mot · G502366 · 1982-01-18 00:00:00 — m. fl. Överförande av storföretag i samhällelig ägo Hur kan det komma sig att tidigare femton storfinansfamiljer, numera ett ännu mindre antal, har den avgörande ekonomiska makten i ? Hur kan det komma sig att ättlingarna till (1864-1943) behärskar företag med över 220 000 anställda enbart i ? Varför kan och besluta om bildandet av en koncern omfattande 300 företag? Varför uppstår storfinans? Beror det på personliga egenskaper hos finanskapitalisterna, på en svag regeringsmakt eller på tillfälligheter? Borgerlig teoribildning är oenhetlig på denna punkt. I vissa teorier anses storfinansen över huvud taget inte existera. Den påstås endast förekomma i kommunistisk propaganda. I andra teorier medges tendenser till koncentration av ägande och makt, men dessa ses som tillfälligheter eller som avsteg från goda utvecklingstendenser. I återigen andra teorier, troligen de mest spridda på borgerligt håll, ses storföretag och finansmakt som uttryck för särskilda personliga egenskaper hos finansmagnaterna. Enligt vår uppfattning uppstår storfinansen genom en lagbunden utveckling inom de moderna kapitalistiska samhällena. Det handlar varken om enskilda personers driftighet eller om tillfälligheter, utan om en konsekvens av den ekonomiska koncentrationsprocessen. Det bör tilläggas: ett nödvändigt fenomen under ett historiskt avgränsat tidsskede, ett fenomen som kan och måste övervinnas. Härför krävs politiska ingrepp. Den ekonomiska koncentrationsprocessen i har fortsatt i starkt ökat tempo och detta oavsett om regeringarna haft socialdemokratisk eller borgerlig partifärg. Viktiga drag i denna utveckling kan sammanfattas under följande sex punkter: Olika data kan anföras som visar detta. En jämförelse mellan resultaten av företagsräkningarna visar sålunda en stark minskning av de minsta arbetsställenas andel av antalet sysselsatta och en stark ökning av de största arbetsställenas andel. Starkast framträder denna utveckling inom industrin. Följande tabell ur företagsräkning visar i procent sysselsatta personers fördelning på storleksgrupper av arbetsställen efter antalet sysselsatta inom industri och hantverk enligt företagsräkningarna 1931 och 1951. År Arbetsställen med nedanstående antal sysselsatta Nedan har såvitt möjligt parallella uppgifter sammanställts ur företagsräkningen 1972. Uppgifterna gäller fördelningen i procent av de sysselsatta personerna på storleksgrupper av verksamhetsställen efter antalet sysselsatta inom gruvor och mineralbrott, tillverkningsindustri samt el-, gas-, värmeoch vattenverk. Verksamhetsställen med nedanstående antal sysselsatta -9 10-49 9,5 16,3 Antalen sysselsatta på de minsta arbetsplatserna har alltså minskat kraftigt, medan den däremot ökat på de största arbetsplatserna. De flesta stora företag omfattar en hel rad verksamhetsställen. Koncentrationen på företagsnivå är ännu kraftigare än när man utgår från verksamhetsställen. Genom tillväxt av de ursprungliga företagen och genom fusioner uppstår stora koncerner omfattande hundratals arbetsplatser och många tiotusentals sysselsatta. Enlit koncentrationsutredningens undersökningar svarade de företag som räknades till storföretagsgruppen tillsammans för eller inemot två tredjedelar av förädlingsvärdet inom industrin. Men även inom denna grupp var snedheten i fördelningen mycket stor. Det sammanlagda förädlingsvärdet i de 50 största privata industriföretagen, samt statliga företag - tillsammans mindre än en halv procent av företag - utgjorde nära hälften av hela industrins förädlingsvärde. De 50 största företagen svarade för av förädlingsvärdet, de 50 därpå följande för . undersökningar av statens pris- och kartellnämnd visar att koncentrationen fortsätter. hade sålunda storföretagens andel av industriproduktionen ökat från till . Storföretag definierades därvid som de företag som har mer än 500 anställda. ökade sedan storföretagens andel av tillverkningen ytterligare eller från . Takten i koncentrationen ökar. Det är svårt att uttrycka koncentrationsprocessen i ett enda mått och därför också svårt att med exakthet ange takten i densamma. Men vissa avsnitt av koncentrationen kan studeras och mätas med stor noggrannhet. Om antalet samgåenden eller fusioner inom industrin finns sålunda uppgifter . Följande tabell visar antalet fusioner inom hela näringslivet enligt SPK:s årliga redovisningar. Procentsiffrorna avser anställda i de förvärvade företagen i förhållande till anställda i de medräknade näringsgrenarna. Enbart redovisas alltså sammanlagt över 2 400 fusioner inom det svenska näringslivet. var antalet fusioner sammanlagt ca 6 400. Denna siffra kan jämföras med att under de 26 genomfördes sammanlagt ca 3 500 fusioner. I de förvärvade företagen var sammanlagt 195 000 personer anställda och under de 12 sammanlagt 630 000 personer (mot ca 400 000 i de förvärvade företagen ). Antalet fusioner har alltså ökat kraftigt. Efter en viss nedgång i fusionsverksamheten efter (828 fusioner) skedde en märkbar uppgång . Även 1981 har varit ett stort fusionsår. Storföretagens dominans tilltar alltmera. Koncentrationsprocessen leder på ett visst stadium till monopol. De traditionella formerna för monopolistiska sammanslutningar är karteller och truster. Kartellerna är monopolistiska, konkurrensbegränsade sammanslutningar av företag, vilka överenskommit om en gemensam politik i vissa avseenden. Inom kartellerna är de olika företagen fortfarande i vissa avseenden ekonomiskt självständiga enheter. De gamla ägandeförhållandena kan vara bestående. Trusterna innebär däremot en verklig sammanslutning av företag. Begreppet trust används då i en vid mening som liktydigt med storföretag med monopolistisk ställning på marknaden. Med kapitalismens utveckling har nya former växt fram för den monopolistiska kontrollen av marknaderna. som karteller och truster lever kvar uppstår nya organisationstyper och nya metoder för utövningen av monopolens herravälde. Flera företag kan vara verksamma på marknaden för en viss vara, men under sådana förhållanden att monopolistisk kontroll ändå uppstår. Man talar t. ex. om oligopol, som innebär att verksamheten inom en bransch eller ett varuområde ligger i händerna på ett fåtal större företag och där dessa ömsesidigt tar hänsyn till varandra vid prissättningen. Vid s. k. prisledarskap finns ett eller ett fåtal stora företag vilkas pris- och sortimentspolitik övriga företag följer. Märkesvaror, prisdifferentiering, selektiv försäljning, leveransvägran, s. k. accepterade priser är andra metoder för kontroll av marknaderna. Enligt koncentrationsutredningen fördelade sig industrins försäljning på följande sätt med avseende på säljarkoncentration: dominans för en kartell dominans i produktionen, importandel < låg koncentrationsgrad inom landet I det kartellregister som förs av pris- och kartellnämnden hade vid utgången av registrerats sammanlagt 3 722 konkurrensbegränsande överenskommelser. En betydande del av dessa avtal hade emellertid upphävts. Vid utgången av 1980 angavs 1 071 gällande avtal. hade registrerats 107 nya avtal. Man vet ej med säkerhet om de formellt upphävda avtalen verkligen upphört att gälla eller om samarbetet mellan parterna fortsätter i form av en s. k. tyst överenskommelse. En förskjutning förefaller emellertid ha skett i den riktningen att koncentration till storföretag (truster) och liknande former för monopolistisk kontroll över marknaderna ökat i betydelse jämfört med kartelliseringen. Utvecklingen kan enligt pris- och kartellnämnden ses som en följd av den ökade fusionsaktiviteten som lett till att det blivit färre fristående företag och alltså i färre fall aktuellt att ingå avtal med konkurrenter. Bland fusioner kan följande noteras: 1978: - Grängesbergsbolagets, NJA:s och rörelser på handelsstålsområdet. Billerud - skogsindustriella rörelse, Eiser (Statsföretag) - , AGA - Frigoscandia. 1979: Svenska varv (Statsföretag) - varv och rederi, Statsföretag - Ind. AB, Ångteknik (Svenska varv) - Svenska Maskinverken, - Tibnor, - . 1980: Electrolux-Grängeskoncernen, NK-Åhléns-Saba-Dagab, Promotion - Bahco. 1981: Volvo-Beijerinvest, LM - Data . - , Lantmännen - . och stålrörelser har sammanslagits liksom de två byggföretagen (båda inom ). ligger två av de största fusioner som någonsin förekommit i det svenska näringslivet. Electroluxkoncernen hade en omsättning på och över 82 000 anställda. hade en omsättning på och nära 13 400 anställda. Genom köpet av blev det näst största börsnoterade företaget mätt efter omsättning och det största företaget i mätt efter I genomsnitt har Electroluxkoncernen (inklusive ) ökat sin omsättning med i genomsnitt . har under varit det största börsnoterade företaget i mätt efter omsättning. Beijerinvest har legat på femte plats på rankinglistan. Volvos uppköp av Beijerinvest var största företagsaffär genom tiderna. Över 300 företag inom olika branscher fördes samman i ett konglomerat med sammanlagt 75 000 anställda (varav 20 000 i utlandet) och med en beräknad omsättning 1981 på . Den nya koncernens omsättning väntas bli närmare dubbelt så stor som omsättningen förden närmast följande koncernen. Volvo-Beijerkoncernen beräknas svara för av den totala svenska exporten. Tidskriften har redovisat omsättning och antalet anställda i de 200 största företagen. uppgick de 200 största företagens omsättning till , medan bruttonationalprodukt var . hade de 200 största företagen en sammanlagd omsättning av . Bruttonationalprodukten uppgick till . Även om dessa siffror mäter olika saker - BNP vad som produceras , omsättningen vad som passerar företagens räkenskaper - ger jämförelsen en bild av storföretagens växande dominans. Av storföretagens omsättning svarade enbart de 100 största företagen för . Starkt ökad koncentration inom bank- och försäkringsväsendet. Inom de olika områdena av kreditväsendet - bankerna, försäkringsbolagen osv. försiggår en liknande koncentrationsprocess och monopolbildning som inom näringslivet i övrigt. Monopolen blir förhärskande inom bank- och försäkringsväsendet. Särskilt bankmonopolen spelar en viktig roll genom det stora inflytande som bankväsendet under kapitalismen får över hela näringslivet. Koncentrationen av bankkapitalet leder till uppkomsten av mäktiga monopolistiska sammanslutningar inom bankväsendet, till bildandet av ett fåtal storbanker, som drar in de små bankerna under sitt inflytande och förvandlar dem till filialkontor och som i sina händer koncentrerar en allt större del av det växande bankkapitalet. Koncentrationsprocessen på detta område kommer framför allt till uttryck i följande fenomen: 1. En fortgående minskning av de självständiga bankernas antal, som antalet bankkontor ökar. En stark tillväxt av bankernas fonder, deras inlåning från allmänheten och deras omslutning. En kraftig ökning av storbankernas andel av dessa poster. I samtliga dessa avseenden har koncentrationsprocessen inom bankväsendet fortsatt . Det finns nu 14 affärsbanker av vilka elva är i egentlig mening ägda av privatkapital. Dessa elva samarbetar också i , som är en kartell. Flera av de mindre bankerna kan emellertid inte längre betraktas som självständiga. Stora delar av deras aktiekapital innehas av storbankernas investmentbolag. Bland de privata affärsbankerna talade man förut om fyra stora, men numera är två storbanker helt dominerande, nämligen och . De har tillsammans av fonderna och av omslutningen i samtliga affärsbanker. Av de sammanlagt 14 affärsbankerna har de fem största av det samlade fondkapitalet och av omslutningen. Även inom försäkringsväsendet har koncentrationsprocessen fortskridit snabbt . Medan det 1946 fanns 80 självständiga företagsenheter bland de s. k. riksbolagen har antalet nu minskat till under 30. Det är följden framför allt av mycket omfattande sammanslagningar av bolag och koncerner. redovisade försäkringsinspektionen 10 försäkringskoncerner med sammanlagt 27 bolag. De fem största koncernerna svarade 1979 för av samtliga försäkringsbolags premieinkomster. Tillsammans behärskade de av samtliga försäkringsbolags tillgångar. Nya former utvecklas för finanskapitalets kontroll. I har storbankerna spelat en mycket aktiv roll i sammanflätningen av bankkapital och industrikapital till finanskapital. Olika metoder används av storfinansen för att utöva kontrollen över avgörande delar av näringslivet: aktieinnehav genom olika typer av holdingbolag, personalunion mellan styrelser, stiftelser osv. som de gamla kontrollformerna stärkts har nya former utvecklats. En rad nya investmentbolag har bildats , framför allt genom ombildning av tidigare kombinerade produktions- och holdingbolag. skapade också affärsbankerna en delvis ny företagstyp, s. k. finansierings-eller utvecklingsbolag. Utvecklingsbolagen skiljer sig från de traditionella holdingbolagen främst därigenom att större delen av deras ägande utgörs av majoritetsposter (i många fall hela företag). Utvecklingsbolagen är således toppbolag i koncerner. Det är företag av typen Promotion () och Incentive (SE-banken). Genom dessa nya finansieringsbolag går storbankerna ännu mera direkt in i koncentrationsprocessen än tidigare genom uppköp och sammanslagning av företag. bedrivs en snabbt växande kreditgivning av de s. k. finansieringsföretagen. Finansieringsbolagens kreditgivning brukar delas in i grupperna factoring, finansiell leasing, kontokortskrediter, avbetalningskrediter och övriga krediter. Vid slutet av uppgick enligt SCB:s statistik finansieringsföretagens kreditgivning till sammanlagt . En rad av de största finansieringsbolagen har direkt eller indirekt ägaranknytning till storbankerna. Genom hela denna struktur av finansieringsföretag ökar starkt de stora bankernas och finansgruppernas kontroll över näringslivet, särskilt över de medelstora och små företag som fortfarande står formellt oberoende. Storfinansens makt ökar. Processen av koncentration och centralisation av företag och kapital har fortsatt i snabbt och t. o. m. ökat tempo. De två storbankerna, de stora försäkringskoncernerna, de största industri- och handelsbolagen är inbördes förenade och sammanknutna. Denna ekonomiska maktgruppering utgör kärnan i svensk storfinans. Med koncentrationsprocessens fortgång har den i betydande grad ökat sin makt. Det finns olika undersökningar av, liksom olika mått på den maktställning som storfinansen besitter i det svenska näringslivet. I en undersökning 1962 myntade en av denna motions undertecknare uttrycket de femton familjerna. Det byggde på att praktiskt taget alla de stora privata industribolagen stod i direkt samband med någon av 15 finansfamiljer och enskilda finanskapitalister. Den statliga koncentrationsutredningen kom i sin undersökning fram till att hade 17 ägargrupper, varav två var stora investmentbolag, dominerande eller starka minoritetsintresset i företag med 400 000 anställda i . Dessa företag svarade för av industrins totala förädlingsvärde. Den senaste omfattande undersökningen av de stora finansgruppernas intressen publicerades av industriverket i rapporten i det privata närngslivet. En jämförelse med koncentrationsutredningen visar bl. a. följande: De 17 ägargrupperna i undersökningen 1963 hade tillsammans andelar i företag med 445 000 anställda. Samma gruppers innehav omfattade 1979 drygt 480 000 anställda. Ökningen är och dubbelt så stor som den som ägt rum inom den privata sektorn i sin helhet () . Förändringen av ägarkoncentrationen beskrivs av industriverket också genom en jämförelse mellan de 17 största grupperna 1963 och de 17 grupper som var störst 1979. Förändringen blir då större och visar en ökning av antalet berörda anställda i de rent privata grupperna från 445 000 till 590 000 eller . bör emellertid noteras att de