mot · G502207 · 1982-01-12 00:00:00 — - I är det inga problem att köpa narkotika. De står helt öppet och säljer, det vet väl alla som röker hasch. . . Så sa den 26-årige man som stod åtalad vid tingsrätten. Åtalet gällde i första hand narkotikabrott och varusmuggling, plus rattonykterhet, olovlig körning, vårdslöshet i trafik samt smitning. Tingsrätten fann mannen skyldig på alla punkter utom rattonykterhet. Straffet blev sex månaders fängelse. - En narkoman som 1980 börjar att knarka och sedan utvecklar ett allt tyngre missbruk har vid sin död som 40-åring kostat samhället . Detta enligt beräkningar som och , två nationalekonomer vid i räknat ut. Kostnaden gäller om denne missbrukare jämförs med en vanlig produktiv svensk. Beräkningarna är gjorda priser. (citat ur dagsaktuella tidningsartiklar om narkotikamissbruket) Narkotikan kom in i vårt samhälle på allvar men hade florerat i mindre kretsar . Flera faktorer samverkade till narkotikans spridning. Narkotikan finner fäste och sprids i vissa kretsar (subkulturer) som representerar en viss livsstil. Denna livsstil kan i korthet karakteriseras som oordnad, med ryckiga arbets- och levnadsförhållanden i den s. k. flumkulturens spår. I växte våra storstäder i snabb takt ända . I storstäderna uppstod subkulturer med denna livsstil, med inslag inte bara från utan även från andra länder. utsattes vårt land efter kriget för en kraftig och intensiv kulturpåverkan som bl. a. genom spreds rakt in i vardagsrummet. Denna kulturpåverkan innebar en kamp för friare livsstil och opposition mot det traditionella rollsystemet i skolor och universitet. Man kan heller inte bortse från den faktor som låg i att vissa opinionsförmedlare med eller mot bättre vetande och med stort inflytande i massmediavärlden faktiskt hävdade att narkotikans faror var överdrivna. Det var skönt att hascha och vissa narkotikapreparat ansågs bidra till att befria människor från hämningar'.-Flera av dessa s. k. knarkliberaler har i efterhand erkänt att delar av deras opinionsbildning var skadlig 1 1981/82. men faktum kvarstår att en sådan opinionspåverkan ägt rum. a. dessa förhållanden utgör en viktig bakgrund till dagens aktuella situation. Internationellt erkänd narkotika regleras i två konventioner, nämligen The Single Convention on Narcotic Drugs 1961 (allmänna narkotikakonventionen) och Convention on Psychotopic Substances 1971 (psykotropkonventionen). Konventionerna innebär en administrativ reform av ett flertal internationella narkotikaöverenskommelser, ingångna vid olika tillfällen . Vidare innebär konventionerna en juridisk grund för en restriktiv narkotikapolitik. De begränsar användandet av narkotikaklassade ämnen till vetenskapliga och medicinska ändamål. Konventionerna utgör också grunden för anslutna parters - länders inhemska narkotikalagstiftning. Allmänna narkotikakonventionen upptar bestämmelser om förfarandet med ett nittiotal ämnen definierade som narkotika, däribland opium, kokablad och cannabis samt syntetiskt framställda morfinersättningsmedel. De parter (över 100 stater) som anslutit sig till konventionen har förbundit sig att nationellt och internationellt verka för en strikt kontroll av all hantering av narkotika. Enligt konventionen får produktion, export och import av narkotika endast ske för medicinska och vetenskapliga ändamål. Kontrollen av den legala hanteringen av narkotika ankommer, förutom på de enskilda länderna, på olika FN-organ. De länder som anslutit sig till konventionen kan sålunda inte legalisera vare sig export eller import av den narkotika som omfattas av konventionens bestämmelser (utöver den mängd narkotika som är avsedd för medicinska och vetenskapliga ändamål). Ett land som vill legalisera sådan export (eller import) måste utträda ur konventionen eller också måste konventionstexten skrivas om. Anslutningen till Single Convention har varit god. Anslutna till konventionen är bl. a. dels flertalet av de stater där produktionsförhållandena för opiumvallmon, kokabusken och