mot · G5022550 · 1982-05-13 00:00:00 — 1981/82:2550 m. fl. Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /83, m. m. (kompletteringsproposition) (prop. 1981/82:150) Industriutvecklingen var klart sämre i än i övriga industriländer. I motionen betonas några av orsakerna till de strukturella problemen i svensk ekonomi. Lönsamheten och soliditeten har trendmässigt fallit i industrin. Den offentliga sektorns tillväxt har på flera sätt bidragit till balansproblemen. De kraftigt ökade subventionerna till företagssektorn har förhindrat den nödvändiga anpassningen av svensk industris produktionsinriktning till nya konkurrensförhållanden. I den reviderade finansplanen har regeringen på ett värdefullt sätt preciserat viktiga krav på den ekonomiska politiken. Dessa preciseringar från regeringens sida visar att det föreligger en samlad borgerlig ekonomiskpolitisk strategi. Om vi i skall komma till rätta med våra balansproblem, måste den ekonomiska politiken inriktas på att dels förbättra konkurrenskraften för svensk industri, dels hålla tillbaka den offentliga utgiftsexpansionen. En förbättring av industrins konkurrenskraft och lönsamhet är nödvändig för att vi skall kunna återta en del av de andelsförluster vi gjort i världshandeln . Vi måste spara på de offentliga utgifterna inte för sparandets egen skull utan för att bereda utrymme för en expansion i den konkurrensutsatta sektorn och därmed för ökad export. För att underlätta den konkurrensutsatta sektorns expansion krävs också att subventioneringen av näringslivet minskar. Avvecklar vi subventionerna förbättras vår ekonomis strukturella anpassningsförmåga, och därmed underlättas tillväxten. De av regeringen föreslagna byggstimulanserna har nödvändiggjorts av skatteförslagets hämmande effekter på byggbranschen. Moderata samlingspartiet säger nej till detta och föreslår i stället en marginalskattesänkning som inte motverkas av löneavgifter, avdragsbegränsning och urholkat inflationsskydd. De föreslagna arbetsmarknadspolitiska insatserna avser åtgärder för . Att redan nu besluta om särskilda insatser för beredskapsarbeten m. m. är inte motiverat. Genom finansfullmakten på har regeringen möjlighet att hålla hög beredskap för snabba åtgärder. Den socialdemokratiska ekonomiska politiken innebär att budgetunderskottet nonchaleras. Socialdemokraterna har systematiskt gått emot de borgerliga partiernas besparingsförslag och i stället förordat ökade utgifter. har socialdemokraterna sagt nej till besparingar på nästan , räknat på helår. förordas ökade utgifter för t. ex barnomsorg, arbetsmarknadspolitik och stöd till krisbranscher. Stora belopp skall också satsas på olönsamma offentliga investeringar. För har socialdemokraterna föreslagit skatteökningar på . Detta i kombination med införandet av löntagarfonder, som om de genomförs ökar skatten med ytterligare , kommer att få starkt negativa effekter på svenskt näringsliv. I motionen redogörs för löntagarfondernas negativa inverkan på ekonomi. Dynamiken i näringslivet går förlorad. Utvecklingen av mindre företag hämmas och nyföretagandet motverkas. Facket kommer att få dominerande inflytande över hela det svenska näringslivet. Därmed går utvecklingen mot en ekonomi med stark politisk styrning av de centrala delarna av ekonomin. Marknadsekonomin undergrävs, och konsumentens inflytande begränsas. Moderata samlingspartiet föreslår att skall uttala sig mot införandet av kollektiva löntagarfonder. Socialdemokraternas förordande av en expansiv politik och införandet av löntagarfonder innebär bara att vi skjuter de nödvändiga anpassningsåtgärderna och att marknadsekonomin allvarligt försvagas. De problem som svensk ekonomi brottas med kommer med en sådan politik att förvärras och kräva än större och mer drastiska ingrepp och åtgärder. Moderata samlingspartiet vill inte medverka till en sådan ansvarslös och lättsinnig politik. För industriländerna blev något av ett förändringarnas decennium. Den ekonomiska expansion som följde efter det bromsades upp . Medan den genomsnittliga årliga tillväxten under det årtiondet har legat på , blev motsvarande siffra för 1970-talet 3,. Inflationen accelererade från drygt 3 till mellan de båda årtiondena. Bristen på anpassningsförmåga i industriländerna medförde att de två oljekriserna, framväxten i de nya industriländerna och andra förändringar på den världsekonomiska arenan kom att få allvarliga effekter. Den nya situationen med högre energipriser och lägre priser på importerade produkter från de nya industriländerna ledde till att kravet på flexibilitet och anpassning i ekonomierna starkt ökade. Dessa krav möttes emellertid av en bristande vilja till omställning i industriländerna. Man valde i stället att genom subventioner och protektionism motverka den nödvändiga anpassningen. steg råoljepriserna från till ca per fat. Oljeprishöjningarna var koncentrerade till främst två perioder: 19731974 och 19791980 (se diagram 1). Den snabba prisstegringen på olja påverkade industriländerna på flera sätt. För det första steg inflationen. Olika grupper i samhället försökte kompensera sig för de ökade oljepriserna, vilket ledde till att inflationen låg kvar på en hög nivå. För det andra uppstod ett bytesbalansunderskott i industrivärlden. Detta berodde på den s. k. terms-of-trade-förlust som de höjda oljepriserna medförde. Denna verkade neddragande på efterfrågan och därmed också på tillväxt och sysselsättning. För det tredje reagerade de ekonomisk-politiska beslutsfattarna på olika sätt. En del länder valde att i enlighet med föra en expansiv politik. Det var i huvudsak några små länder, däribland , som beträdde den vägen med kraftiga konkurrenskraftsproblem som följd. Andra länder valde att föra en mer kontraktiv och stram ekonomisk politik för att komma till rätta med den höjda inflationstakten. En snabb industrialisering i vissa utvecklingsländer ledde till framväxten av s. k. nya industriländer. Dessa länder kan inom vissa branscher genom låga priser, i enlighet med sina komparativa fördelar, konkurrera ut motsvarande verksamhet i industriländerna. Detta leder till ökade krav på omställningar. erbjuder dessa länder en växande marknad särskilt för investeringsvaror. Bristen på flexibilitet har lett till en svår arbetslöshet i OECD-området. Likaså är inflationstakten besvärande och ett hinder för en ökad tillväxt. Dämpningen av inflationstakten har också gått långsammare efter den andra oljekrisen. Eftersom låg inflationstakt är en förutsättning för att komma till rätta med strukturella brister, öka tillväxten och trygga sysselsättningen ges kampen mot inflationen högsta prioritet i de flesta industriländer. utgör härvidlag ett undantag. Alltsedan president tillträdde har man bedrivit en traditionell keynesiansk efterfrågestimulerande politik. Ökade statliga utgifter bedöms som ett sätt att komma till rätta med tillväxt- och arbetslöshetsproblemen. Trots de offentliga insatserna steg arbetslösheten i från 1,6 miljoner personer till drygt 2 miljoner . har dock valutasituationen återigen förvärrats med en press uppåt av räntorna som resultat. Budgetunderskottet i har ökat. Detta uppgick till budget. För innevarande budgetår väntas det öka till . Redan nu pekar också prognosen på att det vid fortsatt expansion kan komma att uppgå till ca 1983. I samband med att dessa siffror blev kända deklarerade , att växande budgetunderskott är ett hot mot sysselsättningen . Detta uttalande tolkas allmänt som att den socialistiska regeringen måste tänka om och föra en mer restriktiv politik, i likhet med de flesta andra . Ett annat fenomen i världsekonomin som uppträtt och är turbulensen på de finansiella marknaderna. När inflationen dämpats efter den andra oljekrisen, har de nominella räntorna tenderat att förbli höga. Därmed har realräntan stigit, vilket är ovanligt i denna fas av konjunkturcykeln. Räntornas utveckling torde komma att bli avgörande för styrkan i den kommande konjunkturuppgången. Särskilt oroande är utvecklingen i , där budgetunderskotten tenderar att växa, vilket bidrar till att pressa upp realräntan. Vi ansluter oss i huvudsak till den prognos som presenterats i den reviderade nationalbudgeten. Den innebär att den internationella utvecklingen blir sämre än vad som tidigare förutsetts. Tillväxten i stannar vid ca 0,mot tidigare antagna 1,1982. Nominella priser på lätt råolja från 1970 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 Källa: SIND. Sedan den reviderade nationalbudgeten utarbetats har dessutom situationen på oljemarknaden förändrats. Oljepriserna på den s. k. spot-marknaden har återigen stigit. Även priset på Nordsjöolja har pressats upp något. Inte heller har den internationella räntenivån och dollarkursen visat någon klar fallande tendens. Därmed riskerar den internationella konjunkturuppgången att bli ytterligare försenad. Det är slutligen anmärkningsvärt att den reviderade finansplanen inte uppmärksammar det hot mot världsekonomin som det växande antalet länder med betalningssvårigheter innebär. Utöver har flera statshandelsländer problem med att klara räntor och amorteringar på sin utländska Även vissa utvecklingsländer befinner sig i en utsatt position. Ca 20 länder omförhandlar f. n. sina krediter. Betalningssvårigheterna stryper möjligheten till nya krediter, och detta i sin tur verkar nedhållande på den internationella handeln. 1970-talets problem har i många avseenden varit desamma i som i övriga industriländer. Till betydande del har dessa problem sammanhängt med utvecklingen i vår omvärld. De höjda oljepriserna och nedgången i världshandeln drabbade liksom övriga industriländer. Men även om andra länder också hade stora svårigheter, finns det knappast något industriland som fick en sämre industriutveckling än . Detta belyses tydligt av diagram 2, som visar industriproduktionens utveckling i och . Industriproduktionen i och 1972-1981. * 1970 - 100 Kälta: SCB och . Moderata samlingspartiet har i sina motioner 1981/82:8 och 1981/82:2018 redovisat de väsentligaste orsakerna till de mycket kraftiga balansbrister som f. n. kännetecknar vår ekonomi. Den följande beskrivningen av den svenska utvecklingen koncentreras därför i huvudsak på några av de strukturella problemen för framtiden. Den otillräckliga investeringsutvecklingen är en av orsakerna till att den industriella tillväxttakten i varit lägre än OECDgenomsnittet. Den svagare investeringsbenägenheten beror i sin tur på en rad faktorer. Den trendmässigt försämrade lönsamheten och soliditeten inom näringslivet har lett till återhållsamhet med investeringar. Lönsamheten har dessutom trendmässigt fallit i industrin, medan den har hållit sig väl uppe i en del övriga sektorer, framför allt inom finansiella företag, fastighets- och byggnadsföretag. Att den relativa lönsamheten på investeringar förskjutits till övriga sektorers fördel påverkar investeringsviljan i industrin negativt. Den snabbt växande offentliga sektorns resursanspråk är en annan orsak till den svaga investeringsutvecklingen. Den offentliga utgiftsexpansionen har åtföljts av en fortlöpande skärpning av skattetrycket. Det svenska skatteoch bidragssystemets utveckling har fått negativa följder på löntagarnas och företagarnas vilja att arbeta, spara och investera. Den svenska ekonomin har därmed successivt förlorat den flexibilitet och anpassningsförmåga som den hade . En tredje väsentlig orsak till våra strukturproblem är att de internationella relativpriserna har förändrats på ett för vårt land ogynnsamt sätt. Näringslivets produktionsstruktur är därmed inte anpassad till vad som långsiktigt är i överensstämmelse med våra komparativa fördelar. Detta tar sig bl. a. uttryck i att vissa av nyckelbranscherna som t. ex. varv, järn- och stålindustri, tekoindustri m. m. är internationellt konkurrenskraftiga. En betydande del av förklaringen till de bestående problemen i den svenska ekonomin är den bristande förmågan att genomföra den nödvändiga strukturella anpassningen. De relativprisförändringar som skett inom näringslivet till nackdel för bl. a. de nämnda krisbranscherna nödvändiggör en omstrukturering av vår ekonomi. klarade den svenska ekonomin inte dessa omstruktureringskrav. Ett viktigt element i denna brist på strukturanpassningsförmåga har varit den växande subventioneringen av bl. a. krisbranscherna. Ökade subventioner ha lett till att produktionsresurser har låsts fast i krisindustrier som varvsoch järn- och stålindustrin. Även inom vissa av de skyddade sektorerna i ekonomin ökade subventioneringsgraden kraftigt . Framför allt växte subventionerna till bostadssektorn och livsmedelssektorn. Den snabbt växande subventioneringsgraden har inneburit en relativ diskriminering av den icke krisdrabbade industrin. Subventioneringen innebär att resurser har förts över till de skyddade sektorerna i ekonomin samt till de nämnda krisbranscherna. Hade inte dessa transfereringar skett skulle en större del av den totala efterfrågan ha riktats mot de friska delarna av industrin. Dessutom skulle arbetskraft och kapital i större utsträckning ha funnits tillgänglig för de livskraftiga företagen. Subventionerna bidrog med andra ord till en undanträngning av industriell verksamhet . Ett motiv för subventionerna har varit den svaga utvecklingen i den ej Det har varit svårt att låta gamla företag och anläggningar avvecklas, innan nya och expansiva företag kommit fram. Så länge krisföretagen inte tillåts försvinna, blir det emellertid ingen expansion i de övriga företagen. Skälet till detta är framför allt att en alltför långsam utfasning av icke konkurrenskraftig verksamhet på ett konstlat sätt håller uppe lönenivån i hela industrin, vilket verkar tillbakahållande på de annars expansiva företagen. Industriomvandlingsprocessen kan sägas ha två sidor. Å ena sidan föreligger det ett stort behov av att ersätta icke konkurrenskraftiga industriföretag som på grund av relativprisförändringar är internationellt konkurrenskraftiga. Å andra sidan har expansionen i potentiellt konkurrenskraftiga industrigrenar ej kommit till stånd bl. a. på grund av en fortgående sänkning av lönsamhet och soliditet. Av central betydelse för möjligheter att bryta den negativa industriutvecklingen är att samspelet mellan avvecklingstakten i den krisdrabbade delen av industrin och förnyelsetakten i den expansiva delen återställs. Ju snabbare en ny industriell verksamhet kan utvecklas, desto lättare blir det att avveckla gammal kapacitet. Lönsamhet och strukturomvandling i industrin Källa: : 14. I diagram 3 åskådliggörs hur lönsamheten hänger ihop med strukturomvandlingen i industrin. Kurvan anger en hypotetisk fördelning av räntabiliteten i industrins olika branscher. Vi har en mycket stor spridning av lönsamheten mellan svaga och framgångsrika industribranscher. Nollinjen har hamnat mycket högt i vår ekonomi på grund av att toleransen för vinster i de framgångsrika företagen minskar från samhällets och löntagarnas sida. Det har lett till att en ökad andel av industrin fått lönsamhetsproblem som expansionskraften i de livskraftiga industriföretagen har sjunkit. Om vi har extra stora krav på en snabb omvandlingstakt i industrin, måste den relativa kostnadsnivån i den expansiva delen av industrin vara relativt lägre än i konkurrensländerna, om expansionstakten inom denna del av industrin skall hållas uppe på en tillräckligt hög nivå. Under den senare delen av var behovet av att ersätta icke konkurrenskraftig kapacitet mycket stor. Av olika skäl kom detta inte att ske med negativa effekter för den strukturella anpassningen som resultat. För att vi skall komma till rätta med ojämvikten i bytesbalansen, krävs det att vi genomför åtgärder för att förbättra den strukturella anpassningsförmågan. Detta innebär bl. a. att vi måste tillåta icke konkurrenskraftig produktion att läggas ned. I avstämningen av långtidsutredning Tillväxt eller stagnation (SOU 1982:14) anges tre alternativa utvecklingsvägar för ekonomi . Alternativ I bygger på förutsättningen att full sysselsättning skall råda 1985. Vidare antas att balans skall nås i utrikesbetalningarna . Detta har antagits innebära ett underskott motsvarande av BNP 1985. Den senare målsättningen innebär endast en mindre förbättring i jämförelse med underskott, vilket uppgick till ca 2,av BNP. Utredningen betonar dock att det strukturella underskottet detta år var betydligt större. Alternativ I innebär således en ekonomisk utveckling där den svenska ekonomin når fullt kapacitetsutnyttjande utan att bytesbalansunderskottet försämras räknat . En sådan utveckling kräver att tillväxten blir exportledd. För att detta skall komma till stånd krävs en förbättring av konkurrenskraften innebärande en sänkning av relativpriserna med räknat . Detta motsvarar en något större relativprissänkning än den som devalvering beräknas ge upphov till. Den snabba exporttillväxten kräver enligt utredningen i sin tur en snabb tillväxt i den konkurrensutsatta sektorn. Den genomsnittliga sysselsättningen i industrin förväntas öka med 19000 personer . För att bereda utrymme för denna tillväxt krävs fortsatt återhållsamhet i övriga delar av ekonomin. Den offentliga konsumtionen ökar endast med 0,, medan den privata konsumtionen får öka med 0,räknat . Alternativ II har byggts upp från två utgångspunkter. För det första har exporten antagits växa i takt med den internationella marknadstillväxten, dvs. vi varken återvinner eller förlorar marknadsandelar. För det andra har det antagits att den strama politik vad gäller inhemsk efterfrågan som förs i alternativ I och också fullföljs i alternativ II. Restriktionerna på ekonomins utbudssida har i detta alternativ antagits bli bestående och en strukturomvandling mot potentiellt expansiva branscher väntas inte komma till stånd. Företagen kommer därmed inte att kunna utnyttja devalveringen. Industrins produktionstillväxt blir lägre än i alternativ I, vilket leder till en fortsatt nedgång i industrisysselsättningen. Mot bakgrund av den strama politiken blir en kraftig ökning av arbetslösheten oundviklig i detta alternativ. Även bytesbalansen försämras i förhållande till alternativ I genom att industriexpansionen uteblir. En åtstramning av konsumtionen leder i detta alternativ till en sänkning av den totala produktionstillväxten, ofullständigt kapacitetsutnyttjande, stigande arbetslöshet och växande bytesbalansunderskott. I alternativ lil har politiken antagits bli inriktad på att skapa full sysselsättning genom offentlig expansion och ökat bostadsbyggande. Detta alternativ leder enligt utredningen till att industriproduktionen endast växer mer än i alternativ II, trots den kraftiga ökningen av inhemsk efterfrågan. Exporten utvecklas svagt vilket leder till ett växande bytesbalansunderskott, som 1985 uppgår till ca 5,av BNP. Den fortsatta ökningen av offentlig konsumtion och offentliga subventioner leder till ett växande budgetunderskott. Detta uppgår i utredningens kalkyler till 1985, vilket motsvarar 13,av BNP. De tre alternativen sammanfattas i sina huvuddrag i tabell 1. Utredarna understryker nödvändigheten av en strukturell anpassning i den svenska ekonomin. En sådan sker i alternativ I men inte i alternativen II och III. Vid oförändrad struktur i den svenska ekonomin står valet på kort sikt mellan ökade underskott å ena sidan och ökad arbetslöshet å andra sidan. I ett något längre perspektiv är det inte möjligt att upprätthålla full sysselsättning genom växande underskott. En utveckling enligt alternativ III kommer att nå en punkt där underskotten inte längre blir hanterliga. Den kraftiga expansionen måste då avlösas av mycket hård åtstramning, varvid arbetslösheten ökar kraftigt även i detta alternativ. En strukturanpassning är sålunda en förutsättning för en bestående full sysselsättning. Tabell 1 Sammanfattning av de tre alternativen i Tillväxt eller stagnation Bytesbalans procent av BNP Källa: : 14. Utredarna pekar på det nära sambandet mellan subventionspolitiken och strukturell anpassning. I det av utredarna