ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G5021446 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1446 Sociala trygghetsfrågor för samer I budgetpropositionen föreslås ändring av nu utgående restitution av bensinskatt till rennäringen innebärande dels frångående av kopplingen till bensinskatten, dels en nedräkning av tidigare utgående belopp för /82 945 000, till föreslagna 700 000. Medlen har tidigare använts för ändamål som gagnar de renskötande samerna och då efter beslut av samernas landsmöte. I denna del föreslås ingen ändring i budgetpropositionen. Samernas landsmöte har beslutat att utgående belopp för bensinskattrestitution används för att betala premie för en liv- och olycksfallsförsäkring för de renskötande samerna jämte medförsäkrade. Enligt inhämtade uppgifter från () finns långtgående planer på att bygga ut detta försäkringsskydd med sikte att uppnå jämförbart försäkringsskydd som gäller för flertalet medborgare i som är löneanställda och som stått som mönster för det s. k. trygghetspaketet för lantbrukare. Förbundets avsikt är att samernas landsmöte skulle kunna fatta beslut om ett införande av detta utbyggda försäkringsskydd. Kostnaden för den årliga premien skulle vara i storleksordningen 1,3 milj. kr. För att realisera detta har förbundet räknat med att nu utgående bensinskattrestitution skulle stå till förfogande med lägst tidigare utgående belopp dvs. och att mellanskillnaden skulle kunna finansieras i särskild ordning. Genom den sänkning av anslaget som föreslås kommer det att bli omöjligt för förbundet att genomföra denna sociala trygghetsfråga för en av de kanske sist återstående grupper som saknar sådant försäkringsskydd. Denna fråga blir härigenom inte i första hand en fråga om besparingar över budgeten utan en social trygghetsfråga av betydenhet. Utredningen om rennäringens ekonomiska förhållanden - rennäringskommittén - skall enligt sina direktiv utarbeta förslag till ett inkomstmål för rennäringen. Det genom budgetpropositionens förslag uppkomna läget understryker nödvändigheten av att kommittén, som en väsentlig del i sitt arbete och kommande förslag, beaktar de social trygghetsfrågorna för de renskötande samerna. Målet måste vara att åstadkomma ett trygghetspaket jämförbart med vad som gäller inom jordbruket. För det fall rennäringskommitténs direktiv inte skulle inrymma att behandla dessa frågor är det nödvändigt att regeringen i tilläggsdirektiv ger kommittén i uppdrag att utarbeta förslag till finansiering, lagändringar m. m. för att lösa de sociala trygghetsfrågorna för de renskötande samerna efter 1 1981182. mönster för vad som gäller för jordbrukare. Detta bör ge regeringen till känna. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs för att lösa de sociala trygghetsfrågorna för de renskötande samerna.
mot · G5021447 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1447 m. fl. Åtgärder mot försurning av mark och vatten Försurningen av mark och vatten är ett av de allvarligaste miljöproblemen i vårt land. Försurningsläget i de västsvenska länen är särskilt allvarligt. Naturvårdsenheterna i de västsvenska länen har i en promemoria redovisat försurningsläget i västlänen. Av denna redovisning framgår bl. att i fyra västlän (N, O, P och S) är omkring tre fjärdedelar av sjöarna påverkade av försurningen och i det femte länet (R) omkring hälften av sjöarna, att sjöarnas fiskbestånd i mycket stor omfattning redan har kraftigt skadats, att rörligheten i marken av giftiga ämnen såsom aluminium och kadmium ökar, dessa substanser transporteras till yt- och grundvatten, att anrikningen av giftmetaller i fisk eller vilt samt höga koncentrationer i grundvatten medför risk för ökade intag av dessa giftmetaller hos befolkningen, att skador på skogsträd redan förekommer och att förändringar i skogsmarkers kvalitet och skogsproduktionen kan väntas bl. a. genom att lösligheten för metaller ökar och omsättningen av viktiga växtnäringsämnen störs, att de årliga korrosionsskadorna uppgår till väldiga belopp men att minskning av lokala utsläpp redan har givit positiva effekter på den atmosfäriska korrosionen. I promemorian, som har tillställts regeringen, föreslås också en rad åtgärder som bör vidtas för att komma till rätta med försurningsproblemet. , , , och centrala driftledningen anordnade en konferens - där en rad föreläsningar bl. o försurningens orsaker och effekter o vad kan göras åt försurningen o vad kostar försurningen 0 politisk hantering av försurningen. Sammanfattningsvis visade konferensen på de stora försurningsproblemen 1 och att dessa till stor del har sitt ursprung utanför vårt land. På konferensen redovisades också de senaste rönen inom forskning och teknik Allt material visar att är starkt försurat. Särskilt drabbade är och . En hel del åtgärder har vidtagits för att råda bot på problemet. De vidtagna åtgärderna är emellertid ej tillräckliga utan läget har till stor del förvärrats. Därför måste alla tänkbara åtgärder sättas in för att eliminera skadeverkningarna från försurningen. Vi vill därför föreslå att regeringen vidtar åtgärder för att intensifiera forskningen för att klarlägga orsakerna till den kraftiga försurningen av mark och vatten för att därigenom kunna motverka försurningen vid källan, att inom ramen för gällande europeiska och skandinaviska konventioner vidta åtgärder för att minska utsläpp som förorsakar den kraftiga försurningen inom v-v.j och södra delarna av landet. Dessa områden är hårdast drabbade, att bereda deltagarna i den internationella konferensen om försurningsproblemen som är planerad tillfälle att under sitt besök i på plats inom västra eller södra delarna av landet under sakkunnig ledning studera skadade sjöar och områden. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående åtgärder för att minska försurningen av mark och vatten. () () () () (m) ()
mot · G5021451 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1451 och av kvicksilver ur avfall är det inte tillåtet att göra sig av med kvicksilverhaltigt avfall genom att slänga det på soptippen. Denna regel tycks aldrig ha fått fullt genomslag, bl .a. på grund av frånvaron av en fungerande insamlings- och återvinningsorganisation. Kvicksilver sprids bl. a. genom batterier, lysrör och termometrar. Ett svenskt företag har utvecklat en i den praktiska verksamheten användbar metod för att avskilja kvicksilver från avfall som innehåller glas. Metoden har ursprungligen kommit till för att få bort kvicksilvret ur avfallet vid tillverkning av lampor och lysrör. Metoden är också användbar för en del annat kvicksilverhaltigt avfall. En sådan återvinningsanläggning är, i dessa sammanhang, förhållandevis billig, och ett antal anläggningar skulle kunna ta hand om allt avfall av detta slag från hela landet. Om detta skall ske genom försorg, genom andra företags försorg eller i regi skall i detta sammanhang lämnas därhän. Den intressanta frågan är däremot om nu gällande regler för hur avfall som innehåller kvicksilver skall hanteras ger ett tillräckligt stöd till återvinningsverksamheten. Dessa frågor behandlades av jordbruksutskottet , men utskottet ställde sig då (JoU 1979/80:40) ganska avvisande till återanvändningen av kvicksilver ur lysrör. Mängden ansågs begränsad och de praktiska svårigheterna stora. Beträffande termometrar påpekade utskottet att systematisk lagring äger rum vid de stora förbrukarna, sjukhusen. Några åtgärder föreslogs dock inte i det sammanhanget. Att återvinna kvicksilvret ur varje lysrör som används i landet är förmodligen inte så lätt, men man bör observera att på många större arbetsplatser används en stor mängd lysrör, och avsevärda mängder sådant avfall samlas. Detta kan då krossas och köras till återvinningsanläggningen. Då möjligheterna att få ordning på den här delen av kvicksilverutsläppen tycks ha ökat, är det angeläget att erforderliga föreskrifter utfärdas med stöd av lagen om hälso- och miljöfarliga varor. Det är därför önskvärt att regeringen ger i uppdrag till vederbörande myndigheter att pröva frågan om kompletterande föreskrifter när det gäller hanteringen av kvicksilverhaltigt avfall. Därigenom kan förutsättningar skapas för uppbyggnad av en tillräcklig organisation för omhändertagande genom återvinning av kvicksilvret ur detta avfall. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i denna motion anförts angående kompletterande föreskrifter när det gäller hanteringen av kvicksilverhaltigt avfall.
mot · G5021452 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1452 Sammanslagning av skogsvårdsstyreiser och lantbruksnämnder, m. m. var skogsvårdsstyrelserna i princip fristående från staten, medan lantbruksnämnderna var vanliga statliga organ. För sedan förstatligades dock skogsvårdsstyrelserna. För den enskilde jord- eller skogsbrukaren kan splittringen på en skogsvårdsstyrelse och en lantbruksnämnd ibland te sig något onödig. Den vanliga brukaren sysslar ju såväl med jord- som med skogsbruk. Många sysslar med jord- eller skogsbruk på deltid och har dessutom ett företag. I det fallet kan det bli fråga om att man på en och samma gång skall ha kontakt med , lantbruksnämnden och utvecklingsfonden. Det borde nu för det första övervägas om det kan vara lämpligt att slå ihop lantbruksnämnderna och skogsvårdsstyrelserna till en gemensam organisation. De tillhörande centrala myndigheterna är båda lokaliserade till , och de bör i så fall också slås samman. Frågan om de fördelar och nackdelar som kan vara förknippade med en sådan sammanslagning bör nu utredas förutsättningslöst. För det andra borde tillkomsten av de nya utvecklingsfonderna föranleda en översyn av stödet till jordbrukets och skogsbrukets rationalisering. Det är viktigt att stöd också kan utgå till bärkraftiga deltidsföretag inom jordbruket och skogsbruket. Av stort intresse är då att den som skall etablera sig som företagare i glesbygden kan få frågorna om stöd bedömda i ett sammanhang. Ett företag kan ju innefatta både verksamhet i turistnäringen och verksamhet inom skogsbruk och jordbruk. Får man stöd från utvecklingsfonden för företag, skall också rationaliseringsstöd till jordbruket kunna utgå för en rationell jordbruksproduktion, oavsett om jordbruksenheten som sådan inte själv är bärkraftig. Det gäller här att se till hela företaget, inte till dess bitar var och en för sig. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs 1. att hos regeringen begär utredning om eventuell sammanslagning av och lantbruksstyrelsen samt av skogsvårdsstyrelserna och lantbruksnämnderna, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående stödet till lantbrukets rationalisering.
mot · G5021456 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1456 Bibehållande av vissa plantskolor I proposition 1981/82:100, bil. 13, förutser jordbruksministern en ökad efterfrågan på skogsplantör , framför allt beroende på den stora satsning på avverkning av glesa skogar som beslutats. Det sammanlagda årliga plantbehovet kan beräknas öka med upp mot . har i en strukturplan för den framtida frö- och plantverksamheten förutsatt en minskning av antalet plantskolor. Denna minskning kan till viss del kompenseras med en utökning av kvarvarande anläggningar. Detta medför att investeringar som gjorts i nu nedläggningshotade plantskolor går förlorade, som nya och dyra investeringar både i mark och byggnader måste ske på andra håll. Som exempel kan nämnas läns skogsvårdsstyrelse som driver fyra plantskolor. Enligt strukturplan skall endast en anläggning, Jakobsbyn i , bibehållas. I sitt yttrande över denna plan har länets skogsvårdsstyrelse föreslagit att minst två plantskolor bör bibehållas i länet. Vid plantskolan i , , där äger marken, har gjorts betydande investeringar, bl. a. i nya personalbyggnader. Dessutom finns vid Ljungaskog en fröklänga med kapacitet att täcka behovet för hela och som vid en eventuell nedläggning måste ersättas med ny anläggning på annan plats. Starka skäl talar för att bibehålla plantskolor i södra delen av . Dessa synpunkter är säkerligen tillämpliga också på plantskolor belägna på andra platser i landet. Såväl sysselsättningsskäl som behovet av en hög plantproduktion är exempel på värdet av en fortsatt drift av plantskolan vid Ljungaskog. Med hänvisning av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande bibehållandet av vissa plantskolor.
mot · G5021457 · 1982-01-25 00:00:00 — De svenska normerna för rening av bilavgaser I har vi betydligt hårdare regler för rening av bilavgaser än andra europeiska länder trots att vi har mindre miljöproblem än de flesta av dessa länder. Självfallet är det angeläget med en god miljö, men vårt land och vår biltillverkning är för liten för att vi skall ha ekonomiska möjligheter att i längden kunna kräva hårdare villkor än de stora biltillverkande staterna. Den europeiska gemenskapen, , har samma avgasreningsnormer, och dessa länder producerar ca 10 miljoner personbilar. Detta skall jämföras med vår tillverkning på mindre än 300 000 enheter. För som är den största exportören av bilar till motsvarar denna export blott tre dagars tillverkning. För denna relativt lilla produktion kräver vi alltså ett annat reningssystem med åtföljande högre kostnader. Dessa svenska särregler kan säkert uppfattas som diskriminerande för den utländska bilindustrin vilket kan få negativa verkningar för svensk export. Det kan tilläggas att av vår biltillverkning går på export. Enligt uppgift från svensk bilindustri medför det för och en merkostnad på 100 milj. kr. att tillhandahålla bilar enligt de svenska bestämmelserna för avgasrening. För den bilkörande svenska allmänheten blir kostnaderna långt större - det talas om 500 milj. kr. Förutom att konsumenterna får betala de högre investerings-, utvecklings-, tillverkningsoch lagerhållningskostnadema som finns inbakade i bilpriset tillkommer dyrare servicekostnader och en högre bränsleförbrukning. På de platser i vårt land där biltätheten är så stor att det medför sanitära olägenheter bör man ha lokala bestämmelser som minskar privatbilstrafiken, begränsar tomgångskörningen m. m. i stället för att ha regler som hårt drabbar hela bilismen i vårt land. Det är orimligt att exempelvis en skogsarbetare i , där det inte finns några sådana miljöproblem, skall behöva betala betydligt mer för sin bil såväl i inköp som i drift för att det finns miljöproblem i vissa utsatta tätorter. Dessutom vet man ännu ganska litet om just bilarnas roll när det gäller den totala mängden luftföroreningar. beslöt att ytterligare skärpa de svenska avgasreningsnormema med verkan från . Någon större förståelse för de ekonomiska problemen tycks man inte ha på . Så här säger en talesman till pressen: Om vi fick bestämma, skulle hela utvecklingen ske enbart med hänsyn tagen till miljön. Detta betraktelsesätt är uppenbart orimligt och kan äventyra hela vår bilindustri. Svensk bilindustri har överklagat beslut hos regeringen som enligt min uppfattning måste upphäva beslutet. I stället bör vi gå in för att anpassa våra avgasreningsregler till . Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att svenska normer för rening av bilavgaser bör anpassas till dem som gäller inom .
mot · G5021459 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1459 Omhändertagande av alkohol- och narkotikamissbrukares sällskapsdjur I åtskilliga fall håller alkohol- och narkotikamissbrukare hund, som inte sällan utsätts för misshandel och vanvård. Denna djurhållning motiverar man ofta med missbrukarens behov av gemenskap. Snarare är det så att hunden, som är av större ras, skall skydda ägaren mot polisen och mot kamrater ur de egna leden. Hunden blir ofta opålitlig genom misshandel och felaktig dressyr i kombination med otillräcklig föda . Inte sällan är sådana hundar så mentalt störda att de måste avlivas efter ett omhändertagande. Polisen påtalar ofta problemet och har i många fall instämt i den skrivelse till regeringen som Djurens Vänners avlåtit. i och stödjer helt kraven att alkoholister och knarkare skall fråntas sina djur. Kommissarie på skriver i ett yttrande: Vi vill också gärna hjälpa till. Vi ställer helt upp på vad påpekar ... Det är ett stort problem. I det arbete som djurskyddsföreningarna bedriver ingår även omhändertagande av sådana djur som blivit föremål för anmälningar. Därvid har givits god inblick i den otroliga misär som missbrukarnas hundar tvingas leva i. Ofta lämnas djuren ensamma veckor i sträck utan mat eller vatten, medan ägaren håller till i olika kvartar eller driver omkring på jakt efter pengar till alkohol eller narkotika. När de sedan vid hemkomsten finner lägenheten förorenad av djurens exkrementer vidtar inte sällan en avancerad misshandel, som i flertalet kända fall resulterat i dödliga skador för de utsatta djuren. lagstadgade djurtillsyn genom kommunens tillsynsman är uppenbart otillräcklig redan vad gäller de vanliga åliggandena. Därtill kommer att det fortfarande finns kommuner som helt saknar anställd djurtillsynsman. har polismyndighet fått större handlingsfrihet när det gäller ingripanden mot djurmisshandel, men personalbrist gör bestämmelsen ganska ointressant. Ett förbud för alkoholister och narkotikamissbrukare att hålla hund skulle bespara myndigheterna arbete och djuren mycket lidande. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen hemställer om sådan ändring av Lag om djurskydd ati i fall där djurinnehavaren är missbrukare av alkohol eller narkotika tillsynsmyndighet medges beslagta djuret.
mot · G5021460 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1460 m. fl. Det är från många synpunkter önskvärt med en ökad användning av inhemska bränslen. Av beredskapsskäl är ett ökat beroende när det gäller energiförsörjningen väsentligt. Det är ett energipolitiskt mål att minska landets oljeberoende, vilket i viss utsträckning bör kunna ske genom att oljan ersätts med inhemska bränslen såsom torv och flis. Regionalpolitisk kan ett ianspråktagande av de inhemska energitillgångarna ge sysselsättning i områden som har stora regionalpolitiska problem. Aktiviteter som syftar till att skapa förutsättningar för ett utnyttjande av t. ex. torv för energiproduktion är därför positiva. Intresset för energitorv har också varit stort. Det gäller inte minst i . Om de koncessioner som är aktuella beviljas kommer i praktiken en mycket betydande del av länets samlade torvtillgångar i länets största torvmossor på kort sikt att läggas under koncessioner som kan låsa utnyttjandet av torvmossarna . Intresset för att undersöka och utnyttja torvmossar är positivt. Det finns emellertid många skäl som talar för att det bör ske mer planmässigt än vad som är fallet. Torvmossarna utgör både en naturresurs och en miljötillgång. Många mossar och våtmarker representerar oersättliga naturvärden. F. n. saknas emellertid en samlad bild av de totala torvtillgångarna i riket och länen. Likaså behövs en inventering och ett skydd för våtmarkerna. Torvmossarna är emellertid en nationell tillgång som bör utnyttjas för att ersätta importbränslen. Det är viktigt att man genom undersökningar och utveckling av teknik skapar förutsättningar för ett sådant utnyttjande. Det är emellertid också viktigt att man hushållar med torven så att den verkligen finns tillgänglig då den bäst behövs. Därtill kommer en viss oklarhet om i vilken takt marknaden för energitorv växer fram. För att det skall bli en efterfrågan krävs t. ex. att betydande investeringar i eldningsutrustning genomförs i hushåll, företag och inte minst i kommunerna. Det kan ta relativt . I den nationella energipolitiken bör man därför lägga fast riktlinjer för i vilken utsträckning och torven skall sättas in som ersättning för importbränslen. Dessa riktlinjer bör fram innan stora delar av landets torvtillgångar har lagts under koncessioner som skapar låsningar för deras framtida användning. Det finns nämligen en risk med den inmutning av stora markområden som storföretagen nu bedriver. Samhällets och kommunernas framtida behov riskerar därmed att bli en andrahands fråga. Med hänsyn till det stora intresse som finns för torvbrytning och med hänsyn till den risk för låsningar av den framtida användningen som föreligger är det angeläget att regeringen snabbt presenterar en plan för torvutvinning i . Likaså behövs en inventering och ett skydd för våtmarkerna. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att begär att regeringen framlägger ett förslag om inventering av våtmarkerna och en plan för torvutvinning i . () () () () AXEL () ()
mot · G5021462 · 1982-01-26 00:00:00 — m. fl. För bara var linodlingen i vårt lang en viktig näring som försåg odlarna med råvaror till egen och andras tillverkning av textilprodukter. Tiderna har emellertid förändrats. Då linodlingen är ett arbetsintensivt hantverk har de blå och vita fälten med blommande lin blivit alltmer sällsynta. Dessvärre börjar det nu även bli svårt att få tag på importerat lin av god kvalitet. Ett flertal olika avsättningsområden finns för linprodukter. För att nämna några som skulle kunna vara intresserade av att få tag på lin, borde alla vävkunniga inom landet i första hand vara en grupp, konstnärer med speciella kvalitetskrav en annan, vilka ställer krav på utpräglat konstnärliga produkter där det behövs god linkvalitet och vidare sådana produkter som konstvävnader, spetsar, linnebroderier, damastvävnader m. fl. Till ett bredare användningsområde för linet hör följande produkter: möbeltyger, draperier, gardiner, sänglinne, transportbanor i maskiner, postsäckar, tapeter m. m. Linplantan i övrigt ger oss följande: linfröet används i medicin och i hälsokost såsom linfröbröd och linfrögröt, linoljan erhålls genom pressning av linfröet. Den används till framställning av tvål, såpa, oljefärg, fernissor, linoleum, vaxdukar m. m. Linfrökakor och linagnar används som foder till djuren. Linnelakan och linneörngott t. ex. absorberar kroppsfuktigheten mycket bra, vilket skulle passa de patienter på sjukhusen som besväras av liggsår. Linfibern är utpräglat hudvänlig. Den är dessutom smutsavvisande på grund av sin glatta yta. Vi har tyvärr kommit i det stadiet att lin av god kvalitet är svårt att få tag på. Det skulle därför vara av stor vikt att någon form av mekanisk vidareförädling kunde komma till stånd. Det sista linberedningsverket i lades ner . Genom att linberedningsverk åter kunde igångsättas skulle förmodligen intresset för linodling öka. Det är angeläget att hålla linodlingen och linberedningen vid liv. Det är en kulturtradition och en kunskap som måste bevaras. Om och när lin i större omfattning kan odlas i vårt land är det även angeläget att linberedningsverk också kan igångsättas. bör få i uppdrag att undersöka vilka möjligheter det finns att odla mer lin i och verka för att linodling i större utsträckning än kommer till stånd och dessutom verka för att linberedningsverk - gärna i samarbete med länsstyrelser, landsting, lantbruksnämnder etc. - åter igångsätts i . Nämnden bör också vara ett samordnande organ beträffande de olika intressen som finns när det gäller förädling, odling och tillverkning. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att motionen överlämnas till för åtgärder i motionens syfte. () () ()