mot · G5021567 · 1982-01-25 00:00:00 — En allmän ungdomsgaranti bör införas enligt följande. Sedan alla ansträngningar uttömts att skaffa ungdomar arbete bör det åligga arbetsgivarna på varje större arbetsplats att inrätta ett särskilt ungdomsarbete per varje 50-tal anställda. De lokala fackliga organisationerna skall godkänna anvisningarna och skall ha rätt att se till att dessa icke tränger ut övrig arbetskraft. Staten bör bidra till kostnaderna för dessa ungdomsarbeten till av kostnaden inom det privata näringslivet och till av kostnaden inom den offentliga sektorn. Kostnaderna för detta kommer att kunna hållas inom en ram av under det kommande budgetåret. För att finansiera förslagen under punkterna 1 och 2 bör en särskild arbetsgivaravgift för att skapa sysselsättning uttagas inom det privata näringslivet. Med tanke på de större företagens stora likvida tillgångar och ökade spekulativa verksamhet kan de bära en sådan extra arbetsgivaravgift av sådan storlek att den inbringar . Den bör beräknas på förädlingsvärdet och göras progressiv, så att den inte drabbar små företag. Vi vill betona att ett villkor för att privata företag skall få av lönekostnaden för arbetsplats enligt den allmänna ungdomsgarantin är att reformen finansieras med en särskild arbetsgivaravgift. Därigenom blir detta bidrag inte en omfördelning till kapitalets förmån. AMS och SÖ har begärt 1 902 milj. kr. för att kunna erbjuda 205 000 platser i arbetsmarknadsutbildning. Regeringen prutar ner detta till 1 680,5 miljoner eller till 189 000 platser. 1 nuvarande läge med rekordarbetslöshet bör AMS/SÖ få de äskade medlen för att kunna ha den dimension av arbetsmarknadsutbildningen som dessa verk anser rimligt. Regeringen föreslår i budgetpropositionen åtgärder som skall minska kommunernas och landstingens inkomster med . Detta skall ske genom begränsning av kommunernas egna skatteunderlag till av medelskattekraften, reducering av skatteunderlaget från juridiska personer, generell reducering av skatteunderlaget för kommuner och för landsting samt en minskning av de specialdestinerade statsbidragen. Ett skäl skulle enligt regeringen vara att dra in ett förväntat överskott i kommunerna 1983. Detta kan dock ses som tillfälligt och motiverar inte de föreslagna åtgärderna. Avsikten med regeringsförslagen är att begränsa den kommunala konsumtionsökningen till . Men en sådan låg ökning räcker inte ens till att täcka nuvarande behov och ännu mindre till uppfyllande av angelägna behov. Indragningen av de specialdestinerade statsbidragen drabbar speciellt skolsektorn särskilt hårt. De nedskärningar regeringen föreslår kommer att öka arbetslösheten. De kommer att förvärra krisen. Dessa regeringsförslag måste av alla dessa skäl tillbakavisas. Ett statligt industriprogram av storleksordningen 100 000 nya industriarbetsplatser måste genast påbörjas. Detta - som vi närmare utvecklat allmänna riktlinjer för i en särskild motion - bör ha sin tyngdpunkt i en återvinning av en allsidig försörjning med maskiner, en frigörelse av datorindustrin från det multinationella beroendet och datorisering anpassad till de arbetandes intressen, en grundlig förnyelse av vårt delvis hårt nedslitna transportsystem. Programmet bör byggas på en nödvändig vidgning av den inhemska marknaden men kommer att skapa förutsättningar för en ökad export. För projekteringar och de igångsättningar som kan bli aktuella under /83 bör ett reservationsanslag om upprättas. För den vidare finansieringen av det statliga industriprogrammet bör samhällsfonder inrättas i form av en nationell fond som kompletteras med regionala fonder. Dessa fonder skall också kunna användas för att rädda jobben i hotade branscher och regioner och för stöd till kooperativa och löntagarägda företag. Fonderna bör finansieras genom produktionsbeskattning, skatt på bolagens vinster osv. De bör under budgetåret byggas upp till storleksordningen . Det krävs härutöver industripolitiska punktinsatser. Vi har i ett flertal motioner till detta ställt förslag om sådana: malmprospektering, försvar för och utvecklande av gruvindustrin, samordning av hela stål- och gruvindustrin i ett statligt metallbolag, försvar för sysselsättningen inom vissa krisbranscher såsom varvs- och tekoindustrin. Till dessa punktinsatser beräknar vi ett reservationsanslag under /83 på . Vidare krävs förstärkningar av vägväsendet och ökade anslag till SJ, vilket också bidrar till sysselsättningen. Också dessa förslag finns preciserade i särskilda motioner. En arbetsskapande ekonomisk politik sorn är stram mot storfinansens spekulation fordrar en skärpt valutakontroll och en mycket restriktiv tillståndsgivning gentemot investeringar utomlands. Målet för valutapolitiken måste vara att sätta stopp för industriutflyttningen. Flittills kända uppgifter tyder på att kapitalexporten satte nya rekord. Denna utveckling måste hejdas och kan hejdas redan inom ramen för existerande lagstiftning. Förberedelser för överförande av de stora privata affärsbankerna, de stora privata försäkringskoncernerna, de stora investmentbolagen, de stora privata finansstiftelserna och de största privata industri- och handelsbolagen i samhällelig ägo bör vidtas genom tillsättande av en parlamentariskt sammansatt utredning, för att framlägga konkreta förslag härom. En tidplan för generell nedtrappning av arbetstiden till med bibehållen lönestandard, så att sextimmarsdagen genomförs , bör utarbetas av regeringen. Dessutom bör arbetstidslagen ändras så att övertidsarbetet starkt begränsas. Detta innebär att en arbetstidsförkortning torde kunna komma att inledas vilket har en viss sysselsättningshöjande verkan. Det avgörande motivet för arbetstidsförkortningen är dock inte sysselsättningspolitiskt utan socialt. En arbetstidsförkortning avskaffar ju inte de arbetslöshetsskapande lagbundenheter som ligger i det kapitalistiska systemet. De arbetandes rättigheter på arbetsplatserna bör förstärkas med en facklig vetorätt mot avskedanden och permitteringar. Den som permitteras bör uppbära full lön . Genomförandet av dessa tolv punkter ger en aktivt arbetsskapande politik och ökar möjligheterna för en planmässig utveckling av samhällsekonomin. Punkterna 1-5 och vissa delar av förslagen under punkterna 8 och 9 har tämligen omedelbara verkningar för att förbättra sysselsättningsläget och De övriga punkterna innehåller åtgärder som är nödvändiga för att försvara sysselsättningen i landet. av borgerliga regeringar har de arbetandes realinkomster minskat. 1977-1981 har inneburit ett fall för industriarbetarnas reallöner med och under innevarande år beräknas ytterligare en reallöneförsämring . Även andra kategorier lönarbetande har fått sina reallöner minskade. Däremot har utrymmet för spekulation och geschäft ökat hos de redan rika. Det visar sig i den ökning av finansiella transaktioner, av börsvärden på aktier, de tilltagande rikedomarna hos privata fastighetsbolag osv. Detta är en följd av de borgerliga regeringarnas fördelningspolitik och SAF:s regeringsunderstödda offensiv mot de fackliga organisationerna. Allt reflekterar den höga inflationen. Regeringen har inte bedrivit någon politik som syftat till att begränsa inflationen. Tvärtom har den luckrat upp prisregleringar, minskat livsmedelssubventionerna och genom sin samlade ekonomiska politik t. ex. på skatte-, avgifts-, bostads- och hyres- och räntepolitikens områden skärpt inflationen. Vissa år kan över hälften av inflationstakten härledas som följd av beslut i enlighet med regeringens ekonomisk-politiska linje. De borgerliga regeringarna har fört en fördelnignspolitisk linje som gynnar kapitalägare och höginkomsttagare. De har motiverat sina angrepp på folkflertalets levnadsstandard med att krisens bördor skall bäras solidariskt, men syftet med deras politik har varit att öka företagens vinster och att öka inkomstspridningen. Politikens verkliga innebörd har sålunda varit att vissa skall bära även andras bördor, för att dessa andra ytterligare skall berikas. Steg i denna omfördelningspolitik har varit skatte- och avgiftslindringar för bolagen, press på lönarbetarnas organisationer att ställa låga lönekrav, försämringar inom det sociala försäkringssystemet (t. ex. av pensionärernas villkor) och en skattepolitik som främst gått ut på att minska progressiviteten i skattesystemet. Under de borgerliga regeringarnas tid har den enda egentligt progressiva skatten, den statliga inkomstskatten, kraftigt minskat sin andel av den offentliga sektorns samlade skatteintäkter. Den direkta statsskatten utgjorde framt. 1976 något av samtliga skatter. minskade denna andel till och 1981 utgjorde den direkta statsskatten endast av den offentliga sektorns samlade skatteinkomster. av dessa skatteinkomster utgörs av icke-pogressiva skatter - vilka delvis verkar regressivt. Det har således skett en stark uppluckring av progressiviteten i skatterna, och ändå fortsätter den borgerliga propagandan om att marginalskatterna är det stora problemet. Det stora skatteproblemet för det stora flertalet är emellertid de höga kommunala skatterna och momsen. Marginalskatterna är ett problem främst för de rikaste. Men inflationen skapar vissa marginalskatteproblem för vanliga inkomsttagare (bl. a. därför att kommunalskatterna är så höga). Dessa problem skulle kunna lösas med årliga revisioner av skatteskalorna och utan att minska skattesystemets totala progressivitet. Regeringen utmålar emellertid det som finns kvar av progressiviteten som ett svårt problem. försöks det från borgerligt håll t. o. m. göras gällande att marginalskatterna skulle vara en väsentlig krisorsak. Även om marginalskatter kan vara en spärr mot s. k. extraknäck så är inte problemet att människor väljer arbetslöshet på grund av skatterna. De borgerliga kan inte heller gärna hävda att den privata konsumtionen behöver ökas för de inkomststarkaste grupperna, då ju de borgerliga säger sig vara för en minskning av denna. Dessutom är som nämnts den privata konsumtionen mer inriktad på importvaror än den offentliga konsumtionen och regeringen har bytesbalansen som ett huvudproblem och ett huvudmål för sin ekonomiska politik. Skälet kan möjligen vara att regeringen vill berika överklassen för att denna skall vara snäll och investera mera. Men om detta blir följden är tveksamt: det kan leda till ökad börsomsättning utan att denna medför nya reala investeringar i produktiva och arbetsskapande anläggningar. Regeringens i övrigt kontraktiva nedskärningspolitik är investeringsfientlig. Det verkliga ekonomiska motivet bakom borgerlighetens skattepolitik är att öka inkomstklyftorna. Den skatteöverenskommelse som slutits mellan de borgerliga regeringspartierna och socialdemokratin har också enbart denna effekt. För inkomsttagare utan underskottsavdrag kommer uppgörelsen om den genomförs att innebära en skattelindring på . om inkomsttagaren har en inkomst av . men en lindring på mer än . om inkomsttagaren tjänar . För vissa höginkomsttagare blir förslaget inte lika fördelaktigt om de har underskottsavdrag. Men även för en . inkomst med ett underskottsavdrag på . blir det om förslaget genomförs en skattelindring på . Det är ett litet antal höginkomsttagare som inte gör betydande vinster på överenskommelsens (presenterade) förslag. Överenskommelsens förslag skall finansieras med arbetsgivaravgifter eller någon form av s. k. proms, vilka i sin tur skall medföra att lönekraven sänks . Man uttalar förvisso förhopningar att de högavlönade skall avstå mest från löneförhöjningar. Men för detta finns inga garantier och erfarenheterna tyder på att så inte kommer att bli fallet. Utfallet kommer att bli att de lågavlönade genom uteblivna, annars möjliga, löneförhöjningar kommer att få betala de stora inkomsttagarnas skattelindringar. Detta är ett fullföljande av den borgerliga fördelningspolitiken. Det parti som en gång hade som huvudslogan Ökad jämlikhet har offrat fördelningspolitiska principer i ett taktiskt politiskt spel. Denna överenskommelse borde rivas upp innan den kommer som proposition på bord. En politik som aktivt angriper inflationen och som främjar en rättvis fördelning måste innefatta följande punkter: a) Prisstopp måste införas. Regeringspolitiken att lätta på prisregleringar, fösämra prisövervakning och dess underlåtenhet att icke förlänga det prisstopp som infördes är en gravt oansvarig politik i den nuvarande situationen. Följden har blivit mycket kraftiga prisstegringar på många varor - inte minst livsmedel. Matprisernas stegring är också en följd av regeringslinjen att försämra livsmedelssubventionerna. b) Mervärdeskatten på mat måste bort. Detta borttagande bör ske i etapper. Vi förordar att momsen på mat - i första hand på baslivsmedel, fisk, grönsaker och frukt - sänks under kommande budgetår med ett belopp som reducerar den statliga inkomsten av moms på dessa varor med . c) En bostadspolitik bör bedrivas som förhindrar vidare hyreshöjningar och som leder över i hyressänkande åtgärder. Vi har i särskild motion visat en sådan politik. d) Ingrepp måste göras mot monopolistisk prissättning. Lagstiftningen mot monopol och karteller bör skärpas och övervakningen förbättras. e) Den kommersiella reklamen bör begränsas. Ett medel som skyndsamt bör prövas är en ytterligare skärpning av reklamskatten. f) Spekulationen bör angripas. Detta kan bl. a. ske genom en kraftig skärpning av realisationsvinstbeskattningen. Omsättningsskatt bör införas på aktie- och värdepappershandeln på börsen. Vidare bör valutalagstiftningen göras mera restriktiv, men redan nu kan man som nämnts också skärpa dess tillämpning. Insynen i transnationella bolags transaktioner och räkenskaper måste förbättras. g) Kampen mot olika former av skatteflykt och skattefusk samt annan ekonomisk brottslighet kan och måste intensifieras. I en särskild motion pekar vi härvidlag på flera viktiga konkreta åtgärder. Dessas genomförande kommer att kosta statsbudgeten omkring 40-50 miljoner för förstärkningar av de lokala skattemyndigheterna, kronofogdemyndigheterna och polisens s. k. ekorotlar. Genomförs förslagen kan de komma att inbringa belopp av storleksordningen . h) Aktiefondsparandet och skattefondsparandet har införts av den borgerliga riksdagsmajoriteten. Båda dessa s. k. sparandeformer utnyttjas till väsentliga skattelindringar för höginkomsttagare. De bör avskaffas, vilket torde innebära en inkomstförstärkning för staten på . i) Progressiviteten i skattesystemet måste återupprättas och skärpas. Skatteskalorna bör revideras så att den statliga inkomstskatten ytterligare minskas för inkomsttagare med inkomster . I övrigt bör skärpningar ske. bör skattesystemet ändras så att huvuddelen av skatten tas ut ur produktionen och att detta kombineras med en progressiv statskommunal enhetsskatt för de högre inkomstskikten. Då regeringen kommer med ett förslag till skattepolitisk reform kommer vi att närmare konkretisera dessa förslag, j) Övergång måste ske till lågräntepolitik. Värnet av de sociala rättigheterna De rättigheter på det sociala området som arbetarrörelsen erövrat i sin kamp för bättre levnadsvillkor utsätts för öppna angrepp av borgerligheten. Angreppen sker på bred front. Villkoren för pensionärerna har försämrats. Avgifterna inom sjukvården har höjts och vårdresurserna tunnas ut. Planerna på en utbyggd barnomsorg saboteras och den utbyggnad som sker leds in på sämre alternativ. Borgarna attackerar kommunernas och landstingens ofta socialt inriktade och nödvändiga verksamhet. De stora försämringar på det sociala området som förutskickas och är på gång är dels kraftiga försämringar vid försäkringskassorna, och dels ett återinförande av karensdagarna. Det första av dessa förslag kommer att betyda avskedanden och försämrad service åt allmänheten. Propån att införa - ett förslag som kommer i en senare proposition men som aviseras i regeringens s. k. sparprogram - är direkt utmanande. Det kommer att innebära en förstärkt press på de arbetande att gå till arbetet utan att vara friska. Det innebär också för vissa grupper ett flagrant övertramp mot de fackliga rättigheterna. Detta förslag måste tillbakavisas. De sociala försämringarnas och nedrustningens politik måste bekämpas i sin helhet och ersättas med en medveten och planmässig utbyggnad av den offentliga sektorns sociala verksamhet. Detta skapar förutsättningar för högre sysselsättning och en förbättrad samhällsekonomi. Det är nödvändigheter i kampen för social rättvisa. I särskilda motioner till årets riksdag tar vi upp olika sociala krav. Vi kräver att man påbörjar en höjning av barnbidragen till av basbeloppet och ett värdesäkrande av dessa. Vi förordar nu i en första etapp en höjning till av basbeloppet, vilket innebär ett barnbidrag på . per barn och år. Detta kommer att kosta 945,8 milj. kr. mera än vad regeringen anslår. Vi föreslår också en högre utbyggnadstakt och förbättringar för såväl byggnadsarbetare som för omsorgspersonal, förslag som tillsammans kommer att kosta ca mer än vad regeringen anslår till detta. Vi förordar en återgång till en beräkning av basbeloppet som motsvarar den totala inflationen. Det kostar statskassan 1 miljard utöver regeringens Vi har ställt krav om att anslaget Bidrag till kommunala bostadstillägg till folkpensionärer skall höjas med 600 milj. kr. Vi förordar sociala och arbetsmarknadspolitiska förbättringar för de handikappade för en merkostnad av ca 600 milj. kr. Vi emotsätter oss försämringarna och personalinskränkningarna vid försäkringskassorna vilket kostar 113 miljoner. Detta är de viktiga sociala krav som bör genomföras under det kommande budgetåret. Dessa förslag bildar en grundval för en kamp mot regeringens oansvariga politik gentemot de svagare i samhället. Övriga förslag av större betydelse för budget och ekonomi I krisen är de neddragningar som regeringen förordar på utbildningens och kulturens område också särskilt allvarliga. Vi förordar på dessa områden insatser till ett sammanlagt belopp av ca 730 milj. kr. mer än regeringen, fördelande sig på utbildningen 600 miljoner och 130 miljoner mer till kulturen. En ordentlig satsning på den kollektiva trafiken gör att vi dels tillstyrker vad SJ ursprungligen äskat, dels därtill lägger för utförande av arbeten som finns planlagda inom SJ. De stora bristerna som inte minst denna vinter avslöjat måste åtgärdas. Detta ger också ett gott sysselsättningstillskott. Det s. k. priskompensationstillägget till det militära försvaret bör icke utgå. Det innebär en besparing på . Som en följd av vårt motstånd mot JAS föreslår vi också en nedskärning av anslaget till forskning och utveckling inom flygvapnet med 200 milj. kr. Vi föreslår dock en förhöjd dagersättning åt de värnpliktiga, vilken kostar 162 miljoner mer än regeringens förslag. Vpk:s samlade budgetalternativ: utgiftssidan De förslag till förändringar i statsutgifterna i förhållande till regeringens förslag som enligt olika motioner från vpk bör genomföras under /83 kan sammanfattas i följande tabell uppgjord departement för departement. Departement eller Utgiftsändring Kommentar Kungl, hov- och 0 Försvars - 1 938 Nej till försäm- 1500 ringar för kommuner och landsting Summa ökade ut- 14 012,5 gifter Mest för ökade insatser mot ekonomiska brott och mot vissa försämringar av rättshjälpen. Bistånds- och andra medel omfördelas. (Se text ovan) (Se text ovan. Vi kommer också att gå emot förslaget vilket kan beräknas till 650 milj. kr. för budgetåret enligt regeringens s. k. sparplan. Några småposter utöver vad som nämnts ovan ligger i siffran.) (SJ, vägar m. (Se text ovan. Därtill kommer vissa förslag för invandrare.) (Inkl. förslag om miljövård, skogsvård och ett godkännande av äskande som regeringen prutat med 33 milj. av ) (Se text. Häri också vissa arbetsmarknadsåtgärder för handikappade och invandrare. OBS i programmet för 100 000 nya jobb ingår poster som helt eller delvis upptas under andra departement.) (Lån till bostadsbyggande, kommunala markförvärv, förbättringar av boendemiljön m. (Reservationsanslag, se text.) (Enligt