mot · G5021814 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1814 m. fl. Det är år sedan vi fick vår första läroplan för , Lgr 62. har framstått som det konkreta resultatet av en målmedveten satsning från samhällets sida för att nå fram till en enhetlig skola för alla barn och ungdomar. I och med har alla hinder för skolgång beroende på begåvning, samhällsklass, ekonomi och bostadsort undanröjts. har tillförts stora resurser, både materiella och personella. Resultatet har också blivit att stora grupper av människor fått ökade kunskaper och därmed förbättrade möjligheter att i arbetslivet eller på annat sätt i samhället skapa sig en mera meningsfull tillvaro. och som i första hand kännetecknades av materiell och organisatorisk uppbyggnad av skolan har den senaste femårsperioden kännetecknats av ett reformarbete för att möjliggöra och underlätta en utveckling av det inre arbetet i skolan. Man skulle kunna beskriva utvecklingen så att den första delen av grundskoleepoken koncentrerades på att skapa en formellt och i fysisk mening tillgänglig skola för alla barn och ungdomar. I och med SI A-reformen 1976 inleddes en utvecklingsperiod som inriktade sig på att utveckla former inom skolan som skulle leda fram till en i reell mening mera tillgänglig skola. Frågor om ändrade arbetssätt och arbetsformer, skolans skyldighet att träna eleverna till självständigt arbete och ansvarstagande, utökade arbetslivskontakter och behovsorienterad resursfördelning har fått hög aktualitet. Den strategi som valts för att utveckla skolans inre arbete mot de centralt angivna målen bygger på decentralisering och lokalt ansvarstagande i frågor om undervisningens organisation och användningen av anvisade resurser. För att möjliggöra en utveckling av den inre verksamheten inom ett decentraliserat skolväsende har ett antal reformer framstått som nödvändiga. Bland sådana reformer kan nämnas ett nytt statsbidragssystem, en ny läroplan (Lgr 80), en ny organisation och inriktning av personalutveckling och lokalt utvecklingsarbete, en förändrad statlig skoladministration, en förändrad organisation för studie- och yrkesorientering och praktisk arbetslivsorientering samt slutligen förändringar inom läromdedelsområdet. Alla dessa reformer har ingått i en mycket konsekvent plan för att möjliggöra ett ökat lokalt ansvarstagande för skolans utveckling i riktning mot de centralt fastställda målen. Genom skolans skyldighet att utforma en lokal arbetsplan där mål och ambitioner för skolarbetets utveckling mera systematiskt bearbetas och dokumenteras finns det all anledning att tro på en utveckling som gör skolan i reell mening mera tillgänglig för alla elever. De senaste årens reformering och utveckling har avsevärt reducerat det centrala regelsystem som tidigare kännetecknade skolområdet. Ett sådant regelsystem har inte ansetts möjligt att förena med ett lokalt ansvarstagande för skolans utveckling. Det finns dock fortfarande rester kvar från det tidigare regelsystemet som påtagligt förhindrar lokala lösningar på de problem som finns inom skolan. I denna motion redovisas några områden som upplevs angelägna att bearbeta och förändra utan att därför behöva göra långtgående förändringar av gällande läroplan. nuvarande indelning i tre stadier har ingen direkt motsvarighet i barnens utveckling och är f. n. endast motiverad utifrån lärarnas tjänstekonstruktion och behörighetsregler samt de delningstal som gäller vid tilldelning av statsbidrag. Stadieövergångarna innebär ofta för eleverna stora omställningssvårigheter med lärarbyten, nya klassgrupperingar och ibland också byte av skola. Det är angeläget att dessa formella gränser inom undanröjs för att därmed skapa en lugnare rytm och en ökad trygghet i elevernas skolgång. Avskaffandet av stadieindelningen kan påskyndas genom vissa förändringar i nuvarande statsbidragssystem samt förändringar i regelsystemet för lärarnas tjänstgöring, en förändrad lärarutbildning och prioritering av insatser inom området för personalutveckling. Statsbidraget till har, som ett led i reformeringen mot ökat lokalt ansvarstagande för skolans utveckling, förändrats så att den centrala detaljstyrningen har minskat och utrymmet för lokala bedömningar samt behovsinriktade insatser vid resursernas användning har ökat. Merparten av statsbidraget fördelas av länsskolnämnden i form av basresurser. Basresurserna är dock fortfarande kopplade till de olika delningstal som gällde inom i det gamla statsbidragssystemet, nämligen 25 elever på lågstadiet och 30 elever på mellan- och högstadiet. Även om basresurstilldelningen inte formellt binder organisationer vad avser elevernas fördelning på klasser så visar ändå erfarenheten att statsbidragssystemet med nuvarande utformning i samband med studieövergångarna framtvingar omgrupperingar av eleverna som enbart motive ras av en anpassning till resurssystemet. Trots att nuvarande statsbidragssystem tillkom torde tiden nu vara mogen