mot · G5022514 · 1982-04-26 00:00:00 — Motion 1981/82:2514 Vårdnad och umgänge m. m. 1981/82:168) Enligt 3 § andra stycket i förslaget till ändringar i skall den på lag grundade gemensamma vårdnaden i princip fortsätta att gälla efter dom på äktenskapsskillnad. Föräldrarna skall sålunda icke såsom nu är fallet behöva föra vårdnaden på tal i ansökningen om äktenskapsskillnad. Den föreslagna ordningen beskrivs så, att domstolen har att pröva vårdnadsfrågan endast på föräldrarnas eget initiativ (s. 30). I enlighet härmed skulle domstolen icke ha att befatta sig med frågan om vårdnad, om föräldrarna icke begärde detta. Den väckta talan skulle således i huvudfallet angå endast äktenskapsskillnad. Genom 5 § sista meningen i den nya lydelsen är domstolen dock ålagd att självmant pröva frågan om fortsatt gemensam vårdnad. Kommer icke på grund av sistnämnda föreskrift vårdnadsfrågan ändå att bli föremål för prövning? Det processuella begreppet saken (föremålet för rättegången) skulle alltså innefatta även mål om vårdnad. Spörsmålet blir för övrigt av betydelse vid avgörandet huruvida den föreslagna 18 § är tillämplig eller ej i den nu dryftade situationen, en paragraf som gäller just mål om vårdnad (se punkt III nedan). Enligt min mening kommer alltså frågan om vårdnad i blickpunkten även med den nya ordningen. Departementschefen uttalar till yttermera visso (s. 62) att domstolen skall underrätta socialnämnden om att en skilsmässa är aktuell, en underrättelseskyldighet som i sådant fall måste grundas på förenämnda 18 §. Hur skall emellertid socialnämnden kunna göra något som helst ställningstagande utan att veta åtminstone något om föräldrarnas förhållande och deras planer beträffande barnet i olika avseenden? Skall hänvändelsen till nämnden vara meningsfull och fylla någon förnuftig mening måste föräldrarna därför redan i ansökningshandlingarna till domstolen redovisa sin inställning till vårdnadens utövande. Även domstolens egen prövning borde ju rimligen förutsätta tillgång till något material. Vad nu framhållits förringar de fördelar som uppges vara förenade med den nya ordningen. Föräldrarna kan icke underlåta att i samband med skilsmässa ta ställning till hur vårdnaden skall utövas rent faktiskt (se prop. 1975/76:170 s. 149). De varken kan eller får blunda för verkligheten. Det är också mest ändamålsenligt att i ett enda sammanhang uppta alla de frågor till behandling som en skilsmässa erfarenhetsmässigt har i släptåg i stället för att pröva dem en i sänder och utan inre sammanhang. Vad nu sagts har stor betydelse från domstolens synpunkt. Verkligheten talar sålunda emot förslaget att låta den gemensamma vården utan vidare fortfara att gälla efter äktenskapsskillnad. Gällande ordning bör bestå. Förslaget i 15 § tredje stycket att utvidga den lagfästa umgängesrätten till att avse andra än barnets föräldrar bör inte gälla, åtminstone så länge föräldrarna lever. Enligt tidigare nämnda 18 § skall domstolen i varje mål eller ärende om vårdnad eller umgänge åtminstone bereda socialnämnden tillfälle att yttra sig. Så skall ske även då föräldrarna är helt ense. Som framhållits av bland andra saknas skäl att frångå gällande ordning, nämligen att det är domstolen själv som avgör om en hänvändelse till socialnämnden kan antas fylla någon förnuftig mening. Det är svårt att inse varför blott och bart den omständigheten att ett par föräldrar skiljer sig skall föranleda att socialnämnden, dvs. samhället, inkopplas. Förslaget kommer att leda till ökad byråkrati och därmed ökade kostnader för det allmänna. Gällande ordning är alltså klart att föredra. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att avslår proposition 1981 /82:168 i vad avser gemensam vårdnad, utvidgande av umgängesrätt och domstols hörande av socialnämnd.