cannabis är gynnsamma (t. ex. , , , , , och ), dels de stater i bl. a. västvärlden där illegal narkotikaförsäljning förekommer (t. ex. , och på det hela taget samtliga stater i ). Psykotropkonventionen är ett komplement till Single Convention och tillkom efter framställning från bl. a. 1968 i avsikt att få syntetisk centralstimulantia internationellt klassat som narkotika. Konventionen trädde i kraft - sedan den ratificerats av 40 länder. I konventionen regleras centralstimulerande medel av syntetisk typ, hallucinogener, sömnmedel och lugnande medel. Om sålunda flertalet stater genom anslutning till Single Convention officiellt har förpliktat sig att inte delta i någon internationell handel med narkotika (utöver den handel som sker för medicinska ändamål), har likväl ifrågasatts om regeringar i vissa stater - trots den officiellt tillkännagivna åsikten - aktivt understöder illegal narkotikahantering eller åtminstone låter den ske utan ingripande. Hur ligger det till i de länder som är mottagare av narkotika utsmugglad från exportländerna? Pågår det i dessa stater en successiv uppmjukning av straffbestämmelserna för narkotikabrott av sådan art att staterna kan sägas bana väg för en legalisering av konsumtionen - och därmed också importen av viss narkotika? Aktuellt i detta sammanhang är framför allt inställningen i vissa stater till cannabis, men även inställningen till kokain. Under Pompidougruppens möte i behandlades dekriminaliseringstendenser vad gäller cannabis i vissa stater. I materialet konstateras bl. a. följande: Företrädare för en legalisering av cannabisrökning har varit verksamma framför allt i . I många amerikanska delstater har också lagändringar genomförts med innebörd att straffen för innehav av cannabis har sänkts, särskilt beträffande små mängder cannabis avsedda för eget bruk. I är målsättningen för regeringen att åstadkomma en klar skiljelinje mellan cannabis och s. k. hard drags (opium, heroin etc.). Genom lagändring har man genomfört att innehav av små kvantiteter cannabis inte längre betraktas som något allvarligt brott. Enligt den holländske representanten som deltog i Pompidougruppens möte fanns det inga tecken som tydde på att den mer toleranta attityden i beträffande cannabisnyttjande skulle ha resulterat i någon ökad användning av cannabis. Legaliseringsrörelser och annan opinionsbildande verksamhet till förmån för fritt nyttjande av narkotika I vissa länder finns det särskilda organisationer som målmedvetet driver frågan om avkriminalisering av främst cannabisrökning. Mest känd av dem är NORML (for the Reform of Marijuana Laws) i . Några av legaliseringsorganisationerna har gått samman i en internationell sammanslutning som agerar för att få bort cannabis bland de ämnen som omfattas av bestämmelserna i . Mäktiga påtryckargrupper står, enligt RFHL:s bok haschet, bakom legaliseringsrörelserna. a. är det tobaksbolagen som eftersträvar en avkriminalisering av haschrökande. har i en artikel uppgivit att flera av de stora tobaksbolagen lagt ner på utvecklingen av marijuana-cigaretter. Och att de förberett övertagandet av marknaden i detalj. I detta sammanhang kan man erinra sig att cannabis är en växt som går att odla inte bara i de traditionella cannabisländerna utan också i andra delar av världen, t. ex. i och i . (Sådan odling sker ju också redan illegalt.) RFHL-artiklarna beskriver också den marknadsföring som i stor skala bedrivs för allehanda artiklar med anknytning till cannabisbruk. Legaliseringstendenser och opinionsbildning till fömån för både cannabisoch kokainnyttjande i tas upp också i en artikel i , nr 7/81. säger här att de amerikanska drogmyndigheterna - jämte - hör till dem som hårdast verkar bl. a. för att den illegala strömmen av kokain och marijuana från till skall upphöra. Hård press utövas sålunda mot , och , fast, fortsätter : Men attityd är vacklande. Strömmen av t. ex. amerikanska filmer där kokainbruket glorifieras eller bagatelliseras stärker knappast trovärdighet Det är