svenska storföretagens expansion skett ännu snabbare i utlandet än inom . ökade antalet anställda i utlandet , från ca 250 000 till 350 000 anställda. Stora förändringar har ägt rum mellan de olika ägargrupperna. Medan vissa ägargrupper expanderat har ägandet för andra kraftigt minskat. Det är med något undantag de redan förut största ägargrupperna som ökar ytterligare, medan de mindre ägargrupperna minskat sitt ägande. De stora har växt ytterligare, de små går under. Eller med en vanlig bild i detta sammanhang: de stora fiskarna äter upp de små. Bland förlorarna är finansfamiljerna . För dessa grupper tillsammans har antalet anställda i behärskade företag minskat med ca 60 000. Vinnarna är framför allt finansfamiljerna med en sammanlagd ökning med 65 000 anställda. har Industrivärden-Handelsbankens expansion medfört att drygt 90 000 fler anställda berörs av gruppens intressen. Nya ägargrupper har trängt sig fram, passerat flera av de gamla finansgrupperna och kan nu räknas bland de stora. Det är främst och (). Om man vill sammanfatta utvecklingen kan man säga att av de femton finansfamiljerna återstår nu bara sex - , , , , () och (Asken). Två nya har tillkommit, nämligen och (Beijer). Två investmentbolag med anknytning till de två stora affärsbankerna finns i övrigt bland de dominerande finansgrupperna och . En allt viktigare form för ägande och kontroll av stora förmögenheter samt för utövande av kontrollen över intressen inom skilda företag har stiftelserna blivit. Alla de viktigaste finansfamiljerna har inrättat sådana stiftelser, vilka i högsta grad är undandragna insyn från allmänheten. Även de stora affärsbankernas pensionsstiftelser spelar en växande roll som ägare och förvaltare. Vilka politiska slutsatser måste dras av denna utveckling? Koncentrationen och centralisationen bidrar till det församhälleliggande av den kapitalistiska produktionsprocessen, som utgör den materiella grundvalen för övergången till en socialistisk produktionsordning. växer motsättningen mellan produktionens alltmer samhälleliga karaktär och det privatkapitalistiska ägandet av produktionsmedlen och tillägnandet av produktionsresultatet. Denna skärpta motsättning kommer till uttryck bl. a. i de kapitalistiska kriserna. En församhälleligad produktionsprocess, där de olika delprocesserna står i ett allt närmare samband med varandra, kräver en planerad ekonomi och samhälleligt ägande av produktionsmedlen. Endast på detta sätt kan den nuvarande anarkin i de ekonomiska livet övervinnas. Första steget i en strategi för socialism måste vara att bryta storfinansens makt genom erövring av dess avgörande kontrollpositioner i storbanker, stiftelser, investmentbolag och storindustrier. I flera länder ute i tar man nu avgörande steg mot ett ökat samhälleligt ägande i olika former. Vi vill här erinra om det politiska skeendet i bl. a. och . måste enligt vår mening följa samma väg. Ingen kommer förbi kravet om ett ökat samhälleligt inflytande över näringslivet och hela den ekonomiska processen. Men denna omställning måste förberedas så att den snabbt kan genomföras när de politiska förutsättningarna föreligger. En parlamentariskt sammansatt utredning bör därför tillsättas för att framlägga konkreta förslag om innehållet i och formerna för överförande av de stora privata affärsbankerna, de stora privata försäkringskoncernerna, de stora investmentbolagen, de stora privata finansstiftelserna och de största privata industri- och handelsbolagen i samhällelig ägo. Med hänvisning till det anförda yrkas att hos regeringen begär tillsättande av en parlamentariskt sammansatt utredning för att framlägga konkreta förslag om överförande av de stora privata affärsbankerna, de stora privata försäkringskoncernerna, de stora investmentbolagen, de stora privata finansstiftelserna och de största privata industri- och handelsbolagen i samhällelig ägo. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)