mot · G5022158 · 1982-02-12 00:00:00 — m. fl. Förslag till lag om preskription av skattefordringar m. m. 1981/82:96) I propositionen föreslås en ny lag om preskription av skattefordringar m. m. Den nuvarande ordningen med två skilda preskriptionssystem för skatter, tullar och avgifter - dvs. att preskription sker antingen enligt de allmänna reglerna om tioårig preskription eller enligt de särskilda föreskrifterna i uppbördslagen - ersätts enligt förslaget med ett enhetligt system. Den femåriga preskriptionstiden enligt uppbördslagen föreslås gälla för i princip alla skatter, tullar och allmänna avgifter. Preskriptionstiden skall i regel räknas från utgången av det kalenderår då fordringen förföll till betalning. Den femåriga preskriptionstiden kan under vissa förutsättningar utsträckas. Den får sålunda förlängas med om gäldenären saboterat indrivningen genom att ha gjort sig av med egendom i syfte att försvåra det allmännas möjligheter att få betalt. Förlängning får också ske om gäldenären har hållit sig undan eller stadigvarande vistats utomlands. Beslut om förlängning fattas i dessa fall av länsrätten. Preskriptionstiden förlängs också om kronofogdemyndigheten skriftligen medger att gäldenären helt eller delvis betalar sin skuld efter den ordinarie preskriptionstidens utgång. I sådana fall inträder preskription vid utgången av det kalenderår då betalningen skall vara fullgjord enligt medgivandet. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Enligt förslaget skall de nya bestämmelserna gälla även för fordringar som vid ikraftträdandet inte har preskriberats enligt äldre bestämmelser. Den föreslagna lagstiftningen grundas på ett betänkande av utredningen om säkerhetsåtgärder i skatteprocessen (USS). Kommitténs förslag har i huvudsak lagts till grund för propositionen. På några punkter avviker emellertid propositionen från betänkandet. Vi kan på ett undantag när acceptera dessa avvikelser. Det gäller vilken tidsrymd ett beslut om förlängning av preskriptionstiden bör omfatta. Enligt kommitténs förslag skall den ordinarie preskriptionstiden under i propositionen angivna förutsättningar kunna förlängas med en fast period . Förlängningstiden är maximerad till , vilket alltså kräver fem särskilda beslut. I propositionen föreslås en total förlängningstid och att beslutet om förlängning redan från början skall avse hela perioden. Det är enligt vår mening av stor betydelse att kronofogdemyndigheternas verksamhet kan bedrivas utan tidspress. Preskriptionstiden måste därför ha en sådan längd att myndigheterna ges verkliga möjligheter att utverka mer eller mindre frivilliga betalningar från gäldenärerna och endast i undantagsfall skall behöva sätta in så ingripande åtgärder som konkursansökan eller liknande. Å andra sidan bör tiden avpassas så att negativa psykologiska effekter på gäldenärernas betalningsvilja undviks. En gäldenär som utan eget förvållande hamnat i den situationen att han inte kan fullgöra sina betalningsförpliktelser får inte ges den uppfattningen att han praktiskt taget aldrig kan bli fri från en skatteskuld. Preskriptionsreglerna bör mot denna bakgrund ges sådant innehåll att skillnad görs mellan s. k. normala indrivningsärenden och fall, där gäldenären visar betalningsovilja eller söker sabotera kronofogdemyndighetens indrivningsverksamhet. I detta avseende går enligt vår mening propositionen inte tillräckligt långt. Övervägande skäl talar för kommitténs förslag på denna punkt. Regeringens förslag innebär förvisso en förlängning av preskriptionstiden jämfört med nuvarande förhållanden. Men preskriptionstiden bör kunna förlängas ytterligare i särskilt grova och utstuderade fall av indrivningssabotage. I dessa fall har gäldenären inte sällan genom sitt illojala beteende lyckats undandra samhället tillgångar av så stort värde att han utan svårigheter kan leva av dem, oftast utomlands, som krävs för preskription enligt regeringsförslaget. Enligt vår mening talar starka skäl för att man ytterligare bör avskräcka från och försvåra indrivningssabotage. Den som ägnar sig åt sådan verksamhet bör än enligt regeringsförslaget kunna bli föremål för indrivningsåtgärder. Det skall inte gå att genom illojala beteenden undandra sig sin betalningsskyldighet utan en kraftig reaktion från samhällets sida. Förlängningsperioden bör därför bestämmas till . Den totala preskriptionstiden blir då . Av främst billighetsskäl bör tiden inte sättas längre. Som jämförelse kan nämnas att ordinarie preskriptionstid på civilrättens område är för konsumentfordringar och i övrigt, med möjlighet till oändlig förlängning genom särskilda åtgärder från borgenärens sida som bryter preskriptionen. Beslutet om förlängning bör enligt vår mening inte, som föreslås i propositionen, avse hela förlängningsperioden. Genom att begränsa beslutet till torde förutsättningarna att förmå gäldenären att göra rätt för sig öka. bestäms inte preskriptionstiden längre än nödvändigt. Detta är ett argument som regeringen snuddar vid i annat sammanhang i propositionen. De administrativa svårigheterna av tvååriga beslutsperioder bör inte överdrivas. Vi föreslår alltså att den ordinarie preskriptionstiden under de i propositionen angivna förutsättningarna skall kunna förlängas och att ett beslut om förlängning skall avse en period . Det torde ankomma på utskottet att utarbeta erforderlig författningstext. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att , med avslag på proposition 1981/82:96 i motsvarande del, beslutar om förlängning av preskriptionstiden för skattefordringar m. m. i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () () ()