mot · G5022124 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:2124 m. fl. Inte heller har något hänt som fört problemen i närmare sin lösning. Vi tvingas därför även redovisa länets situation och föreslå åtgärder för att vända den negativa utvecklingen. Liksom andra Norrlandslän är stort till ytan och mycket glest befolkat. Något som skiljer länet från alla andra län är emellertid den unika befolkningsfördelningen. Länet har en enda tätortsregion av någon storlek: Östersundsområdet med ca 50000 invånare. Även Storsjöbygden i övrigt är relativt tätbefolkad. Det innebär att inom 4 mils radie från bor över hälften av länets befolkning. Inom resterande av länets yta bor alltså mindre än hälften av befolkningen. Det motsvarar en befolkningstäthet på i medeltal 1,4 invånare per km2. Länet som helhet har 2,7 invånare per km2. Det är tillsammans med den lägsta befolkningstätheten i landet. Medeltalet för riket är 20 invånare per km2. Utanför det begränsade Östersundsområdet dominerar alltså glesbygden helt. Det visar sig också i att den näst största tätorten i länet, , endast har en tiondel av tätorten folkmängd. Av femtiotalet tätorter i länet har fyrtio invånare. Länet har den näst lägsta andelen tätortsinnevånare av alla län: mot rikets . Däremot har t. ex. en tätortsandel på , och . Dessa län har också flera mera jämbördiga tätorter utspridda över ytan. Befolkningsminskningen fortsätter utanför Östersundsområdet Det är inte bara beträffande befolkningstäthet och invånarantal som det är skillnad rörande befolkningsförhållandena mellan Östersundsområdet och övriga länet. Skillnaden går också igen vad gäller befolkningsutveckling och åldersstruktur. Håller man sig till de administrativa gränserna kan man konstatera att kommun har och har alltid haft en obruten positiv befolkningsutveckling medan övriga kommuner har en negativ utveckling. Även under den kraftiga utflyttningen från länet under 1950- och ökade folkmängd. Utflyttningarna drabbade övriga delar i länet hårt och fortfarande har flera av länets kommuner en negativ befolkningsutveckling trots att länets folkmängd totalt sett ökat 1 1981/82. Den ökningen har emellertid i första hand kommit kommun till godo, medan fem av länets övriga sju kommuner har mindre folkmängd än . Även sett ur hela länets synvinkel så har den befolkningsökning som skett inte kunnat kompensera den tidigare starkt negativa utvecklingen. Länets folkmängd ligger sålunda fortfarande års nivå. Som jämförelse kan nämnas att folkmängd ökat . Var tredje person i glesbygden pensionär Skillnaden i befolkningsutveckling mellan Östersundsområdet och övriga delar av länet återspeglar sig i befolkningens åldersfördelning. har sålunda en åldersstruktur som är gynnsammare än riksgenomsnittet medan den skeva åldersfördelningen i övriga delar av länet är påtaglig med en stor del av befolkningen i de äldsta åldersgrupperna. 1 är av befolkningen eller äldre. I de utpräglade glesbygdsområdena är andelen personer som är . Där är alltså var tredje invånare pensionär. Medeltalet för hela länet av personer som är och mer ligger på vilken kan jämföras med riksmedeltalet eller med exempelvis . Fler dör än föds En allvarlig följd av den sneda åldersfördelningen är att länet har ett negativt födelsenetto dvs. det dör fler personer än antalet som föds. Endast har haft en liknande utveckling medan exempelvis och hela den här perioden haft ett födelseöverskott. Däremot uppvisar både och födelseunderskott . Även i det här avseendet skiljer sig från övriga delar av länet genom att ha ett årligt födelseöverskott. Utanför Östersundsområdet har födelseunderskottet legat på omkring 500 personer . Motsvarande inflyttningsöverskott behövs alltså i dessa områden för att hålla befolkningstalet på oförändrad nivå. I flera av kommunerna har under en följd av år antalet döda varit mer än dubbelt så stort som antalet födda. För hela länet har underskottet i antal födda legat på i medeltal 230 personer medan haft ett årligt