mot · G502371 · 1982-01-19 00:00:00 — ekonomi karaktäriseras fortfarande av en rad balansbrister. Den samlade efterfrågan från hushåll, företag, stat och kommuner är för stor i förhållande till den inhemska produktionen. Följden har blivit bl. a. stora och växande underskott i bytesbalansen och statsbudgeten, samt en hög inflationstakt. Det allvarliga är att problemen inte är konjunkturmässigt betingade, utan blivit strukturella. Traditionellt har man ju accepterat t. ex. bytesbalansunderskott under högkonjunkturår, då ett fullt utnyttjande av den inhemska produktionskapaciteten tvingat fram ökad import. På motsvarande sätt har man accepterat att statens budgetsaldo försämrats under lågkonjunktur, eftersom staten då förutsätts komplettera en privat efterfrågan, som är otillräcklig för att säkra full sysselsättning. tycks emellertid underskott i bytesbalans och statsbudget ha blivit permanenta företeelser, i såväl hög- som lågkonjunktur. Det allvarliga är att man riskerar att komma in i en ond spiral där ränteutgifterna växer så snabbt att det blir mycket svårt att undvika nya underskott, vilka i sin tur ger upphov till nya ränteutgifter osv. karaktäriserades av vikande efterfrågan, både från exportmarknaderna och från hemmamarknaden. Industriproduktionen föll med jämfört med nivån och arbetslösheten ökade successivt till . Även om devalveringen gav effekter både på orderingång från och leveranser till utlandet var minskningen av exporten under de tre första kvartalen så stor att den totala volymen föll något i jämförelse med 1980 - trots den låga nivån som följd av strejkerna detta år. Den svaga inhemska efterfrågan berodde till stor del på en restriktiv ekonomisk politik - med bl. a. diskontohöjning från till , sparprogram och höjningar av indirekta skatter - som bidrog till att hushållens disponibla inkomster föll med i reala termer. Syftet var primärt att minska importen, för att förbättra utrikesbalansen, och att förstärka statsbudgeten. Handelsbalansen förbättrades också med ca , men som följd av främst ökade ränteutgifter steg underskottet i transfereringsbalansen med ca , så bytesbalansunder skottet 1981 blev , vilket i sig ökar ränteutgifter med 1,. Statens budgetunderskott har fortsatt att öka, trots besparingsprogrammen. Ökningen av ränteutgifterna, dvs. en konsekvens av tidigare underskott, är en väsentlig förklaring till detta. Statsskuldräntornas andel har ökat. Den kommunala expansionen fortsatte också i obruten takt. Bruttonationalprodukten föll med , men den kommunala konsumtionen ökade med . förväntas visserligen medföra en exportledd konjunkturuppgång och ytterligare förbättring i handelsbalansen, men bytesbalansunderskottet kvarstår i stort sett oförändrat. Fortsatta sparåtgärder väntas inte kunna förhindra att budgetunderskottet stiger med ytterligare till under /83. Det tycks sålunda som om de under de gångna två åren vidtagna ekonomisk-politiska åtgärderna är otillräckliga. Devalveringen innebar en omedelbar förbättring av de svenska exportörernas konkurrenskraft, mätt som de svenska företagens exportpriser i relation till de utländska företagen. Problemet med för stor efterfrågan i förhållande till den inhemska produktionen kvarstår dock. Vad kan man göra? Strategin för den ekonomiska politiken är klar. Förutsättningar för en ökning av exporten och en minskning av importen måste skapas. Det innebär ökade investeringar i näringslivet och dämpad konsumtion. Den åtstramande politiken måste alltså fortsätta. har dock enbart den privata sektorn drabbats. Hushållens konsumtion förutses minska enligt finansplanen. Den privata konsumtionen har legat på en i stort sett nivå , medan den offentliga konsumtionen, framför allt i kommunerna, ökat i volym räknat. Investeringarna minskade med och väntas falla ytterligare . Även om det är positivt att exporten väntas öka , har alltså den inhemska efterfrågan en felaktig inriktning. Det är förmodligen ofrånkomligt med tanke på utrikesbalansen att fortsätta en restriktiv politik mot hushållen, men det framstår som än mer ofrånkomligt att hejda den offentliga sektorns expansion. Den snabba tillväxten av den offentliga sektorn har haft främst tre negativa effekter. För det första har skattetrycket ökat så mycket att det blivit en väsentlig produktionshämmande faktor. För det andra har den offentliga utgiftsexpansionen på olika sätt ökat inflationstrycket. För det tredje har den statliga och framför allt den kommunala verksamheten dragit till sig så mycket arbetskraft och kapital att industrins tillväxt hämmats, vilket bidragit till det växande underskottet mot utlandet. Det är därför naturligt att i första hand minska efterfrågan i den offentliga sektorn. Det innebär inte att man måste minska eller försämra den offentliga servicen, bara att man bibehåller den nuvarande höga nivån . Av statens utgifter stiger ca en tredjedel mer eller mindre automatiskt då konsumentprisindex stiger. En viktig post här är pensionerna. Denna automatik kan inte fortsätta. I de fall man vill behålla en indexreglering bör alla indexbundna utgifter i fortsättningen kopplas till nettoprisindex. En utveckling som accelererat är att kommunerna