prop. uppskattad summa för /83). Då siffrorna ovan i några fall är skattningar och sålunda rymmer viss felmarginal kan vi avrunda siffran för våra utgiftsförslag till . Regeringen förannonserar vidare ett antal oacceptabla nedskärningsförslag som senare kommer att föreläggas , men som den kalkylerar med i sin budget. Dessa förslag, t. ex. karensdagar, försämringar av bostadsfinansiering och bostadsbidrag m. m., kommer sammanlagt att uppgå till miljardbelopp. Men ställning till dessa får tas förslagen ställs med hänsyn till de beslut som då fattat. Fullständig överblick nås vid ställningstagandet till kompletteringspropositionen. Vpk:s samlade budgetalternativ: inkomstsidan De förändringar av statens inkomster som vpk förordar kan sammanfattas i följande tabell: Förändring milj. kr. Inledning av slopandet av momsen på Nej till höjda skatter på energi och Särskild arbetsgivaravgift för att skapa Indragning av övervinster på vattenkraf Införande av moms på aktie- och värde Engångsskatt på stora förmögenheter Avslag på ersättning till Forsmarks kraft grupp för försenad idrifttagning av kärn Upphävande av aktiefond- och skatte Uppgång i ekonomin till följd av vpk:s + 2 (XX) (ca) Härtill kommer ett par osäkra poster. Vpk kommer att gå emot det skatteförslag som aviserats. Inga skattelindringar för höginkomsttagare kommer att accepteras. Vilken inkomstförstärkning detta kommer att ge kan inte avgöras förrän regeringsförslaget föreligger. Vidare kan de åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten som vi förordar kunna inbringa . Men detta - det ligger i sakens natur - är mycket osäkra pengar, som vi inte kan låta ingå i en budgetkalkyl. Det kommer således att kunna kallas oförutsedda inkomster, om än väntade och emotsedda. Vpk har också förordat en indragning av övervinster i äldre vattenkraftverk, vilket ger 1 350 milj. kr. Dessa pengar föreslås dock fonderas till regionala samhällsfonder för sysselsättningsskapande insatser i berörda län. Av de poster som finns upptagna i tabellen har inte tidigare eller i annat sammanhang under innevarande motionstid argumenterats för omsättningskatten på börshandeln och den särskilda skatten på stora förmögenheter. Indirekta skatter är regressiva - dvs. de drabbar de fattigare hårdare bl. a. därför att de med stora inkomster har mycket större möjligheter att göra penningplaceringar och köp av momsfria varor. All aktie- och värdepappershandel vid börsen är t. ex. fri från indirekt skatt. Rättviseskäl talar för att detta förhållande ändras. Härför talar också samhällsekonomiska skäl enär detta är ett sätt att dra spekulationskapital till statskassan. På Stockholmsbörsen uppgick den totala omsättningen 1981 till . En endast 10-procentig omsättningskatt skulle alltså ha inbringat 2,5 miljarder till statskassan. bör ge regeringen i uppdrag att utforma ett förslag till indirekt beskattning (oms) på börshandeln som inbringar till statskassan. Många uppgifter talar för att vissa personer har gjort mycket stora förmögenhetsökningar . Detta är bl. a. en följd av den tilltagande spekulationen och de vinster man kan göra på denna. Regeringen bör få i uppdrag att utarbeta ett förslag till engångsskatt på stora förmögenheter som skall ge statskassan ett tillskott om 1 000 milj. kr. För att skapa arbetsplatser såväl som genom satsningar och för att värna utsatta grupper i samhället och sociala rättigheter, för att ge samhällsekonomin en aktiverande injektion framför vi förslag som innebär en ökad underbalansering av budgeten med . En sådan arbetsskapande politik är - såsom vi ovan utförligt visat - en nödvändighet för att börja en marsch ut ur krisen. Politiken är emellertid inte enbart och inte heller i första hand en fråga om kvantitativa skillnader, om olikheter i kronor och ören. Dessa skillnader är i och för sig inte oviktiga. De rymmer i sig klara belägg för vilka klassintressen politiken utgår ifrån. Avgörande är emellertid vilket helhetsperspektiv konkreta förslag utgör en del av.