkurs. Lönegarantisystemet böljade tillämpas . Det finansieras med arbetsgivaravgifter som tillförs en särskild fond som förvaltas av kammarkollegiet. Garantin omfattar såväl innestående lönefordringar som uppsägningslön upp till av . Arbetsgivaravgiften var ursprungligen av lönesumman. uppgick de årliga utbetalningarna från lönegarantisystemet till 2025 milj. kr. Utbetalningarna täcktes då helt av arbetsgivaravgifterna. 1975/76 böljade emellertid utbetalningarna att öka kraftigt, och avgifterna har med stigande behov höjts till , därefter 0,12 och senast till . Utöver avgiftsmedlen disponeras en rörlig kredit hos , som 1978 höjdes till 200 milj. kr. Utbetalningarna synes bli rekordhöga. Enbart Vänerskogs konkurs beräknas kosta omkring 200 milj. kr. i statliga lönegarantiutbetalningar. Man räknar då med att de i koncernen ingående företagen kommer att drivas till dess att andra ägare tagit över eller att en rekonstruktion skett. Den statliga lönegarantin vid konkurser infördes med motivet att säkra de anställdas lönefordringar. Vi motionärer har inget att erinra mot detta. Det är givetvis utomordentligt tacknämligt för alla som är anställda i ett konkursdrabbat företag att få ut sin lön och därtill vara garanterad lön , dvs. Systemet med uppsägningslön har emellertid lett till att anställda i konkursdrabbade företag i allmänhet inte är benägna att söka sig ut på arbets marknaden så länge den statliga lönegarantin gäller. Någon skyldighet att anmäla sig till arbetsförmedlingen finns nämligen inte för den anställde även om vederbörande inte gör full arbetsinsats i det konkursdrabbade företaget. Det finns inte heller några regler som klart säger att den anställde är skyldig att ta ett erbjudet arbete även om det finns lediga platser på orten. Förhållandena har påtalats av bl. a. företrädare för länsarbetsnämnder som anser att det härvidlag föreligger en slapphet i systemet med uppsägningslön. Även om arbetslösheten på de flesta håll i landet är stor, finns det ändå - och relativt ofta - brist på yrkeskunnig arbetskraft. Finns det yrkeskunnigt folk i ett konkursdrabbat företag på orten, som där inte kan göra full arbetsinsats, vore det naturligt, tycker man, att dessa hade skyldighet att ta ett erbjudet arbete när sådant finns. Arbetsförmedlingen har dock ingen möjlighet vidta någon åtgärd i detta syfte. Vi motionärer anser att det snabbt bör vidtas sådana förändringar i reglerna för den statliga lönegarantin vid konkurser att systemet får ungefär samma utformning som arbetslöshetsunderstöden. Detta skulle betyda att om lediga arbeten erbjuds via arbetsförmedlingen skall en anställd vara skyldig att byta arbete och inte först vänta ut den statliga garanterade uppsägningslönen i konkursföretaget. Garantin skall däremot självfallet fortfarande gälla vid eventuell lönefordran eller gälla då arbete ej kan erbjudas i annat företag . En motion med liknande förslag behandlades av arbetsmarknadsutskottet i betänkande 1980/81:3. Utskottet medgav då att det finns problem när det gäller lönegarantins tillämpning och att utskottet inhämtat att man inom förbereder direktiv till en utredning om lönegarantilagen. Utskottets betänkande är daterat . Man frågar sig hur långt den då aviserade utredningen kommit i sitt arbete? Hos länsarbetsnämnder och arbetsförmedlingar har man inte fått några nya regler att tillämpa, och såvitt bekant är har inte heller någon proposition aviserats som kan tänkas innehålla förslag i här berörda frågor. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att beslutar att hos regeringen begära förslag om sådana ändringar i lagen om statlig lönegaranti att rörligheten på arbetsmarknaden främjas. () ()