mot · G502255 · 1982-01-13 00:00:00 — Motion 1981/82:255 Förbättrad kontroll över de statliga utgifterna Det kan på goda grunder antas att debatten om vilka delar av den offentliga sektorn som måste skäras ned kommer att bli intensiv , en debatt som närmast betraktas som asocial. Denna förutsägelse gjordes i motion 1978/79:218 angående kontrollen av statlig verksamhet. som gått sedan den motionen väcktes har insikten om vårt lands allvarliga ekonomiska situation ökat väsentligt. Allt fler politiker hyser uppfattningen att det inte finns någon uppgift viktigare än den att motverka den fortsatta försvagningen av statens och nationens ekonomiska ställning. är det, förhoppningsvis, möjligt att med en normal politisk verksamhet och i de former som det demokratiska styrelseskicket förutsätter reparera den skada som redan vållats. Det krävs emellertid att det politiska arbetet i större utsträckning än inriktas på att föra en ekonomisk politik som stimulerar produktion och tillväxt och - när det gäller att komma till rätta med de växande statliga budgetunderskotten - en effektiv prioritering av de statliga utgifterna. För att en sådan prioritering skall kunna göras krävs dock att de politiska beslutsfattarna är välinformerade om den ekonomiska effektiviteten hos olika statliga verksamhetsgrenar. I årets budgetproposition föreslår regeringen att skall besluta anslå för olika ändamål. Detta enorma belopp består till stor del av anslag vars användning är relativt lättkontrollerbar. Budgetens utgiftssida brukar till två tredjedelar anses utgöras av transfereringar. Av allt större betydelse blir vidare räntekostnaderna för den ackumulerade statsskulden. Men även bortsett från dessa delar av budgeten återstår stora summor som mera direkt är hänförliga till den statliga verksamheten. Framför allt när det gäller dessa belopp är det av största vikt att , i egenskap av ansvarig för anslagsbesluten, har en god kontroll över vad skattebetalarnas pengar verkligen används till. Denna kontroll är bristfällig. Kritik kan i flera avseenden riktas mot den statliga revisionsverksamhet som ju ytterst har till syfte att vara det redskap med vilket de politiska beslutsfattarna kan kontrollera statsförvaltningens medelsförbrukning. Den revisionsverksamhet som bedrivs genom försorg har förvaltningsrevisionen inriktning. Det innebär att revisionen är inriktad på att göra breda översyner av olika verksamheter. Inriktningen på förvaltningsrevision har förvisso sina förtjänster. är det uppenbart, a. genom utvärderingar utförda inom , att den fortlöpande redovisningsrevisionella verksamheten har blivit eftersatt. Redovisningsrevisionen sker genom ett antal revisionskontor placerade på de olika myndigheterna. Revisionskontoren svarar i princip för hela den basrevision utan vilken varje mera övergripande bedömning av verksamheten blir osäker. Det är med andra ord svårt att få till stånd en effektiv förvaltningsrevision av mera översiktligt slag i avsaknad av en effektiv och oberoende redovisningsrevision. Beträffande revisionskontoren kan vidare sägas att just frågan om oberoendet i förhållande till de granskande myndigheterna, eller snarare bristen på oberoende, har vållat åtskillig kritik. Genom ett beslut stärktes visserligen dessa revisionskontor i vissa hänseenden. Sålunda är det numera RRV som tillsätter cheferna för revisionskontoren, inte myndigheten själv, och det är chefen för revisionskontoret som fastställer revisionsplan för respektive myndighet, inte myndigheten som fastställer revisionsplan för sig själv. kan emellertid hävdas att någon oberoende redovisningsrevision av det slag som exempelvis aktiebolag är ålagda enligt aktiebolagslagen inte förekommer för statlig verksamhet. I motion 1978/79:218 framhölls att en radikal förändring syftande till att ge all statlig revision ett verkligt oberoende i förhållande till den granskade verksamheten vore att inplacera revisionsverksamheten under huvudmannaskap. har till sitt förfogande revisorer, vars verksamhet emellertid närmast måste karaktäriseras som marginell. Den måttliga förstärkning av riksdagsrevisorerna som skedde förändrar inte detta intryck. Till revisorers förfogande finns ca 15 kvalificerade handläggare medan regeringens kontrollorgan, RRV, förfogar över ca 185 handläggare. relativa betydelselöshet när det gäller granskning av statlig verksamhet kan inte sägas vara ett historiskt fenomen. Statsrevisionen, under , spelade en