födelseöverskott på i genomsnitt 1 100 personer och ett överskott på 590 personer. Den totala sysselsättningen låg I förhållande till riksgenomsnittet så är andelen förvärvsarbetande mycket låg i länet. Räknat på befolkningen i aktiv ålder, , hade länet den lägsta andelen förvärvsarbetande män av alla län . Inget annat Norrlandslän hade lägre förvärvsfrekvens än . Också förvärvsfrekvensen för kvinnor i åldern är låg i förhållande till riksnivån: mot rikets 63. Det är emellertid den högsta frekvensen bland Norrlandslänen. Troligen spelar turismen här en väsentlig roll för länets del. Förhållandena varierar även här starkt mellan och övriga länet. För män i åldern låg förvärvsfrekvensen i på och i övriga länet på . Det innebär att inte ens i når sysselsättningsgraden upp till riksnivå. För övriga länet ligger sysselsättningen på under riksgenomsnittet. För kvinnor ligger förvärvsfrekvensen i på vilket är över medeltalet för riket. I övriga delar av länet är andelen förvärvsarbetande däremot betydligt lägre, , vilket är lägre än riksgenomsnittet. De låga förvärvsfrekvenserna innebär att det skulle krävas att ytterligare ungefär 4 500 personer var förvärvsarbetande för att sysselsättningen i länet skulle nå riksnivån . Arbetsmarknadsstatistiken speglar inte problemen De låga förvärvsfrekvenserna i länet slår inte igenom i anmärkningsvärt höga arbetslöshetstal. Orsaken är sannolikt att det utanför Östersundsområdet med ett par undantag inte finns några egentliga lokala arbetsmarknader. Det beror i sin tur på näringslivsstrukturen och den ojämna befolkningsfördelningen. Vetskapen om att det inte finns någon fungerande arbetsmarknad att vända sig till gör att man inte heller anmäler sig som arbetssökande vid arbetsförmedlingarna. Bristerna på arbetsmarknaden i länet tar sig i stället andra och kanske allvarligare uttryck än i höga arbetslöshetstal. Det visar sig bl. a. i att arbetsmarknadsmyndigheterna måste ta hand om ett förhållandevis stort antal personer och ge dem arbete inom sin organisation. var sålunda i medeltal av befolkningen i länet i åldern 16 sysselsatta i arkivarbete samt skyddat eller halvskyddat arbete. Det är nära dubbelt så hög andel som medeltalet för riket (0,). Det är också den klart högsta andelen bland Norrlandslänen. Förtidspensionering ett arbetsmarknadspolitisk! - Ett annat uttryck för det dåliga arbetsmarknadsläget och något som delvis förklarar de låga sysselsättningstalen är förtidspensioneringens omfattning. var av befolkningen i åldern förtidspensionerad. Det är den högsta andelen av alla län och betydligt över riksgenomsnittet som ligger på . Det finns inte anledning att tro att den höga andelen för länet beror på dåligt hälsoläge. Den sannolika orsaken är i stället att arbetsmarknadsmässiga skäl här spelar en större roll än i andra län vid beslut om förtidspensionering. Den näringslivssammansättning länet har med låg industriandel för med sig att länet inte påverkas så starkt av konjunktursvängningar. Näringslivsutvecklingen och arbetsmarknaden genomgår därför sällan dramatiska och uppseendeväckande förändringar. Det allvarliga är i stället att utvecklingen sker genom gradvisa och föga uppmärksammade förändringar. Problemet med ett sådant utvecklingsmönster är att det är svårt att upptäcka och beskriva förändringarna medan de sker. Effekterna av utvecklingen blir uppenbara först . Även om konsekvenserna av denna gradvisa utveckling blir allvarliga på så är det ändå mycket svårt att få genomslagskraft i de argument som påtalar riskerna i den pågående utvecklingen. Inte ens de omfattande utflyttningarna uppmärksammades särskilt mycket eftersom de inte berodde på nedläggningar av stora arbetsplatser. Det är nämligen betydligt lättare att få förståelse för situationen om man kan påvisa ett akut och plötsligt uppkommet krisläge. Det sätt på vilket utvecklingen i länet sker är med sannolikhet en viktig förklaring till att den allvarliga situationen länet befinner sig i inte uppmärksammas i högre grad. En beskrivning av förhållandena i länet på det sätt som gjorts här kan ge intrycket av att det inte finns något hopp för länets framtid. Så är det emellertid inte. Det finns flera positiva faktorer att ta fasta på. Jord- och skogsbruket har varit och är fortfarande en dominerande sysselsättnings- och försörjningskälla för läns befolkning. Den brukade arealen och djurhållningen har minskat i länets jordbruk och en snabb mekanisering har skett inom både jord- och skogsbruket. Därigenom har den totala sysselsättningen inom de areella näringarna minskat från 18,till 1975. är procentsatsen ännu lägre, . Denna siffra är dock hög vid en jämförelse med riket där av den förvärvsarbetande befolkningen sysslar med jord- eller skogsbruk. Den lantbrukare sorn hade möjligheter att rationalisera och utöka sina företag har kunnat uppnå en tillfredsställande lönsamhet i riktning mot de inkomstmål som angavs jordbrukspolitiska beslut. års investeringar har emellertid medfört uppenbara finansiella problem. Orsakerna härtill är många. Det höga ränteläget är utan tvekan den mest bidragande orsaken till att många inte klarar en nyinvestering. Ett system med villkorade lån med en fast ränta vore i nuvarande läge ett sätt att hjälpa jordbruket ur den besvärliga finansieringssituationen. En annan, för inland väsentlig bit i jordbrukspolitiken är det s. k. Norrlandstillägget. Produktprisutvecklingen har inte motsvarat kostnadsutvecklingen i och här borde Norrlandstillägget kunna göras mer flexibelt. uppräknas detta t. ex. med hänsyn till inflationen. I nuvarande höga inflationstakt medför detta betydande inkomstminskningar för lantbrukarna. En årlig uppräkning skulle förbättra situationen. Norrlandsstödet skulle vidare kunna användas som regionalt styrmedel för produktionsinriktningen. Med hänsyn till klimatförhållanden borde exempelvis animalieproduktion på ett kraftfullt sätt kunna styras till jordbruk genom att prisnivån för sådan produktion sänks i och höjs i norra. I finns två jordbruksområden, ett som ligger runt (område I) och ett som ligger längre ut från centrum i länet, i länets glesbygder (område II). I båda områdena är arrendeproblemen påtagliga. av jordbruksmarken i länet utgörs av sidoarrende. De som har investerat och byggt bärkraftiga enheter har i sidoarrende. Dessa marker blir oftast lågproducerande eftersom en ordentlig satsning på arrenderad mark inte är lockande. Jordförvärvslagen har härvid inte fått den betydelse man hade hoppats. Denna, liksom skattelagstiftningen, är områden som bör bli föremål för en översyn i en kommande ny jordbruksutredning. För kommer även kombinationssysselsättningen jord-skog att vara nödvändig i jordbruksområde II. Det finns skäl att undersöka och underlätta stödformerna för deltidsjordbruket i dessa områden. Industrin är svagt utvecklad i . Trots en stark ökning och har länet den lägsta andelen industrisysselsatta av alla län. Endast av de förvärvsarbetande sysselsätts inom tillverkningsindustrin. De flesta industriföretagen i länet finns inom trä- och verkstadsindustrin. Företagen är i allmänhet små. Endast ett åttiotal företag har mer än 20 anställda och bara några få har mer än 200. De större ligger alla i Östersundsområdet där av de industrisysselsatta arbetar. Orsaken till den låga industrialiseringsgraden i är bl. a. avsaknad av industritradition, splittrad branschstruktur, brist på riskvilligt kapital och lågt utnyttjande av länets naturtillgångar. Industriföretagen i besväras också av en låg självfinansieringsgrad, ofta svaga administrativa resurser och ibland bristfälliga industrilokaler. För en utveckling av de många små enheterna krävs gemensamma och samordnade insatser inom försäljnings-, marknadsförings- och produktutvecklings verksamhet. De små företagen har var för sig för små resurser för ordentliga satsningar på dessa områden. Investeringar i moderna, ändamålsenliga lokaler är också nödvändiga, exempelvis i form av industrihus, hantverkshus e. d. Ett ytterligare sätt