mot · G5022234 · 1982-03-23 00:00:00 — Det innebär både naturvetenskaplig forskning och samhällsvetenskapligt och humanistiskt inriktad forskning om tekniksamhällets utveckling. Vi finner det dock anmärkningsvärt att regeringen endast förutsätter en stark nationell satsning på teknisk utveckling utan att komma med några egentliga förslag om en sådan. Det borde vara en viktig del i en samlad nationell forskningspolitik. Vi vill också peka på att om en satsning på teknisk utveckling skall leda vidare till en ekonomisk utveckling krävs även ökad kunskap om ekonomisk administration, distribution och marknadsföring. Vi instämmer vidare i bedömningen att forskningsinsatser beträffande arbetslivets villkor i vid mening är en viktig del av forskning om tekniksamhällets utveckling. I det sammanhanget vill vi också framhålla betydelsen av området yrkespedagogik. Vi delar uppfattningen att forskning om den offentliga sektorn bör tillhöra den högst prioriterade gruppen. Den betydelse denna sektor kan förutses få ställer stora krav på ökade kunskaper. När det gäller forskning angående tekniksamhällets utveckling vill vi vidare peka på den verksamhet som bedrivs inom temaforskningen i och sekretariatet för framtidsstudier. Genom ett tvärdisciplinärt angreppssätt har man där goda möjligheter att belysa samhälleliga problemkomplex. Exempel på sådana som bör bli föremål för särskilda studier är alkoholism och drogmissbruk samt datoriseringens samhällseffekter. När det gäller forskning inom social- och hälsovårdsområdet anger föredraganden som särskilt angelägna områden forskning om missbruksfrågor, hälso- och sjukvårdsforskning, forskning inom primärvården och om samt barn- och familjepolitisk forskning. Vi delar dessa bedömningar. Det barn- och familjepolitiska området är ett område där forskningen är eftersatt. Det är angeläget att vi får bättre kunskap om hur samhällets omvandling har påverkat förhållandena mellan barn och vuxna, kvinnor och män samt mellan familjen/hushållet och dess omvärld. Vi vill vidare erinra om att planeringen av forskning inom social- och hälsovårdsområdet måste relateras till den planering som sker inom och hälso- och sjukvården. Dessa verksamheter förutsätts få en starkt hälsopolitisk inriktning. I det övergripande folkhäl soarbetet har staten ett ansvar för att genom sina forskningsinsatser stödja primärkommunerna och landstingen med ett bättre kunskapsunderlag. 1 enlighet med de vårdpolitiska målsättningarna blir forskningen inom omvårdnadsområdet av stor betydelse. Enligt vår uppfattning bör epidemiologisk och miljömedicinsk forskning tillmätas större vikt än vad som görs i propositionen. En förbättrad kunskap om samband mellan sjukdomar och olika faktorer i vår omgivning är utomordentligt angelägen, inte minst mot bakgrund av ökningen av t. ex. cancersjukdomar. Det är viktigt att följa och analysera miljöförhållandena i hem, arbetsliv och omgivning liksom levnadsförhållandena i stort och bedöma hur de påverkar vår hälsa. I fråga om övriga prioriterade områden, dvs. markens ekologi samt allmänna insatser inom det samhällsvetenskapliga humanistiska området, delar vi föredragandens bedömningar. När det gäller humanistisk forskning redovisas i propositionen planer på s.k. områdesstudier som syftar till att förbättra vår kunskap om länder i , och . Vi vill i det sammanhanget även peka på behovet av bättre kunskap om . Också i fråga om den andra prioritetsgruppen med forskning om kulturfrågor, forskning på livsmedelsområdet samt jämställdhetsforskning biträder vi föredragandens uppfattning. Vi noterar också med tillfredsställelse att föredraganden tagit upp ett särskilt avsnitt om den kooperativa forskningen och vi förutsätter att den aviserade propositionen innehåller ytterligare förslag i enlighet med tidigare beslut om uppbyggnad av forskning inom detta område. Regeringen har i propositionen angett ett antal områden som skall prioriteras men det är svårt att se hur dessa förslag egentligen skall