ju snarare tvärs om, att det är en opinionsbildning för hasch och kokain i Uppgifter finns att mer än tio miljoner människor i experimenterar med kokainet. inställning till kokain och hasch påverkar givetvis också de sydamerikanska ländernas politik. I säger man t. ex. att om man nu släpper hasch helt och hållet fritt och t. o. m. börjar odla cannabis i , varför ska då vi lägga ner på tull och polis i vårt land för att förfölja bönder och andra? Det omedelbara motivet för dén illegala narkotikahandeln är givetvis att narkotikaaffärerna ger pengar. Mer eller mindre, beroende på vilken nivå man befinner sig på i den illegala produktions-, förädlings-, transport- och försäljningskedjan etc. Att affärerna är lönsamma beror bl. a. på att det finns en marknad för varan, även om storleken på efterfrågemarknaden också är beroende av utbudets storlek - ju mer som bjuds ut desto mer kan köpas in. Efterfrågesidan är en del av den illegala narkotikamarknaden som alltmer har börjat beaktas. I betänkandet Åtgärder mot narkotikamissbruk skriver regeringens ledningsgrupp för narkotikafrågor bl. a. följande: Insatserna för att begränsa tillgången på narkotika måste kompletteras med insatser för att minska den illegala efterfrågan på narkotika. Denna insikt har även vuxit sig starkare på det internationella planet. I en artikel i och narkotika, nr 7/80, tas samma synpunkt upp: Är det möjligt att förhindra narkotikasmuggling till ? som efterfrågan på droger finns i vårt land, så länge kommer också narkotikan att vara tillgänglig. De stora vinsterna är en kraft som övervinner alla hinder. Förhållanden i som befrämjar narkotikahanteringen Utmärkande för en stor del av de illegala narkotikaodlingarna är att de ligger i de fattiga länderna. Ofta är odlingarna av opiumvallmon, kokabusken och cannabis i dessa länder dessutom belägna i geografiskt otillgängliga områden. Produktiviteten inom jordbruket är låg, men andra alternativ till sysselsättning och försörjning än jordbruk är små eller obefintliga. För människorna i sådana områden kan odling av narkotika innebära små extra inkomster - även om det förvisso endast är en ytterst ringa del av de inkomster som genereras inom narkotikahanteringen som kommer odlarna till del. Odling av narkotika kan te sig lönsam också på annat sätt för småbrukarna. Kokabusken t. ex. kan ge upp till tre fyra skördar . Dessutom växer den på mark som ofta är dålig för andra grödor. Själva försäljningsmomentet när resultatet av odlingen skall avyttras - underlättas också för den som ägnar sig åt narkotikagrödor, eftersom uppköparna av den illegalt odlade narkotikan i regel själva kommer till platsen och tar hand om avhämtning och alla transportfrågor etc. Alla sådana här faktorer kan utgöra starka incitament till illegal narkotikaodling. Att narkotikahanteringen i vissa stater kan växa ut till sådana proportioner att inkomsterna därav utgör en viktig del av nationalekonomin kan sammanhänga just med att odlingarna ofta ligger i den fattiga del av världen där inhemsk industri ännu är outvecklad och där landets ordinarie exportvaror inte betingar något högt värde på den internationella varumarknaden. I , 1981, skriver (som arbetar med hälsofrågor hos och som har varit knuten till RFHL) bl. a. så här: bilderna av knarkverkligheten blir snedvridna och obegripliga om man inte tar upp det som jag tycker är viktigast: ekonomi och politik. beskriver så sammanhangen mellan den marockanska bonden , som försörjer sig och sin familj på inkomster från cannabisodling, och från som på köper Abdahlams hasch. Länder, kvalitet och inblandade personer varierar, men mönstret är i allmänhet detsamma vare sig det gäller , , eller något land där cannabisinkomsterna utgör en viktig del av nationalekonomin. Åtgärder av olika slag sätts in - illegala odlingar förstörs, försök görs med ersättningsgrödor etc. Att sådan verksamhet pågår framgår bl. a. av rapporter från FN:s . Men det sker långt ifrån i sådan utsträckning att den illegala produktionen