mot · G5022352 · 1982-03-25 00:00:00 — Så har varit fallet med gruv-, stål- och skogsindustrin, där antalet nedläggningar varit stort och minskningen av antalet arbetstillfällen betydande. Konsekvensen har blivit att mycket av det som vunnits första hälft nu återigen riskerar att gå förlorat. Flera skogslän befinner sig i en allvarlig kris. sjönk skogslänens andel av landets befolkningstillväxt. hade fem av de sju skogslänen befolkningsminskning. minskade industrisysselsättningen i skogslänen med 20000. Det svarar mot tre fjärdedelar av alla industrisysselsatta i . sjönk antalet kvinnor i industrin med 8200. De kvinnor som kom ut på arbetsmarknaden fick i stor utsträckning deltidsarbete. Ökningen av ungdomsarbetslösheten har varit avsevärt högre i skogslänen än i landet som helhet. I svarar ungdomen för av länets arbetslösa. Ett nytt och allvarligt inslag under den ekonomiska nedgångsperiod, som vi har upplevt under de borgerliga regeringarna, är att de industriella strukturproblemen också med full kraft har drabbat södra och . Varven, träindustrin och tekoindustrin är de främsta exemplen på detta men också delar av verkstadsindustrin har drabbats liksom byggnadsverksamheten, som har en strategisk betydelse för viktiga delar av komponentindustrin. Den industriella krisen i landets sydligare delar har medfört att de regionalpolitiska stödformerna i betydligt större utsträckning än har använts för att lösa uppkommande sysselsättningsproblem. ERU har visat att stödet till vad som tidigare kallades den grå zonen växte mycket snabbt . Till detta kommer att övriga smärre och temporära stödområden började ta i anspråk allt större andelar av lokaliseringslånen och deras inbyggda räntesubventioner. föll således inte mindre än av lokaliseringslånen på grå zonen och övriga stödområden i . Målsättningen ligger fast. Förverkligandet kräver en fast ekonomisk politik Det finns sålunda uppenbara risker för att den regionala obalansen kommer att förvärras. Det är inte bara så att sysselsättningsläget i skogslänen har försämrats. Till detta kommer att befolkningen i ökar i allt snabbare takt. svarade för av landets befolkningsökning. var folkökningen i större än vad den var i hela landet. ökade sitt befolkningstal . Utvecklingen ställer därmed i blixtbelysning de utfästelser som gjorde om dels tillskapande av 400000 nya arbetstillfällen, varav en betydande del i skogslänens industri, dels en målmedveten dämpning av storstadsområdenas tillväxt. I denna situation vill vi med all kraft understryka, att de övergripande mål för regionalpolitiken, som en gång har formulerats av socialdemokratin och stadfästs av statsmakterna, skall gälla också de undersysselsatta delarna av landet. Målet skall vara att människorna i dessa regioner skall erbjudas likvärdiga sysselsättningsmöjligheter och en likvärdig tillgång till social, kommersiell och kulturell service samt en god miljö. Målsättningens förverkligande kräver genomgripande åtgärder i hela den svenska ekonomin, som förts in i ett läge med allvarliga balansrubbningar i form av låg produktionstillväxt, hög inflation, låga industriinvesteringar, strukturkriser och hög arbetslöshet, framför allt bland ungdomen. Socialdemokratin avser att häva dessa obalanser genom sina i annat sammanhang framlagda program för ekonomisk expansion och ökad produktionskraft, baserad på ett fullt utnyttjande av våra arbetskraftstillgångar. Grunden för denna utveckling skall läggas genom en näringspolitik som syftar till en planmässig utveckling av den svenska industrisektorn. Vi har tidigare i motionen framhållit, att industrin spelar en strategisk roll i arbetet på att långsiktigt restaurera vår ekonomi. Vi måste återskapa jämvikt i bytesbalansen, vilket ställer krav på en kraftig ökning av industriproduktionen. En sådan är inte möjlig utan en påtaglig ökning av industrins investeringar. Genom investeringar och teknisk förnyelse kan dels befintliga produktionsenheter hållas effektiva, dels nya enheter byggas upp. På detta sätt skapas ånyo förutsättningar för en kraftfull regionalpolitik i de sysselsättningssvaga delarna av landet. Regionalpolitik i en kärv ekonomi Vi måste emellertid realistiskt räkna med att det kommer att ta avsevärd tid innan den svenska ekonomin återigen har vunnit en sådan styrka att regionalpolitiken kan få möjligheter att arbeta under samma goda förutsättningar som första hälft. Arbetet med att sanera ekonomin är en långsiktig uppgift som kommer att sätta sin prägel på den ekonomiska politiken . För regionalpolitikens del betyder detta att den kommer att få konkurrera om det samhällsekonomiska utrymmet med en rad andra angelägna områden. Därtill kommer att nästan alla de faktorer, som utgör basen för en framgångsrik regionalpolitik, är kraftigt försvagade och kommer att vara det under den närmast överblickbara framtiden. Den senaste finansplanen visar med all önskvärd tydlighet att expansionskraften har försvunnit på praktiskt taget alla områden. Under det närmaste året kommer sysselsättningen inom industrin att vara svag och även om industriproduktionen skulle öka kommer de starka rationaliseringssträvandena i industrin att motverka en ökning av sysselsättningen. Inom den privata tjänstesektorn och byggnadsverksamheten väntas en betydande sysselsättningsminskning. Även i den offentliga sektorn kommer den tidigare starkt positiva utvecklingen att brytas. fortsätter industriinvesteringarna att gå ned. Investeringarna minskade och beräknas minska med . Dessutom visar primärkommunemas och landstingens sammanlagda investeringsplaner på en markerad neddragning av investeringsvolymen. Det finns ingenting som talar för att dessa negativa tendenser kommer att brytas på något avgörande sätt . De starkt försämrade förutsättningarna för regionalpolitiken, som den borgerliga politiken medfört, leder till två väsentliga slutsatser, nämligen dels att tillgängliga regionalpolitiska resurser i allt väsentligt reserveras för de svårast utsatta områdena i norra medan strukturproblem i främst bör angripas med industripolitiska åtgärder, dels att de regionalpolitiska insatserna i norra koncentreras till skogslänen och inriktas på att bygga upp ett antal starka, robusta arbetsmarknader. Regionalpolitiken måste renodlas Det regionalpolitiska stödsystemet utvecklades ursprungligen för att motverka den kraftiga befolkningsomflyttning som skedde i spåren av den genomgripande rationaliseringen i jord- och skogsbruket. Syftet var att ge impulser till en industriell expansion i de berörda områdena för att motverka en alltför långtgående befolkningsuttunning och för att tillförsäkra de kvarboende en tillfredsställande samhällsservice. Mot denna bakgrund prioriterades de områden, som främst präglades av denna grundläggande strukturproblematik, dvs. framför allt skogslänen. Det underströks redan vid det lokaliseringspolitiska stödsystemets införande att lokaliseringspolitiska insatser utanför dessa områden borde göras med största försiktighet. har stödområdet utvidgats och gradvis förskjutits alltme har stödområdena en sådan avgränsning att de inbegriper nära nog en tredjedel av industrin, mätt i antalet sysselsatta. Och det stöd som har utgått till de södra stödområdena har haft en betydande volym. har en betydande del av lokaliseringsstödet gått till företag utanför det ursprungliga stödområdet. Den ökande andelen lokaliseringsstöd i södra och har ett direkt samband med den strukturkris som flera av våra traditionellt starka industribranscher har genomgått och som medfört allvarliga sysselsättningsstörningar på ett stort antal orter. ERU:s undersökningar visar, att lokaliseringsstödet i stor utsträckning har utnyttjats för att lösa problemen i basindustrins krisbranscher, t. ex. i stålindustrin. Detta har ofta krävt omfattande medelstill skott. I stödområde 2 svarar sålunda den femtedel beslut som avser stöd med mer än 5 milj. kr. för av det totala stödet. I övrigt har lokaliseringsstödet blivit något av ett universalmedel för att lösa uppkommande