att vidta sådana förändringar att basresursernas bindning till delningstal upphör och resurserna därmed kan fördelas som en elevrelaterad resurs som uttrycks med exempelvis ett visst antal lärarveckotimmar per elev och årskurs inom skolenheten. Kommunernas olika förutsättningar att organisera skolväsendet beroende på tätortsgrad m. m. bör utan alltför stora svårigheter kunna vägas in i ett nytt och enklare system och därmed tillgodose rättvisekravet mellan kommunerna. Utöver att ett sådant statsbidragssystem skulle minska konsekvenserna vid stadieövergångarna skulle systemet också medföra en avbyråkratisering av basresurstilldelningen och därmed en förenkling i hanteringen. En sådan förenkling är viktig inte minst ur demokratisk synpunkt då nuvarande system trots allt tycks vara så komplicerat att flertalet av de människor som både har demokratiska rättigheter och skyldigheter att ta del i resursfördelningsarbetet hamnar utanför på grund av bristande kunskaper. Alltför ofta händer det att enbart skolledarna och de fackliga företrädarna har tillräckliga kunskaper för att kunna ta aktiv del i fördelningen medan elever, lärare, föräldrar och t. o. m. förtroendevalda politiker på grund av bristande insyn i systemet ställs utanför den demokratiska process som är nödvändig bl. a. för att nå en behovsinriktad fördelning av resurserna. Utifrån sin utbildning har lärarna behörighet att undervisa inom olika stadier. Denna inriktning av utbildningen mot olika stadier förstärks av att lärarnas tjänstgöring genom skolförordningen i huvudsak binds till stadiet och därmed förhindrar lärare och skolledare att söka organisatoriska lösningar där lärarna i större utsträckning kan lämna sitt stadium för att ge eleverna en ökad kontinuitet och trygghet genom hela skolan. Ett steg på vägen för att tona ned stadieövergångarna är att möjligt undanröja det regelsystem i skolförordningen som förhindrar lärare att annat än undantagsvis tjänstgöra utanför sitt eget stadium. Nuvarande regelsystem inom detta område kan ej anses vara förenligt med ett lokalt ansvarstagande för skolans utveckling och undervisningens organisation. För att underlätta för lära)re som har utbildning för ett visst stadium eller en viss begränsad ämneskombination att vidga sin tjänstgöring utanför nuvarande ramar behövs inte bara att regélsystemet i skolförordningen upphör. Hos lärarna själva fitjns naturligtvis en tveksamhet inför att tjänstgöra utanför det stadium för vilket man är utbildad och inom vilket man har Här behövs fortbildningsinsatser som stöd och stimulans. Med det nya system för personalutveckling och lokalt utvecklingsarbete som beslutat om ges regeringen stora möjligheter när det gäller att prioritera och fastställa angelägna fortbildningsbehov. Den nya roll som lärarna får i samband med ett ökat lokalt ansvarstagande för skolan ställer krav på fortbildningsinsatser av mindre konventionellt slag. Fortbildningen bör användas som ett instrument för att markera den nya roll som lärarna får i ett decentraliserat skolsystem. Förmågan att skapa motivation hos eleverna, att lära känna elevernas behov och utveckling måste ges ett stort utrymme liksom goda kunskaper om skolan som organisation, kunskaper om samhällets avsikter med skolan samt frågor om jämställdhet och arbetsliv. Den helhetssyn på eleven och skolan som sådana fortbildningsinsatser ger underlättar med all säkerhet övergången till ett annat sätt att arbeta, som även ur arbetsmiljösynpunkt kan ge både lärare och elever direkta fördelar. De fortbildningsinsatser som har en ämnesmässig inriktning bör också ha som inriktning att vidga lärarens kompetens för tjänstgöring inom näraliggande stadier och ämnen. En förändrad lärarutbildning är jämfört med fortbildningen en långsam väg för att åstadkomma förändringar inom skolan. Särskilt påtagligt är detta i en period då relativt sett få nya lärare får utrymme inom skolväsendet. Trots detta är det angeläget att lärarutbildningen ges en utformning som svarar mot behovet av en vidgad och förändrad lärarroll. Med all sannolikhet kan detta verksamt bidra till ett förändrat synsätt och ökat intresse för fortbildning i samma riktning från lärare som är utbildade enligt nuvarande stadieinriktade lärarutbildning. De förslag till en förändrad lärarutbildning som redovisats i betänkandet från LUT 74 går i riktning mot en vidgad och förändrad lärarroll. Även om förslaget f. n. på grund av det samhällsekonomiska läget kanske inte går att genomföra i sin helhet är det ändå angeläget att reformarbetet inom lärarutbildningsområdet påbörjas. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen har anförts om lärarnas tjänstgöring och inriktningen av personalutbildningen. 2. att hos regeringen begär förslag angående ett förändrat statsbidragssystem inom , 3. att hos regeringen begär förslag angående förändrad lärarutbildning i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () () () () () () () () () ()