mot · G5021609 · 1982-01-25 00:00:00 — Lagstiftningen måste förändras så att dessa frågor får en tillfredsställande lösning (se vidare nedan). Energipriser - fasta prisrelationer F. n. utreds frågan om framtidens energibeskattning. Enligt direktiven är bl. a. utredningens syfte att försöka konstruera en energibeskattning som i större utsträckning bidrar till att förverkliga de energipolitiska målsättningarna. Det finns därför ingen anledning att nu i detalj diskutera olika möjligheter. En aspekt på energipriserna som tyvärr inte behandlas av utredningen är dock värd ett omfattande arbete. Det gäller frågan om s. k. fasta prisrelationer, som något har berörts av oljeersättningsdelegationen. I socialdemokratins program Framtid för sägs: Osäkerhet om de framtida prisrelationerna mellan olja, kol, elkraft och inhemska förnybara energikällor är ett hinder för en snabb och önskvärd oljeersättning. Ett system bör prövas, där samhället garanterar kommuner, näringsliv och konsumenter att bestämda prisrelationer mellan olika energislag upprätthålls . Avsikten skall däremot inte vara att låsa prisnivåerna på en konstlat låg nivå. Trots de betydande svårigheterna att bedöma prisbildningen på bl. a. kol och förnybara energikällor bör ett arbete startas så att lösningar skall kunna presenteras inför nästa mer omfattande riksdagsbeslut om energifrågorna . bör hemställa att regeringen låter utreda olika möjligheter att skapa s. k. fasta prisrelationer enligt ovanstående riktlinjer. 1** 1981182. Vi socialdemokrater har vid ett flertal tillfällen krävt en plan för utveckling av den svenska raffinaderiverksamheten och den petrokemiska industrin. Ett av planens syften bör vara att minska vårt importberoende av förädlade produkter och även i övrigt öka vår energipolitiska handlingsfrihet. De svenska raffinaderierna har f. n. oklara framtidsutsikter. Det är väsentligt att samhället och bolagen tillsammans diskuterar en strategi för hur den svenska försörjningstryggheten med raffinerade produkter skall kunna på en krympande marknad, där raffinaderierna får allt större problem. Den svenska petrokemiska industrin måste kunna göras skickad att förädla bl. a. kol och restoljor genom förgasning och förvätskning. Också framtida förädling och rening av t. ex. torv och energiskog måste planeras. a. torvutvinning för förbränning och kemisk förädling kan bli mycket betydelsefull. Det bör av utvecklingsplanen för raffinaderier och petrokemisk industri också framgå vilka möjligheter som finns att framställa bl. a. metanol och etanol både av utländska råvaror och inhemska bränslen. Det s. k. framtid är starkt beroende av en sådan plan. Den internationella oljemarknaden, med ett allt större utbud av svavelrika oljor, och våra egna strävanden efter allt lägre svavelutsläpp aktualiserar kraven på en s. k. avsvavlingsanläggning i vårt land. En sådan anläggning skulle kunna göra det möjligt att importera sämre oljekvaliteter till lägre pris. Därmed uppnås en väsentlig förbättring av handelsbalansen. gör anläggningen det möjligt att förbättra vår egen miljö. Fortsatta energipolitiska överläggningar med underlättas också av en sammanhållen syn på svensk raffinaderiindustri och petrokemisk industri. Det tycks finnas en bred politisk enighet om behovet av en planering av denna sektor. Så sent som skrev näringsutskottet (NU 1980/81:60, s. 48): Med hänsyn till sektorns stora betydelse för samhället är det enligt utskottets mening naturligt att den ägnas en ökad uppmärksamhet från statens sida. Detta gäller inte minst de långsiktiga aspekterna, som kan komma att behandlas av den parlamentariska kommittén. Det ankommer på regeringen att följa utvecklingen och vid behov lämna förslag till åtgärder. bör göra ett uttalande härom. Tyvärr tvingas vi konstatera att de av utskottet efterfrågade regeringsinitiativen inte har kommit. Vi tvingas därför upprepa vårt krav på en plan för utvecklingen av den svenska raffinaderiverksameten och den petrokemiska industrin. Det finns anledning