mot · G5021691 · 1982-01-26 00:00:00 — m. fl. Avskaffande av skattesparandet, m. m. Sparandet i det svenska samhället måste öka kraftigt om vi skall kunna komma till rätta med de stora obalanserna i ekonomin. Större delen av sparandeunderskottet finns inom den offentliga sektorn. Men även hushållens sparande är för lågt. Inom ramen för den totala sparandebristen finns ett speciellt slags underskott, nämligen bristen på riskvilligt kapital för industrins utbyggnad. Slutsatsen är för vår del given. Ansträngningarna måste i betydande utsträckning inriktas på att förbättra statsfinanserna, öka det totala sparandet och tillgodose industrins behov av riskvilligt kapital. Den första borgerliga trepartiregeringen införde 1978 ett nytt, skattepremierat sparande, det s. k. skattesparandet. Sparandet kan ske dels på bank (skattesparkonton), dels i särskilda aktiesparfonder (skattefondkonton). Skattelättnaden i systemet medges i form av avdrag från den slutliga skatten, sparskattereduktion, med viss procent av de belopp som under inkomståret satts in på skattesparkonto eller skattefondkonto. Skattefondkontot är ett uppsamlingskonto för medel som successivt omvandlas till andelar i speciella aktiesparfonder. Enligt de ursprungliga reglerna medgavs skattereduktion av ett sparat belopp av högst . Reglerna för sparande på skattefondkonto har sedermera ändrats. Fr. o. m. 1981 medges avdrag av högst . Vidare öppnades möjlighet för anställda i ett företag eller inom en koncern att spara i en aktiesparfond som uteslutande placerar sparandet i värdepapper i det egna företaget eller koncernen. En förmån utöver skattereduktionen är att avkastningen av sparandet är helt skattefri. En förutsättning för skattelättnaderna är att sparandet binds utöver sparåret. Vår kritik av skattesparandet Vi socialdemokrater motsatte oss införandet av skattesparandet och har yrkat avslag på de utvidgningar som har genomförts. I en partimotion (mot. 1980/81:2062) med anledning av regeringens besparingsproposition våren 1 1981/82. 1981 yrkade vi att skattesparandet skulle avskaffas. Vår kritik mot systemet kan sammanfattas i fyra punkter. Skattesparandet stimulerar inte till nysparande Syftet med skattesparandet var enligt det ursprungliga regeringsförslaget att öka det totala sparandet i ekonomin. Vi har ifrågasatt om systemet verkligen skulle komma att få denna effekt. Vår kritiska hållning får nu anses bekräftad. Det egentliga nysparandet är av allt att döma synnerligen begränsat om ens något. Flera omständigheter talar för detta. I motion 1981/81:2062 framhöll vi att man på goda grunder kan anta att den ökade behållningen i skattesparandet motsvaras av en i huvudsak lika stor minskning av behållningen på andra konton. Detta har i allt väsentligt bekräftats av en undersökning som gjort för sparbankernas räkning. Till en del kan det också vara fråga om ett nysparande som även skattesparandet förutan skulle kommit till stånd. Vi antog alltså att vad som sker till stor del endast innebär en överflyttning av pengar från ett konto till ett annat. Men vi trodde inte att överflyttningen skulle ske på direkt uppmaning från bankerna, vilket tydligen är fallet. har distribuerat följande brev till sina kunder. Alla som har några tusen pä banken borde ställa ett par frågor till sig själv Hur länge kan jag låta pengarna stå kvar på banken? Hur intresserad är jag av att de växer ? För pengar som kan stå inne finns det nämligen numera en sparform som överträffar alla andra med god marginal. Den heter Skattefondkonto. Den innebär tre saker. av vad du sparar får du dra av på skatten. Du får spara . Allt du sparar placeras i aktier och hela värdetillväxten blir skattefri. Det är nästan för bra för att vara sant. Ägna åt den här foldern. Läs lite mera om Skattefondkonto. Det är lätt att upptäcka möjligheterna. Och sedan är det svårt att låta bli. Har de t ex pengar innestående på ett annat konto så kan du överföra dessa till Skattefondkonto. Anmälningskupong finns i foldern. Med vänliga hälsningar . Detta brev gör oss inte mindre övertygade än tidigare att skattesparandet inte är något annat än en karusell där pengar snurrar runt mellan olika konton utan att generera något nysparande. Ytterligare en omständighet av intresse för bedömningen av systemets spareffekt kan lyftas fram. Det gäller utvecklingen av hushållens sparkvot. Då skattesparandet verkligen sköt fart minskade i själva verket hushållens sparkvot. Det framgår av diagram 10 