stoppas. Projekt av dessa slag är också både mycket svårgenomförbara och mycket kostsamma. ger ett exempel på vad det kostar att anordna ersättningsod lingar i en artikel i nr 7/81. Att genomföra ett program med ersättningsodling i ett enda begränsat område (ett område med kokaodling i ) skulle, enligt Rexed, kosta . Detta belopp motsvarar hela den budget som står till förfogande för . består av frivilliga bidrag från regeringar samt organisationer och enskilda. av fondmedlen används just för ersättningsodlingar. I rapporten från FN:s vädjas till regeringarna att öka det finansiella stödet till fonden. Betydelsen av att de rikare nationerna ger FN bidrag till arbete med narkotikaproblemen betonas ständigt i olika FN-sammanhang och kommer regelbundet igen också i svenska anföranden i FN. Som ett exempel citeras nedan ur ett sammandrag av ambassadör anförande i ECOSOC . FN:s ansträngningar att komma till rätta med narkotikaproblemen beror helt och hållet på de ekonomiska resurser som ges. länderna underströk vikten av generösa bidrag till narkotikafonden, vilken skapades för att genomföra projekt i utvecklingsländerna, främst för att få fram ersättningsodlingar till narkotika. I-länderna har ett stort ansvar att stödja fonden med program för social och ekonomisk utveckling. Narkotikainkomster som finansierar politisk verksamhet av olika slag Det uppges ofta i debatten att narkotikahanteringen i vissa stater ibland delvis finansierar verksamheten för olika slag av grupper - politiska ytterlighetsgrupper, grupper som står i konflikt med varandra och grupper som står i konflikt med den sittande regimen. Inkomsterna av narkotikaförsäljningen använder sådana grupper till införskaffande av bl. a. vapen och annan militär utrustning. Småbrukare som är bosatta i områden där sådana grupper är verksamma kan på olika sätt komma in i ett beroendeförhållande till grupperna. På det sättet kan de tvingas in i illegal narkotikaodling. Att regering och myndigheter i en stat där sådana grupper är verksamma inte ingriper med tvångsåtgärder mot de illegala narkotikaodlingarna kan i vissa fall förklaras av att man inte vågar riskera att ytterligare öka den sociala oro som redan finns i ett område eller i staten som helhet. En annan faktor som befrämjar hanteringen och som likaledes för med sig att det är mycket svårt att komma till rätta med den illegala handeln är förekomsten av korruption och tagande av mutor. Myndighetsrepresentanter på alla nivåer, t. ex. inom tull-, polis-, domstols-, militär- och transportväsende m. m. kan genom tagande av mutor dra fördelar av hanteringen. Och inte bara myndighetsrepresentanter kan köpas med pengar. Under narkotikans väg från odlingsområdet till försäljningsplatsen på en gata i , , etc., finns det talrika möjligheter för personer av alla kategorier att tjäna en extra slant - genom att hjälpa till under transporten, genom att upplåta lagerlokaler, lokaler för försäljning etc. En annan typ av ekonomiska intressen hör ihop med de narkotikasyndikat och narkotikakungar etc., som är verksamma inom den illegala narkotikahandeln. Denna typ av ekonomiska intressen är givetvis bättre betjänt av att narkotikamarknaden förblir illegal. - ett nordiskt knarknäste , en stadsdel i , har kommit att utvecklas till ett centrum i för den illegala narkotikahanteringen. Inom området pågår försäljning av narkotika som definieras i allmänna narkotikakonventionen av utan nämnvärt ingripande från de danska myndigheternas sida. utgör en med en stark lockelse även för svenska ungdomar med missbruksproblem. Genom att i praktiken tillåta den öppna narkotikahanteringen inne i åsidosätter den danska staten de åtaganden man gjort genom ratificerandet av allmänna narkotikakonventionen. Konventionens syfte att begränsa användningen av narkotika till medicinska eller vetenskapliga ändamål urholkas därmed. Utvecklingen av narkotikamissbruket i hänger samman med situationen i . Narkotikapolisen uppskattar att av den cannabisharts som på illegal väg insmugglas till Syd- och kommer via . Det är av stor vikt att påverka danskarnas hållning till den illegala narkotikahanteringen i samt påtala uraktlåtenheten att inte ingripa i enlighet med de åtaganden gjort genom ratificerandet av allmänna narkotikakonventionen. Vad gör FN i narkotikafrågan? Vissa delar av FN:s verksamhet för bekämpande av narkotikamissbruket har redan nämnts. En mycket utförlig redovisning för det internationella arbete som bedrivs för att komma till rätta med narkotikamissbruk och den internationella narkotikahandeln återfinns i rapporten från FN:s : Report on the Twenty-Ninths Session. Rapporten behandlar främst det arbete som bedrivs inom ramen för , men även andra internationella organisationers verksamhet på området nämns. Under sitt möte antog en ny strategi för bekämpande av narkotikamissbruk och därefter. Syftet med strategin är att mobilisera en verkligt effektiv internationell motinsats mot missbruket. Kommissionen uppmanar bl. a. det internationella samfundet att ge större bidrag via FN:s budget till bekämpning av narkotikamissbruk. Vidare uppmanas till mer helhjärtade insatser för att rehabilitera missbrukare samt till bättre kontrollåtgärder, så att narkotika avsedd för medicinska ändamål hålls borta från den illegala marknaden. I FN-sammanhang brukar bl. a. betona att narkotikaproblemen måste lösas i ett större sammanhang, dvs. betraktas som ett sammansatt ekonomiskt, socialt och politiskt problem, inte enbart som en kontrollfråga. har också fört fram åsikten att flera av borde vart och ett ha en särskild sektion för narkotikafrågor. På det sättet skulle man kunna säkerställa att narkotikafrågorna behandlades i de sammanhang där problemen hör hemma. Vad gäller agerande i FN kan som exempel också följande nämnas. antog en resolution om internationellt samarbete mot narkotikamissbruk. Denna resolution var den första FN-resolution där man i texten intagit en paragraf vari alla stater inbjöds att vidta åtgärder mot de ekonomiska krafter som ofta ligger bakom spridandet av narkotikamissbruk. hade deltagit aktivt i utarbetande av denna resolutionstext. I ett anförande framhöll ambassadör bl. a. att alla måste bekämpa de ekonomiska krafter som i sina försök att legalisera narkotikamissbruk sprider en förljugen och godkännande inställning till droger. Utredningen om narkotikamissbrukets omfattning () genomförde under 1979-1980 en övergripande kartläggning av narkotikamissbruket i landet, framför allt det s. k. tunga missbruket. Enligt UNO:s rapport (Ds 1980:5), som offentliggjordes , är mellan 10 000 och 14 000 personer tunga narkotikamissbrukare. Till tunga missbruk har utredningen i rapporten hänfört allt injektionsmissbruk och allt dagligt missbruk oavsett preparat. De beräkningar gjort bygger på en landsomfattande undersökning där man inhämtade uppgifter från myndigheter och institutioner i hela landet som i sin verksamhet kommer i kontakt med narkotikamissbrukare. Stora mängder narkotika passerar över gränser. Tullen i har t. ex. gjort 141 beslag av narkotika . I görs hälften av alla tullbeslag av narkotika i landet. Vid 764 olika tillfällen beslagtog tullen i totalt cannabis, amfetamin, råopium, heroin och kokain. Antalet beslag har tredubblats . De omfattande problemen för den enskilde och för samhället accentueras på olika sätt. Missbrukarna drabbas av kroppsliga och psykiska skador och ekonomisk ruin. Medborgaren i gemen löper risk att utsättas för våld och att bestjälas på sina tillgångar, för att narkomanen skall kunna finansiera sitt missbruk. Ekonomiskt blir missbrukaren genom sin ofta stora kriminalitet en belastning för samhället. De skötsamma medborgarna får indirekt - genom högre skatter, avgifter och försäkringspremier - bekosta missbruket och dess följdverkningar. Inget tvivel torde råda om att narkotikamissbrukets utbredning, förutom alla rent mänskliga tragiska följder, utgör grunden för en vitt förgrenad brottslighet i det svenska samhället. Flera olika brottstyper