att också i ett annat avseende försöka förbättra den svenska försörjningstryggheten. Vid internationella kriser, när efterfrågan på olja stiger brant, ökar priserna på den s. k. spotmarknaden kraftigt. dessa tidpunkter kan de oljebolag som har tecknat långa kontrakt vinna betydande konkurrensfördelar. Vid andra situationer däremot är de bolag som har en stor andel av importen från spotmarknaden gynnade i olika avseenden. Om försörjningstryggheten skall öka genom långtidsavtal med ett flertal oljeländer och om en odramatisk prisutveckling på olja skall eftersträvas, måste köpen på den s. k. spotmarknaden regleras. En möjlighet är att lägga tull på importen av oljeprodukter. Ett sådant system förutsätter dock att tullarna höjs resp. sänks, då priset på spotmarknaden sjunker resp. höjs. Detta skulle innebära många administrativa problem. Till detta kommer de internationella komplikationer som nya svenska tullar skulle medföra. I stället bör ett system med importlicenser för olja prövas. Licenser kan vara en väg att minska andelen importerade produkter från spotmarknaden. Licenser kan i första hand ges till de företag som arbetar med s. k. långa kontrakt och därmed mer än andra bidrar till att den svenska försörjningstryggheten förbättras. bör begära att regeringen skyndsamt lämnar förslag om importlicenser för olja. Vidare bör regeringen låta utreda de internationella oljebolagens skatteförhållanden. Starka principiella och ekonomiska skäl talar för detta. bör ge regeringen detta till känna. Samhället måste också få ett ökat inflytande över de internationella oljebolagens verksamhet i . Insynen i oljebolagens ekonomiska transaktioner är f. n. otillfredsställande. Som ett första steg mot ett vidgat samhällsinflytande i dessa företags svenska dotterbolag bör offentlig styrelserepresentation införas. bör begära att regeringen lämnar förslag om detta. En allt viktigare väg för att säkra den svenska försörjningstryggheten är direkta avtal med oljeproducerande länder. Vårt land bör öka ansträngningarna för att träffa långsiktiga avtal och uppgörelser om energi- och industripolitiskt samarbete med oljeproducerande länder. För svensk del är det naturligt att samarbetet med ägnas störst uppmärksamhet. Exempel på konkreta samarbetsprojekt kan vara: Samordnad utbyggnad av raffinaderier och petrokemisk industri. Teknisk utveckling och forskning. a. kan dyra försöksanläggningar uppföras i samverkan. Så kan t. ex. en större koleldad anläggning med bästa miljöteknik i vårt land ha intresse också för andra länder i . Långsiktig planering av projektering för transport och utnyttjande av eventuella gasfyndigheter i . bör ge regeringen detta till känna. De gigantiska uppgifterna på energipolitikens område ställer stora krav på kunskap hos bl. 1980-talets tekniker, energiplanerare och politiker på olika nivåer. En översyn av möjligheterna att ge en tillfredsställande utbildning i energifrågorna bör göras. Åtgärder för att bredda och komplettera utbildningen måste vidtas. På förslag av socialdemokraterna beslutade (NU 1980/81:60) att en parlamentarisk kommitté för att säkra kärnkraftens avveckling skulle tillsättas. Vi hälsar med tillfredsställelse, att kommittén nu har börjat sitt arbete. Vi vill poängtera, att det är ytterst väsentligt att kommittén presenterar delförslag som kan leda till, att möjligheterna till en lugn avveckling av kärnkraften kan tas till vara. a. bör kommittén försöka skapa en bred enighet omkring förslag som har presenterats av bl. a. den s. k. elanvändningskommittén, delegationen för energihushållning i bebyggelsen och oljeersättningsdelegationen. Inom ett flertal områden måste arbetet ske snabbt för att inte möjligheterna att avveckla kärnkraften skall försvåras. Det gäller t. ex. hur samhället genom olika åtgärder skall verka för att trygga det framtida fjärrvärmeunderlaget. Vi återkommer till denna fråga under . Vi behandlar i denna motion främst frågor utanför kommitténs arbetsområde. På valsedeln från linje 2 i