mot · G5021920 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82: 1920 m. fl. Förvärv av deltids- och kombinationsjordbruk Inom jordbrukspolitiken och i jordförvärvslagen skiljer man mellan å ena sidan utvecklade och utvecklingsbara jordbruk eller lantbruksföretag och å andra sidan ej utvecklingsbara eller begränsat utvecklingsbara lantbruksföretag. Till den förstnämnda gruppen räknas, förutom de större enheterna, familjejordbruk som bedöms ge en familj full sysselsättning och inkomst. Gruppen ej utvecklingsbara jordbruk utgörs i huvudsak av fastigheterna som på grund av för liten areal ej ger arbete och försörjning för en familj. Ägaren/brukaren och hans familj delar sin tid mellan jordbruksföretaget och annan sysselsättning. Dessa deltids- eller kombinationsjordbrukare har alltid varit en mycket stor grupp och torde f. n. utgöra mer än hälften av de 117000 jordbrukarna trots att jordbrukspolitiken gått ut på att skapa bärkraftiga enheter. Även bland många brukare av fastigheter som på grund av storlek betraktas som utvecklingsbara eller utvecklade förekommer att en av makarna - oftast hustrun -har hel- eller deltidsarbete utanför jordbruket. Som följd av den tekniska utvecklingen blir detta möjligt för familjer med allt större enheter. Det är därför svårt att dra någon egentlig gräns mellan familjeföretag och mindre enheter. Enligt gällande riktlinjer för jordbrukspolitiken skall rationaliseringspolitiken i första hand främja uppbyggande och vidmakthållande av effektiva familjeföretag. I jordförvärvslagen, som är ett av medlen i jordbrukspolitiken, stadgas därför bl. a. att förvärvstillstånd skall vägras om egendomen behövs för jordbrukets eiler skogsbrukets rationalisering. I lagen anges dessutom att om det är av betydelse från regionalpolitisk synpunkt får tillstånd vägras till förvärv av egendom på vilken inte drivs ett utvecklat eller utvecklingsbart lantbruksföretag om egendomen behövs för att stärka annat sådant lantbruksföretag. Många människor önskar förvärva mindre jordbruksfastigheter, men det är i de flesta fall mycket svårt att få förvärvstillstånd, eftersom rationaliseringskravet ger anledning att sammanföra fastigheten med någon av grannfastigheterna eller övertas av strukturrationalisering. Bortsett från dem som är barn till ägare av mindre jordbruk blir det synnerligen få som kommer att inneha sådana. Hur kommer då svensk landsbygd att se ut sedan rationaliseringspolitiken hunnit genomföras? Mot 1981/82:1920 kommer med den tekniska utvecklingen förmodligen att vara möjligt och även fordras - för en familjs fulla sysselsättning, att ha allt större enheter. Det blir allt glesare mellan gårdarna och den jordbrukande befolkningen för liten för att kunna ge underlag för service och förutsättningar för trivsel. För att få eller bevara en levande landsbygd behövs även de mindre jordbruk där innehavaren kombinerar verksamheten med annan verksamhet i bygden eller pendlar till annan ort. Utan att ge avkall på inriktningen av jordbrukspolitiken, om bl. a. satsning på effektiva familjeföretag och att inkomstlikställighet skall uppnås mellan dessa jordbrukare och andra yrkesutövare, måste det bli möjligt att även få förvärva, inneha, bruka och bebo jordbruksfastigheter, som lantbruksnämnderna ej bedömer som utvecklingsbara. Anledningarna till vårt krav på rätt att förvärva även mindre fastigheter är många, och vi vill ange några. Som nämnts är enligt vår uppfattning dessa jordbruk en förutsättning för att ha tillräckligt stor fast befolkning boende och knuten till en bygd. Utan tvivel tillför familjer med inkomster även utanför det egna jordbruket sin bygd resurser utöver vad åker och skog kan ge, vilket är av värde för hela bygden. Vad beträffar skog finns anledning att erinra om det nytänkande som är på väg när det gäller tillvaratagande av skogens produktionsmöjligheter. Det är inte längre självklart med ett högmekaniserat skogsbruk, med processorer, stora slutavverkningar, flygbesprutning av lövslyet och endast tillvaratagande av egentligt gagnvirke. Besprutning förbjuds och skogen skall skötas mer omsorgsfullt och det virke som tidigare lämnades kvar att förmultna skall tas till vara för energiändamål. Denna utveckling bör i hög grad motivera rätten och lämpligheten att inneha även mindre jord- och skogsbruksfastigheter, eventuellt i kombination med annan förvärvsverksamhet. Alla bygder i vårt land lämpar sig inte för att bygga upp jordbruksenheter som helt skall ge arbete och försörjning. Olika typer av kombinationer med verksamheter har här sitt särskilda berättigande. Det finns numera ett ökat intresse för alternativa odlingsmetoder och nya grödor och för smådjursskötsel av olika slag, för vilket de mindre jordbruken kan ge goda förutsättningar. Dessa jordbruk kan även bidra till en från olika synpunkter större mångfald i en bygd. Från sysselsättnings- och arbetskraftssynpunkt fyller deltids- och kombinationsjordbrukaren även en viktig roll. Ett viktigt skäl till att dessa fastighetsförvärv skall vara möjliga är självklart att så många människor eftersträvar att få förvärva sådana fastigheter. Inom ramen för valfrihet och tillgodoseende av människors önskemål bör samhället inte ensidigt motverka detta vid sammanvägning av olika synpunkter. Många satte stora förhoppningar på att nya riktlinjer för jord brukspolitiken och den nya jordförvärvslagen skulla göra det lättare att få förvärva mindre fastigheter. Enligt erfarenheter från olika delar av vårt land synes dock inte lantbruksnämndernas praxis ha ändrats, och några sådana lättnader synes inte ha skett, eventuellt med undantag av tillstånd i samband med satsningar som hör samman med glesbygdsstödet. Vi anser därför att reella möjligheter måste ges även för förvärv av s. k. icke-utvecklingsbara fastigheter avsedda att drivas som deltids- eller kombinationsjordbruk. En allsidig sammanvägning av olika synpunkter, strävanden och intressen måste självklart göras vid bedömning av varje tillståndsärende. Liksom vid övriga förvärv av jordbruksfastigheter skall spekulation om möjligt förhindras. I de fall då förvärvstillstånd bör förenas med krav på bosättning på fastigheten bör detta kunna ske på samma grund som när det gäller s. k. utvecklingsbara fastigheter. Vår strävan är självklart inte att förhindra eller motverka att det byggs upp bärkraftiga familjejordbruk. De är en förutsättning såväl för vår landsbygd som för vår livsmedelsproduktion. Men vi anser att det vid sidan av dessa jordbruk skall finnas plats även för mindre jordbruk, som har mycket stor betydelse för att svenska landsbygden skall vara levande och för tillgodoseende av människors önskemål. Med hänvisning till det anförda hemställs. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring av jordförvärvslagen att reella möjligheter ges även för förvärv av deltids- och kombinationsjordbruk. () () () ()