mot · G5021670 · 1982-01-26 00:00:00 — Lönebildningens roll i ekonomin De ekonomiska problemen i är stora. Tillväxten i ekonomin ligger långt under efterkrigstidens genomsnittliga tillväxttakt. Industriinvesteringarna har sjunkit kraftigt. Underskottet i bytesbalansen ligger på ca 20 miljarder. Budgetunderskottet beräknas innevarande budgetår bli drygt 80 miljarder. Den offentliga sektorns ökningstakt är mycket oroande. De samhälleliga utgifternas andel av allt vad vi producerar har stigit från . Skulle vi betala allt detta utan att låna i utlandet skulle momsen behöva höjas till . Vid behandlingen av regeringens finansplan och budgetförslag uttalade majoritet att som vi snabbt måste få ned underskottet i statsbudgeten, dämpa inflationen och minska underskottet i utrikeshandeln måste vi öka produktionen och sysselsättningen i näringslivet. Det är de konkurrensutsatta näringarna vi måste satsa på. Saneringen av svensk ekonomi igångsattes i och med den borgerliga regeringens tillkomst . Detta långsiktiga arbete avbröts tyvärr , då kärnkraftsfrågan blev orsaken till regeringens fall. Folkpartiregeringen kunde som minoritetsregering inte åstadkomma något för att förbättra ekonomin. Först när den andra borgerliga regeringen bildats efter valet tillämpades den ekonomiska politiken från 1976-1978 på nytt. T. o. m. hindrades emellertid försöken att vidta tillräckligt kraftfulla åtgärder av folkomröstningen om kärnkraft. Därefter dök nästa hinder upp. Den alltmer hårdnande avtalsrörelsen kulminerade med den långa arbetsmarknadskonflikten - den största i någonsin - i vilken var fjärde sysselsatt deltog. vidtog den borgerliga regeringen metodiskt en mängd ekonomisk-politiska åtgärder. Efter , då lämnade regel ingen på grund av skatteuppgörelsen mellan c, fp och s, har den nuvarande mittenregeringen haft ambitionen att lösa de ekonomiska problemen. Även om dessa borgerliga saneringsprogram är impopulära och tvingar svensken i gemen att leva sparsammare och dra in på eventuell överkonsumtion, blir allt fler medvetna om att 1980-talets allra viktigaste sociala och allmänpolitiska reform är just att förbättra och stärka såväl samhällets och näringslivets som de enskilda hushållens ekonomi. Om den svenska ekonomiska debatten är tillräckligt allsidig och djupgående är svårt att bedöma. Men en intressant iakttagelse kan redovisas. Det är sällan som svenska politiker diskuterar den viktiga faktor som lönebildning en utgör i ekonomin. I en debattbok, ! Den svenska modellen storkonflikt, av påpekas detta. Genom att ledande svenska politiker i mer än fyra årtionden talat om att de 'inte skall lägga sig i förhandlingarna på arbetsmarknaden, inträffar en svår själsklyvning när samma politiker uppmanas att ikläda sig det arbetsgivaransvar som regering och riksdag trots allt måste ta. har naturligtvis rätt. Att avtalsrörelse gick snett berodde icke minst på att politikerna inte tagit på tillräckligt allvar rollen som arbetsgivare. Man har inte på ett tillfredsställande sätt definierat, analyserat och dragit konsekvenserna av denna roll. Professor framhöll i att det vi bör ta lärdom av är exempelvis de nordiska ländernas erfarenheter. "Kanske vi kan ha något att lära av länder som i övrigt är så lika , även om staten där spelar en aktiv roll i konfliktlösningar, som ter sig främmande för svensk tradition. Visst bör vi hålla fast vid den svenska modellen parternas frihet under ansvar. Men modellen kan reformeras. Kan man då inte förutsätta att parterna själva diskuterar och omprövar den s. k. svenska modellen? Svaret borde vara ja. Men arbetsmarknadskonflikt är ett uttryck för att man inte kan vänta sig en sådan omprövning. Vi politiker i stat och kommun är arbetsgivare för 1,3 miljoner anställda. löneförhöjning på bara den statliga sektorns område kostar 300-350 milj. kr. Löntagarorganisationerna på det statliga avtalsområdet hade avtalsrörelse flera olika lönekrav som totalt kostade lönesumma. Om man till detta räknade med vad som redan var intecknat, dvs. löneglidning och s. k. lönepåhäng, blev det en arbetskraftskostnadshöjning som kunde ha ökat det redan stora budgetunderskottet i statsbudgeten med 3-4 miljarder. Av bara detta exempel från den offentliga sektorn framgår att lönebildningen har stor betydelse för hur landets ekonomi och hur kostnaderna för den samhälleliga servicen och hur kraven på skatteinkomster därmed utvecklas. I övrigt påverkar lönebildningen en mängd andra ekonomiska faktorer i en fri marknadsekonomi. Lönepolitiken bör t. ex. vara produktionsanpassad och syfta till att begränsa kostnadsinflation. Lönerna måste dessutom avvägas så att lönsamhet bibehålls som konkurrenskraften på exportmarknaden möjliggör försäljning av svenska varor och tjänster. Det är med andra ord nödvändigt att vi politiker på allvar studerar lönebildningen i ekonomin. En annan aspekt på lönepolitiken är frågan om hur stora löneskillnaderna får vara. Denna sida av lönepolitiken - den s. k. solidariska lönepolitiken kan tyckas vara av mera internt facklig karaktär. Men de successivt minskade löneskillnaderna har fått konsekvenser som måste studeras och diskuteras i ett vidare sammanhang. I exempelvis i har man länge haft en brist på Avtalen ger inte utrymme för att en sådan specialarbetare kan få särskilt mycket mer betalt än den vanlige arbetaren. var den procentuella löneökningen för den vanlige arbetaren . För en yrkeskunnig specialarbetare var den . Löneskillnaden har således successivt minskat. Liknande exempel på löneutveckling inom tjänstemannaområdet kan redovisas. Detta kan vara en av förklaringarna till att vi i arbetslöshetens f. n. har 10 000 lediga platser som vi inte får sökande till. Detta kan vara en av förklaringarna till att den yrkesskicklige verktygsmakaren föredrar att som anställd i någon kommun klippa kommunens gräsmattor e. d. Betalningen är något bättre och arbetstiden är något kortare. Arbetets art ger vidare möjlighet till att andra intressen tillfredsställs - icke minst på fritid. Till detta kommer att ungdomarnas benägenhet att utbilda sig minskar. Utbildning eller yrkeskunnighet ger inte lön för mödan. För mig är det en självklarhet att en ambitiös satsning på yrkesutbildning skall löna sig. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att begär att regeringen utreder lönebildningens roll i svensk ekonomi.