övertagit verksamheter i egen regi, t. ex. städning, renhållning, lastbilstransporter och snöröjning, som tidigare legat i privata händer. Det finns många exempel på att effektiviteten försämrats och överkapacitet byggts upp då konkurrens mellan privata företag ersatts med kommunalt monopol. Det vore mycket intressant att få en genomgång av möjligheter att överföra olika kommunala aktiviteter till privat verksamhet. Det är sannolikt att det finns stora besparingsmöjligheter här både för kommunerna och skattebetalarna. En ökad avgiftsfinansiering av offentliga tjänster framstår som alltmer angeläget. Myndigheterna skulle få en viktig finansieringskälla och, kanske framför allt, man skulle få en chans till realistisk uppskattning av efterfrågan. Då skulle man kunna avväga verksamhetens omfattning på ett bättre sätt. Det är ju allmänt känt att efterfrågan alltid är oändligt stor för varor då priset är noll. Det krävs emellertid också mer offensiva åtgärder. Som den angelägnaste åtgärden framstår en marginalskattereform värd namnet. Marginalskatten bör genast sänkas till högst . Det skulle verksamt bidra till att aktivera produktionsresurser. Eftersom extraförtjänster då inte skulle beskattas lika hårt som skulle utbudet av arbetskraft m. m. stiga. Viljan att byta arbete, bostadsort m. m. i förhoppning om att förbättra sin standard skulle även öka. En sådan marginalskattesänkning skulle emellertid innebära en relativt kraftig nettolöneökning för höginkomsttagarna. För de inkomsttagare som har stora ränteavdrag motverkas nettolöneökningen av de minskade avdragen som marginalskattesänkningen innebär. Eftersom många höga löner delvis är ett resultat av de höga marginalskatterna kan man hävda att man i samband med marginalskattesänkningen även bör sänka alla bruttolöner över en viss gräns, t. ex. . Sänkningen av marginalskatterna innebär ett inkomstbortfall för staten. Hur stort detta bortfall blir är svårt att beräkna. Det är inte omöjligt att den stimulerande effekten på arbetsviljan och produktionen blir så betydande att bortfallet i skatteintäkterna blir relativt begränsat. Inkomstbortfallet för staten bör kompenseras bl. a. genom ökad avgiftsfinansiering av statlig service. kan arbetslöshet bara bekämpas med investeringar. Inga statliga myndigheter eller fackliga funktionärer kan dock bättre än företagen själva leta fram lönsamma projekt. En riktig åtgärd vore att slopa bolagsskatten för . Slopandet av bolagsskatten gynnar endast de vinstgivande företagen, dvs. de mest livskraftiga delarna av näringslivet. Härigenom får åtgärden en gynnsam strukturell effekt. Slopandet av bolagsskatten skulle därtill möjliggöra att företagen tar fram dolda reserver genom att skriva upp nedvärderade tillgångar, vilket ökar kreditvärdigheten, något som kan få betydelse inte minst vid utlandsupplåning. Avskaffandet av bolagsskatten innebär ett skattebortfall på . En viktig uppgift för den ekonomiska politiken måste vara att minska oljeberoendet. hör till de mest oljeberoende länderna i världen. Oljenotan uppgår till av hela varugruppen. Oljan svarar för av hela energitillförseln, trots att har stora inhemska outnyttjade energitillgångar, främst vattenkraft och uran. Den på vattenkraft baserade elproduktionen kunde ökas med om alla exploaterbara vattenkraftsresurser utnyttjades. Det motsvarar av oljeimport eller mer än i dagens oljepriser. Har råd att avstå från den minskning av oljeimporten och ökning av sysselsättningen, framför allt i , som här är möjlig? Likaså skulle ett förbättrat utnyttjande av hetvattnet från kärnkraftverken - en inhemsk energikälla som tappas i sjön - ge både ett minskat valutautflöde och fler jobb. I stället för att som efter oljekrisen /74 satsa AMS-pengar i branscher och företag utan framtid, bör nu resurserna satsas på investeringar inom energiområdet, ett bättre utnyttjande av de inhemska energikällorna och ett ökat energisparande både i företagen och i hushållen. Arbetsmarknadspolitiken måste även inriktas på att öka rörligheten på arbetsmarknaden. Ett permanentande av olönsam produktion innebär i själva verket en väldig inkomstomfördelning till dem som arbetar i förlustföretag från resten av samhället - utan att sysselsättningen garanterats . De mycket kostsamma misstagen får inte - och kan inte mot bakgrund av budgetunderskottet upprepas. Åtgärder för att underlätta för ungdomar att komma in i arbetslivet är angelägna. Att ytterligare underlätta för provanställning och lärlingsutbildning är utomordentligt viktigt. De insatser som görs måste vara framåtsyftande, vara investeringar för framtiden. Skulle arbetslösheten växa oacceptabelt snabbt , vilket inte kan uteslutas, kan staten tidigarelägga byggande av vägar och broar. Sådana projekt kan snabbt avbrytas, utan skadliga effekter, när industrins investeringsvilja ökar igen. Med stöd av det anförda hemställs* 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående riktlinjer för den ekonomiska politiken, 2. att hos regeringen anhåller om utredning om vilka besparingsmöjligheter som skulle uppkomma vid överförande av olika kommunala aktiviteter till privat verksamhet. * Se även motionerna 1981/82:372-373.