att främja den industriella utvecklingen vore att kräva av de större företagen, som t. ex. som har tillverkningsenheter i länet, att de förlägger åtminstone någon del av sina utvecklingsresurser till länet. Utöver insatser i befintliga företag krävs aktiviteter som främjar nyetableringar. Kraftfulla åtgärder måste till för att åstadkomma ökad industrisysselsättning i länet. Ett led i detta arbete är den verksamhet som byggs upp i det nyinrättade utvecklingsbolaget . För att dess resurser skall kunna användas så effektivt som möjligt måste en samordning ske med utvecklingsfondens insatser. Dessutom bör Svetabs resurser, som inte kommit till användning i , utnyttjas. Verksamheten vid ett industricentrum skall tjäna två syften. Det ena är att tillhandahålla ändamålsenliga lokaler för uthyrning till företag som vill bygga ut eller etablera verksamhet på regionalpolitisk! prioriterade orter utan att själva äga lokalerna. Det andra är att kraven på god industrimiljö med olika former av företagsservice tillgodoses snabbare i industricentrumanläggningar än vid spridd lokalisering av enstaka företag. Den industriella tillväxten i länet har inte förmått utjämna skillnaderna i industrialiseringsgrad gentemot andra regioner. Den fortgående strukturomvandlingen av näringslivet missgynnar också starkt inlandsregionen. Det har därför varit av utomordentligt stor betydelse att ett industricentrum kom till stånd i norra änden av länet, i kommun. Det är emellertid av stor strategisk betydelse att åstadkomma motsvarande förbättring inom de södra delarna av länet. Vi anser därför att det är nödvändigt att uppföra ett industricentrum även i , kommun, för att förhindra en ytterligare utarmning av den södra länsändan. Förutsättningarna för skogsbruk och skogsindustri är mycket goda i . Länets skogar innehåller av landets skogstillgångar. Den årliga avverkningen uppgår till omkring 5,3 miljoner m3sk, medan den på lång sikt möjliga avverkningsvolymen är uppemot 6 miljoner m3sk. Endast av den skog som avverkas i förädlas inom länet. Huvuddelen, , förädlas i stället i industrier i andra delar av , främst vid kusten, medan levereras till norska industrier. Om all skogsråvara som avverkas i länet skulle förädlas i skogsindustri beräknas den kunna ge sysselsättning för 7 500 personer. sysselsätter skogsindustrin i 900 personer. Det visar, även om en 100-procentig vidareförädling inom länet är orealistisk, att skogsnäringen i innehåller betydande expansionsmöjligheter. Regeringen föreslår i sin budgetproposition att det fr. o. m. /83 skall anordnas en ettårig högre specialutbildning för maskinförare med inriktning på främst maskinlära och körning med allmänt förekommande anläggningsmaskiner. Man anför vidare att utbildningen, för att man i största möjliga utsträckning skall nedbringa kostnaderna bör drivas i samverkan med företag och arbetsmarknadsutbildningen. Diskussionen om denna typ av utbildning har pågått . I olika sammanhang har representanter från framfört som lämplig lokaliseringsort. har skoglig AMU-utbildning, såväl grundutbildning som påbyggnadsutbildning för skötare, skördare, fällare, fältmontörer etc. disponerar en mycket stor och nyuppförd körgård för praktisk övning. Körgården innehåller alla former av förekommande marktyper, avverkningsytor disponeras i grannskapet. Vidare har SCA stora skogstillgångar och därmed sammanhängande moderna maskiner för skogsbruket inom kommun. Det ligger således väl i linje med regeringens intentioner att lokalisera en ny maskinförarutbildning till kommun. Om avverkningsvolymen i länet skall kunna upprätthållas, och helst ökas till den långsiktigt möjliga nivån, krävs att skogsbilvägnätet byggs ut kraftigt. En stor del av de framtida avverkningsområdena ligger i väglösa områden. Vi anser det därför nödvändigt att anslagen till skogsbilvägar ökas utöver regeringens förslag. De ökade anslagen bör prioritera utbyggnad av skogsbilvägnätet i inland. Skogsindustrin i består, efter nedläggningen av