mera betydelsefull roll, och det är först genom successiva reformer genom vilka regeringen har byggt ut sin kontrollapparat som en radikal förändring skett. Ironiskt nog var det genom ett initiativ från statsrevisionen 1940 som en mera kraftfull utbyggnad av regeringens kontrollorgan tillkom. Genom beslut av riksdag tillskapades statens sakrevision för att vid sidan av riksräkenskapsverket granska statsförvaltningen från allmänna ekonomiska synpunkter. Genom ett riksdagsbeslut stärktes riksräkenskapsverkets resurser som det fastställdes att utvecklingen mot systematisk stickprovskontroll skulle fortsätta. konstaterar i kontrollmakt att dessa reformer medförde att regeringen fick ojämförligt större resurser till sitt förfogande på de områden där revisorer förut intagit en förgrundsplats. Sterzels mera sammanfattande bedömning av verksamheten inom revisorer är värd att återges. Statsutgifternas och den offentliga förvaltningens kraftiga tillväxt har medfört, att revisorerna kan fortlöpande överblicka och följa hela den statliga och statsunderställda verksamheten och inte heller genomföra en systematisk stickprovskontroll, något som var möjligt ännu före det . Vidare har en omfattande apparat för rationaliseringsverksamhet och förvaltningsrevision byggts upp under regeringen, medan revisorer tidigare var den enda institution som kontinuerligt granskade förvaltningen från sådana synpunkter. Slutligen har revisorsuppdragen blivit bisysslor för hårt engagerade riksdagsmän, väsentligen under sessioner, medan revisorerna tidigare ägnade tre månaders i huvudsak odelad uppmärksamhet åt sin uppgift. Dessa tre faktorer har tillsammans medverkat till att minska statsrevisionens sakliga betydelse och effektivitet. Det kan alltså konstateras att kontrollmöjligheter är relativt svaga i en situation då rikets finanser motiverar en högeffektiv kontrollapparat. Det kan rimligen inte vara endast regeringens uppgift att ha en överblick över den statliga verksamheten och att med utgångspunkt här initiera och ta ansvar för de förändringar av den statliga verksamheten som måste ske. I detta sammanhang kan framhållas att den nuvarande fördelningen i mellan regeringskontroll och riksdagskontroll internationellt är nära nog unik. I flertalet med oss jämförbara länder är det parlamentet som har huvudansvaret för kontrollen av den statliga verksamheten. I den ovannämnda motionen framhölls att fyra fördelar skulle stå att vinna med en lösning innebärande att blev huvudman för den statliga revisionsverksamheten. För det första skulle få direkta indikationer på missförhållanden av olika slag i den statliga verksamheten. För det andra skulle budgetarbetet i kunna samordnas med granskningen av förvaltningarnas verksamhet. För det tredje skulle få möjlighet att skaffa sig en bättre överblick över den verksamhet som mera formellt än reellt står under demokratisk kontroll. För det fjärde skulle all granskning ske helt oberoende av såväl den enskilda myndigheten som statsförvaltningen i övrigt. Sammantaget skulle arbetsmässiga förutsättningar för att åstadkomma den ekonomiskt nödvändiga förändringen av den offentliga sektorn väsentligt förbättras. I finansutskottets utlåtande över motionen framhöll utskottet att det kunde instämma i flera av de principiella motiveringar för en ändrad ordning i fråga om revisionen inom statsförvaltningen som redovisats i motionen. Man var emellertid inte beredd att då ta något initiativ med hänsyn till den pågående förvaltningsutredningen. När frågan återkom under föregående i motion 1980/81:400 framhöll , som då behandlade frågan, att något initiativ till ytterligare utredningar inte borde tas innan resultatet av förvaltningsutredningens arbete redovisats. I samma betänkande aviseras emellertid att det efter förvaltningsutredningens slutförande bör vara aktuellt med en ny utredning syftande till att se över ställning men även andra frågor som rör kontroll Enligt min mening hör frågan om den statliga revisionens ställning till det område som i ett sådant läge borde bli föremål för uppmärksamhet. bör således, i samband med ett initiativ rörande översynen av ställning, vilket förvisso är angeläget, hos regeringen begära att även de i denna motion upptagna frågorna blir föremål för utredning. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär att frågan om huvudmannaskapet för den statliga revisionsverksamheten i lämpligt sammanhang blir föremål för utredning.