mot · G5021534 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1534 m. fl. I länsprogram 1980 för redovisar en delvis ny syn på regionalpolitiken. Grundtanken är att ge de enskilda regionerna en större självständighet. En regional mobilisering kan utveckla en bredare bas i näringslivet och mer fullständigt utnyttja en regions resurser. Detta skulle ge bättre utvecklingsmöjligheter i glesbygdslänen men också ett långsiktigt tillskott till landets ekonomi. Utgångspunkt för beslut är att framtid kan ses ur två olika synvinklar. - Enligt ett kortsiktigt sätt att se är länets förutsättningar för konkurrenskraftig produktion och möjligheter att bidra till landets försörjning dåliga. Ett sådant synsätt kan från länets sida inte accepteras, eftersom det endast leder till en total utarmning av länet. - Enligt ett annat konstruktivt synsätt har länet långsiktiga, goda och naturliga förutsättningar för en positiv utveckling. Det förutsätter emellertid att länet får andra möjligheter än att ta till vara sina egna möjligheter. Den bedrivna regionalpolitiken har haft mycket begränsade positiva effekter i länet och har aldrig förmått vända utvecklingen i länet som helhet. En orsak till det är sannolikt att regionalpolitiken varit ett alltför trubbigt och passivt instrument för att passa de delvis unika förhållandena i länet. Länet passar nämligen dåligt in i någon genomsnittsmall för riket. Det skiljer sig också i flera avseenden från övriga Norrlandslän: - är det enda inlandslänet bland Norrlandslänen. - Befolkningsfördelningen är unik med en enda tätortsregion. - Befolkningsminskningen fortsätter utanför Östersundsområdet, även om befolkningsantalet för länet som helhet ökar. - Trots befolkningsökningen ligger folkmängden fortfarande års nivå. Som jämförelse: folkmängd har ökat . - Var tredje person i länets glesbygd är eller äldre. - dör det fler än det föds i länet. Födelseunderskottet var i medeltal 230 personer . har haft ett födelseöverskott på 1 100 personer . - Länet är fortfarande det minst industrialiserade av alla län. Industrisysselsättningen visar dessutom tendenser till tillbakagång. - Den sysselsättningsökning som skett i länet beror enbart på en ökning inom den offentliga förvaltningen. - Den totala sysselsättningen är fortfarande bland de lägsta i landet räknat på befolkningen i aktiv ålder. - Andelen personer sysselsatta i arkivarbete och skyddat arbete är nära dubbelt så hög som riksgenomsnittet. - Andelen förtidspensionerade är också nära dubbelt så hög som medeltalet för riket. Men länet har trots allt goda utvecklingsmöjligheter som rätt utnyttjade kan bli en tillgång för såväl länet som landet: - Förutsättningarna för jord- och skogsbruk är goda. Länet har exempelvis av landets skogsråvara. Värdet av de årliga avverkningarna kan uppskattas till . av den avverkade volymen vidareförädlas emellertid i länet. - Länet är en av landets största vattenkraftsproducententer. - Möjligheterna till alternativ energiproduktion grundad på bl. a. torv och flis är mycket goda. - Länet är ett nyupptäckt minerallän. har lovande fynd av metaller och mineraler gjorts på flera håll i länet. - Länet är landets största turistregion. Turistnäringen ger lika stor sysselsättningseffekt som jord- och skogsbruket. - Östersundsregionen är ett konkurrenskraftigt alternativ vid fortsatt decentralisering av statlig verksamhet från . - Den förväntade ekonomiska expansionen i de angränsande Tröndelagsfylkena i kan ge länets näringsliv intressanta utvecklingsmöjligheter. - Den småskaliga näringslivs- och samhällsstruktur som dominerar länet kan också komma att vara en positiv utvecklingsfaktor . För att komma till rätta med problemen och ta till vara förutsättningarna för att få till stånd en utveckling, anpassad till länets förhållanden, måste man komma till rätta med bristerna i den alltför generella regionalpolitiken och den stelbenta sektorspolitiken. Det innebär inte avståndstagande till den principiella uppbyggnaden av förvaltningsorganisationen i . från länets synpunkt kan det emellertid ifrågasättas om inte sektoriseringen och specialiseringen gått så långt att den i ett område av länets karaktär blir ineffektiv. Helhetssynen på länets utvecklingsmöjligheter har i stora stycken gått förlorad. Förutsättningarna för regionalpolitiken är andra än när den började tillämpas . Det är därför viktigt att ta fasta på de nya förutsättningar som råder och anpassa regionalpolitiken efter dessa. Avvägningen mellan en central regionalpolitik och en lokal regionalpolitik utgör en nyckelfråga om en ny inriktning skall prövas. föreslår är ett ökat regionalt självbestämmande genom samordning mellan olika politikområden inom länet och en större frihet att förfoga över statliga medel som förs till länet via olika sektorsorgan. Avsikten är att det i högre grad är behoven i länet som skall styra medelsanvändningen och i mindre grad centralt utfärdade riktlinjer för enskilda sektorsområden. På det sättet kan en mobilisering av länets samlade resurser uppnås som ger möjligheter till ett effektivare utnyttjande av tillgängliga medel. Det är här inte fråga om att försöka hitta ett projekt eller en lösning som klarar av länets alla problem. I stället gäller det att finna kombinationer av olika projekt och lösningar som sammantagna ger effekter som gynnar länets utveckling. Huvudinriktningen blir att samordna länets resurser och rum och att initiera och driva strategiska utvecklingsprojekt inom de näringar och områden där länet har särskilt goda förutsättningar. I länsplaneringsarbetet har kommit fram en mängd konkreta projekt som erfordrar mångsektoriella åtgärder och som därför har svårt att förverkligas i den hårt sektoriellt uppdelade samhällsorganisationen. Det kan exempelvis vara fråga om att hitta utvecklingsvägar för ett visst geografiskt område, en viss näringsgren eller ett bestämt företag eller grupp av företag. Den kanske viktigaste tillämpningen av Jämtlandsmodellen är att genom offensiva åtgärder åstadkomma en positiv utveckling i länet. I länsplanering 1980 påpekades att det speciellt i länets ytterområden mer är en fråga om en samordning och rum av olika mindre åtgärder som fordras än stora projekt inom begränsade sektorer. I arbetet med lokala arbetsmarknad, som utfört delvis på uppdrag av industridepartementet, har skisserats hur ett sådant sammanhållet utvecklingsarbete skulle kunna ske. Ett konkret handlingsprogram har tagits fram som visar hur olika sektorsorgan och andra intressenter skulle kunna medverka i utvecklingen. Erfarenheterna från arbetet är att betydande svårigheter föreligger för samhällsplanerande myndigheter att med nuvarande organisation och arbetsformer nå ut och tillsammans verka i glesbygder. Problemet är att det ofta gäller att få till stånd åtgärder inom en sektor som den ansvariga myndigheten inte anser sig kunna ta ansvar för eller som är svåra att genomföra med dagens form av medelstilldelning. kan det vara en åtgärd som skapar förutsättningar för en positiv utveckling inom andra verksamheter i området och som är betydelsefull av den anledningen. En väginvestering kan vara en förutsättning för en industrietablering, men investeringen i vägen kanske inte uppfyller de krav i övrigt som ställs för att den skall kunna prioriteras högt i vägplaneringen som dessutom är en långt utdragen process. Ett förverkligande av intentionerna i det konkreta jordbruksprogram som arbetats fram för länet och för olika delområden är på samma sätt beroende av att åtgärder vidtas också inom andra samhällssektorer. En ökad mjölkproduktion i ett område kan exempelvis vara beroende av samtidiga insatser inom vägsektorn och transportbranschen, kanske förändrade rutiner inom livsmedelsindustrin och förstärkt lantbruksutbildning. För att komma åt de här problemen krävs att man i länet kan disponera medel som kan sättas in för att lösa upp de låsningar som annars lätt uppstår när inget enskilt sektorsorgan kan ta på sig det avgörande ansvaret för en för helhetsbilden angelägen åtgärd. Även i andra sammanhang förekommer ständigt förslag till åtgärder inom olika samhällssektorer som har regionalpolitiska effekter utan att sådana bedömanden finns med i underlagsmaterialet. Det gäller t. ex. förändringar i den statliga administrationens lokalisering där strikta sektorsintressen för det mesta är avgörande även om påverkan i lokaliseringsorterna kan vara stora. Speciellt är det påtagligt i småorterna i länets perifera delar där varje arbetstillfälle är betydelsefullt och en mer allsidig syn på problemet av den anledningen är nödvändig. Som ett konkret exempel på detta kan nämnas förslaget att dra in vägstationer i vissa mindre orter för att därmed sänka kostnader. Ett sådant fall i länet berör en vägstation med 12 anställda i en ort med 250 invånare. För den orten som har ett strategiskt läge i kommunens norra del skulle ett så stort bortfall av sysselsättningstillfällen få stora negativa verkningar för dess fortsatta utveckling. Åtgärden står dessutom i direkt motsats till kommunens strävan att bygga upp orten till en stabil serviceort. a. är kommunen beredd att satsa på en utbyggnad av skolan och inrätta ett högstadium. Statsmakterna har dessutom satsat ca 45 milj. kr. i en broförbindelse. Under en rad år har skilda intressenter, bl. a. statsmakterna, i form av lokaliseringsstöd satsat stora resurser på en turistisk utbyggnad i området. Det är uppenbart att man under sådana här omständigheter inte kan fatta beslut enbart på den enskilda sektorsmyndighetens villkor. En nedläggning av den storlek som föreslagits skulle t. ex. motsvara en indragning på ca 2 000 arbetstillfällen i tätort. Man måste därför ha en helhetssyn som grund där sektorsintresset vägs in som en del. Med ökad beslutanderätt i länet över statliga medel skulle man då också övergångsvis kunna gå in och ta de merkostnader som den enskilda sektorn anser sig få. I det här fallet skulle en sådan åtgärd ge en besparing på ca . men förorsaka samhället betydligt högre kostnad att finna andra arbetstillfällen åt 12 personer eller att vidta åtgärder för att motverka effekter på service m. m. till följd av att de anställda tvingas flytta från området. Rent generellt sett skulle det behövas en mer övergripande syn på den statliga administrationens lokalisering i perifera delar av länet där samordnings- och samlokaliseringsmöjligheter mellan olika myndigheter samt myndighet-kommun prövas. Även det förutsätter en ekonomisk frihet av den typ som föreslås i Jämtlandsmodellen för att försöka hitta lösningar som är de mest lämpliga i varje enskilt fall. Sammanfattningsvis vill vi framhålla att det är svårt att klart precisera vad en ny inriktning av regionalpolitik innebär i konkret verksamhet. Det är självfallet en stor nackdel, men har sin naturliga förklaring. En alternativ politik som egentligen aldrig blivit testad kan inte föreligga färdig med utarbetade förslag till konkreta åtgärder. Detta är en inneboende svaghet hos varje oprövat alternativ. Man kan dock konstatera att den förda regionalpolitiken inte förmått vända den negativa utvecklingen i . Därför är det viktigt att man är öppen för att konkreta åtgärder i en ny regionalpolitik växer fram efter hand och utmejslas efter skilda lokala och regionala förhållanden. Det förslag i den här riktningen som lämnade i länsprogram 1980 har på uppdrag av industridepartementet vidareutvecklats av . Man har där koncentrerat sig på vilka organisatoriska förändringar inom länsförvaltningen som kan erfordras för det nya arbetssättet men berör även arbetsformer, resurser och genomförandet av en försöksverksamhet i . Mot den här bakgrunden föreslår vi att länet utses som försökslän för att av pröva en friare och samordnad användning av statliga regionala medel och pröva nya samarbetsformer mellan regionala statliga organ. Detta förutsäter att ger regeringen i uppdrag att utfärda erforderliga mandat för försöksverksamheten och att göra föränd ringarna i medelsdisponeringen. Men det krävs extra resurser för att skapa möjligheter att ta länet ur den kritiska situation det nu befinner sig i. föreslår därför att ett årligt anslag på 50 milj. kr. tillförs länet under den femåriga försöksperioden. Det är viktigt för den framtida utvecklingen i att förslaget förverkligas. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar anhålla hos regeringen att i enlighet med förslag utses till försökslän för att pröva en friare användning av statliga regionalpolitiska medel och pröva nya samarbetsformer mellan regionala statliga organ, 2. att beslutar anhålla hos regeringen att från anslaget Regionalpolitiska medel tilldelas erforderliga medel för genomförandet av den föreslagna försöksverksamheten. () () () () () ()