folkomröstningen om kärnkraften fanns denna formulering: Miljö- och säkerhetsförbättrande åtgärder vid kärnkraftverken genomförs. En särskild säkerhetsstudie görs för varje reaktor. För medborgarnas insyn tillsätts vid varje kärnkraftverk en säkerhetskommitté med lokal förankring. Förslaget om individuella säkerhetsstudier framfördes ursprungligen av den s. k. reaktorsäkerhetsutredningen (SOU 1979:86). Regeringen har tagit ett flertal initiativ med anledning av de förslag som framfördes av linje 2. Det är glädjande. a. gav man SKI uppdrag i proposition 1980/81:90. Där hette det (s. 314): Med utgångspunkt i den ökade erfarenhet från drift av kärnkraftverk som successivt erhålls i och utomlands bör enligt min mening SKI upprätta ett program som syftar till att varje svenskt kärnkraftblock under sin tekniska livslängd om möjligt skall genomgå minst tre fullständiga säkerhetsgranskningar liknande den som föregår meddelandet av tillstånd att ta reaktoranläggningen i drift. En sådan granskning bör alltså ske vart åttonde till tionde år. De utförda granskningarna bör redovisas för regeringen. Det ankommer på regeringen att ge behövliga föreskrifter. De s. k. lokala säkerhetsnämnderna har också påbörjat sitt arbete. Möjligheterna att förbättra kärnkraftens säkerhet måste ständigt tas till vara. Det intresse för frågorna som medborgarna visade i samband med folkomröstningen måste leda till att kärnkraftens säkerhetsfrågor diskuteras under stor öppenhet. Det vore därför värdefullt om regeringen successivt kunde lämna information till och allmänheten om hur arbetet med bl. a. säkerhetsstudier och säkerhetshöjande åtgärder fortskrider. I detta sammanhang bör också de lokala säkerhetsnämndernas verksamhet redovisas och eventuellt förslag till förbättringar av verksamheten redovisas inför . bör ge regeringen detta till känna. För att den första borgerliga regeringen, som tillkom efter valet , skulle kunna hålla ihop, konstruerades den s. k. villkorslagen. Ansvarigt statsråd var energiminister . I proposition 1976/77:53, beslutad , sades att laddningstillstånd för en reaktor får meddelas endast om reaktorns innehavare 1. har företett avtal, som på ett betryggande sätt tillgodoser behovet av upparbetning av använt kärnbränsle, och dessutom har visat, hur och var en helt säker slutlig förvaring av det vid upparbetningen erhållna högaktiva avfallet kan ske, eller 2. har visat, hur och var en helt säker slutlig förvaring av använt, ej upparbetat kärnbränsle kan ske. Villkorslagen innebar, att kraftföretagen själva - inte regering och riksdag - avgjorde om man skulle välja upparbetning eller ej. I den socialdemokratiska partimotionen 1976/77:1335 kommenterade vi detta anmärkningsvärda förhållande så här: I den internationella debatten om kärnkraftens säkerhetsfrågor har en allt starkare focusering skett på plutoniumhanteringen. Kan tillfredsställande garantier inte skapas kan det vara bättre att behålla plutoniet otillgängligt i det utbrända bränslet även om detta innebär att man inte heller återvinner det uran som finns kvar och som kan användas till energiproduktionen. bör behålla handlingsfriheten beträffande upparbetning och slutförvaring genom att lagra det utbrända bränslet . bör det klarare framgå vilket alternativ som är bäst, upparbetning med slutförvaring av högaktivt avfall eller slutförvaring utan upparbetning av det utbrända bränslet. Någon förprojektering av en svensk upparbetningsanläggning bör inte nu sättas i gång. Inte heller bör svenska kraftföretag själva eller via Svensk Kärnbränsleförsörjning träffa avtal om upparbetning utomlands. Den socialdemokratiska ståndpunkten - stödd av flertalet remissinstanser som uttalat sig om - var således helt klar. Upparbetning borde inte tillåtas, så länge riskerna för kärnvapenframställning av det högaktiva avfallet fanns. Några förberedelser för svensk upparbetning borde inte startas. Kraftföretagen skulle inte få träffa avtal om upparbetning utomlands, så a. risken för kärnvapenspridning