sulfitfabriken i , av ett fyrtiotal sågverk, en boardfabrik, två spånskivefabriker samt ett antal mindre snickeri- och möbelindustrier. Att så liten del som av den egna skogen används vid länets industrier antyder betydande expansionsmöjligheter. Trots den låga förädlingsgraden är dock konkurrensen om råvaran hård och både sågverken och skivfabrikerna upplever råvaruförsöijningen som ett problem. Konkurrensen om råvaran förstärks av att de industrier utanför länet som försörjs med jämtländsk skog oftast är stora skogsindustriföretag med större möjligheter att klara höga råvarupriser. Enligt vår mening måste samhället ta initiativ till en samordnad lösning av skogsnäringens problem - ett branschprogram för skogsnäringen. I ett sådant program skall ingå samhällsekonomiska bedömningar av var råvaran skall förädlas och instrument för att styra den dit. Enligt vår mening bör råvaran förädlas där den finns och där behovet av sysselsättning är störst - i inland. Den långsiktiga strategin måste vara att i takt med att omoderna anläggningar vid kusten läggs ner bör den ledigblivna råvaran styras till inlandet. Ett annat led i ett branschprogram för skogsnäringen bör vara att öka förädlingsgraden i den befintliga industrin. För de jämtländska sågverkens del, där förädlingsgraden i allmänhet är låg, skulle det innebära en ökad bearbetning av trävarorna, framställning av mer förädlade produkter snickeriämnen, komponenter till möbler, snickeriprodukter och byggnadsverksamhet. En ökad förädling skulle öka sågverkens förmåga att konkurrera med de stora skogsindustriföretagen om råvaran. har i en utredning - (SIND 1980:16) om möjligheterna till ökad vidareförädling vid sågverken visat att det finns goda möjligheter till ökad export av vidareförädlade trävaror. Utredningen anser att den produktionen lämpar sig särskilt väl för mindre och medelstora sågverk, ungefär av de jämtländska sågverkens typ. Dessutom kräver de produkter det är fråga om, snickeriämnen, möbelkomponenter etc., högkvalitativ råvara av det slag som växer i inland. har begärt att få medel för att sätta i gång ett branschprogram för sågverksindustrin för att hjälpa företagen att genomföra de förändringar som behövs för att kunna öka vidareförädlingen. Vi anser att industriverkets förslag skall genomföras och att inlandssågverken skall prioriteras i den satsningen. Övergången till ökad vidareförädling kräver ganska stora förändringar i företagen: ny produktionsteknik, ändrad marknadsföring, nytt försäljningsmönster etc. Ett sätt att minska riskerna och den osäkerhet som många företagare känner inför sådana satsningar vore att etablera ett trämekaniskt centrum i enlighet med vårt förslag i förra årets motion. Huvudsyftet med ett sådant trämekaniskt centrum skulle vara att utveckla lämpliga produkter, att utveckla tillverkningsprocesser för dessa och driva tillverkning i full skala, bygga upp marknadsföring och försäljning och på så vis kunna dokumentera lönsamheten i tillverkningen. Möjlighet bör finnas att demonstrera olika sätt att lägga upp produktionen så att den går att anpassa till de skiftande förutsättningar sågverken kan ha. Framtagna produkter, produktionsmetoder och kundkontakter skall efter hand kunna övertas av enskilda företag. På så sätt frigörs kapacitet för nya projekt. Arbetet med det trämekaniska centret bör inledas med en utredningsoch projekteringsfas, för vilken uppskattningsvis erfordras 1 milj. kr. Omfattningen av erforderliga investeringsmedel blir beroende av anläggningens storlek, men kan beräknas till omkring 10 milj. kr. Vi föreslår att regeringen anslår medel till en pilotanläggning med ovan beskrivna innehåll. I en socialdemokratisk partimotion om byggande och investeringar ingår bl. a. ett omfattande vägbyggnadsprogram. Tyngdpunkten ligger på sådana byggen som har stor betydelse för industrin, framför allt skogsindustrin. En utbyggnad och förbättring av transportapparaten är av väsentlig betydelse för näringslivet. Genom minskade transporttider och ökad leveranssäkerhet stiger nyttjandegraden av företagens produktionsutrustning. 