materialiseras. Här krävs klarare riktlinjer från regeringens sida som underlag för myndigheters och högskoleenheters planering. Detta gäller inte minst området hälsa och social välfärd där en fast forskningstradition och en klar arbetsfördelning mellan planeringsansvariga organ saknas. Särskilda svårigheter föreligger för de forskningsområden som har att repliera på grundutbildning inom den . Regional forskning och utveckling Det finns i många av landets regioner ett stort intresse för att angripa regionens problem med forskning. Det gäller särskilt de regioner där grundläggande högskoleutbildning byggts upp utanför universitetsorterna. Lärare med forskningskompetens vid de nya högskoleenheterna har engagerat sig i regionala problem i kontakt med företag, myndigheter och organisationer inom regionen. En rad organ, stiftelser, råd och centra för forskning och utveckling har växt fram i samverkan mellan offentliga organ och näringsliv. Vi anser i likhet med föredraganden att det är en glädjande utveckling. Den ger uttryck för ett starkt regionalpolitisk! engagemang och ett intresse för forskning som förtjänar all uppmuntran från samhällets sida. Särskilt viktigt är att kontakter etableras med forskningsverksamhet på andra håll i landet som är av betydelse för regionala problem. Det gäller inte minst problem inom regionens företag där kontakter med t. ex. de tekniska högskolorna kan leda vidare till utveckling av ny teknik eller nya produkter som kan innebära stimulans för produktion och sysselsättning i regionen. Enligt vår uppfattning bör regionstyrelserna kunna spela en roll för att ta initiativ till projekt av betydelse för regionens näringsliv. Vi ser positivt på förslaget i propositionen om ett regionalpolitisk! centrum vid i . Vi finner dock beskrivningen av dess inriktning något oklar. Vi har i andra sammanhang fört fram konkreta förslag för att stärka forskningen inom vissa regioner. Vi har i en motion om () pekat på forskningens möjligheter att stimulera utvecklingen i länet. Vi har bl. a. krävt att forskningsråd skall tilldelas 5 milj. kr. 1 vår motion om regionalpolitiken föreslår vi vidare att en särskild forskningsnämnd bör inrättas i . Dess uppgift bör vara att driva tvärvetenskapliga projekt som kan gynna den regionala utvecklingen. Propositionens behandling av forskningssamverkanskominitténs förslag innebär att föredraganden i väsentliga delar ansluter sig till kommitténs allmänna värderingar och synsätt. När det gäller förslag till konkreta åtgärder präglas propositionen däremot av en påtaglig återhållsamhet. Också vi socialdemokrater kan i långa stycken ansluta oss till den syn på högskolans ställning i och samverkan som uttrycks i propositionen. Vi menar dock att frågor som gäller samverkan med industrin borde ha ägnats större utrymme. Samverkan mellan industrin och högskolan är av utomordentligt stor betydelse mot den bakgrund av de resonemang om behov av förnyelse i näringslivet som vi inledningsvis fört. Vi anser också att fler konkreta förslag till åtgärder hade varit önskvärda. En forskningspolitiskt viktig fråga gäller planering och finansiering av den långsiktiga teori- och metodutvecklingen inom områden av betydelse för den sektoriella och industriella forskningen. Vi delar föredragandens bedömning att det är angeläget att högskolan i stor utsträckning medverkar i denna långsiktiga kompetensuppbyggnad. Det innebär som vi framhöll i vår forskningspolitiska motion till 1979/att resurser måste tillföras högskolan från sektorsorganen. Vi kan helt ansluta oss till föredragandens uppfattning att ansvaret för planering och finansiering av den långsiktiga kompetensuppbyggnaden för sektoriella ändamål måste åvila berörda sektorsorgan. vår uppfattning ett uttalat krav på sektorsorganen att inom ramen för sina samlade FoU-resurser avdela medel till långsiktig kompetensuppbyggnad inom områden av betydelse för den mer kortsiktigt inriktade FoU-verksamhet man bedriver för att stödja eller utveckla verksamheten