kvarstod. Den borgerliga riksdagsmajoriteten tog olyckligtvis ingen hänsyn till socialdemokratins synpunkter. Därmed gav man kraftföretagen möjlighet att välja upparbetning. godkände regeringen och dåvarande energiministern och avtal med det franska bolaget i samband med behandlingen av laddningsansökan för reaktorerna och . Den borgerliga regeringens handläggning av avfallsfrågan ledde till, att upparbetning av använt kärnbränsle valdes. Forskning och utveckling av avfallshantering koncentrerades på det s. k. KBS , som innebär upparbetning. startade arbetet med det s. k. KBS II - en metod för avfallshantering utan upparbetning. Vi socialdemokrater förordade att ett centralt lager för använt bränsle skulle byggas. I detta lager (CLAB) skulle bränslet kunna förvaras , medan vi bl. a. tillgodogjorde oss såväl egna som andra länders forskningsresultat och utvecklade allt säkrare metoder. accepterade riksdagsmajoriteten den socialdemokratiska ståndpunkten. Beslut om ett centrallager fattades. Detta lager byggs nu vid och beräknas vara färdigt för att motta de första sändningarna av utbränt bränsle omkring . Det är nu väsentligt, att forsknings- och utvecklingsarbetet beträffande kärnkraftens avfallsfrågor intensifieras och breddas, så att också lösningar vid sidan av det s. k. kan prövas. I detta arbete har den nyinrättade använt kärnbränsle en viktig uppgift. Vattenkraften är en ren, inhemsk och förnybar energikälla som kan utnyttjas till förhållandevis låga kostnader. representerar outbyggda vattendrag viktiga miljövärden både för vår egen och framtida generationer. riksdag beslutade under bred enighet om en utbyggnad av vattenkraften till till 1985. Denna utbyggnad har kraftigt försenats. I regeringens proposition 1980/81:90 konstaterades, att den av beslutade utbyggnaden från dagens inte kommer att kunna uppnås förrän efter 1990. En följd av denna försening är att bl. a. statens vattenfallsverks kapacitet, kunnande och organisation kraftigt rustas ned. Vi socialdemokrater har vid ett flertal tillfällen krävt, att regeringen bör redovisa en plan för hur vattenkraften skall kunna byggas ut till den av fastställda nivån . Vi har också hävdat, att en utbyggnad av ett enstaka större vattendrag är att föredra framför flera mindre projekt. Av detta skäl har vi i krävt, att en projektering skulle göras av den s. k. etapp 1 i , så att bl. a. ekonomiska faktorer och miljöhänsyn skulle kunna diskuteras och vägas samman. Älvräddarnas samorganisation har redovisat en plan för hur utbyggd vattenkraft skall kunna uppnås på lång sikt. Genom riksdagsmajoritetens motstånd emot en plan för utbyggnaden till har det tyvärr inte varit möjligt att få detta förslag grundligt prövat. Riksdagsmajoritetens ovilja att presentera en plan eller alternativa planer har också gjort det omöjligt att engagera andra intresserade medborgare i en diskussion om hur riksdagsbeslutet om en utbyggnad till skall kunna genomföras på bästa sätt med hänsyn bl. a. till ekonomi och miljö. Med nuvarande sammansättning av har det inte varit möjligt att få gehör för socialdemokratins linje. Men det har inte heller varit möjligt för andra partier att få stöd för sina förslag till utbyggnad. Ansträngningar bör därför göras för att nå politisk enighet om hur man skall kunna uppnå den utbyggnad som redan har fattat principbeslut om. Alla möjligheter till effektiviseringar av de nuvarande anläggningarna måste tas till vara. Detta kan ge sysselsättning och skonar miljön. Den relativt rikliga tillgång på elkraft som kan förväntas gör också sådana åtgärder mer lönsamma, då driftavbrott inte blir lika dyrbara som . Socialdemokratin anser att vattenkraftsanläggningar av betydelse bör överföras i samhällets ägo. Det finns starka skäl att också öka samhällsinflytandet i de större vattenkraftsbolagen. Endast därigenom kan samhället få det huvudansvar för produktionen och distributionen av elektrisk kraft som linje 2 krävde på valsedeln. Som ett första steg mot ett vidgat samhällsinflytande