1 finns ett antal vägar som behöver förbättras för att sänka transportkostnaderna för industrin och därmed förbättra konkurrenskraften. Att bygga vägar lämpar sig dessutom särskilt väl i områden där arbetsmarknadsläget är besvärligt. Det ger dels direkta sysselsättningstillfällen, dels god sysselsättning åt en rad lokala företag såsom åkerier, maskinfirmor och småindustrier. I den nämnda motionen föreslås att följande vägar, framtagna med hjälp av , får sättas i gång i under nästa budgetår: Bro över Faxån i De skyddade verkstäderna tillkom för att ge sysselsättning åt människor med olika arbetshandikapp, vilka i regel var utestängda från den öppna marknaden. Med hänsyn till länets speciella struktur var behovet stort. Industrin var svagt utvecklad. Tungt arbete i hårt klimat utlöste arbetsskador som slog ut många människor redan i tidig ålder eftersom lättare arbete inte stod att få. Framsynta kommunalmän byggde ut den skyddade verksamheten och kunde erbjuda sysselsättning åt en del av dessa som nekades arbete på den öppna arbetsmarknaden. När JH-produktion ett Samhällsföretag - övertog den skyddade verksamheten jämte de industriella beredskapsarbetena och kontorsarbetscentralen hade i relation till folkmängden den mest omfattande verksamheten inom hela Samhällsföretag. Men hade - och har - länet den lägsta industrialiseringsgraden, de flesta ryggskadade och det högsta antalet förtidspensionerade allt i relativa tal i landet. Behovet av en ytterligare utbyggnad av verksamheten är alltså klart dokumenterad. Samhällsföretag ställer följande krav på sina regionala företag: den sociala målsättningen är det primära - bra personalpolitik, arbetsmiljö, företagshälsovård, fler gravt handikappade skall anställas m.m. skall statsbidraget minska i snabb takt, fler arbetshandikappade skall slussas ut på den öppna arbetsmarknaden. JH-produktion försöker leva upp till dessa krav, men det måste få ta sin tid. Vi har dock lyckats bra med att slussa ut arbetshandikappade till den öppna arbetsmarknaden med f. n. 2,att jämföras med landet i övrigt som har . Till måste man söka legojobb hos en industri som är krisdrabbad. Det bör i sammanhanget erinras om att länet har en mycket begränsad närmarknad. Mer investeringspengar behövs för några nedslitna verkstäder, till teknisk anpassning av arbetsplatser, verkstäder måste byggas om för att kunna ta emot gravt arbetshandikappade. JH-produktion har utvecklats till att bli en viktig del av länets näringsliv. Över 1000 personer erbjuds arbete som man fungerar som en viktig och pålitlig underleverantör till många industrier både i och utanför länet. Ute i glesbygd finns i regel endast två alternativ att välja mellan för den som är äldre och har en ryggskada: antingen förtidspension eller arbetslöshet. Många skulle klara ett lättare jobb. Från samhällsekonomisk synpunkt måste det vara bättre att etablera en industri och erbjuda ett meningsfullt arbete. Från social synpunkt för den enskilde betyder det oerhört mycket: man tjänar pengar, betalar skatt och får en arbetsplats och arbetskamrater. Svårigheten är att skapa jobb som passar. Inom JH-produktion finns nästan bara industrijobb att erbjuda. Det vore önskvärt att kunna gå in i andra verksamheter: jordbruk, turism, data, service och annat. Regeringen föreslår att vissa omdisponeringar av platser inom företaget skall ske till vissa län med otillräckligt antal platser. Vi anser att behovet av platser måste få vara avgörande. Län som i tidigare skeden väl byggt ut verksamheten med hänsyn till sina behov bör inte förlora fördelarna härav till följd av otillräcklig platsutbyggnad i andra delar av landet. lämpar sig skogsenergi och torv bäst för att ersätta eldningsolja i fjärrvärmeverk och panncentraler, där tekniken i stort sett är färdigutvecklad. Energiforskningsdelegationen beräknar att dessa energikällor sannolikt skulle kunna ersätta ca olja, dvs.