inom ansvarsområdet. I propositionen skisseras en planeringsmodell som syftar till att säkerställa att den erforderliga teori- och metodutvecklingen för sektoriella ändamål verkligen kommer till stånd och att planeringen för denna samordnas med planeringen för den fortsatta utbyggnaden av högskolans basorganisation. Då den föreslagna modellen i realiteten innebär en skyldighet för berörda myndigheter att för regeringen redovisa sina åtaganden och planer i fråga om den långsiktiga kompetensuppbyggnaden bör den kunna accepteras. Den förutsätter emellertid en kraftfull och effektiv samordning av FoU-frågoma inom , som är väsentligt mer långtgående än vad den nu föreliggande propositionen ger uttryck för. Den förutsätter också, för att de uppställda ambitionerna skall kunna förverkligas, att resurser som disponeras av sektorsorganen för mer verksamhetsanknuten FoU förs över till långsiktig kompetensuppbyggnad som bedrivs inom högskoleorganisationen. Detta kräver aktiva åtgärder från regeringen. I propositionen berörs frågan om institutionsindelningen. Föredraganden ansluter sig till FOSAM:s uppfattning att en liten institution kan ha svårigheter att ta på sig externa uppdrag. En uppdelning av högskolans verksamhet i många små institutioner försvårar också möjligheterna till samverkan över ämnesgränserna. De administrativa kostnaderna blir sannolikt också högre med många små enheter. Föredraganden konstaterar att det ankommer på högskolestyrelserna att besluta om indelning i arbetsenheter och utgår från att de i sin planering kommer att uppmärksamma denna fråga. Vi vill understryka detta och även peka på att den administrativa belastningen på forskare och lärare minskar vid en rationell institutionsindelning som t. ex. olika slag av service förbättras. Ett annat uppmärksammat förslag i FOSAM:s betänkande avser möjligheten att bedriva en viss del av högskolans forskningssamverkan inom ramen för mer eller mindre fristående inrättningar, s. k. särorganisationer. Föredraganden intar därvid en utomordentligt restriktiv ställning när det gäller att föra över en del av högskolans forskningssamverkan till ett självständigt rättssubjekt i form av en stiftelse. Vi anser, i likhet med kommittén, att möjligheten att inrätta särorganisationer i form av stiftelser kan spela en viktig roll för att främja utvidgad samverkan med näringslivet. Regler för bisysslor är en väsentlig fråga när det gäller högskoleanställdas kontakter med näringslivet. Ett aktuellt fall vid högskolan i talar för att gällande avtal och lagstiftning vid en strikt tillämpning skulle mot verka strävandena att öka högskolans insatser för industriell utveckling. En anpassning av reglerna för högskoleforskarnas bisysslor, som tar hänsyn till högskolans och forskarnas möjligheter att aktivt medverka vid nyföretagande och industriell utveckling, är mycket angelägen. Förslag med denna innebörd bör föreläggas . Vi vill också beröra regionstyrelsernas roll i samverkan med näringslivet. På många håll i landet har inletts olika samverkansprojekt mellan regionens näringsliv, organisationer, myndigheter osv. Intresset för att angripa regionala problem med forskning är stort. Enligt vår uppfattning bör regionstyrelsema kunna spela en viktig roll för att ta initiativ till sådana utvecklingsprojekt som har betydelse för regionens näringsliv. Denna roll ligger i linje med deras ansvar för att utveckla forskningsanknytningen av grundutbildning som saknar sådan. Systemet med adjungerade professorer har bedömts som en tillfredsställande form för kompetensutbyte mellan högskolan och företagen. Vi delar denna uppfattning och tillstyrker regeringens förslag i detta fall. Det gäller också möjligheten till det omvända förfarandet, nämligen att högskoleforskare kan deltidstjänstgöra vid företag och myndigheter. Vi vill dock framhålla att systemet med adjungerade professorer borde kunna utvidgas till att gälla inte bara professorskategorin utan även andra forskare. Vi föreslår därför att systemet byggs ut så att man kan tala om adjungerade forskare, dvs. att det används för alla kategorier forskare som har erforderlig kompetens. Det är också angeläget att de adjungerade forskarna kommer från olika sektorer inom industrin, från offentlig förvaltning, organisationer etc. Syftet måste vara att vidga högskoleforskningens kontaktmönster och tillföra kompetens som saknas inom högskolan. Försöksverksamheten med kontaktforskare har av utvärderingen att döma fungerat väl och bör också enligt vår mening permanentas. Det är angeläget att inte låta bara företag utan också organisationer, inte minst löntagarorganisationerna, få möjlighet att på detta sätt låna forskarkompetens . För försöksverksamheten med kontaktforskare har 3 milj. kr. Regeringen föreslår nu för en permanent verksamhet en neddragning till 1,3 milj. kr. Vi anser att resurserna i stället bör ökas så att verksamheten kan spridas över hela landet och inte bara till de regioner där försök nu skett. Med tanke på den betydelse kontaktforskarverksamheten har för att stimulera särskilt mindre företag och med hänsyn till att vissa samarbetspartners har små möjligheter att bidra med egna medel för kostnader förknippade med denna verksamhet anser vi att 5 milj. kr. bör anslås, dvs. 3,7 milj. kr. utöver regeringens förslag. För många högskolor är brist på ändamålsenliga lokaler ett svårt problem som ibland blir ett hinder för forskningens expansion. särskilt hög grad externfinansierad forskning som utvecklas i propositionen. Vid den lokalplanering som sker på regeringsnivå tas ingen hänsyn till behovet av lokaler för forskning som finansieras externt. Även när det gäller forskning som finansieras över fakultetsanslaget är lokalbristen besvärande. Planeringen av den egentliga forskningsverksamheten sker utan närmare samordning med lokalplaneringen. Medel för lokalkostnader anvisas under ett särskilt förslagsanslag och har inte något direkt samband med forskningsplaneringen. Därtill kommer att det system som tillämpas för lokalförsörjning ofta upplevs som alltför krångligt och tidsödande. Vi anser det angeläget att lokalförsöijningen för forskningen får en tillfredsställande lösning. Det är i vissa fall en förutsättning för att de resurser som anvisas till forskning skall kunna utnyttjas optimalt. De åtgärder som föredraganden hänvisar till torde knappast kunna få tillräckliga effekter. Högskolan bör få resursramar för lokaler som en integrerad del av forskningsramarna och vidare bör högskolan ges större handlingsutrymme inom den totala resursramen för forskning. Frågan om forskningens lokalbehov bör också ses mot bakgrund av behovet att stimulera byggnadsverksamheten i landet, såväl genom nybyggnader som genom effektivitetshöjande ombyggnader och planmässiga underhållsarbeten. Vi har i en motion om investeringspolitiken föreslagit investeringar på en rad olika områden för att stimulera produktion och sysselsättning inom byggsektorn. Där ingår lokaler för forskning och utveckling som en viktig del. Vi har föreslagit att två projekt som är färdiga för byggstart skall påbörjas. Det gäller nybyggnad för biologi vid samt jonosfärobservatoriet i . Därutöver har vi nämnt ett antal projekt, framför allt vid de tekniska högskolorna där projektarbetet bör påskyndas. Vi har också föreslagit att ytterligare 35 milj. kr. skall anslås för reparation och ombyggnad i befintliga lokaler (s. k. Diverse objekt). Det är angeläget för att snabbt möjliggöra ett ändamålsenligt utnyttjande av många äldre högskolelokaler. Det medför att man undviker de ökade användningskostnader som är förknippade med nya lokaler. Totalt innebär våra förslag en investeringseffekt på ca 400 milj. kr. Regeringen har i direktiv till berörda myndigheter angett att investeringsramen för lokaler inom område, inkl. kultursektorn, skall minskas till ca 150 milj. kr. Vi anser en sådan neddragning oacceptabel, mot såväl bakgrund av lokalsituationen inom högskolan som behovet av att stimulera byggsektorns