mot · G5022276 · 1982-03-24 00:00:00 — Men i längden går det givetvis inte att hålla tillbaka ett ökat inflytande för de värnpliktiga . I samband med att regeringen i förra årets budgetproposition tog upp värnpliktsinflytandekommitténs betänkande hade vi i flera frågor i förhållande till regeringen avvikande mening. Det gällde bl. a. behovet av klarare anvisningar om i vilka frågor samrådsskyldighet skall föreligga, inrättande av vämpliktsråd och en särskild utbildningsnämnd. Våra förslag avslogs dock av borgerliga majoritet. I propositionen behandlas värnpliktsinflytandekommitténs slutbetänkande (Ds Fö 1981:3) Värnpliktigas medinflytande i arbetsmiljöfrågor m. m. I fråga om några av de i sig tämligen blygsamma förslagen från kommittén avvisar därvid regeringen dessa. Vi syftar då bl. a. på frågan om det föreslagna försöket för värnpliktiga att få skyddsombuds ställning och informationen i samhällsfrågor. Här tycks regeringen ha tagit intryck av den negativa inställning som och försvarsmaktens representanter i kommittén visat. Vidare avvisas tanken på inrättande av en s.k. skiljenämnd, för vilken vårt partis ledamöter reserverat sig. Som framgår av kommitténs betänkande har frågan om att låta en värnpliktig skyddsassistent generellt få skyddsombuds befogenhet behandlats i förarbetena till nuvarande lagstiftning och då avvisats. Som kommittén påpekar har dock ett antal faktorer tillkommit som kan leda till en annan syn i dessa frågor. Bakom förslaget om en begränsad försöksverksamhet ligger rimligen också tanken att frågan, som diskuterats från principiella utgångspunkter, kan belysas bättre om försök genomförs. är det klart att man i betänkandet knappast trängt särskilt djupt i de praktiska frågorna som otvivelaktigt ett försök aktualiserar. Enligt vår mening bör regeringen se till att en sådan fördjupad belysning äger rum i syfte att klarlägga förutsättningarna för en försöksverksamhet. Kommittén har också föreslagit att inom ramen för tillgänglig tid för försvarsupplysning och medborgarinformation skall läggas in i anslutning till lämpliga ämnesområden inom försvarsproblematiken. Det skall ske under medverkan av de politiska partierna. Regeringen ställer sig positiv till förslaget men vill ej binda sig för ett visst antal timmar. För vår del gör vi bedömningen att om syftet med den tänkta verksamheten skall nås kan man knappast, i varje fall i ett inledningsskede, avstå från en viss fixering av timantalet. Vi vill erinra om att försvarskommittén särskilt utrett frågan om vidgad säkerhetspolitisk debatt. Dess förslag avsåg närmast insatser på central nivå; värnpliktsinflytandekommitténs förslag kompletterar detta med en mer lokalt förankrad information och debatt. Vad slutligen gäller förslaget om inrättande av skiljenämnd", vilket fördes fram i vår motion 1977/78:428, var syftet med dessa att, för de frågor i vilka man lokalt ej kommer överens och vilka är av principiellt viktig natur, inrätta ett särskilt politiskt organ. De socialdemokratiska företrädarna i kommittén har förordat en sådan lösning (typ försvarets personalvårdsnämnd). Vi kommer i det följande att föreslå former för det fortsatta arbetet med inflytandefrågor och återkommer till frågan i detta sammanhang. Som konstaterats har förhoppningarna om en snabb utveckling av inflytandefrågorna ej infriats, främst beroende på de olika borgerliga regeringarnas negativa inställning. Men man får också konstatera att intresset bland de värnpliktiga tycks ha minskat en del. Ett uttryck för detta är att allt färre deltar i valen till värnpliktskonferensen: åren 19721976 var det deltagande, 3638. Även antalet motioner har minskat. Försöken att bilda ett s. k. värnpliktsförbund har också misslyckats. Detta aktualiserar två viktiga aspekter på den framtida utvecklingen av värnpliktsinflytandesystemet: den ena gäller vidgade möjligheter till dialog mellan de värnpliktigas företrädare och myndigheterna, den andra återkopplingen mellan de värnpliktigas företrädare/ ombud och de värnpliktiga själva. Det finns en tendens att många smärre frågor om värnpliktsförhållanden förs tämligen högt upp i myndighetshierarkin. Genom klarare anvisningar om samrådsskyldighet bör detta kunna undvikas. Det kan också vara en god väg att t. ex. den värnpliktiga arbetsgruppen och försvarsgrensstabema kontinuerligt och i ordnade former gemensamt söker finna lösningar i denna typ av frågor. Genom själva dialogen måste myndigheterna in i ett samarbete och en samverkan med de värnpliktiga; den kan också bidra till en ökad stabilitet inom själva värnpliktsrörelsen. Vi vill också påpeka att genom den s. k. Deprolverksamheten har ökade möjligheter getts för lokal myndighet att självständigt fatta beslut; detta ökade beslutsutrymme ger en god grund för att en dialog med de värnpliktiga kan ge ett bra resultat. Det finns f. n. brister i återkopplingen mellan de valda ombuden vid värnpliktskonferenserna och väljarna, de värnpliktiga. Denna fråga belystes av värnpliktsinflytandekommittén, och vissa förslag fördes fram, av vilka förslaget om en minskning av antalet delegater vid den årliga konferensen och ett ersättande av milokonferenserna med försvarsgrensvisa konferenser godtogs. Det kan emellertid ifrågasättas om detta kommer att vara till fyllest; en möjlighet som kan diskuteras är att söka göra den 4 1981182. centrala konferensen till mer av en arbetskonferens, vilket också skulle kunna leda till att den samlades mer än en gång . Vi vill i detta sammanhang också erinra om vad vi tidigare anfört om värnpliktsråd, utbildningsnämnd och ett politiskt organ för att diskutera frågor av mer principiell natur. Vad vi här tagit upp bör enligt vår mening bli föremål för diskussioner mellan företrädare för regeringen, försvarsstab och försvarsgrensstaber och de värnpliktiga i syfte att mer i detalj identifiera problem och utveckla inflytandesystem. Detta bör ges regeringen till känna. I vår motion 1980/81:349 föreslog vi att den värnpliktiga arbetsgruppen skulle tilldelas ytterligare . Vi upprepar detta yrkande också . Medel bör anvisas under anslaget till försvarsstaben (E 1). 5.4 Lekmannaorgan m. m. Vi har ovan (5.1) med tillfredsställelse konstaterat att den av FLU föreslagna försöksverksamheten med lekmannainflytande skall påböijas. En sådan verksamhet har som FLU framhållit flera fördelar, också för försvarsmakten. Vårt parti har i olika sammanhang uttalat sig för att ett starkare lekmannainflytande skall skapas också på central nivå genom inrättande av lekmannastyrelse vid en intregrerad försvarsstab och de centrala myndigheterna där sådana saknas. De socialdemokratiska ledamöterna i försvarskommittén har vidhållit denna vår uppfattning. Enligt vår mening bör en utredning få till uppgift att lägga fram förslag härom, vilket bör ges regeringen till känna. Övriga delar av totalförsvaret Som framgått av vad vi tidigare anfört har vi ansett det vara en viktig uppgift att inför det nu förestående försvarsbeslutet arbeta för en förstärkning av de civila delarna av totalförsvaret. Det har också så till vida varit framgångsrikt som kommittén föreslagit inte oväsentliga höjningar av anslagen till dessa ändamål. I vissa avseenden har regeringen dock inte följt upp dessa förslag, vilket är illavarslande. Kriser och krig tenderar att i allt större utsträckning få konsekvenser för civilbefolkningen. Vetskapen härom har lett till att vi i byggt upp ett i jämförelse med många andra länder omfattande civilförsvar för att skydda befolkningen, avhjälpa skador och göra räddningsinsatser. Trots detta har, som vi framhållit i avsnitt 3, civilförsvarets organisation flera brister. En av de viktigaste uppgifterna inför detta försvarsbeslut har därför enligt vårt partis mening varit att stärka resurserna för befolkningsskyddet. Det är tillfredsställande att det rått enighet i försvarskommittén om förslag i denna riktning; det bör utgöra en god grund när förslagen nu skall omsättas i praktisk handling. Civilförsvaret har en förhållandevis begränsad krigsorganisation men i förslagen från försvarskommittén finns en kraftigare markering av verksamhetens lokala förankring. Vid riksdag föreslog vi att civilförsvarets verksamhet i krig skulle få en starkare anknytning. Både principiella och praktiska skäl talar för en sådan lösning. I en särskild arbetsgrupp under kommittén har utretts hur en ökad samordning mellan civilförsvaret och den kommunala verksamheten skall gå till. Kommunerna föreslås få ansvaret för ledningen av civilförsvarsverksamheten i krig, ay vilket följer ett planläggningsansvar redan i fredstid. har anslutit sig till expertgruppens förslag, vilket också regeringen gör. Om det skall vara möjligt att påbörja överförandet av ledningsansvaret till kommunerna /85 krävs bl. a. att man snabbt kommer i gång med den provplanläggning som förordats både av kommittén och av regeringen. Vi utgår från att regeringen vidtar erforderliga åtgärder med detta syfte och erinrar om kommitténs förslag om att en särskild delegation skall få leda detta arbete. I likhet med vad som utsägs i förarbetena och i propositionen vill vi understryka att överförande av ledningsuppgiften inte rubbar att staten bär kostnadsansvaret även . Det andra förslaget som starkare markerar civilförsvarets lokala förankring är införandet av en hemskyddsorganisation om ca 25000 personer. Det är en stor utbildningsuppgift som förestår innan denna nya organisation står klar. Denna organisation kan, som försvarskommittén uttalat, bli en viktig länk mellan olika myndigheter och befolkningen för ledningen i krig inte enbart vad gäller civilförsvarsverksamhet utan även för totalförsvaret som helhet. Civilförsvarets huvuduppgift är att skydda befolkningen. För att denna skall kunna fullgöras krävs inte minst ett väl fungerande förvarnings- och alarmeringssystem, för vilket en god samverkan behövs mellan civilförsvaret och flygvapnet. Även om skyddet mot konventionell krigföring alltfort skall vara huvudinriktningen, har de senaste årens ökade hot om användande av ABC-vapen ånyo aktualiserat vilka insatser som behövs för skydd mot insatser av sådana vapen. Våra ansträngningar måste i första hand vara av politisk natur; det går inte att skydda befolkningen mot direkta kärnvapenangrepp. Men däremot måste alla rimliga ansträngningar göras för att åstadkomma bästa möjliga skydd så att skadeverkningarna t. ex. av kärnvapen som används utanför vårt territorium kan begränsas. Det är värdefullt att försvarskommittén och propositionen gett en samlad redovisning av det arbete som kan göras; denna avslöjar de blottor som finns. Det är nödvändigt att totalförsvarets myndigheter nu med kraft griper sig an uppgiften att förbättra skyddet mot ABC-vapen i alla totalförsvarsgrenar. Utan att några särskilda motiv anges tar regeringen inte konkret ställning till förslaget att utbilda vapenfria tjänstepliktiga inom området skydd mot ABC-stridsmedel. För vår del utgår vi från att behövligt kompletterande underlag tas fram. För civilförsvarets del ser vi det som särskilt viktigt med förverkligandet av det föreslagna skyddsmasksprogrammet, inte minst för barnens del. Skyddsrumsbyggandets omfattning har primärt styrts av bostadsbyggandets storlek samt genom skyddsrumsplanerna. föreslås ytterligare ett prioriteringsinstrument, skyddsplaner, varigenom det skall bli möjligt att bl. a. mer effektivt utnyttja skyddstillgångarna. har bostadsbyggandet successivt sjunkit till en för efterkrigstidsförhållanden mycket låg nivå. har byggnad skostnaderna stigit starkt. Vårt parti har i andra sammanhang lagt fram förslag om åtgärder för att stimulera ny- och ombyggnation av bostäder m. m. Därigenom möjliggörs också ett större skyddsrumsbyggande. Den produktion av skyddsrum utan samband med nyproduktion av byggnader och anläggningar som föreslås av kommittén och i propositionen med syfte att avhjälpa en del av existerande brister får även bedömas som värdefull från den allmänna utgångspunkten att öka investeringarna i byggandet. För krigsorganisationen inom civilförsvaret kommer en väsentlig kvalitetsförbättring att kunna ske, bl. a. genom att praktiskt taget all brandpersonal placeras i räddningstjänsten och genom att vapenfria skall utnyttjas för olika uppgifter. Detta visar att det bör vara möjligt att få en ökad kvalitet i organisationen utan att ta det principiellt betänkliga steget att göra avkall på den allmänna värnplikten. föreslog i sitt slutbetänkande att civilförsvar utom skyddsrum för perioden /87 skulle tilldelas 1 780 milj. kr. samt för nästa budgetår 320 milj. kr. I propositionen görs nu en begränsning /83 till 312,5 milj. kr., vilket vi kan tillstyrka under förutsättning att dessa medel återges . Vidare har man satt in ordet högst före det totala rambeloppet 1 780; detta kan enligt vår mening leda till oklarhet beträffande civilförsvarets inriktning. bör därför lägga fast de ekonomiska resurserna i enlighet med kommitténs förslag. Vi vill påpeka att medan regeringen för det militära försvaret föreslår ett uttryckligt beslut om de ekonomiska resurserna 1982/87, saknas motsvarande viljeinriktning för civilförsvaret. För civilförsvaret förestår således utomordentligt viktiga beslut att genomföra. Successivt skall också ökade medel tillföras organisationen. Inte minst kommer detta att kräva en koncentration av den ansvariga myndighetens insatser. För det ekonomiska försvaret förestår också en omvandlingsprocess. I försvarskommitténs betänkande har, enligt tankegången från överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF), överlevnadsbehoven skjutits i förgrunden, med en koncentration på livsmedel, beklädnad, värme och sjukvård samt därtill hörande stödfunktioner. I åtskilliga avseenden avviker emellertid regeringens förslag från de uttalanden och rekommendationer som gjorts i förarbetena. Vi kommer i det följande främst att uppehålla oss vid de frågor där vi har en från regeringen avvikande mening. Att bedöma karaktär av och längd på kriser och krig har varit en utgångspunkt för det ekonomiska försvarets planering. Det har varit naturligt med den koncentration som funnits till lagring och administrativ beredskap. När nu avsikten är att kunna spela på ett bredare register blir en lika naturlig strävan att frigöra planeringen från sådana antaganden. I propositionen görs här en bindning till att man då skall utgå från olika ettåriga kriser. Som framhållits av de socialdemokratiska ledamöterna i kommittén beträffande beklädnadsprogrammet måste man också beakta erforderlig tid för omställning av produktionsapparaten, erforderlig tid för yrkesutbildning, svårigheter att få ett ransoneringssystem att genast fungera effektivt etc. Enligt vår mening äger denna uppfattning också en vidare giltighet; man kan inte slaviskt för alla verksamheter följa ett visst antagande om krisers längd, även om självklart kravet på konsistens i den övergripande planeringen är betydelsefullt. I kommitténs betänkande har som ett av alternativen till beredskapslagring angetts att avtal om krishandelsimport redan i förväg skulle kunna tecknas med andra länder. Ett konkret exempel härpå är avtalet om ammoniakförsöijningen. Vi har inga invändningar mot denna typ av avtal under den i propositionen angivna förutsättningen, nämligen att den noga måste värderas mot vår utrikespolitik. Som ett annat alternativ till lagring har både av ÖEF och försvarskommittén tagits fram att ge näringslivet ett ökat ansvar. Eftersom detta rymmer en hel del komplicerade frågeställningar har en utredning begärts. Regeringen har dock ansett att man först vill studera hur andra länder agerar på detta område. För vår del instämmer vi i uttalandet från ÖEF:s generaldirektör att det i och för sig är bra att man studerar utländska förhållanden men att det likväl är fredskrislagringen i som skall utredas. Vi vill därtill lägga som argument för att utredningsarbetet bör komma i gång att medel för den föreslagna fredskrislagringen av metaller endast beviljas /83 och då genom att reservationsmedel tas i anspråk. bör därtill begära att utredningen tillsätts skyndsamt. Vi övergår härmed till att kommentera de olika programmen inom ekonomiskt försvar. På livsmedelssidan har försöijningen vid en avspärrning resp. under krig studerats. Båda studierna visar det stora beroendet av vissa råvaror etc. som inte finns i landet. Studierna har också klargjort nödvändigheten av att det finns en rimlig försöijningsförmåga i alla delar av landet. Vad som därvid också måste uppmärksammas mer än är den koncentration av både livsmedelsindustrier och varulager som skett; detta är en fråga som civilbefälhavaren särskilt bör studera. I fråga om beredskapslagringen har en omstrukturering av lagren rekommenderats, bl. a. för att minska lagren av brödsäd. Detta vill dock regeringen inte genomföra utan att några motiv för detta avsteg från planeringen redovisas. Enligt vår mening bör den avsedda omstruktureringen kunna genomföras, varigenom medel kan frigöras för andra åtgärder som är av betydelse för det ekonomiska försvaret. På beklädnadsområdet, som behandlas mycket kortfattat i totalförsvarspropositionen, konstaterar vi att regeringens förslag innebär en väsentlig minskning av ambitionerna, inte bara i förhållande till ÖEF:s förslag utan även i förhållande till innevarande års medel. Det innebär en allvarlig risk för att försöijningstryggheten på beklädnadsområdet äventyras och därmed också målsättningen för det ekonomiska försvaret. Ytterligare medel behöver därför ställas till förfogande. Därtill återkommer vi under avsnitt I en särskild motion kommer vi även att behandla regeringens särskilda tekoproposition. Inom energiprogrammet föreslår regeringen flera avvikelser från gällande principer och lagstiftning. Oljelagringsfonden upphör och dess tillgångar (över 800 milj. tillförs statsbudgeten som en budgetförstärkning; beredskapsavgiften förvandlas till en skatt; oljelagringsprogrammet sträcks ut ; ett täckningsanslag förs upp på budgeten för att täcka eventuella prishöjningar. Principbeslut föreslås för beredskapslagring av ångkol och naturgas men genomförandet uppskjuts eftersom flera frågor sägs vara olösta i samband med en lagring. Avvecklingen av oljelagringsfonden m. m. är främst att betrakta som budgetpolitiska åtgärder, vilka syftar till att långsiktigt ta in mer pengar till statskassan. Mot denna bakgrund kan vi tillstyrka dem. I detta sammanhang bör dock också erinras om arbetet inom energiskatteutredningen. När det gäller utsträckningen av oljelagringsprogrammet innebär detta givetvis en ökad risktagning som får vägas mot den besparing som kan göras statsfinansiellt och bytesbalansmässigt. En förutsättning är också att vi kan uppnå de besparingar på energiområdet som avsetts, vilket i sin tur kräver en offensiv energipolitik. Vi har i vår motion 1981/82:1609 lagt fram flera förslag som syftar bl. a. till att uppnå en sådan. Genomförs dessa förslag kan också regeringens här framlagda förslag accepteras. har lagt fram förslag om beredskapslagring av ångkol och naturgas. I propositionen ställer sig också regeringen i princip bakom förslagen men vill utan närmare motivering uppskjuta genomföran Vi utgår ifrån att regeringen återkommer med förslag om genomförandeåtgärder; detta är motiverat inte bara av försörjningsberedskapsskäl utan också av hänsyn till dem som skall sköta lagringen. Dessa behöver få klarhet om grunderna för denna. I fråga om kolanvändning vill vi hänvisa till vår motion 1981/82:1609 där förslag läggs fram med syfte att styra kolintroduktionen. I propositionen presenteras också en budgetteknisk nyhet, nämligen ett särskilt täckningsanslag för att bekosta eventuellt ökade priser på råolja och gasbensin. Täckningsanslag används som regel när det t. ex. gäller att ha en buffert för att täcka statliga åtaganden som i förväg inte låter sig preciseras, bl. a. vid utställande av garantier åt företag. Med detta nya anslag, som synes vara en typisk kompromissprodukt, skapas en ny princip; det kan anmärkas att man för det ekonomiska försvaret från försvarskommittén avvisat tanken på särskilda prisregleringsmedel. Skulle priset på här aktuella varor stiga väsentligt och det bedöms nödvändigt att inte ge avkall på beräknade inköpsvolymer kan medel begäras på tilläggsbudget. Detta ger också en bättre överblick över kostnaderna för det ekonomiska försvaret. Något nytt anslag bör därför ej skapas. Förändringarna i försörjningsberedskapen kan ske snabbt om industrier som är vitala för en viss verksamhet får svårigheter. Därför krävs som försvarskommittén framhållit en frihet i anslagssystemet men också att man disponerar erforderliga resurser för insatser för t. ex. produktionsstöd och för forskning och utveckling kring substitut. Genom att vi föreslår ökade satsningar på beklädnadsprogrammet, kan de ointecknade medel som finns under ifrågavarande anslag användas för här nämnda typer av åtgärder. Det psykologiska försvaret skiljer sig från annan totalförsvarsverksamhet genom att någon särskild organisation inte har till uppgift att upprätthålla försvarsvilja och motståndskraft mot främmande propaganda. Vi litar i det avseendet på vår demokratis inneboende styrka och på en fri debatt, där inte minst folkrörelser har en viktig roll. Denna grundläggande inriktning måste vidmakthållas. försvar har därför getts främst planerande uppgifter. har betonat att en annan av nämndens verksamheter bör förstärkas något, nämligen forskningen. En viss ökning föreslås också i propositionen (+100000 kr.). sägs att en värdering och inriktning av forskningsresurserna vid nämnden och FOA bör göras och en målsättning fastställas. Man måste därvid dock beakta den skilda inriktning som de båda myndigheterna har så att inte onödigt arbete läggs ned på omfattande utredningar om deras uppgifter. På informationsområdet har och försvar en förstarangsställning när det gäller att stimulera den säkerhets- och 1981/82: 2276 Därutöver finns också totalförsvarets upplysningsnämnd (TUN), inrättad . Nämnden har till uppgift att i fred främja upplysningen om totalförsvaret och genom rådgivning till totalförsvarets myndigheter samordna upplysningsverksamheten. Avsikten torde ha varit att verksamheten inom totalförsvarets upplysningsnämnd skulle ha begränsad omfattning. Nämnden tilldelades inte heller några medel för anställande av personal. I stället fick en befattningshavare i försvarsdepartementet till uppgift att vid sidan av andra åligganden vara sekreterare i . TUN har trots sina begränsade resurser gjort flera insatser för att förbättra informationen om säkerhetspolitiken och totalförsvaret. Det har bl. a. skett genom att nämnden i samverkan med andra organ såsom och försvar och totalförsvarsmyndigheterna tagit fram skrifter och audiovisuella hjälpmedel för skolbruk och andra ändamål. I propositionen föreslås nu att TUN i ett läge med krig i , men då vårt land inte är direkt hotat, skall intensifiera sin verksamhet. Informationen till allmänheten i ett läge som det beskrivna är en viktig men komplicerad fråga. Som det anges i propositionen har förberedelser vidtagits, så att det ökade informationsbehovet i ett sådant läge skall kunna tillgodoses. Om det skall ske genom TUN eller/och genom någon av de andra angivna myndigheterna eller organisationerna bör bedömas med hänsyn till de särskilda omständigheter, som råder i det akuta läget. Därvid kan man inte bortse från risken att ett statligt organ i ett krisläge utvecklas till ett propagandaorgan. Formuleringen att TUN i det här beskrivna läget skall intensifiera sin verksamhet bör därför inte nu ta ställning till. 6.5 Sjukvård och socialtjänst I fredstid är våra krav på samhällets sociala serviceåtgärder stora. har också allt större resurser avsatts för att möta människornas behov av sjukvård och hälsovård, barnomsorg osv. Dessa resurser utgör grunden för vad samhället behöver förfoga över i tider av kriser och krig. Genom att vi får allt fler utbildade för vårduppgifter av olika slag förbättras samhällets beredskap inför sådana situationer.