i dessa företag bör offentlig styrelserepresentation införas. bör därför hos regeringen hemställa om förslag till lagstiftning om styrelserepresentation för samhället i vattenkraftsbolagen. I motion 1979/80:2056 krävde vi socialdemokrater att regeringen skyndsamt borde lämna förslag om särskild beskattning av övervinster i vattenkraftsproduktionen, i enlighet med texten på valsedeln från linje 2. Dessa s. k. övervinster - miljardbelopp som ökar - uppkommer hos ägarna till äldre anläggningar genom att det s. k. råkraftspriset baseras på produktionen i nyare anläggningar med höga anläggningskostnader. Överskotten från vattenkraftsproduktionen kan användas på flera sätt. Då kraftrörelsen är separerad från den övriga rörelsen genom dotterbolagsbildning, kan överskotten tillföras moderbolaget genom koncernbidrag. Då kraft- och industriverksamheten är integrerad i ett bolag, kan kraftrörelsens överskott användas i den totala verksamheten. I många fall används dessa överskott för produktiva investeringar och för förbättringar av industrins konkurrenssituation. Men det kan inte uteslutas, att de vinster som företagen kan göra genom vattenkraftsproduktionen i många fall används på ett sätt som inte befordrar produktion och sysselsättning. Ägarstrukturen i de svenska elkraftproducerande företagen är komplicerad. I vissa fall ägnar sig företaget endast åt elproduktion. I andra fall är elproduktionen endast en del av företagets verksamhet. Också de företag som endast arbetar med elproduktion ägs i flera fall av större industriföretag. a. av , , Korsnäs-Marma och . Vid riksdagsbehandlingen av vårt förslag om övervinstbeskattning hänvisade utskottet (NU 1979/80:70, s. 56) till den tillsatta utredningen om beskattning av energi m. m. (B 1979:06) och regeringens proposition. Föredraganden anser att det nu finns anledning att fördjupa bedömningen och utarbeta konkreta alternativ. Han aviserar att energiskatteutredningen kommer att ges tilläggsdirektiv i denna fråga. Utskottet utgår från att kommittén tar upp frågan om beskattning av s. k. övervinster i vattenkraftsproduktionen. Vidare förutsätter utskottet att regeringen på grundval av kommitténs överväganden skyndsamt utarbetar förslag om den närmare utformningen av en särskild skatt på dessa vinster. Utskottets moderata representanter reserverade sig mot detta. Man ansåg inte att kommitténs förslag borde föregripas på det sätt som önskades i den socialdemokratiska motionen. Först - efter beslut - fick energiskatteutredningen tilläggsdirektiv. skrev om detta (NU 1980/81:18): Det är enligt utskottets mening angeläget att kommittén behandlar denna fråga, så att regeringen snabbt kan presentera ett förslag till . Först presenterar utredningen om beskattning av energi sitt betänkande. Den förtursbehandling av frågan som näringsutskott begärde har inte gjorts. Därmed har samhällets möjligheter att beskatta dessa övervinster försvårats. Det är allvarligt, inte minst mot bakgrund av det mycket ansträngda statsfinansiella läget. bör därför hemställa att regeringen vidtar åtgärder, så att ett förslag om beskattning av övervinster i vattenkraftsproduktionen kan föreläggas . I väntan på remissbehandling och regeringens slutliga förslag till övervinstbeskattning bör hemställa, att regeringen lämnar förslag om en provisorisk produktionsavgift på all producerad elkraft. Avgiften bör uttas av samtliga elproducenter, således även statliga och kommunala. Riktvärdet bör vara en avgift på per producerad kWh. Detta kan beräknas ge samhället en nettoinkomst av ca 500 milj. kr. under /83. Ett system, där i stället den installerade effekten beskattas, bör prövas. Detta kan underlätta strävandena att beskatta äldre vattenkraftstillgångar hårdare. Vid utformningen av förslaget måste hänsyn självfallet tas till kraftföretagens skilda förutsättningar, bl. a. anläggningarnas ålder och andelen vattenkraft av den totala elproduktionen. Förslaget måste också innehålla regler som så långt möjligt förhindrar att