i vår partimotion om den ekonomiska politiken. Lönspardelegationen har i uppdrag att bl. a. göra en utvärdering av skattesparandets effekter på nysparandet. I en proposition (1980/81:45) aviserade dåvarande ekonomiministern att delegationen skulle lägga fram beräkningar av hur systemet har verkat. Utvärderingen har försenats gång på gång. Någon utvärdering har ännu inte presenterats. Enligt nu tillgängliga uppgifter blir den klar . Regeringen har emellertid redan bytt fot när det gäller att argumentera för aktifondsparandet. I propositionen (1980/81:45) med förslag till ändring i lagen om aktiesparfonder m. m. sägs att det för bedömningen av nyttan inte är avgörande huruvida en nettospareffekt uppnås. Det väsentliga anges vara att systemet bidrar till att ge ett tillskott av riskkapital. Denna omsvängning är anmärkningsvärd. Vi bestrider inte på något sätt behovet av ytterligare riskvilligt kapital, tvärtom. Men det finns förvisso lämpligare och för samhället billigare metoder att åstadkomma detta än genom skattesparandet. Vid utgången av var till skattesparandet anslutna ca 650 000 skattesparkonton, ca 300 000 skattefondkonton och ca 45 000 konton i företagsanslutna aktiesparfonder. Antalet konton uppgick alltså totalt till ungefär en miljon. Behållningen på kontona kan beräknas till sammanlagt , fördelade med på skattesparkonton, på skattefondkonton och på företagsanknutna konton. Insättningarna på dessa konton uppgick till 1 950 milj. kr., 1 100 milj. kr. resp. 175 milj. kr. Insättningarna , om sammanlagt , innebär för /83 ett inkomstbortfall för staten (i form av sparskattereduktioner) med ca 800 milj. kr. Inkl. skattefriheten för avkastningen kan insättningarna vid nuvarande diskonto beräknas kosta staten . Vi har då räknat med en marginalskatt på och att skattebefrielsen för räntor kan utnyttjas till . Varje insatt hundralapp kostar alltså staten . i minskade inkomster. Vid andra förutsättningar blir kostnaden en annan. 1* 1981182. Om insättningarna i skattesparandet stabiliseras nivå kommer sålunda skattebortfallet för staten att uppgå till . Men, som vi återkommer till senare, om man i fullfunktionsstadiet vill stimulera till fortsatt nettotillförsel av sparmedel till systemet, kommer kostnaderna för staten att öka ytterligare. Osunda inslag i aktiefondsparandet Den senaste ändringen av reglerna om aktiefondsparande, införandet av företagsanknutna fonder, har fått effekter som med fog kan ifrågasättas. har startat egna aktiesparfonder och erbjuder sina anställda lån på villkor att pengarna sätts in i fonden. Lånen motsvarar ofta den maximala insättning som får göras i systemet, dvs. /mån., och är inte sällan räntefria samt dessutom amorteringsfria. Dessa transaktioner premieras av staten med en skattereduktion på . och skattefrihet för avkastningen. Det kan ifrågasättas om den som amorteringsfritt lånar pengar som sätts in i systemet egentligen har kvalificerat sig för skattereduktion. Skattelättnaden är ju avsedd att vara en premie för ett sparande. Med hänsyn bl. a. till reglerna om beskattningsårets slutenhet och lagstiftningens uttalade syfte ligger det i sakens natur att sparandet skall ha skett under det inkomstår som skattereduktionen hänför sig till. Men den som lånat pengar och under inkomståret inte erlagt någon amortering har ju det året inte gjort någon sparprestation. Ändå medges han skattereduktion. Detta är enligt vår mening stötande. När det gäller företagens roll i sammanhanget kan vi inte underlåta att påpeka det anmärkningsvärda i att företag som brukar kräva avkastning på sina investeringar nu börjat låna ut pengar ränte- och amorteringsfritt. Det är däremot inte svårt att förstå de anställda som deltar i detta. De får ju en betydande skattelättnad utan någon som helst uppoffring . Det är mera anmärkningsvärt att regeringen stillatigande åsett hur de företagsanknutna fonderna ökat i antal och omfattning i huvudsak tack vare de räntefria eller subventionerade lånen. Men det finns nu anledning att understryka riskerna för dem som står i begrepp att ge sig in på dessa låneaffärer. Efter ett socialdemokratiskt initiativ i frågan aviserade budgetministern i en interpellationsdebatt i att reglerna för beskattning av räntefria eller subventionerade lån skall ändras. Budgetministern ville inte närmare gå in på hur reglerna kommer att utformas. Enligt vår mening är det uppenbart att förmånen i fråga bör jämställas med annan skattepliktig inkomst av tjänst. Det innebär högre inkomstskatt för den som åtnjuter förmånen av fri eller reducerad ränta från arbetsgivaren för att delta i skattesparandet. Detta bör göras klart för den som avser att ge sig in på skattesparandet på dessa villkor. Det ökade antalet skattefondkonton visar ingalunda att hushållen utan konstlade subventioner skulle vara intresserade av att satsa de stora belopp som strömmat till börsen . För det första motsvaras inte kursuppgången av någon jämförbar förbättring av företagens resultat och speglar därför inte en real ekonomisk utveckling. För det andra talar numera seriösa bedömare av börsen om systemet som ett kedjebrevssystem, där de som går in först (och i synnerhet de som i utgångsläget hade stora aktieposter) gör stora vinster. De som kommer in senare riskerar däremot att förlora stora belopp om och när aktiekurserna pressas av vikande tillströmning av kapital, eller när statsmakterna inser de fulla statsfinansiella konsekvenserna av systemet och tvingas avskaffa eller modifiera det. Vi kommer att med intresse följa utvecklingen för de företagsanknutna aktiesparfonderna. Skattesparandet kan ifrågasättas även från fördelningspolitiska utgångspunkter. Förmånerna i skattesparandet överstiger vida förmånerna av annat sparande. Det är därför intressant att studera dels vilka som är med i skattesparandet, dels vilka som gynnas mest av systemet. Många människor sparar inte alls. Den främsta orsaken är självfallet att de inte har råd. Men det finns också de som frivilligt väljer att konsumera hela sin inkomst. Banksparandet är trots det utbrett. Genomsnittsspararen har ca . på sitt konto. gjorde en stickprovsundersökning av skattespararna. Det visade sig att hälften av dem hade banktillgodohavanden som översteg . Detta är på intet sätt förvånande. Tvärtom bekräftar undersökningen vad vi alltid hävdat. Skattesparandet används endast i liten utsträckning av de breda löntagargrupperna. Det är ett system för dem som redan har pengar. Och det är ganska naturligt. Det är inte många vanliga löntagare som kan binda sitt sparande och ännu mindre så stora belopp som /mån. Avkastningen på de pengar som sätts in i skattesparandet är skattefri. Det innebär störst förmån för dem som har hög marginalskatt och dem som redan utnyttjat sparavdraget eller har tillräckligt stort underskott i förvärvskällan kapital. Detta är oftast en och samma grupp, höginkomsttagarna. Den vanlige löntagaren som - hypotetiskt - satte in . på ett skattefondkonto har , bortsett från skattereduktionen, ingen fördel av systemet jämfört med om han sparat på en vanlig bankräkning och varit berättigad till sparavdrag med , förutsatt att familjen inte haft annat sparande. En höginkomsttagare som redan utnyttjat sparavdraget eller har tillräckligt stort underskott i förvärvskällan kapital gör däremot en vinst på . jämfört med om han sparat i bank. En vanlig löntagare skulle i motsvarande situation få en skattelättnad på ca 3 700 I dessa exempel har förutsatts att totalavkastningen av aktierna i aktiesparfonderna är densamma som räntan på banksparande. I själva verket har avkastningen på aktierna blivit mycket större på grund av den allmänna kursuppgången. Följande exempel belyser hur orimligt systemet kan fungera i praktiken. fr. o. m. sätts . in i en aktiesparfond, sammanlagt /år. Pengarna har lånats eller flyttats över från ett bankkonto. Skattereduktion medges direkt med . Efter utgången av femte året efter sparåret kan man dessutom lyfta en skattefri avkastning på ca Avkastningen har beräknats enligt den räntesats som f. n. tillämpas för skattesparande i bank. (Men som framhållits ovan har värdet av andelarna i aktiesparfonderna i själva verket stigit mera.) Spararen har alltså tjänat ca (2 160 + 6 400 =) . trots att inget nysparande skett. Som jämförelse kan nämnas att den som sparar motsvarande belopp på en vanlig bankräkning och redan har utnyttjat sparavdraget skulle få ut sammanlagt ca . i ränta vid en marginalskatt på . Den som fr. o. m. 1982 sätter in (7 200 2 160 =) . i en aktiesparfond kan alltså skattefritt lyfta , förutom insatsen Året därpå kan han lyfta ett lika stort belopp osv. som nysparades sättas in i systemet igen, de . som nysparades etc. I den mån det tidigare förekommit verkligt nysparande i systemet kan man vara förvissad om att detta upphör när samma pengar kan sättas in i systemet igen med bibehållna skattelättnader. De subventioner som då behövs för att förhindra att systemet efter hand töms på sparmedel, som används för konsumtionsändamål, torde behöva bli gigantiska. Statens kostnader för systemet skulle behöva ökas ytterligare. Skattesparandet har då blivit en ren konsumtionsstimulans för de höginkomsttagare som omfattas av systemet. Kostnaderna betalas av den stora majoritet skattebetalare, främst låginkomsttagare och barnfamiljer, som inte är med i skattesparandet. Den tidpunkt då problemet aktualiseras rycker allt närmare. kommer det att vara möjligt att lyfta de medel som sparades 1979 - systemet var i full funktion. Vi har i inledningen till denna motion framhållit att ansträngningarna i betydande utsträckning måste inriktas på att förbättra statsfinanserna, öka det totala sparandet i samhället och tillgodose industrins behov av riskvilligt kapital. Denna genomgång visar att skattesparandet inte kan lämna ett positivt bidrag i något av dessa avseenden. Systemet är dessutom fördelningspolitiskt orättvist och utnyttjas i strid med lagstiftningens syfte. I finansplanen bestrider regeringen att kursuppgången för den svenska aktiemarknaden - störst i världen - skulle vara en konstlat framdriven utveckling. I stället hävdar regeringen att denna huvudsak är en följd av att skatteregler som särskilt hårt drabbat aktiesparandet delvis har eliminerats. Detta är ett märkligt påstående. Skattefondsparandet innebär subventioner som går längre än att endast slopa dubbelbeskattningen. Inte nog med att avkastningen - såväl direktavkastningen som värdestegringen - är helt fri från skatt. Dessutom medges en skattereduktion av det sparade beloppet. Detta är utan tvivel en snedvridande subvention av aktiesparandet, som till orimligt höga statsfinansiella kostnader lett till en konstlad kursuppgång. Denna är ohållbar och bäddar för kommande störningar på aktiemarknaden, som riskerar att drabba inte minst de människor som av regeringen lockats delta i skattesparandet. Det kraftigt subventionerade skattesparandet har gjort den svenska börsen till världens största statsbidragsbörs. Många människor lockas in i ett kedjebrevsliknande system. Det kommer oundvikligen att haverera, därför att ingen regering kommer att ha råd att betala ut de ständigt växande skattesubventioner som skattesparandet förutsätter. Med hänvisning till det anförda yrkar vi att skattesparandet avvecklas . Insättningar som gjorts före bör berättiga till förmåner enligt nu gällande regler. Det torde ankomma på utskottet att utarbeta erforderlig författningstext. Avskaffande av skattereduktionen för aktieutdelning beslutade om rätt till skattereduktion av mottagen aktieutdelning till den del utdelningen inte överstiger . för ensamstående och . för makar gemensamt. Skattereduktion kan alltså medges med högst . Ändringen motiverades med önskemålet att underlätta företagens anskaffning av riskvilligt kapital. Det är enligt vår mening tveksamt om ändringen fått denna effekt. Men allvarligare är att nu ytterligare ett steg tagits mot lindrigare beskattning av arbetsfria inkomster jämfört med arbetsinkomster. Även från fördelningspolitisk synpunkt är ändringarna oacceptabla. Nettot efter skatt för en låginkomsttagare ökar medan nettot för en höginkomsttagare nästan tredubblas. Detta är utmanande, särskilt som det genomförts en rad åtgärder som inneburit försämringar för vanliga löntagare, barnfamiljer, pensionärer, sjuka och handikappade. För att fullt ut kunna utnyttja skattereduktionen på aktieutdelning måste man inneha en aktieportfölj om ca . eller mera; givet är att portföljen har en avkastning som motsvarar den genomsnittliga avkastningen för alla börsaktier. För makar gäller det dubbla beloppet. Om man därtill lägger möjligheterna att uppnå skattebefrielse för aktieutdelning genom sparavdraget och systemet med aktiesparfonder uppnås maximal skattelättnad först vid aktieinnehav som överstiger ca . för ensamstående och ca . Det torde inte finnas mer än ca 10 000 hushåll i landet som har så stora aktieinnehav att de fullt ut kan tillgodogöra sig dessa skattelättnader. Dessa hushåll tillhör utan tvivel den mest välbeställda gruppen i samhället. Det finns onekligen skäl att ställa frågan, varför denna lilla privilegierade grupp skall beviljas stora skattelättnader när förslag läggs som innebär försämringar för de mest utsatta i samhället. Det är också anmärkningsvärt att regeringen i samband med att skattereduktionen för aktieutdelning infördes hävdade att förslaget hade en låginkomstprofil. Med hänvisning till