mot · G502892 · 1982-01-22 00:00:00 — Statens kapitalförsörjning äventyras om bankinspektionen ger tillstånd till de fondkommissionsbolag som ansökt eller planerar att ansöka om att få starta bankverksamhet efter amerikansk förebild och utanför den reglering som styr landets banker. Bankerna tvingas låna pengar till staten till en ränta som är lägre än inlåningsräntan. Detta ger staten möjlighet att minska kostnaderna för sin upplåning med till skillnad mot att upplåning måste ske på marknadsmässiga villkor. Denna förmånliga upplåning har varit en av huvudanledningarna till att staten i sin tur kunnat gå ut med mycket förmånliga lån till bostadsbyggande, energisparande och liknande angelägna finansieringsbehov. En uppjustering av den statliga låneräntan pågår. Trots detta skulle belastningen på statens finanser bli mycket krävande om statens möjlighet till denna dolda beskattning begränsas. hävdar att spararna förlorar genom att de får en lägre ränta än vad de skulle få om bankerna inte hade de dåliga affärerna med staten. De som lånar i bankerna betalar en högre ränta än som annars skulle ha varit nödvändig. Oroande är att detta har lett till en räntesplittring som har delat upp låntagarna i A-, B- och C-lag. A-laget är bankens kunder som också är inlånare eller genom sin storlek och tillgång till konkurrerande finansieringskällor kan förhandla sig till förmånliga räntor. B-laget är fristående företag, vanligen mindre och medelstora företag, vilka icke har sådan ställning att de kan förhandla sig till förmånliga räntor. C-laget är den diskriminerade sektorn av små och medelstora företag samt privatkunder vars ställning är så svag att om över huvud krediter kan beviljas så utgör räntan en sådan belastning att nyetablering eller nyinvestering omöjliggörs. Mot bakgrund av att det statssubventionerade bostadsbyggandet bör stå tillbaka till förmån för en snabbare industriell utbyggnadstakt och för genomförandet av antagna energisparprogram med sparmålet , brutto, varav ca skall sparas i övrigsektorns byggnadsbestånd, kan konstateras att redan gjorda åtaganden som staten ingått i kräver att tillgång till fortsatt förmånlig upplåning för statens kapitalbehov säkras i bankerna. Det står emellertid klart att om kreditmarknaden flyr till nya banker, investmentföretag och kreditinstitut så kommer statens möjlighet att klara sina åtaganden att försvåras. Budgetunderskottet 1982/83 på drygt 80 miljarder kommer vid en situation där staten - på grund av snedvriden konkurrenssituation mellan de fria penninginrättningarna och de reglerade bankerna - tvingas avstå från förmånlig upplåning, att visa ett budgetunderskott om ca 90 miljarder i stället. Förlorar staten nuvarande förmånliga möjlighet till upplåning i bankerna uppstår ökade statliga ränteutgifter motsvarande 6-10 miljarder för /83. Det är mot denna bakgrund angeläget att även fristående kreditinstitut och nya banker inordnas i den statliga reglering som gäller bankerna för att på så sätt trygga statens lånebehov på den svenska marknaden och begränsa utlandsberoende. Detta bör även gälla den av bankerna bedrivna notariatverksamheten. Det skulle betyda att statens kostnader för kapitalförsörjningen kan minskas som en avsevärd volymökning blir möjlig. Åtgärden skulle även få till följd att de fria penninginrättningarnas finansiering av importerade lågprisprodukter försvåras som inhemsk industriproduktion och efterfrågan ökas. Åläggs de fria kreditinstituten ökat ansvar för samhällets kapitalförsörjning kan budgetunderskottet minskas som behov av skattehöjning och införande av löntagarfonder begränsas. Det problem som behandlas i motionen har stor betydelse för att samhället skall kunna undvika drastiska höjningar av nuvarande beskattning. Då volymexpansionen i kreditmarknaden skett utanför bankerna har en betydande och svårreglerad överetablering skett i branschen. Näringslivets ökade kontroll över kreditresurserna har till stor del främjat varuefterfrågan under det att investering och sysselsättning blivit sekundära mål man överlåter åt samhället att svara för. När problem med betalning av givna krediter uppstått har det även varit samhällets sak att genom domstol och kronofogdemyndighet svara för att kreditgivarna erhåller full betalning. Detta har lett till en vårdslös kreditgivning vilken skapat växande samhällsproblem. Mycket talar därför för att en ökad kontroll av kreditmarknaden från statsmaktens sida nu är befogad bl. a. för att åstadkomma en rättvisare fördelning av kostnaderna för landets välståndsutveckling. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att den obligatoriska statliga kreditupplåningen i bankerna skall utsträckas till att även inkludera bankföretag, investmentbolag och kreditinstitut som verkar utanför statlig kreditreglering.