förordade alternativet I förblir subventionerna ungefär oförändrade nominellt, vilket innebär en mindre real neddragning. Eftersom ekonomin och vissa branscher varit inställda på en fortgående ökning, innebär detta en betydande omställning. Utredarna frågar sig emellertid om denna neddragning är tillräcklig för att ge en positiv ekonomisk utveckling. Man menar att en kraftigare neddragning av subventionerna kombinerad med sänkta skatter och eventuellt också reduktion av budgetunderskotten skulle ge en snabbare omställning av ekonomin mot en mera långsiktigt hållbar struktur (SOU 1982:14 s. 70). Risken med en fortsatt hög subventionsgrad är att den nödvändiga omställningen ej kommer till stånd på grund av att impulserna till omställning blir svaga och att vi hamnar i alternativ II med svag industriexpansion som följd. Moderat politik för tillväxt ekonomi är i obalans. En förutsättning för att vi skall komma till rätta med problemen är tillväxt. Moderata samlingspartiet redovisar inga enkla lösningar på dagens problem. Det finns inga genvägar till återvunnen styrka. Om vi skall komma till rätta med våra balansproblem, måste den ekonomiska politiken inriktas på att dels förbättra konkurrenskraften för svensk industri, dels hålla tillbaka den offentliga utgiftsexpansionen. En förbättring av industrins konkurrenskraft och lönsamhet är nödvändig för att vi skall kunna återta en del av de andelsförluster vi gjort i världshandeln . Vi måste spara på de offentliga utgifterna inte för sparandets egen skull utan för att bereda utrymme för en expansion i den konkurrensutsatta sektorn och därmed för ökad export. Genom en återhållsam offentlig utgiftspolitik underlättar vi för den utlandskonkurrerande sektorn att rekrytera den arbetskraft som behövs för att öka produktionen. En lägre offentlig efterfrågan minskar också risken för att den offentliga sektorn skall bli löneledande. Skär vi ner de offentliga utgifterna ökar också utrymmet för reala löneökningar. Detta underlättar avtalsförhandlingarna och medför att risken för konflikter eller för inflationsdrivande avtal minskar. De som hävdar att vi i nuvarande sysselsättningsläge bör avstå från att spara i de offentliga utgifterna bortser från att budget- och bytesbalansunderskotten begränsar vår ekonomisk-politiska handlingsfrihet. Det går inte att ersätta alltför låg utländsk efterfrågan med en ökning av den offentliga efterfrågan. För att underlätta den konkurrensutsatta sektorns expansion krävs också att subventioneringen av stora delar av näringslivet minskar. Subventionerna till olika sektorer av den svenska ekonomin har som nämnts i avsnittet om den svenska utvecklingen kraftigt ökat. Denna subventionspolitik har förhindrat den nödvändiga anpassningen av svensk industris produktionsinrikt ning till nya konkurrensförhållanden. Alltför stor kapacitet har byggts upp i verksamheter där vi är internationellt konkurrenskraftiga. Avvecklar vi subventionerna, förbättras vår ekonomis strukturella anpassningsförmåga, och därmed underlättas tillväxten. Den uppgift som står framför oss är inte omöjlig, men den kräver ökad vilja till omställning och flexibilitet. I den fundamentala obalanssituation ekonomi nu befinner sig måste en avveckling av det strukturella bytesbalansunderskottet bli ett övergripande mål. Fortsätter bytesbalansunderskottet att växa kommer vi att tvingas in i ett läge, där vi drastiskt måste lägga om politiken. Ju längre vi skjuter anpassningen framför oss, desto svårare blir det att ta itu med problemen. Vi ansluter oss till de krav som anges för uppfyllandet av alternativ I i avstämningen av långtidsutredning (Tillväxt eller stagnation, SOU 1982:14). Utredningen innehåller i huvudsak en riktig analys av den svenska ekonomins problem inför 1980-talet. Vi vill dock sträva efter att i stort sett nå balans i utrikesbetalningarna . Utredningen innebär ett stöd för den politik som moderata samlingspartiet gett uttryck för i tidigare motioner om den ekonomiska politiken.