sysselsättningsproblem. Det har använts för att revitalisera näringslivet i orter, som drabbats av enstaka, men kännbara företagsnedläggningar eller för att bredda ensidiga orters näringsliv i förebyggande syfte. Stödet har använts både för att åstadkomma nyetableringar och för att främja tillväxten i redan befintliga företag. I det förra fallet har detta, enligt ERU, inneburit att de lägst prioriterade områdena kommit att konkurrera med de högst prioriterade om samma begränsade antal lokaliseringsbara projekt. Och i senare fallet har det i många fall inneburit att industripolitiska problem har hanterats med regionalpolitiska instrument. ERU har för sin del dragit slutsatsen att problemen i i stor utsträckning är av den arten att de bör angripas med industripolitiska eller/ och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Även LO har i kongressrapporten för 80-talet dragit liknande slutsatser. I rapporten framhålls att en stor del av samhällets regionalpolitiska resurser kommit att användas för att lindra konjunkturelit eller strukturellt betingade svårigheter för enstaka företag eller orter, även om anläggningarna varit lokaliserade i södra eller . LO anser att sådana anpassningsproblem, om de är av måttlig omfattning i förhållande till arbetsmarknadens allmänna utveckling i området, inte i första hand bör betraktas som regionalpolitiska problem utan i stället som kortsiktiga störningar, som bör mötas genom ett tidsbegränsat omvandlingsstöd av industripolitiskt slag. Sådana stödinsatser kan dessutom nedbringas till ett minimum om samhället förfogar över en aktiv och långsiktig näringspolitik. Vi instämmer i den principiella bedömning som ERU och LO har gjort. Redan i vår partimotion om arbetsmarknadspolitiken till 1980/riksdag underströks det olämpliga i att strukturella problem i södra och hade angripits med instrument som utformats för att motver ka långsiktiga sysselsättnings- och befolkningsproblem. Vi framhöll att utnyttjandet av de regionalpolitiska stödformerna måste ses som ett uttryck för brist på långsiktig strategi och avsaknad av verktyg i den strukturpåverkande näringspolitiken. Genom att realisera den målmedvetna industripolitik som vi i olika sammanhang har förordat blir det också möjligt att renodla de regionalpolitiska stödformerna och förbehålla dem för de områden som har en långsiktigt sviktande befolkningsutveckling, påtaglig undersysselsättning och ett geografiskt oförmånligt läge. I den nuvarande situationen, som präglas av en nästan total brist på framförhållning från regeringens sida inför de strukturella förändringarna i industrin och avsaknad av instrument för att verkningsfullt angripa problemen, är det dock inte möjligt att nu vidta radikala förändringar i det regionalpolitiska stödet till orter i södra och . Under en övergångstid måste lokaliseringsstödet få utnyttjas också i dessa områden i vissa fall. Vi återkommer till denna fråga i samband med behandlingen av frågan om stödområdenas avgränsning. Resurserna koncentreras till skogslänen. Av skäl som vi har angett måste de knappa resurser, i form av kapital och lokaliseringsbara företag, som kommer att stå till förfogande i allt väsentligt förbehållas de norra delarna av landet. I den nuvarande situationen är det också nödvändigt att utnyttja de tillgängliga, begränsade resurserna så effektivt som möjligt inom de berörda områdena så att de insatser som görs kommer största möjliga antal människor till godo. Redan i det förslag till regionalpolitisk! handlingsprogram, som den socialdemokratiska regeringen framlade till riksdag och som sedermera godkändes av framhölls att man inom vaije län borde prioritera ett antal större, väl differentierade och robusta arbetsmarknader som kunde utgöra ryggraden i länens näringsliv och ett stöd för omgivande, mindre arbetsmarknader. Skälen till detta ställningstagande var flera. En differentierad arbetsmarknad ger motståndskraft mot strukturförändringar, inte minst för mindre och medelstora företag. Den ger också utrymme för ett yrkesval för såväl män som kvinnor med hänsyn till deras utbildning och yrkeserfarenheter. De senaste årens utveckling har ytterligare förstärkt kravet på en ändamålsenlig koncentration av resurserna. Den förda regionalpolitiken har i vissa fall inneburit att mycket känsliga isolerade arbetsmarknader med ett eller ett fåtal dominerande industriföretag har tillkommit. Man får räkna med att flertalet av dessa företag förr eller senare får strukturproblem. Den intensiva utländska konkurrensen gör nämligen att livslängden hos industriprodukterna blir allt kortare. Behovet av förnyelse ökar. Erfarenheterna visar att det är mycket svårt att uppnå detta utan mer eller mindre allvarliga störningar i sysselsättningen. På en större arbetsmarknad finns det bättre förutsättningar för dem som drabbas att få en alternativ sysselsättning. De över stora delar av landet förbättrade pendlingsmöjligheterna underlättar också strävandena att bygga upp något större och mera robusta arbetsmarknader. Här kan nämnas att antalet pendlande över kommungräns var ca 375000 personer. Motsvarande tal var ca 490000 och ca 665000. Det är sannolikt att pendlingen har fortsatt att öka. Om vi lyckas bygga upp ett antal robusta arbetsmarknader i skogslänen kommer det att innebära en anpassning till det familjemönster som har vuxit fram , dvs. att alla vuxna har rätt till eget förvärvsarbete. Därmed kommer också behovet av flyttning ut ur regionen att minska. Människorna får ökade möjligheter att stanna kvar i sin hemtrakt, splittring av familjer minskar och om flyttningar ändå blir nödvändiga kan de ske över kortare avstånd. En god tillgång på arbetstillfällen i den egna regionen kommer genom att minska den påtvingade rörligheten också att avdramatisera frågan om en geografisk rörlighet över länsgränserna. Viss rörlighet kommer att vara nödvändig om svensk industri skall kunna utvecklas och om den enskilde skall kunna förverkliga sina önskemål fullt ut. Syftet med regionalpolitiken har heller aldrig varit att minska rörligheten som sådan utan att minska utflyttningen, totalt sett, från landets norra delar. Slutsatsen för socialdemokratins del blir sålunda att vi i fortsättningen bör inrikta de strategiska satsningarna inom såväl privat som offenlig sektor på ett begränsat antal bärkraftiga, större arbetsmarknader, som bygger på en stabil tätort men som också kan nås av ett betydande antal människor genom pendling och goda kommunikationer. Till de större orter i skogslänen, där förutsättningarna för att skapa väldifferentierade och robusta marknader finns bör man överväga att ställa specialdestinerade insatser till förfogande. Investeringsfonderna kan vara lämpliga att använda i detta syfte. Sådana arbetsmarknader blir också stödjepunkter och en stimulans för omgivande lokala, mindre arbetsmarknader. Regionalpolitiken byggs på detta sätt upp med utgångspunkt från samverkan mellan orter när det gäller olika funktioner. Sambandet och samverkan mellan orter skjuts i förgrunden i politiken framför den grundsyn, som innebär att man ser orterna som isolerade enheter. Slå vakt om basnäringarna i norr Redan i det inledande avsnittet om en nationell regionalpolitik betonade vi att regionalpolitiken måste spela över ett brett register och att alla samhällssektorer måste engageras om vi skall kunna förverkliga de regionalpolitiska målen. Vi vill kraftigt understryka att det är av fundamental betydelse för den regionala balansen i skogslänen att man slår vakt om och 3 1981182. utvecklar de basnäringar och basindustrier som fortfarande utgör grundvalen för sysselsättningen i dessa områden. Vi kommer aldrig att kunna klara den regionalpolitiska målsättningen om vi utlämnar dessa näringar åt marknadskrafternas spel eller om staten som ägare underlåter att utveckla sina egna företag. Jordbruket har alltid spelat en viktig roll för sysselsättning och ekonomi i de sju s. k. skogslänen. Området omfattar en femtedel av åkerarealen i och där finns inemot en tredjedel av samtliga jordbruksföretag i landet. har socialdemokratin ägnat stor uppmärksamhet åt jordbrukets utveckling och fortbestånd i norra . Under de socialdemokratiska regeringarna genomfördes en rad åtgärder i detta syfte. har ett särskilt prisstöd till mjölkproduktionen utgått. riksdag beslutade om ett väsentligt utökat prisstöd till mjölken och en vidgning av stödet till kött- och fläskproduktion. Jordbruksrationaliseringen i denna del av landet har varit föremål för särskilt stöd. riksdag fattade också beslut om särskilt investeringsstöd till jordbruk med begränsade utvecklingsmöjligheter. Förbättringarna har verksamt bidragit till att dämpa nedläggningstakten i jordbruket inom områden, där jordbruket har stor betydelse för sysselsättning och utkomst. riksdagsbeslut om jordbrukspolitiken underströk jordbrukets stora regionalpolitiska betydelse och att detta krävde särskilda insatser i norra både i fråga om prisstöd och rationaliseringsåtgärder. Vid riksdag framhöll jordbruksutskottet att åtskilliga skäl talade för en mera övergripande och parlamentariskt förankrad översyn av stödet till jordbruket i norra . Vid en sådan översyn borde man undersöka vilka krav den regionalpolitiska utvecklingen ställer när det gäller produktionsvolym och stödåtgärder. ställde sig bakom utskottets utlåtande. Regeringen har fullföljt riksdagsbeslutet att tillsätta en parlamentarisk utredning som kommer att få se över hela det statliga stödet till jordbruket i norra . Utredningen får på detta sätt möjligheter att ta ett helhetsgrepp över alla de frågor som har betydelse för jordbruksbefolkningen: prisstödet, investeringsfrågorna, rationaliseringen och förhållandet till glesbygdsstödet. Det ger förhoppningsvis förutsättningar för att utarbeta en samlad plan för jordbruket i skogslänen. Enligt vår mening skulle ett genomförande av de förslag, som vi förde fram i motion till 1981/riksdag om jordbruket i vara av stor betydelse ur regionalpolitisk synpunkt. Våra förslag skulle ge nytillträdande jordbrukare möjlighet att ägna sig åt jordbruk, även om de inte kan förvärva eller har ärvt jordbruket. Eftersom den borgerliga riksdagsmajoriteten avslagit våra förslag upprepar vi dem . som vi uttrycker vår tillfredsställelse över att jordbruksfrågorna i skogslänen nu blir föremål för ett samlat grepp, måste vi konstatera att jordbruket förefaller vara den enda näringsgren av betydelse för invånarna i skogslänen, där den borgerliga regeringen anser det vara erforderligt med en målmedveten planering och framförhållning. I skarp kontrast härtill framstår regeringens attityd till skogsnäringen, där handlandet präglas av passivitet och planlöshet, trots näringens utomordenligt stora regionalpolitiska betydelse för sysselsättningen både i glesbygd och tätort. Det är alldeles uppenbart att en otillräcklig avverkning, eftersläpning av återväxtåtgärder, röjningar och gallringar har medfört en akut råvarubrist för många industrier. Tusentals arbetare och tjänstemän har drabbats av arbetslöshet. Den regionala balansen har rubbats eller hotas i många orter runt om i skogslänen. Mot denna bakgrund anser vi det vara motiverat att också i en regionalpolitisk motion slå fast principerna för en socialdemokratisk skogspolitik. En planerad hushållning under samhällets ledning måste syfta till att skogsmarkens produktionsförmåga tas till vara så att det ger så många arbetstillfällen som möjligt. Skogsnäringens utveckling måste styras mot ett uthålligt skogsbruk, en tryggad sysselsättning och en regional balans. För att uppnå detta har vi i annat sammanhang framlagt ett samlat handlingsprogram för skogsnäringen och konkreta åtgärder för att främja näringens utveckling. Vi har bl. a. krävt en lagstadgad möjlighet att ålägga skogsägare avverkning, skärpt skogsvårdslagstiftning, obligatoriska skogsbruksplaner, insatser för att förbättra ägandestrukturen och ökade resurser för den statliga skogsvårdsorganisationen. Vi har också krävt en utredning om ekonomiska