mot · G5022352 · 1982-03-25 00:00:00 — Samrådsorganet kommer också i fortsättningen att ha viktiga uppgifter att fylla dels som informations- och kontaktkanal till de företag som faller utanför tillståndsprövningen, dels för att stå till samrådsföretagens förfogande i andra frågor som omfattas av överenskommelsen med , t. ex. nedläggningar, driftsinskränkningar m. m. Som framgår av propositionen beslöt riksdag att utvidga systemet med lokaliseringssamråd till den privata service- och tjänstesektorn. Denna sektor har en betydande omfattning. Det hade varit önskvärt att propositionen hade presenterat en analys av de skiftande förutsättningar för omlokalisering som föreligger inom den mångfasetterade verksamhet som tjänstesektorn utgör. Detta skulle ha underlättat möjligheterna att bedöma vilka åtgärder som bäst lämpar sig för att regionalt påverka de olika typerna av verksamhet. Av den praktiska försöksverksamhet som har påbörjats framgår dock att det inte skulle vara en lämplig väg att arbeta med samma modell dvs. slutande av avtal - som gäller för samrådet med de större industriföretagen. a. med hänsyn till det stora antalet huvudorganisationer skulle det krävas ett omfattande administrativt arbete till förfång för den praktiska samrådsverksamheten. I propositionen förordas därför att lokaliseringssamråd med företag och organisationer inom tjänstesektorn t. v. genomförs genom direktkontakter med berörda organisationer men utan avtal. Vi kan godta denna uppläggning som en försöksverksamhet. Vi anser det också vara ändamålsenligt att samrådet dels inriktas på omlokalisering eller filialutläggning, dels tar sikte på möjligheterna att lägga ut arbetsuppgifter till befintliga företag i de sysselsättningssvaga delarna av landet. När det gäller alternativet med att lägga ut arbetsuppgifter anser vi att man bör bygga vidare på de erfarenheter som har vunnits genom etableringen av servicecentralen i () Man bör sålunda undersöka möjligheterna att utvidga den typ av kontorsservice som lämnar till att också omfatta registeruppläggning och registervård, dokumenthanteringssystem och arkiveringssystem. Man bör också undersöka möjligheterna att utveckla nya produkter inom administrativ service som kan efterfrågas av företaget eller organisationen och som kan produceras av serviceföretag i de inre delarna av skogslänen. Självklart bör det vara en strävan att inrätta ytterligare servicecentraler i detta område så snart förutsättningarna härför föreligger. riksdagsbeslut innebar också att regeringen skulle överväga om särskilda regionalpolitiska stödformer borde utformas för tjänste- och servicesektorn. Det är självfallet viktigt att stödet anpassas till de speciella behov som föreligger inom denna sektor. Eftersom investeringar i byggnader och maskiner ofta är relativt begränsade för denna typ av företag är det enligt vår mening lämpligt att knyta an till den sysselsättningseffekt som uppnås. Sålunda kan man överväga att införa ett avskrivningslån som knyter an till antalet uppnådda arbetstillfällen. Lånet skulle därefter avskrivas i den takt som den planerade sysselsättningsökningen genomförs. Eftersom detta skulle kräva införandet av en helt ny typ av avskrivningslån förordar vi dock att det s.k. offertstödet utnyttjas. Denna stödform kan redan nu användas i samtliga stödområden till utbyggnad av företag inom den privata service- och tjänstesektorn om utbyggnaden bedöms få väsentlig betydelse för näringslivet i regionen eller annars bedöms ha särskild regionalpolitisk betydelse. Vi förutsätter att systemet med lokaliseringssamråd inom den privata service- och tjänstesektorn successivt utvärderas och att fortlöpande hålls underrättad om samrådets resultat och erfarenheter. Regeringen föreslår att de lagstadgade arbetsgivaravgifterna sänks i , , och . Sänkningen föreslås bli , från nuvarande 33,till 22,. Sänkningen föreslås gälla för alla arbetsgivare, med undantag för statlig och , samt även för egenavgifter. Det lägre avgiftsuttaget föreslås ske fr. o. m. . förordas att ett nytt anslag, Ersättning för nedsättning av socialavgifter, tas upp i statsbudgeten /83 med 80 milj. kr. för att täcka statens kostnader för avgiftssänkningen. Den mycket allvarliga situationen på arbetsmarknaden i vissa delar av skogslänen motiverar enligt regeringen att ytterligare åtgärder nu vidtas för att stärka näringslivet och därmed öka sysselsättningen. Man menar att en allmän sänkning av produktionskostnaderna i de mest utsatta regionerna skulle ge företagen en stärkt konkurrensförmåga. Det skulle också i vissa fall kompensera för vissa extra kostnader som företagen har i dessa regioner. Enligt regeringen torde åtgärden kunna ge företagen en stimulans till expansion men också göra att vissa marginellt lönsamma företag kan fortleva. Av regeringens motivering för att sänka avgiftsuttaget i vissa inlandskommuner i framgår att förslaget ytterst syftar till att stärka sysselsättningen. Med den utformning som förslaget givits finns anledning att bl. - att en avgiftsnedsättning ger en sänkning av de totala lönekostnaderna , - att kostnadssänkningen blir lika stor för alla arbetsgivare oavsett hur dessa beter sig i fråga om sysselsättningen. Arbetsgivare som nyanställer personal får en sänkning med 7,. Arbetsgivare som håller sysselsättningen oförändrad får också de en sänkning med 7,. Så även de företag som avskedar personal, att stöd utgår till arbetsgivare utan hänsynstagande till huruvida stödet kan förväntas påverka sysselsättningen i företaget. Sålunda torde sysselsättningen inom banker, försäkringsbolag, statliga affärsverk m.fl. inte påverkas genom avgiftsnedsättningen, att stöd utgår oavsett hur stödbeloppen disponeras av arbetsgivaren. De nya marginaler som nedsättningen ger kan sålunda lika gärna tas i anspråk för vinstökning och aktieutdelning som för att konsolidera och öka sysselsättningen, att avgiftsnedsättningen begränsas till fyra av länets kommuner. Därmed lämnas andra inlandskommuner som , , och helt utanför. Det torde svårligen kunna hävdas att utvecklingen i länets övriga tio kommuner är sådan att extraordinära insatser är omotiverade. Allra minst gäller detta för de inlandskommuner som ställs utanför regeringsförslaget, - att statens kostnader för det nya stödet skall fiansieras genom minskade arbetsmarknadspolitiska insatser och minskade statliga insatser till förmån för . Detta företag har den största betydelse för sysselsättningen i de berörda kommunerna. Regeringens förslag innebär därför att de eventuella positiva effekterna av lönekostnadssänkningen i de fyra kommunerna hotar att helt utplånas till följd av kvarstående och tillkommande finansiella problem inom . Vi har i det tidigare preciserat socialdemokratins principiella syn på regionalpolitikens förutsättningar, inriktning och uppbyggnad. Vi har därvid särskilt understrukit betydelsen av allmän tillväxt i ekonomin och de regionalpolitiska stödåtgärdernas styrande och kompletterande uppgifter. Vi har också framhållit kravet på hög effektivitet i medelsanvändningen och därmed motiven för selektivt verkande åtgärder. Nedgången i har tillåtits nå därhän att den egentliga regionalpolitiska medelsuppsättningen inte längre torde förslå för att vända utvecklingen mot ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet. Detta torde numera vara möjligt först sedan en helt ny grund lagts för produktion och sysselsättning i länet. Därför har LO och socialdemokraterna gemensamt utarbetat en särskild utvecklingsplan för . Planen i sig, liksom de förslag till omedelbara åtgärder som den innehåller, är ett uttryck för arbetarrörelsens uppfattning att läget i motiverar så extraordinära insatser, att dessa i stora stycken faller utanför ramen för den egentliga regionalpolitiken. Arbetarrörelsens utvecklingsplan är konsekvent inriktad mot åtgärder för att stärka sysselsättningen i . Förslagen syftar ytterst till att höja konkurrenskraften i näringslivet. Endast denna väg kan arbetslösheten varaktigt pressas tillbaka. Av särskild betydelse är att industrins ställning stärks. Utvecklingsplanen för tar därför sin utgångspunkt i åtgärder som syftar till att höja konkurrenskraften i industriföretagen. Utvecklingsplanens första steg inbegriper åtgärder som syftar till att sänka företagens kostnader för kapital, personal och transporter. Målet är att förbättra förutsättningarna för industriell verksamhet i genom att öka företagens förmåga att konkurrera med fördelaktiga priser. Utvecklingsplanen utgår vidare från kravet att statligt stöd skall utgå till företag endast i proportion till de motprestationer som företaget gör. Målet för utvecklingsplanen är ökad sysselsättning i . Insatser för att sänka de totala lönekostnaderna bör följaktligen utformas så att stödet i första hand inriktas mot företag som upprätthåller resp. ökar antalet anställda. Mot bakgrund av de principer och krav som preciserats i det följande föreslår socialdemokraterna att ett system med återbäring av inbetalda arbetsgivaravgifter införs i . Systemet bör tillämpas fr. o. m. . Med hänsyn till den betydelse som gruvor och tillverkningsindustri tillmäts för näringslivets utveckling i bör rätten till återbäring koncentreras till företag inom dessa näringsgrenar. Fr. o. m. bör till dessa företag utbetalas en återbäring på faktiskt inbetalda arbetsgivaravgifter. bör återbäringen avse avgifter som inbetalats under . Återbäringen bör utgå med ett belopp som motsvarar den del av de inbetalda avgifterna för som överstiger av de genomsnittliga årliga avgiftsinbetalningarna . För företag som hållit personalinsatsen oförändrad reduceras genom återbäringssystemet de totala lönekostnaderna . Företag som ökat personalvolymen får dessutom återbäring på alla avgifter som betalats in för den nyanställda personalen. Detta motsvarar en sänkning av personalkostnaderna för nyanställda . Företag som minskat sin personalstyrka får genom systemets konstruktion en i motsvarande mån reducerad återbäring. På detta sätt får företagen stöd i proportion till sina prestationer. I ett företag som ökar sysselsättningen sänks de totala lönekostnaderna med . I ett företag som minskar sysselsättningen med lika mycket begränsas kostnadssänkningen till . Återbäringssystemet minskar sålunda lönsamheten i personalinskränkningar som nyrekrytering kraftigt förbilligas. Ett företag som avskedar personal kan förlora upp till ca . för varje heltidsanställd som avskedas, som företag som nyrekryterar får ett stöd upp till samma belopp per nyanställd. eller mindre av sysselsättningen 1979-1981 lämnas över huvud taget ingen återbäring. För systemet gäller vidare att återbäring endast utgår som andel av faktiskt inbetalade avgifter. Detta torde medverka till en ökad benägenhet att betala in avgifterna under kvalifikationsåret. Genom systemets konstruktion slår dessutom framtida höjningar av avgiftssatserna igenom fullt ut i i form av ökade kostnader först efter med förhöjt uttag. Detta blir en extra konkurrensfördel för tillverkningsindustri. Kostnaderna för ett system med återbäring på inbetalda avgifter kan uppskattas till i storleksordningen 250 milj. kr. Vi förordar att ett särskilt anslag, benämnt Bidrag till socialavgifter i , tas upp i statsbudgeten /83 för detta ändamål med samma belopp. Härav följer att det av regeringen föreslagna anslaget Ersättning för nedsättning av socialutgifter bör utgå. Återbäringen kan antingen knytas till nuvarande system för uppbörd och redovisning av arbetsgivaravgifter eller hanteras på samma sätt som olika stödformer inom arbetsmarknadspolitiken resp. regionalpolitiken. Den hanteringsform bör väljas som bäst fyller kraven på avgränsning och kontroll. Den slutliga formen för att administrera systemet bör fastställas först sedan regeringen låtit företa de kompletterande undersökningar som krävs. Med utgångspunkt från erfarenheterna av den regionalpolitiska stödverksamheten, framför allt , har vi tidigare i motionen uttalat oss för två huvudprinciper som bör vara vägledande för den fortsatta stödverksamhetens geografiska inriktning. Vi har sålunda å ena sidan framhållit att sysselsättningsproblemen i i ett längre perspektiv i huvudsak bör lösas genom industripolitiska och arbetsmarknadspolitiska insatser, men att möjligheterna till temporärt regionalpolitisk! stöd måste finnas kvar för kortvariga insatser i vissa speciella fall under en övergångstid. Å andra sidan har vi slagit fast att de regionalpolitiska insatserna för framtiden i allt väsentligt måste koncentreras till skogslänen. Framför allt måste ansträngningarna att skapa ny sysselsättning inriktas på inlandskommunerna. All erfarenhet och alla tillgängliga undersökningar visar att situationen på många orter är utomordentligt bekymmersam. Det framgår inte minst av det betänkande som lämnades av utredningen om vissa regionalpolitiska medel. Utredningen visade bl. a. att av de 23 kommuner som hade en relativ arbetslöshet, som var minst två gånger större än riksgenomsnittet, tillhörde 20 kommuner antingen stödområde 5 eller 6. De tre övriga tillhörde stödområde 3 och 4. Även sysselsättningsgraden är betydligt lägre än i övriga delar av landet. Även i de delar av skogslänen som inte kan räknas till de inre delarna finns det ett flertal kommuner som har drabbats av djupgående sysselsättningsproblem, framför allt på grund av de senaste årens kriser i basindustrierna. Sådana kommuner finns också här och var i gränsområdet till skogslänen. Mot denna bakgrund godtar vi den bedömning som propositionen gör av vilka kommuner och kommundelar som bör ges högsta prioritet i det fortsatta arbetet. Vid godtar sålunda det förslag till inplacering i stödområdena A, B och C som redovisas i propositionen. Detta innebär också att vi accepterar en inplacering av i stödområde C. Vi anser emellertid att regeringen har gjort en alldeles för snäv bedömning av situationen i skogslänen som helhet. Som framgår av propositionen är situationen särskilt allvarlig i . Om man räknar samman det genomsnittliga antalet arbetssökande samt antalet personer i beredskapsarbete och arbetsmarknadsutbildning under /81 finner man att siffran för ligger sex gånger högre än motsvarande siffra för och även väsentligt högre än för samtliga övriga län. Det är därför följdriktigt att samtliga kommuner i har inplacerats i stödområdena A, B eller C. Men också i de andra skogslänen är situationen allvarlig. Om man summerar antalet arbetssökande, personer i beredskapsarbeten och arbetsmarknadsutbildning och därtill lägger antalet förtidspensionerade och personer, anställda hos Samhällsföretag, skall man finna att samtliga de fyra nordligaste länen, , , och , ligger avsevärt över riksgenomsnittet. Men också de övriga skogslänen, och liksom , har alb arliga sysselsättningsproblem. Detta framgår bl. a. av antalet personer som står utanför den ordinarie arbetsmarknaden, och när det gäller undersysselsättningen ligger samtliga dessa län betydligt över riksgenomsnittet. Härtill kommer att det i skogslänen har skett en avsevärd minskning av antalet industrisysselsatta. Detta gäller både män och kvinnor. Även i de södra delarna av landet finns det områden som redovisar avsevärda sysselsättningssvårigheter. Om man väger samman samtliga de faktorer som har betydelse i detta sammanhang, nämligen sysselsättningsgraden, arbetslöshetssiffrorna över , befolkningsutvecklingen, det geografiska läget och den allmänna sysselsättningsbilden i länen, måste slutsatsen bli att man måste se på situationen i skogslänen som helhet om man skall kunna komma till rätta med den regionala obalansen. Näringslivet som helhet måste stärkas och därvid har också insatser i de länsdelar, där problemen inte är lika accentuerade, stor betydelse. Av skäl som vi har utvecklat tidigare i motionen anser vi det vara en felsyn att utesluta skogslänens centralorter från stödområdena. All erfarenhet visar att dessa orter på grund av sin välutbyggda privata och offentliga service har en särskild attraktionskraft när exempelvis större företag överväger att lägga ut en filialanläggning. , ASEA, och är exempel på företag som med samhällets stöd har lokaliserat filialer till skogslänens huvudorter. Erfarenheten visar att dessa produktionsenheter medfört positiva spridningseffekter i de berörda länen, inte minst genom att ge sysselsättning åt underleverantörer. Filialanläggningar till stora industriföretag kan också vara en viktig bas för att utveckla sådana regionala produktionssystem som vi har berört tidigare i motionen. I enlighet med denna helhetssyn förordar vi att samtliga de kommuner i , , , och samt Åmåls kommun i , som inte omfattas av regeringens förslag till stödområden, inplaceras i ett stödområde D. De olika stödområdena kommer sålunda att omfatta följande kommuner och kommundelar: Inplacering av kommuner i A, B, C och D Nuvarande placering anges inom parentes A (6) A (6) A (6) A (6) A (6) A (6) A (6) A (6) A (6) B (5) B (5) C (4) C (4) C (4) A (6) Stomman A (6) A (6) A (6) A (6) B (5) B (5) B (5) B (5) C (5) Fällfors, Jöms, B (4) C (4) C (4) C (4) D (3) B (5) Änge B (5) C (4) B (5) B (5) B (4) B (5) C (4) D(3) B (4) D(3) D (4) C (3) C (3) C (3) C (3) D(3) D (3) D (3) D (3) A (6) D (3) A (6) D (3) A (6) D (3) B (5) D (3) C (4) Ås, Näskotts, , C (5) B (5) A (5) C (4) B (5) C (4) B (5) C (4) C (4) C (4) C (4) C (4) C (3) D (3) B (5) D (3) C (3) D (2) C (3) D (2) D (2) C (3) D (2) D (3) D (2) D (3) D (2) D (3) D (3) D(2) C (3) D(2) C (3) D(3) D (3) C (3) C (2) C (3) C (2) (2) (2) C (2) Vi har tidigare i motionen påtalat att en allt större andel av lokaliseringsstödet har utnyttjats för att lösa olika struktur- och sysselsättningsproblem i södra och . Vi ser utnyttjandet av de regionalpolitiska stödmedlen som uttryck för brist på långsiktig strategi inom industripolitiken och avsaknad av verktyg i den strukturpåverkande näringspolitiken. Vi finner det anmärkningsvärt att regeringen år underlåtit att lägga fram förslag till industripolitiska åtgärder för att lösa problem av denna art. Vi kan inte godta regeringens förslag att införa ett investeringsbidrag som skall kunna utnyttjas i alla delar av landet. Ett så generellt utformat stöd kan inte fylla funktionen att åstadkomma regional balans. Vi avstyrker sålunda förslaget. Anpassningsproblem, som uppstår i samband med företagsnedläggelser, bör inte betraktas som regionalpolitiska problem om de är av måttlig omfattning i förhållande till arbetsmarknadens allmänna utveckling i området. De bör i stället ses som kortsiktiga störningar och därmed i första hand mötas med arbetsmarknadspolitiska åtgärder, ofta i kombination med näringspolitiska åtgärder. Dessa åtgärder måste starkt tidsbegränsas och få formen av ett industripolitiskt omvandlingsstöd för att komma till rätta med vissa speciella förhållanden. En sådan stödform kan användas i regioner med sysselsättningsproblem till följd av förändrade konkurrensmöjligheter och svag efterfrågan på de produkter regionen specialiserat sig på. Industripolitiskt omvandlingsstöd skall också kunna användas för att genomföra omläggning och ny inriktning av verksamheter som på grund av utebliven förnyelse förlorat sin konkurrenskraft men representerar en produktionskapacitet när det gäller anläggningar, samhällsinvesteringar och yrkesskicklighet som det skulle vara uppenbart slöseri att inte utnyttja. Mot bakgrund av vad vi nu har anfört föreslår vi att statens industriverk får i uppdrag att utan dröjsmål lägga fram förslag till ett industripolitiskt omställningsstöd av det slag som vi här har förordat. Intill dess att sådant industripolitiskt instrument har utformats som på ett effektivt sätt kan bidra till att lösa uppkommande strukturproblem kommer det dock att vara nödvändigt att under en övergångstid utnyttja de regionalpolitiska stödformerna utanför de egentliga stödområdena. Förutsättningen bör enligt vår mening vara att kommuner och regioner utanför stödområdena drabbas eller har drabbats av så allvarliga sysselsättningsstörningar i samband med industrinedläggningar eller branschrationaliseringar att den långsiktiga regionala balansen rubbats eller riskerar att rubbas. C (4) Det bör ankomma på regeringen att bedöma när en sådan situation föreligger. Härvid bör sådana förhållanden som arbetslöshetssituationen, sysselsättningsgraden och möjligheterna till pendling till andra arbetsmarknader ligga till grund för bedömningen. Det bör också ankomma på regeringen att fatta beslut i ärenden om lokaliseringsstöd utanför stödområdena. Graden av det stöd som skall tillämpas får avgöras av den föreliggande situationen. Stöd kan utgå i enskilt fall eller genom att stöd får användas i ett visst område. I sådant fall skall stödet tidsbegränsas och utgå under högst . Vi kommer också i det följande att föreslå att anslaget Åtgärder till länsplaneringen höjs och i större utsträckning än utnyttjas som ett strukturpåverkande medel. Stommen i den arsenal av regionalpolitiska stödåtgärder till näringslivet som infördes är fortfarande i allt väsentligt oförändrad. De större förändringar som har skett har bl. a. inneburit att lokaliseringsbidragen har ersatts med avskrivningslån, att räntebefrielsen på lokaliseringslån har avskaffats och att sysselsättningsstöd har införts. De förändringar som föreslås i propositionen innebär endast marginella förändringar i stödsystemet. Avskrivningslån, lokaliseringsbidrag och lokaliseringslån Vi vill först erinra om att redan när det nya avskrivningslånet infördes hade man klart för sig att vissa nackdelar skulle kunna uppstå, och riksdag (AU 1978/79:23, rskr 435) uttalade att om så skulle visa sig vara fallet borde man överväga att t. ex. återinföra det tidigare systemet med räntebefrielse. Det var en socialdemokratisk motion som låg bakom detta uttalande. I motionen framhölls att räntebefrielsen i vissa fall visat sig vara ett avgörande argument för att få till stånd en omlokalisering eller utbyggnad av företag. En begränsad möjlighet till räntebefrielse borde därför finnas kvar i stödsystemet. Underskottet underströk att räntebefrielse visat sig vara ett verksamt medel inom det regionalpolitiska stödsystemet. Enligt utskottet borde det emellertid vara möjligt att tillgodose motionärernas önskemål inom ramen för det av regeringen föreslagna, omkonstruerade systemet med avskrivningslån. Man borde sålunda inom ramen för avskrivningslånen kunna ge subventioner av samma storlek som enligt det nuvarande systemet inkl. räntebefrielse. Utskottet uttalade dock att om erfarenheterna av den nya ordningen blev negativa borde det övervägas att återinföra ett system med räntebefrielse. Enligt vår uppfattning har utvecklingen bekräftat de farhågor som vi framförde vid riksdag. Avskrivningslånet är så konstruerat att det avskrivs med normalt hälften och resterande del . Avskrivningslånets nuvarande utformning gör också att full subventionseffekt uppnås först efter investeringstillfallet. Det innebär att åtskilliga företag kan få stora ekonomiska problem . I en sådan situation skulle räntebefrielse kombinerad med en viss amorteringsfrihet ha haft stor betydelse. Räntebefrielsen och amorteringsfriheten är också en tekniskt enkel stödform, vars omfattning kan varieras från fall till fall. föreslår regeringen, bl. a. mot bakgrund av de omständigheter som vi har skisserat i det föregående, att avskrivningslånet skall ersättas med lokaliseringsbidrag, som alltså återigen skulle införas som regionalpolitisk stödform. Enligt vår uppfattning är detta välbetänkt. Genom att lokaliseringsbidraget kan anpassas efter behovet i de enskilda ärendena minskas onekligen behovet av räntebefrielse. Vissa skäl talar dock för att komplettera bidragssystemet med en möjlighet till räntebefrielse på lokaliseringslånen. Räntebefrielsen kan utgöra ett komplement och alternativ till bidragsformen för att åstadkomma en riktig avvägning av subventionen i de enskilda ärendena.