mot · G5022455 · 1982-04-19 00:00:00 — m. fl. Ny arbetstidslag m. m. 1981/82:154) I propositionen föreslår regeringen att skall anta förslag till ny arbetstidslag. Den nya lagen avses ersätta den allmänna arbetstidslagen jämte vissa regler i arbetsmiljölagen om arbetstidens förläggning. Bland nyheterna i det nu framlagda lagförslaget märks främst de ändrade övertidsreglerna. Dessa förslag innebär att ledighet från arbetstagarens ordinarie arbetstid eller jourtid vid beräkning av övertid skall likställas med fullgjord ordinarie arbetstid, resp. jourtid. Vidare föreslås att de särskilda bestämmelserna om förberedelse- och avslutningsövertid skall slopas. Regeringen vill dessutom införa nya bestämmelser som begränsar mertiden, dvs. den arbetstid som vid deltidsanställning överstiger arbetstagarnas normala arbetstid och jourtid. Därtill har fogats förslag till regler som ålägger arbetsgivarna skyldighet att lämna arbetstagarna besked om arbetstidens förläggning. Slutligen finns bland nyheterna förslag till ändringar i sanktionssystemet, innebärande skärpta påföljder för arbetsgivarna. Propositionen utgår från Utredningen av vissa arbetstidsfrågor (SOU 1981:5), vars förslag till alla väsentliga delar ligger till grund för det nu föreliggande propositionsförslaget. Nämnda utredning har icke haft sedvanlig parlamentarisk sammansättning. Utredningen har letts av en särskild enmansutredare, biträdd av ett antal sakkunniga. Under remissbehandlingen framkom starkt kritiska synpunkter från den sektor av arbetsmarknaden som har att bära kostnaderna för de föreslagna ändringarna. Särskilt uppmärksammades kostnadsaspekterna i remissvaren från såväl de offentliga som de privata arbetsgivarna liksom från (). De offentliga organens liksom näringslivets synpunkter, såsom de angetts i de avlåtna remissvaren över utredningsbetänkandet, har dock icke beaktats i den omfattning som är önskvärt från samhällsekonomiska utgångspunkter. Föredragande statsrådet, arbetsmarknadsministern , anför bl. (propositionen, s. 57 58): Under propositionsarbetet i har jag förstått att man på arbetsgivarhåll både inom näringslivet och på den offentliga sektorn hyser en påtaglig oro för att de nya arbetstidsbestämmelserna skall leda till icke oväsentliga kostnadsökningar och administrativa problem för företa gen och myndigheterna. På den offentliga sektorn har man framför allt vänt sig mot reglerna om att kompensationsledighet skall avräknas på den ordinarie arbetstiden. SAF har bl. a. haft erinringar mot att mertid skall jämställas med övertid samt att alla former av ledighet skall jämställas med arbetad tid. Enligt SAF är detta senare särskilt anmärkningsvärt mot bakgrunden av att det har blivit allt mer uppenbart vilka kostnader och olägenheter som de olika ledighetslagarna har fört med sig. Arbetsmarknadens parter har möjlighet att söka sig fram till en rimlig anpassning av lagreglerna och de gällande kollektivavtalen, innan lagstiftningen träder i kraft. På områden med särskilda förhållanden bör också dispensmöjligheterna kunna utnyttjas för att uppnå den erforderliga anpassningen av lagens mera allmängiltiga regler. Efter lagstiftningens ikraftträdande är det också möjligt att noga följa hur de nya lagreglerna fungerar i praktiken. Visar det sig då t. ex. att övertidsberäkningen slår fel eller att taket för övertid och mertid är för lågt och att kollektivavtalsanpassning eller dispens inte är en framkomlig väg, får lagstiftningsfrågan givetvis tas upp på nytt och då med praktiska erfarenheter som utgångspunkt. När det slutligen gäller kostnadseffekter av förslaget till omläggning av myndighetshandläggningen av arbetstidsärenden har jag tidigare nämnt att jag anser att förslaget möjligen med undantag för övergångsskedet bör medföra att ärendetillströmningen till arbetarskyddsstyrelsens arbetstidsbyrå minskar. torde alltså personalbehovet på arbetstidsbyrån kunna minska i förhållande till nuläget. Jag har emellertid också angett att de organisatoriska och resursmässiga konsekvenserna är svåra att nu bestämt bedöma och att det får ankomma på arbetarskyddsstyrelsen att närmare beakta dessa. Departementschefens utgångspunkt för sina bemötanden är enligt vår mening felaktig. Det rimliga måste självfallet vara att utgå från de nu gällande förhållandena och att utifrån dessa bedöma de negativa konsekvenser som kan uppstå om man genomför den föreslagna arbetstidsreformen. I propositionen utgår man i stället från den situation som uppstår sedan förslaget väl genomförts. Det sägs att parterna själva under eget ansvar äger disponera över arbetstid och lönebildning. Regeringen tycks inte vilja inse att arbetstidslagen, trots sin dispositiva utformning, kommer att bli normerande för hela arbetsmarknaden. I dagens samhällsekonomiska situation kan det inte vara lämpligt att föreslå förändringar i arbetsmarknadslagstiftningen som kan leda till ytterligare minskning av den till buds stående arbetstiden. Tvärtom torde det ankomma på regeringen att överväga åtgärder som kan leda till