styrmedel för att uppnå en bätte skogsvård, jämnare avverkning och tryggare sysselsättning. Dessa förslag är inte bara näringspolitiskt motiverade. Deras genomförande kommer också att få en väsentlig regionalpolitisk betydelse för att trygga sysselsättningen i alla delar av skogslänen. Sambandet mellan industripolitik och regionalpolitik illustreras också på ett påtagligt sätt av de senare årens utveckling inom basindustrierna, som alltid svarat för en betydande del av sysselsättningen i skogslänen. svarade sålunda den råvarubaserade industrin för av den totala sysselsättningen i medan motsvarande andel för riket som helhet var . De strukturella kriserna har särskilt hårt drabbat gruvindustrin, stålindustrin och skogsindustrin, som spelar en dominerande roll för sysselsättningen på många håll i skogslänen. Både av industripolitiska och regionalpolitiska skäl avvisar vi den låtgå-politik som ofta präglat regeringens handlande på dessa områden och som ställt många orter i en katastrofsituation. Vi förordar i stället ett aktivt industripolitiskt samhällsengagemang för att främja utvecklingsbara delar av basnäringarna och differentiera näringslivet för att därmed trygga sysselsättningen och förbättra den regionala balansen. Enligt vår mening måste sålunda skogsindustrins fortsatta strukturom vandling planeras på ett målmedvetet sätt. Denna industri har en helt avgörande regionalpolitisk betydelse i norra . Orter och regioner är i många fall för hela sin existens beroende av branschens företag. Därför måste den nuvarande planlösheten ersättas av ett aktivt samhällsengagemang för att främja skogsindustrins utveckling och därigenom trygga sysselsättningen och förbättra den regionala balansen i vårt land. Därför har också den partimotion vi tidigare framlagt fått en stark regionalpolitisk profil. Vi kräver sålunda att utvecklingen sker i sådana former och i en sådan takt att sysselsättningen kan hävdas och att de berörda orternas överlevnad inte sätts i fara. Politiken måste inriktas på en samordning och samverkan rörande de stora övergripande besluten, t. ex. vad avser nedläggningar, kapacitetshöjande investeringar, förändringar i produktionsinriktning och inte minst i sysselsättningen. Vad som sagts gäller också i hög grad för stålindustrin. I vår partimotion till fjolårets riksdag framhöll vi att en förutsättning för att sysselsättningen på stålorterna skall kunna tryggas och svensk stålindustri skall kunna utvecklas är att branschens resurser utnyttjas rationellt i alla produktionsled. Erfarenheten visar att separata lösningar inom de enskilda företagen leder till okontrollerad utslagning av produktionsenheter på stålorterna och minskad sysselsättning. Det är därför också av regionalpolitiska skäl angeläget att statsmakterna aktivt medverkar i strukturomvandlingen inom stålindustrin. En mera samordnad planering är nödvändig inom såväl handelsstål- som specialstålindustrin. Inom ett område är en samverkan över hela fältet särskilt nödvändig och brådskande. Det gäller metallurgin och den därtill knutna råvaruförsörjningen. Vad gäller det helstatliga , , har vi föreslagit olika åtgärder för att stärka företagets utvecklingsmöjligheter och därmed trygga sysselsättningen på de berörda orterna. Med hänsyn till stålindustrins regionalpolitiska betydelse har vi i olika sammanhang aktualiserat frågan om sysselsättningen på bruksorterna. Vi vill nu återigen understryka att kraftfulla åtgärder måste vidtas för att hejda den pågående utarmningen av dessa orter. Även på detta område har regeringen varit uppseendeväckande passiv. I den av oss föreslagna branschplaneringen för stålindustrin har därför sysselsättningsplaneringen getts högsta prioritet. Ny sysselsättning måste tillföras bruksorterna för att kompensera bortfallet vid stålverken och för att ge orterna en mera differentierad och därmed mindre känslig arbetsmarknad. Liksom övriga basindustrier spelar gruvindustrin en dominerande roll för sysselsättningen på många orter, inte minst i .