produktionsavgiften övervältras på elkonsumenterna. Frågan om ett system som innehåller ett prisstopp på elkraft samt möjligheter till dispenser bör prövas. De samhällsintäkter som övervinstbeskattningen resp. den provisoriska produktionsavgiften ger bör i första hand användas för näringspolitiska investeringar, bl. a. inom energisektorn. a. kommer den för samhället som helhet nödvändiga fjärrvärmeutbyggnaden i kommunerna troligen att kräva ett ökat statligt stöd. Kraven på skärpt hushållning med energi kan inte tillgodoses endast genom sparåtgärder i traditionell mening utan måste få påverka samhällsutbyggnaden i flera avseenden. Besluten måste samordnas med och inordnas i de åtgärder på övriga områden som leder fram till det samhälle vi vill skapa - ett samhälle präglat av gemenskap och omtanke, av ansvarsfull hushållning med resurser som mark och vatten, energi och råvaror. Enligt vår mening har de senaste årens insatser för hushållning med energi utformats alltför snävt och sektorsinriktat och inte satts in i detta större Vi har vid upprepade tillfällen i partimotioner om bostadspolitiken och energipolitiken, trafikpolitiken och miljöpolitiken lagt fram förslag om hur den utveckling vi vill ha skall främjas. En samhällsplanering som också tar hänsyn till behovet av energihushållning är nödvändig. Energianvändning, bostadspolitik och samhällsplanering är starkt beroende av varandra. En onödigt utspridd bebyggelse och en alltför utspridd struktur av orter utan egen arbetsmarknad är energikrävande i sig. När avstånden mellan bostäder, arbetsplatser och servicecentra ökar, blir resorna längre och mer energikrävande. Den kollektiva trafiken får också allt svårare att hävda sig som ett attraktivt alternativ till privatbilismen vid en utglesning av bebyggelsen. Den samhällsekonomiska situationen och problemen på bostadsmarknaden motiverar också en strävan mot mindre dyrbara bebyggelser och försörjningssystem. a. bör större satsningar göras på goda flerbostadshus med ökad andel gemensamma anordningar. En effektiv energihushållning förutsätter sålunda en helhetssyn och en samordning av åtgärder inom samhällsplanering, bostadsplanering och trafikpolitik. Möjligheterna att införa nya energikällor, som t. ex. solvärme för uppvärmning, och att utnyttja spillvärme från industrier och kraftanläggningar förutsätter också denna helhetssyn. Åtgärderna för en skärpt energihushållning och införandet av nya energikällor bör av flera skäl samordnas med åtgärder för att även i andra avseenden förbättra bebyggelsemiljöerna, skapa bättre boendemiljöer, handikappanpassning, trafiksanering, bebyggelsesanering och kulturminnesvård. På förslag från den socialdemokratiska regeringen fattade beslut om energipolitiken . En sammanhållen energipolitik utformades. I inledningen till den socialdemokratiska propositionen (1975:30) om energihushållning m. m. hette det: Vi bör allvarligt pröva möjligheten att hålla energikonsumtionen på en oförändrad nivå. Det bör finnas förutsättningar att nå detta mål utan att äventyra sysselsättningen och andra viktiga välfärdsmål. Men jag vill understryka att detta är en hög ambitionsnivå. Det kommer att kräva en betydande anspänning av krafterna för att förverkliga den. Erfarenheterna får visa om dessa riktlinjer för planeringen behöver ändras. Det var socialdemokratins mening att i regeringsställning inför senare energipolitiska beslut utarbeta ett underlag som skulle redovisa de olika konsekvenserna på samhällslivets områden av denna målsättning. Regeringen har ännu inte redovisat ett sådant underlag. Detta påtalades i den socialdemokratiska motionen 1978/79:2413. Där hette det: Slutligen anser vi att delegationen för energihushållning bör få i uppdrag att inför nästa energipolitiska beslut redovisa de samhällsekonomiska konsekvenserna m. m. av en varaktig icke tillväxt i energianvändningen. Detta underlag har ännu inte presenterats av regeringen. Det är anmärkningsvärt, då inget regeringsparti tycks ifrågasätta målsättning.