vad vi nu anfört yrkar vi att skattereduktionen för aktieutdelning avskaffas fr. o. m. . Besparingen av vårt förslag kan beräknas till 250 milj. kr. Det torde ankomma på utskottet att utarbeta erforderlig författningstext. Den nu redovisade inställningen till skattesparandet betyder inte att socialdemokraterna är negativt inställda eller likgiltiga gentemot individuellt sparande. Den socialdemokratiska partikongressen tog ställning för att hushållens sparande bör uppmuntras och uppdrog åt partistyrelsen att utarbeta konkreta förslag på detta område. Som villkor för stimulanser av hushållens sparande angavs att de skall vara fördelningspolitiskt rättvist utformade och främst komma den stora gruppen av småsparare till del, att de skall vara enkla och överskådliga och avse alla typer av produktivt sparande samt att de så långt möjligt skall uppmuntra ett verkligt nysparande. Vidare måste åtgärderna utformas med hänsyn till det ansträngda statsfinansiella läget. Det finns också anledning att något beröra socialdemokratins principiella syn på aktiemarknaden och det individuella aktieägandet. Vi är positiva till att det enskilda aktieägandet breddas och blir jämnare fördelat än f. n. Vi är beredda att medverka till att finna former som kan göra detta möjligt. Detta bör dock ske på ett sådant sätt att det inte leder till en oönskad förmögenhetstillväxt hos innehavarna av stora aktieposter. Det är vidare ett socialdemokratiskt intresse att undvika alltför häftiga kursrörelser på aktiemarknaden. Vi vill inte slå undan benen för aktiemarknaden men inte heller medverka till en konstlad kursuppgång. Den kursuppgång som har ägt rum vilar delvis på en bräcklig grund, eftersom den inte återspeglar något uppsving i samhällsekonomin utan mera är en följd av de skattesubventioner som beslutades av Det ter sig för oss ironiskt att personer, som i andra sammanhang talar om marknadsekonomins fördelar och att politikerna inte bör störa dess funktionssätt, förespråkar att aktiemarknaden manipuleras med skattesubventioner. Slutsatsen är därför given. Den bästa garantin för en sund och blomstrande aktiemarknad är en stark och balanserad samhällsekonomi. Att återskapa samhällsekonomisk balans och ekonomisk tillväxt kommer att vara en huvuduppgift för socialdemokratin . Vårt arbete med att utforma lämpliga system för att stimulera hushållens sparande pågår f. n. Vi anser att samlat återkomma till denna fråga i annat sammanhang. Vi vill emellertid erinra om det förslag som vi 1980 förde fram som alternativ till regeringens förslag till utvidgade förmåner till aktiesparandet. Detta förslag uppfyller de krav partikongressen ställde på partiets sparstimulerande åtgärder. Vårt förslag innebar att det s. k. sparavdraget, som f. n. utgår med . för ensamstående och 1 600 för makar, skall utvidgas och göras om till en allmän sparskattereduktion. för ensamstående och . för makar skall enligt detta förslag medge en skattereduktion om , dvs. med högst 1 000 resp. . Detta innebär dels en utvidgning jämfört med nuvarande sparavdrag, dels ökad rättvisa, eftersom skattereduktionen blir lika stor för alla, oberoende av hur hög inkomsten och marginalskatten är. Denna typ av sparstimulanser är generell, dvs. den gäller i princip avkastningen på alla typer av sparande, inkl. utdelning på aktier. Vi vill i detta sammanhang också erinra om vårt förslag om ett särskilt fribeiopp på . vid förmögenhetsbeskattningen för den del av förmögenheten som utgörs av objekt som - till skillnad från t. ex. fastigheter, bostadsrättslägenheter och företag - beskattas till sitt fulla värde. Vad vi närmast tänker på är bankmedel, aktier och obligationer. Fribeloppet bör endast kunna utnyttjas i de fall ifrågavarande del av förmögenheten utgörs av ett positivt nettosparande, dvs. sedan avdrag gjorts för alla låneskulder. Vårt förslag innebär en rättvisare behandling av de förmögenhetsobjekt som beskattas till sitt fulla värde. De sparstimulerande åtgärder som vi f. n. arbetar med kommer att utformas så att de kostnadsmässigt ryms inom ramen för de kostnader som skattesparsystemet nu innebär för statsbudgeten. Förslagen kommer således inte att medföra någon ökad belastning på budgeten. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att beslutar avveckla det s. k. skattesparandet i enlighet med vad som anförs i motionen, 2. att beslutar avskaffa skattereduktionen för aktieutdelning i enlighet med vad som anförs i motionen. () () () () () () ()