verksamhet. Under den tidigare socialdemokratiska regeringen låg investeringsnivån på det dubbla i fasta priser. Enligt vår mening bör planeringen av lokalförsörjningen samordnas med planeringen av forskning (och utbildning). överensstämma med de prioriteringar som görs i fråga om forskningens inriktning. Beslut om ändrad inriktning eller utvidgning av forskningsverksamheten måste följas upp med åtgärder för att trygga lokalförsörjningen. Ett sätt att komma åt nuvarande problem kan möjligen vara att ange årskostnad/användningskostnad för lokaler på motsvarande sätt som för verksamheten. Inom denna totalram bör högskolan ges stor frihet att i samråd med planera och genomföra förändringar. Vårt tidigare förslag till uppräkning av kostnadsramen Diverse objekt bör vidare kunna kombineras med utökade bemyndiganden för myndigheterna att själva besluta om forskningslokaler. För att åstadkomma en smidigare hantering av lokalfrågorna bör vidare högskolorna få större möjligheter att ta initiativ i fråga om t. ex. förhyrning av lokaler. Ett friare sätt att disponera medel för lokaler torde främja ett mera rationellt utnyttjande av lokalerna. För detta krävs en annorlunda anslagskonstruktion än f. n. Vi menar slutligen med hänvisning till investeringspolitiken att en bättre beredskap bör finnas att med kort varsel påbörja byggnadsarbeten när det av sysselsättningsmässiga eller andra skäl är motiverat. Det kan gälla såväl nybyggnad som reparation och ombyggnad i befintliga lokaler. Projektreserven bör förstärkas och även inriktas mot mindre ombyggnader. Regeringen bör ges i uppdrag att med dessa allmänna riktlinjer utforma ett förslag till nytt system för försörjning av lokaler inom högskolan. Behovet av förnyelse i den vetenskapliga utrustningen är en viktig fråga i svensk forskningspolitik. Svenska forskningsinstitutioner är betydligt sämre utrustade än motsvarande i t. ex. och . För att uppfylla rimliga krav på avskrivningstid krävs successiva förstärkningar under en följd av år. Innan betydande resurstillskott för utrustningsändamål görs är det dock angeläget med en diskussion och genomtänkt plan för hur forskningen skall profileras på olika högskoleorter. Dyrbar utrustning kan inte dubbleras på flera orter. Möjligheter till samverkan med andra forskningsutförande organ måste tas till vara. Ett utökat internationellt samarbete, inte minst nordiskt, bör också genomföras. Vi anser det angeläget med en stegvis ökning av medel till dyrbar utrustning. Fördelningen av dessa medel bör styras av en medveten profileringspolitik. Forskningsrådens verksamhet är av stor vikt för den svenska grundforskningen. De utgör ett viktigt medel för att på förnya forskningen genom att bygga upp kompetens inom nya områden. Rådens uppgifter är av långsiktig karaktär och underlättas av långsiktiga ekonomiska Vi har i socialdemokratiska motioner vid upprepade tillfällen fört fram kravet om fleråriga medelsramar för forskningsråden och noterar nu med tillfredsställelse propositionens förslag i detta avseende. Forskningsrådens planering försvåras av att högskolorna för personal som avlönas från rådens anslag inte har tillgång till de s. k. täckningsanslagen som gäller för anställda inom högskolans basorganisation. Fördelningen av rådsmedel måste ske utifrån osäkra antaganden om lönekostnadsutvecklingen. Vi anser inte några övertygande skäl föreligga för att i detta avseende ha en annorlunda konstruktion för forskningsråden än för högskolan i övrigt. Det är av tekniska orsaker inte möjligt att besluta om en sådan övergång redan för /83. Emellertid är det enligt vår mening angeläget att regeringen vidtar de åtgärder som krävs för att göra det möjligt att från /84 gå över till systemet med täckningsanslag för forskningsområden. I propositionen förordas en begränsning i förordnandetiden för huvudsekreterare till på samma sätt som gäller för rådsledamöter. Det finns goda skäl för en rörlighet när det gäller ledamöter i forskningsråden. Därigenom torde möjligheterna förbättras att förutsättningslöst ompröva forskningens inriktning mot nya områden. Däremot ställer vi oss frågande till den föreslagna begränsningen i förordnandetid för huvudsekreterare. Det är angeläget att råden har högt kompetenta huvudsekreterare. För denna post är krav på kontinuitet viktigt. Möjligheterna till rekrytering riskerar att försämras genom en kategorisk begränsning av förordnandetiden. Vi anser inte att det med det nu redovisade underlaget finns anledning att ändra förordningen med instruktioner för forskningsråden beträffande förordnandetiden för huvudsekreterare. Propositionens förslag i detta avseende bör nu avslås. I propositionen föreslås vidare en begränsning av forskningsrådens rätt att inrätta högre tjänster. F. n. kan vid forskningsråden finnas inrättade såväl extra ordinarie tjänst som professor, utan tidsbegränsning, som extra ordinarie tjänst som forskare med tidsbegränsat förordnande . I propositionen föreslås nu att inrättande av inte tidsbegränsade tjänster vid forskningsråd endast bör förekomma när särskilt starka skäl talar härför. Enligt vår mening finns det i för sig skäl för att i större utsträckning än f. n. tillämpa tidsbegränsade förordnanden på forskartjänster i syfte att uppnå en bättre rörlighet. Det gäller inte bara forskningsrådsorganisationen. Vi anser dock att konsekvenserna av en sådan förändring som föreslås i propositionen är otillfredsställande belysta. Bl.a. kan svårigheter uppstå att behålla kompetenta forskare inom landet. Propositionens förslag bör därför nu avslås. Med den betydelse forskningsråden spelar för förnyelsen inom forskningen och den långsiktiga kompetensuppbyggnaden är det särskilt väsent ligt att råden ges möjlighet att stödja yngre forskare. Vi ser med tillfredsställelse på de initiativ som tagits till s. k. postdoktorala stipendier. Propositionens förslag om att råden skall få inrätta doktorandtjänster är ett steg i rätt riktning. Vi anser dock att det finns anledning att forskningsråden får medel härför utöver regeringens förslag. Råden pekar i sina anslagsframställningar /83 på att de under en följd av år upplevt en stagnerande eller minskande resursutveckling. Vi har för /83 tidigare krävt en förstärkning av rådens anslag med 10 milj. kr. i förhållande till förslaget i budgetpropositionen. Vi anser att råden bör tilldelas en ytterligare förstärkning i reala termer för /84. Därvid bör särskilt sådan forskning som är av betydelse för eller en konsekvens av satsningen på teknisk utveckling prioriteras. Det gäller såväl grundläggande naturvetenskap och teknisk forskning som biovetenskap. Även samhällsvetenskap och humaniora bör ges ökat stöd. Inomvetenskapliga bedömningar bör självfallet göras på sedvanligt sätt. Vi ser med tillfredsställelse att föredraganden lägger stor vikt vid information om forskning och forskningsresultat. Vi har inga invändningar mot de förslag som läggs fram. Vi anser dock att information om och överföring av forskningsresultat till näringslivet kunde ha ägnats ett större utrymme i propositionen. I fråga om forskningsstatistik vill vi anknyta till de resonemang som förs i motionens inledning om skillnaden mellan totalt fördelade anslag och tilldelningen till enskilda forskningsinstitutioner. Det är för politiska beslutsfattare angeläget att få ett underlag som bättre belyser resursutvecklingen för den egentliga forskningsverksamheten. Det vore önskvärt att statistiska uppgifter som utgår från mottagandet av forskningsmedel snarare än utdelandet finns tillgängliga. Då detta synes vara en fråga med anknytning till högskolans administration torde det kunna hänskjutas till uppföljningskommittén. Denna kommitté har bl. a. i uppdrag att behandla högskolans administration och söka finna förenklingar. Detta bör ges regeringen till känna. Vi delar föredragandens uppfattning om betydelsen av en väl fungerande och kvalitativt högtstående forskarutbildning. Vi instämmer i allt väsentligt i de resonemang som förs i propositionen.