ett bättre utnyttjande av arbetstiden. Det framlagda förslaget kan medföra allvarliga effekter för produktiviteten, eftersom det kan leda till ett ökat uttag av kompensationsledighet i stället för kompensation i form av övertidsersättning. Statsmakternas intresse borde vara det rakt motsatta: en av förutsättningarna för att skall kunna övervinna den ekonomiska kris vi nu befinner oss i är att produktiviteten ökar och att alla hjälper till i detta syfte. Till yttermera visso är övertidsersättning beskattad medan kompensationsledighet är obeskattad. Det borde vara en självklarhet att staten inte skall föreslå förändringar som medför minskade skatteintäkter på detta sätt. Det är anmärkningsvärt att ett förslag, vars effekter avseende kostnader och produktivitetsförluster har varnats för i ett flertal remissvar, framläggs i ett läge då staten manar till allmän återhållsamhet. Staten har inom eget ansvarsområde ålagt resp. myndigheter att genomföra ordentliga besparingar. Likaså har staten vidtagit eller övervägt drastiska åtgärder för att förmå kommuner och landsting att begränsa sina kostnader. Det kan inte vara rimligt att regeringen, när den i annat sammanhang har föreslagit ekonomiska sanktionsåtgärder mot kommuner och landsting, nu föreslår lagändringar som leder till nya kostnadsökningar för den kommunala sektorn. Enligt vår bestämda mening bör nya kostnadsövervältrande åtgärder på kommuner och landsting vara uteslutna. Ansträngningarna måste i stället inriktas på att få den svenska ekonomin i balans, och mot denna bakgrund bör det slags reformer varom här är fråga anstå. I remissvaren över utredningsförslaget återspeglas den splittrade bild som råder på arbetsmarknaden. Problemen varierar högst väsentligt mellan olika branschområden. Särskild kritik mot vissa detaljer i lagförslaget har riktats från detaljhandelns och servicenäringarnas organisationer. På bilservice- och transportområdet liksom inom byggsektorn finns speciella problem. Vi skall i denna motion inte närmare gå in på dessa detaljer med hänvisning till det förslag som vi framlägger i det följande. bör dock generellt undvika rättsliga regleringar, vars konsekvenser i det särskilda fallet eller på speciella områden inte kan förutses. För undvikande av oförutsedda kostnader bör en lagreglering av dylika arbetstidsfrågor ej ske utan liksom överlåtas åt parterna på arbetsmarknaden, och kostnaderna beaktas i samband med avtalsförhandlingar på området. Ett genomförande av regeringens förslag kommer att i hög grad ändra tidigare givna förutsättningar för arbete och produktion på ett sätt som leder till kostnadsökningar både för näringslivet och inom stat och kommun. Detta gäller bl. a. förslaget att betrakta alla ledighetsformer jämte kompensationsledighet som arbetad tid vid övertidsberäkning. Det borde vara uppenbart för regeringen som bl. a. initierat en översyn av ledighetslagarna vad det redan omfattande ledighetsuttaget har medfört i form av praktiska problem, kostnader och skattebortfall. Propositionen innebär alltså förändringar i förhållande till nu gällande ordning som inte bör regleras lagstiftningsvägen utan som lösas av berörda parter på arbetsmarknaden i samverkan. Information om arbetstidens förläggning, mertid för deltidsanställda och beräkning av övertid regleras bättre i kollektivavtal än genom generellt verkande lagstiftningsregler. Den största bristen i regeringens proposition är emellertid den bristfäl liga samhällsekonomiska analysen. Regeringen, som i annat sammanhang säger sig vilja vidta kraftfulla åtgärder för att åstadkomma balans i den svenska ekonomin, bör inte lägga fram lagförslag på arbetsmarknadsområdet, som riskerar att motverka sådana ambitioner. I vart fall borde åtminstone en allsidig belysning av förslagens kostnadskonsekvenser ha redovisats. Särskilt anmärkningsvärda är de kostnadsstegringar som kan väntas inom den kommunala sektorn, där tidigare uttryckt oro för volymutvecklingen. bör med anledning av propositionen göra ett särskilt uttalande om att lagförslag av här berört slag inte bör framläggas utan ingående samhällsekonomiska kostnadsanalyser. Det anförda leder till slutsatsen att bör avslå den föreliggande propositionen. Vissa arbetstidsregler bör dock samordnas i arbetstidslagstiftningen i syfte att nå förenklingar och ökad effektivitet. Vi förordar därför att arbetstidsfrågorna blir föremål för en förnyad utredning med parlamentarisk medverkan. I avvaktan härpå, samt på en mer omsorgsfull analys av kostnadsaspekterna, bör nuvarande lagstiftning på arbetstidsoch arbetsmiljöområdet tillämpas på sätt som sker. Med åberopande av vad som ovan anförts hemställer vi 1. att beslutar att avslå proposition 1981/82:154 om ny arbetstidslag, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om kostnadsökningar för kommuner och landsting, 3. att beslutar att hos regeringen anhålla om förnyad utredning av arbetstids- och arbetsmiljölagstiftningen i enlighet med vad som anförts i motionen. () H. () () () () () () () PER () () L. () ()