mot · G5021285 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1285 förste vice talmannen m. fl. Ersättningen för vård på privat sjukhem Det är angeläget att patienter som behöver långvarig vård på sjukhem får en rimlig valfrihet mellan sjukhem och enskilda sjukhem. Endast en mycket liten del av kostnaderna för sjukhemsvården - . per vårddag - betalas ut via sjukförsäkringen. Den ekonomiska osäkerheten har bidragit till att mycket få enskilda sjukhem tillkommer, trots att kostnaderna i regel ligger betydligt lägre än vid landstingens sjukhem och behovet är mycket stort. Ett sätt att åstadkomma en större mångfald i vårdutbudet vore att låta en större del av kostnaden också för den slutna sjukvården betalas via sjukförsäkringen i stället för som genom landstingsskatt. Med ett sådant system, där vårdpengen kan sägas följa patienten, skulle patienterna få större valfrihet, nya vårdformer skulle lättare kunna prövas och landstingen skulle avlastas till förmån för den kvalificerade akutsjukvård som måste ske i landstingens regi. Vad avses med privatisering? Från en rad olika håll anförs att en privatisering av vårdsektorn skulle vara orättfärdig och därför med alla medel måste motarbetas. Mer sällan förekommer någon definition av vad som avses med privatisering. Alla partier i vårt land torde vara överens om att motarbeta ett system där de välsituerade med plånbokens hjälp kan köpa sig erforderlig vård medan andra får avstå från detta. Riksdagsbeslutet att fritidspraktiserande läkare skulle få ansluta sig till sjukförsäkringen var ett viktigt steg bort från ett sådant system, eftersom det innebar att patienter med tillgång till fritidspraktiserande läkare ej längre behövde betala hela den verkliga kostnaden för besöket. Införandet av tandvårdsförsäkring 1973 var ett annat sådant steg. I några sammanhang förekommer dock alltjämt en slags ransonering med plånboken, som när det gäller möjligheten att få t. ex. ortopedkirurgisk operation utförd vid privat sjukhus. Köerna till sådan operation är mycket långa i många landsting, som väntetiden upplevs som utomordentligt besvärande för patienten. En del landsting betalar därför bidrag till operationen vid det privata sjukhuset, andra gör det inte. Möjligheten att få en sådan operation till stånd hänger då på patientens ekonomiska förhållanden. Detta är givetvis djupt otillfredställande. 1 1981/82. Den form av privatisering - om nu detta begrepp skall användas - som förespråkas från moderata samlingspartiets sida innefattar åtgärder för att öka den enskildes valfrihet mellan offentliga och enskilda vårdgivare, i syfte att bl. komma till rätta med kvarstående orättvisor (som i exemplet ovan), lättare få fram alternativa vårdformer, motverka ett landstings- eller kommunalt monopol inom vården i fråga om utbildning, barnomsorg osv. I moderata samlingspartiets stora partimotion skisseras bl. a. ett system med vårdbidrag/-ersättning där vårdpengen följer barnet. Föräldrarna kan sedan använda vårdbidraget som viss ersättning för sitt inkomstbortfall om de själva vårdar barnet eller som bidrag till en mer marknadsmässig ersättning till den privata dagmamman eller barnflickan eller för att betala en motsvarande större delen av de verkliga kostnaderna för en plats inom den kommunala barnomsorgen. Inom ramen för nuvarande bidrag till den kommunala barnomsorgen skulle det allmänna på så sätt ge föräldrarna en större möjlighet att välja det alternativ de föredrar, oberoende av deras egen ekonomiska situation. Inom sjukvården gäller ett system där vårdpengen från sjukförsäkringen kan sägas följa patienten, nämligen i fråga om öppen läkarvård, tandvård och sjukgymnastisk behandling. Samma ersättning betalas ut från sjukförsäkringen för en och samma tandvårdande behandling, vare