kan urskiljas på narkotikans väg. Den smugglas in och säljs illegalt inom landet. För att kunna köpa narkotika gör sig narkomanerna ofta skyldiga till omfattande brottslighet såsom olika tillgreppsbrott, stöld, inbrott, rån m. m. Enligt vissa beräkningar har mellan och av alla tillgreppsbrott samband med narkotika. Det genom brottslig verksamhet åtkomna stöldgodset måste oftast avyttras och förvandlas till reda pengar. Detta skapar grund för en omfattande häleribrottslighet. Utan tvivel drivs också många unga kvinnliga narkomaner till prostitution för att finansiera sitt missbruk. Prostitutionen för ofta i sin tur med sig olika slags brottslig verksamhet. Narkotikabrottsligheten i har i hög grad ändrat karaktär och blivit alltmer organiserad efter utländskt mönster. Nya preparat har introducerats på marknaden och tagit ett fast grepp om missbrukarna. De svenska narkotikabrottslingarna, som tidigare dominerade den inhemska illegala narkotikahandeln, har fått ge vika för utländska medborgargrupper. Dessa kriminella element fungerade tidigare som säljare och distributörer av narkotika fram till den svenska gränsen, men har även etablerat sig som narkotikalangare i vårt land, vilket inte minst framgår av den utredning narkotikapolisen i redovisat . Att ta upp en diskussion om utlänningars brottslighet i har länge hört till det mest inopportuna. Justitieministern tog dock upp frågan i ett riksdagsanförande för sedan. Han gjorde några mycket viktiga påpekanden: Det är obestridligen sant att förfärande många brott, särskilt grova brott, i begås av utlänningar. Men det handlar ofta inte om invandrare. Två tredjedelar av de utlänningar som har gjort sig skyldiga till brott är inte kyrkobokförda här i landet. Delvis är detta en effekt av brottslighetens internationalisering, i vilken narkotikahandeln varit den drivande motorn. Avancerad kriminalitet bedrivs i stor skala av multinationella brottssyndikat. Även enskilda förbrytare ägnar sig åt brottslighet, där själva förflyttningen över nationsgränserna är en förutsättning för att uppnå vad man är ute efter. Men det finns också ett mera svenskt problem, nämligen att vårt land utövar en särskild dragningskraft på kriminella personer. Till detta bidrar det materiella välståndet som erbjuder en god marknad också för kriminella. En annan lockande förutsättning är den på grund av den i viss mån svaga föräldraauktoriteten och allmänna normupplösningen ganska oskyddade Men vad som i synnerhet gör till en trivsam plats för förbrytare är kriminalpolitiken. Relativt låg upptäcktsrisk, lindriga straff och en i utländska ögon förmodligen häpnadsväckande liberal hantering av fängelsepåföljder och -permissioner. Hur det tunga narkotikamissbruket utvecklats går inte med säkerhet att säga. Det finns f. n. inga undersökningar som kontinuerligt ger en tillförlitlig bild av narkotikamissbrukets omfattning. Brottsförebyggande rådets narkotikagrupp gör återkommande bedömningar av hur tillgången på narkotika i landet utvecklas. Enligt narkotikagruppen har tillförseln av narkotika ökat något . En indikator på narkotikamarknadens utveckling utgör polisens och tullens beslagsstatistik. redovisar polisen 3 359 beslag, redovisas 3 569 beslag och redovisas 5 772 beslag. Det bör dock noteras hur osäkra dessa siffror är som underlag för bedömning av narkotikamissbrukets utveckling. Bakom en del av denna ökning ligger troligen det faktum att polisen ökat sina insatser mot gatuhandeln samt att riksåklagarens nya riktlinjer beträffande reglerna om åtalsunderlåtelse har lett till en större benägenhet från polisens sida att ingripa. Det är svårt att bedöma hur stor del av ökningen som beror på dessa förhållanden och hur stor del som beror på att omsättningen av narkotika och därmed missbruket - har ökat. När det gäller tullens insatser mot narkotikasmuggling har inga större förändringar skett i fråga om omfattning och inriktning. Tullens beslagsstatistik talar för en ökad tillgång till narkotika. Beslagen har ökat .