mot · G5022286 · 1982-03-24 00:00:00 — Motion 1981/82:2286 Vissa filmfrågor m. m. 1981/82: lil) Filmforskningen i vårt land arbetar under stora svårigheter. blir den rörliga bilden - film, TV och video - allt viktigare. Den är i själva verket redan nu en väldig kraft, som både påverkar och återspeglar samhällsutvecklingen samt individernas attityder och beteende. Mot denna bakgrund framstår filmforskningen i vid mening som klart underdimensionerad. Ett stort generellt problem inte bara för filmforskningen i traditionell mening utan även för all forskning som på ett eller annat sätt behöver utnyttja filmmaterial (TV, video) är de upphovsrättsliga regler som gäller och som inte i något väsentligt avseende stipulerar något undantag för forskningen. All film och videogram etc. som produceras skall visserligen lämnas in i ett pliktexemplar till arkivet för ljud och bild som möjligt har att göra en kopia på videogram. Pliktexemplaret återsänds därefter. Enligt nuvarande regler får emellertid ej upphovsrättsligt skyddade filmverk, videogram och TV-program lånas ut från arkivet för ljud och bild (). Den som vill forska om film hänvisas till att bedriva forskningen vid . Detta är i längden en orimlig situation om samhället över huvud taget vill ha någon filmforskning. Svårigheterna är generella, men kan för klarhetens skull illustreras av situationen för den akademiska filmutbildningen och filmforskningen. har filmmediet successivt vunnit insteg som studie- och forskningsobjekt vid universiteten. Den första ansatsen gjordes i när den litteraturvetenskapliga institutionen inrättade en avdelning för dramaforskning, som kom att omstöpas till avdelningen drama-teater-film. har samma konstruktion vuxit fram i . Tillkomsten av vid etablerade definitivt filmmediet som forskningsfält inom högskoleområdet. 1 samtliga de tre orter som nämnts bedrivs filmstudier på såväl grundsom doktorandnivå. I och finns dessutom forskartjänster helt eller delvis relaterade till filmområdet. När verksamheten tog form var tillgången til) filmer relativt god; det gick att låna filmkopior från Svenska filminstitutets cinematek. Institutionerna anskaffade då klippbord, dvs. dyrbar apparatur som gör det möjligt att bedriva analys på rimliga villkor. Man kan studera samma sekvens , stanna upp, gå tillbaka, pröva uppslag och noga skärskåda materi alet, kort sagt etablera läsningsförhållandena på samma villkor som litteraturvetaren, som arbetar med texten i sin hand. Detta förhållande gäller inte längre. är det endast möjligt att se film tvärs igenom på biograf. På sådana villkor går det inte bedriva forskning. I praktiken är det omöjligt att utnyttja material för forskning. Dessutom kostar vaije visning , vilket självklart drastiskt begränsar forskarnas efterfrågan. Som en konsekvens av de ekonomiska villkoren och av källmaterialets bristande tillgänglighet undviker forskarna att ta sig an uppgifter som kräver tillgång till film. Den filmhistoriska och den metodutvecklade forskningen stryps. En ny disciplin frånhänds utvecklingsmöjligheter. De undersökningar som trots dessa premisser görs tvingas negligera den helt avgörande omständigheten att film är en berättelse i bild. Man får utgå från sekundärmaterial typ manuskript, recensioner etc. Utredningen ljud och bild skisserade hur forskningen på rimliga villkor skulle kunna ta del av material. Det föreslogs en central arkiveringsverksamhet som skulle tillhandahålla och bevara biograffilm, videogram, teveprogram och annat ljud- och bildmaterial. Man förutskickade att forskningens behov var av sådan prioritet och angelägenhetsgrad för samhället att materialet både skulle vara tillgängligt på arkivet och vara möjligt att låna ut till forskarnas institutioner. När arkivet för ljud och bild sedan inrättades undantogs upphovsrättsligt skyddade filmverk från att vara tillgängliga utanför arkivets lokaler. Filmbranschens starkt negativa remissyttrande torde ha föranlett denna inskränkning. Det är alltså inte möjligt för forskare eller vetenskapliga institutioner att av arkivet för ljud och bild låna kopior på pliktexemplar av film, TV-program och videogram. Filmbranschen är inte heller beredd att genom separata tillstånd till verksamma forskare medge en tillgänglighet utöver vad lagen föreskriver om tillgänglighet i arkivets lokaler. För att forskningen utanför inte skall elimineras - det är ohållbart både ekonomiskt och praktiskt för forskare med tjänster i eller att bedriva sin forskning i - krävs åtgärder. För grundutbildning och forskarutbildning gäller samma sak. Rättsinnehavarens vägran att ställa material till förfogande trots alla tänkbara garantier mot missbruk leder till synnerligen allvarliga konsekvenser. För lärare i den akademiska grundutbildningen på filmområdet, doktorander med filmämnen samt forskare med tjänster relaterade till filmvetenskap blir det i längden omöjligt att fortsätta verksamheten. Det är angeläget att tar initiativ så att möjligheten att bedriva filmforskning i vid mening inte hindras av lagregler, som har sin grund i starka ekonomiska intressen. Man kan i och för sig förstå upphovsmännens rädsla för att otillåten kopiering skall kunna ske om videokopior av upphovsrättsligt skyddade 11 1981182. Nr 2285 -2288 verk skulle lånas ut i mera betydande omfattning och utan någon egentlig kontroll. Mot detta bör dock ställas vetenskapens behov på detta viktiga forskningsområde. Nuvarande avvägning framstår som alltför negativ till forskningens behov. Därtill kommer de nya tekniska möjligheter som finns. Enligt uppgift avser det statsägda att starta tillverkning av apparatur för att framställa icke kopierbara videoband. På så sätt skulle filmbranschen och övriga upphovsrättsinnehavare kunna acceptera en utlåning av sina verk till forskare från arkivet för ljud och bild utan olägenheter. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär sådana ändringar i förordningen om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar (SFS 1978:779) att filmforskningens behov av källmaterial kan tillgodoses.