sig patienten besöker en tjänstetandläkare eller en privatpraktiserade tandläkare. Patientens egen avgift för behandlingen är också densamma i båda fallen. Patienten får på så sätt full valfrihet i ekonomiskt avseende mellan vård hos offentlig eller privat vårdgivare. (För besöket hos praktikern måste patientens egen avgift tillsammans med ersättningen från försäkringen täcka hela kostnaden, vid besöket hos tjänstetandläkaren räcker inte detta utan får bidra med ytterligare ca . Men patienten betalar trots detta lika mycket för besöket i båda fallen.) När det gäller öppen läkarvård eller besök hos sjukgymnast är förhållandet likartat. (I denna motion bortses från de problem som bl. a. nyetableringsförbudet för tandläkare medför.) En rimlig valfrihet borde på motsvarande sätt åstadkommas även inom den slutna sjukvården, inte minst i fråga om sjukhemmen, där ett betydande utbyggnadsbehov alltjämt föreligger. Den vårdpeng som i dessa fall betalas ut från försäkringen (. ) täcker endast en mycket liten del av de verkliga kostnaderna för vården, som vid de landstingsdrivna hemmen uppgår till betydligt mer än . Eftersom ytterst få patienter har sådana tillgångar att de själva skulle kunna betala återstoden av kostnaden blir de enskilda sjukhem som finns helt beroende av bidrag från landstingens sida. Detta motverkar också tillkomsten av nya enskilda sjukhem. Enligt vår mening är det i högsta grad önskvärt att åstadkomma en rimlig valfrihet också på sjukhemssidan på motsvarande sätt som i frågan om öppen sjukvård, tandvård och sjukgymnastisk vård. En valfrihet på för patienten lika villkor skulle inte bara vara ägnad att bättre tillgodose långvarigt sjuka med olika önskemål och behov, vilka gör mångfald i vårdutbudet motiverad, det skulle också vara den utan jämförelse bästa garantin för hög kvalitet på vården. Om en patient av någon anledning inte är nöjd med vården hos en vårdgivare skulle han ha möjlighet att välja vården vid ett annat hem, som kanske drivs på ett sätt som motsvarar just hans speciella behov och önskemål. Till detta kommer att kostnaderna för vården vid enskilda vårdhem regelmässigt är betydligt lägre än vid motsvarande landstings- eller kommundrivna hem. I en ekonomisk situation där knappa resurser måste användas så effektivt som möjligt är det nödvändigt att välkomna och underlätta enskilda initiativ också på den slutna vårdens område för att förbättra tillgången på vård såväl kvalitativt som kvantitativt. Starka skäl talar därför för att man låter utreda möjligheterna att låta en större del av de verkliga vårdkostnaderna också för den slutna sjukvården betalas via sjukförsäkringen i stället för som medelst landstingsskatt. Vårdpengen från sjukförsäkringen skulle exempelvis följa driftkostnaden hos enskilda sjukhem och betalas ut med samma belopp vare sig patienten vårdas på enskilt eller landstingsdrivet sjukhem eller sjukhus. Patienten skulle med ett sådant system få större valfrihet. Landstingen skulle avlastas till förmån för sådan vård som rimligtvis måste ske i landstingens regi (huvuddelen av den slutna akutsjukvården m. m.). Alternativa vårdformer på sjukhemssidan skulle lättare kunna prövas. Vi är medvetna om att det av oss beskrivna systemet innebär en omfördelning av kostnaderna från direkt skatt i form av landstingsskatt till socialförsäkringssektorn. Dessa aspekter måste givetvis ingå i utredningsuppdraget. Med hänvisning till det anförda och till avsnittet Enskild vårdverksamhet under rubriken i moderata samlingspartiets stora partimotion hemställs att hos regeringen anhåller om utredning innebärande att en större del av kostnaderna för vård på sjukhem och sjukhus betalas via sjukförsäkringen i stället för med landstingsskatt i syfte att öka patienternas valfrihet. () () G. () i