mot · G5021099 · 1982-01-21 00:00:00 — Motion 1981/82:1099 m. fl. Ett samhälle byggt på rättvisa och solidaritet, ett samhälle som utgår från människornas verkliga förutsättningar, behov och förmåga blir lättare att leva i för alla. Inte minst i tider av ekonomisk tillbakagång är det viktigt att hävda kravet på solidaritet. FN:s handikappår har gått till ända. Situationen för handikappade i vårt land har inte förbättrats, som var avsikten, utan avsevärt försämrats. Regeringspolitiken har lett till direkta försämringar för svaga och utsatta grupper. Vårt sociala trygghetssystem urholkas successivt. En sådan politik är oklok, orättvis och skadlig ur social och mänsklig synpunkt. Socialdemokratin kan inte acceptera att människor som har stora svårigheter skall drabbas av åtstramningspolitiken. Det måste kunna skapas utrymme för insatser för bl. a. handikappade även i tider av ekonomisk stagnation och tillbakagång. Välfärden, byggd på människornas vilja till gemensamma insatser för att på solidaritetens grund åstadkomma rättvisa åt alla, sätts nu på spel. Det är stor risk att vi hamnar i en solidaritetskris: att människor isolerar sig eller slåss för egna intressen, att viljan till solidaritet försvagas. Vi socialdemokrater kan inte acceptera att handikappade skall drabbas extra hårt. Regeringspolitiken har lagt dubbla bördor på handikappade, dels genom de allmänna försämringar som tar sig uttryck i prisstegringar, skatteoch hyreshöjningar, dels genom urholkningen av särskilda handikappinsatser. Den som har ett handikapp är i regel låginkomsttagare. Det innebär att man redan lever på marginalen och därmed drabbas extra hårt av de allmänna försämringarna - snabbt stigande hyror och priser. Den ökande arbetslösheten innebär att konkurrensen om jobben ökar. Den handikappade står sist i en växande kö. Bostadsbyggandet är rekordlågt. Följden blir att chansen att få komma ut från vårdinstitutioner till en egen lägenhet minskar och att möjligheterna att flytta från en olämplig bostad till en handikappanpassad också minskar. Regeringspolitiken har inneburit bl. a. följande försämringar och nedskärningar som direkt drabbar handikappade: o urholkningen av basbeloppet som bl. a. minskar förtidspensionen, handikappersättningen och vårdbidraget 0 höjda patientavgifter och egenavgifter vid läkemedelsinköp o höjda kostnader för resor till sjukhus o ändrade statsbidragsregler för färdtjänsten o nedskärning av folkbildningen o sänkta statsbidrag till skolan o halverad speciallärarutbildning o indragning av statsbidrag till elevassistenter i grund- och gymnasieskolan o avveckling av den s. k. stimulanstian i samband med utbildningsbidrag vid arbetsmarknadsutbildning o försämrat driftbidrag till Samhällsföretag 0 försämrade villkor för kommunala lönebidragsanställningar. Vi socialdemokrater vill - även i en besvärlig ekonomisk situation - värna om de svaga och utsatta. Vi måste vara beredda att satsa på olika gemensamma insatser för att solidariskt hjälpa varandra. I en rad särskilda motioner föreslår vi att det skapas utrymme för åtgärder för handikappade, dels genom att vi avvisar regeringsförslag som försämrar handikappades situation, dels genom att vi föreslår fortsatta insatser inom handikappområdet. Tyngdpunkten i motionen ligger på det arbetsmarknadspolitiska området där regeringens budgetförslag skulle leda till ett ytterligare starkt försämrat läge för handikappade. Handikappfrågorna handlar om grundläggande rättigheter. Verksamheter och service i samhället utestänger i många fall handikappade genom brister i utformning och anpassning. Ett samhälle som utgår från människornas verkliga förutsättningar och förmåga blir lättare att leva i för alla. Grundsynen att hela samhället och dess aktiviteter skall vara tillgängliga för alla innebär att säranordningar för handikappade bör begränsas. Denna grundinställning, som har utvecklats under den socialdemokratiska regeringstiden i samarbete med handikapprörelsen, måste prägla insatserna även Det handlar bl. a. om allas rätt till arbete, om rätten till information, om rätten till likvärdig utbildning och om rätten att påverka sin egen situation. Handikappfrågorna har också en viktig demokratiaspekt. Brister i informationsutbudets utformning i vid mening och brister i samhällets miljöer, i service och utrustning medför att handikappade ofta blir isolerade och ensamma, utestängda från gemenskap i samhället. Därav följer en begränsning av möjligheterna att få del av demokratiska rättigheter och att påverka sin situation. I särskilda motioner till innevarande lägger vi fram förslag till insatser på bl. a. följande områden: o värdesäkring av pensioner och andra sociala förmåner o insatser inom utbildningsområdet o insatser inom kulturområdet o ett självständigt boende Dessa insatser redogör vi för under avsnitten II-VII. I denna motion föreslås sammanlagt 12 milj. kr. för stöd till handikapporganisationerna och för portobefrielse för försändelser till synskadade. 2 Arbete åt alla 1981 blev med kraftigt ökad arbetslöshet. sjönk på mycket länge den totala sysselsättningen. Antalet arbeten i industrin minskade i accelererande takt. Ungdomsarbetslösheten nådde en ny topp och svårigheterna för kvinnor och handikappade stegrades. Men regeringen har inte varit beredd att fullt utnyttja möjligheterna att genom beredskapsarbeten, arbetsmarknadsutbildning, tidigareläggningar av offentliga investeringar, industribeställningar m. m. pressa ned arbetslösheten. Effekterna härav har blivit svåra för ett stort antal medborgare. Som förklaring till denna hållning har regeringen regelmässigt hänvisat till det ansträngda statsfinansiella läget och det därav föranledda kravet på sträng återhållsamhet med statens utgifter. Detta skäl återupprepas också gång på gång i årets budgetproposition när regeringen nu ånyo kraftigt beskär kraven på medel för att bekämpa arbetslösheten och för att värna sysselsättningen för de mest utsatta grupperna. Arbetarrörelsens viktigaste uppgift är att skapa arbete åt alla. Denna uppgift framstår nu som mera angelägen än någonsin . Den politik för full sysselsättning som socialdemokraterna nu lägger fram består i o En genomgripande förändring av den ekonomiska politiken, o Maximal insats av arbetsmarknadspolitiska medel för kamp mot öppen o Solidarisk personalpolitik för att värna rätten till arbete för de mest Rätten till arbete är ett grundläggande krav. En politik som syftar till arbete efter vars och ens förmåga måste inriktas på att öka det totala antalet arbetstillfällen och på att förbättra arbetslivets villkor. Detta innebär dels krav på en övergripande ekonomisk politik som bidrar till att skapa en jämn och hög aktivitet i svensk ekonomi, dels en klarare inriktning av de arbetsmarknadspolitiska resurserna på åtgärder som syftar till att bryta ner förvärvshinder och eliminera förhållanden som leder till utslagning och utestängning från arbete. Varje utveckling mot ett samhälle där allt fler för sin försörjning blir beroende av produktionen från allt färre måste brytas. 1* 1981182. Vi kan inte acceptera en arbetsmarknad som bara erkänner de starkastes rätt till arbete och som hänvisar allt fler till samhällets försörjning. Alla människors förmåga och insatser måste välkomnas i produktionen. Det är under alla förhållanden bättre för såväl den enskilde som samhället. står inför uppgiften att häva stora balansbrister i ekonomin. Produktionen måste effektiviseras och växa. Men detta får inte innebära att krav ställs på de arbetande som allt färre människor kan uppfylla. Tvärtom måste produktionsprocesser och arbetsvillkor utvecklas därhän att allt färre slås ut från arbetslivet som allt fler bereds möjligheter att nyinträda i eller återvända till arbetslivet. Vi vet att produktionstekniken kommer att förändras snabbt. Dessa förändringar kan leda till nya påfrestningar och risker men de kan också innebära stora möjligheter att förbättra arbetsvillkoren. Det krävs åtgärder över vida fält för att bryta de mekanismer som slutar i utslagning och utestängning. Ingreppen måste börja i produktionsprocessens uppbyggnad, gå vidare över förbättringar av den samlade arbetsmiljön i fysisk och psykosocial bemärkelse, inbegripa en mera solidarisk personalpolitik i det enskilda företaget samt slutligen kompletteras med mera direkta arbetsmarknadspolitiska åtgärder i syfte att stödja de arbetssökande på vägen in i arbetslivet. Det samlade målet för alla dessa ansträngningar skall vara att bereda allt fler arbete i produktionen som allt färre skall hänvisas till pensionering eller särlösningar i form av skyddad sysselsättning utanför det reguljära produktionslivet. Den bästa garantin för att morgondagens produktionsteknik och produktionsprocess utformas med utgångspunkt i människors behov och förutsättningar består i att ge de arbetande ett reellt inflytande över de beslut som föregår utveckling, introduktion och tillämpning av ny teknik i företagen. Skall den produktionsansträngning som förestår kunna genomföras med utgångspunkt i människornas krav och förutsättningar bör därför arbetet för arbetslivets demokratisering omgående återupptas. Men samhällets ansvar för att styra utvecklingen rätt måste sträcka sig längre. Sådana teknologiska förutsättningar måste skapas att de krav på produktionsprocessens utformning som de arbetande kommer att ställa också kan tillgodoses. Detta bör kunna ske längs flera vägar. o Utveckling av system för finansiellt stöd till enskilda företag eller branschorganisationer för forskning om och utveckling av produktionsteknik som formats efter de arbetandes förutsättningar, o Inrättande av sammanhållna enheter för forskning och utveckling av sådan produktions- och processteknik, o Offentliga utvecklingsbolag för introduktion och marknadsföring av produktionsteknik som utvecklats med allmänna medel. Verksamheten med anpassningsgrupper i företagen måste stärkas. Gruppernas resurser bör utvecklas och förenas med eget ekonomiskt ansvar. Utredningen av ett system med utbildningsfonder i företagen bör slutföras. Vår uppfattning om behoven av en solidarisk personalpolitik ger ytterligare motiv för att introducera utbildningsfonder. De skall sålunda kunna tas i anspråk för att dels stärka redan anställdas ställning i företagen genom fördjupad yrkesutbildning eller utbildning för nya arbetsuppgifter, dels underlätta nyrekryterades introduktion och anpassning i arbetet. Gällande främjandelagstiftning för nyanställning resp. trygghet i anställningen bör vidareutvecklas dels genom att arbetsgivarnas ansvar för tillvaratagande av allas arbetsförmåga utkrävs, dels genom ökade resurser för koncentrerade förmedlingsinsatser på lokal och regional nivå. Socialdemokraternas uppfattning är att lagen skall användas konsekvept i hela landet och i hela sin omfattning. a. detta syfte föreslår vi kraftigt utökade personalresurser för arbetsmarknadsverket (AMV). Nya former för samhälleligt engagemang bör utvecklas. Möjligheterna bör vidgas att genom regelrätta kontrakt eller andra företagsspecifika lösningar maximera möjligheterna att ge de utestängda sysselsättning. Ökningen av det totala antalet förtidspensionärer skall väsentligen ges som ett mått på den enskildes faktiska behov av ett utbyggt pensionssystem. Majoriteten förtidspensionärer har starkt försämrad hälsa. De har slitits ner av ett hårt arbetsliv och har kämpat länge för att kunna hålla sig kvar i arbetet. De har i regel undersökts av läkare och utretts grundligt av . Dessa faktiska förhållanden styrker vårt behov av ett system med förtidspension. Varje onyanserad plädering för minskad förtidspensionering måste därför avvisas. Människor har rätt till och behöver den trygghet som förtidspensioneringen ger. Förtidspensioneringen skall ses som ett välfärdssystem som erbjuder ekonomisk trygghet när arbetsförmågan uttömts. Pensionering av yngre och medelålders personer blir i ett betydande antal fall ett uttryck för arbetslivets hårda villkor. Människor far illa i arbetslivet som en följd av olämplig arbetsmiljö och utsätts för hård förslitning. Det visar på bristande förmåga att organisera arbetsliv och produktion så att allas arbetsförmåga kan tas till vara. I den del pensioneringen av yngre och medelålders personer återspeglar en situation med utslagning och utestängning från arbetsmarknaden måste denna förändras. I syfte att förverkliga detta mål bör riktlinjerna för den solidariska personalpolitik som vi här angivit kompletteras med ändringar i gällande regler för förtidspension. Yngre och medelålders personer, i första hand unga , bör i stället för förtidspension/sjukbidrag garanteras särskild rehabiliteringslön. Från trygghetssynpunkt är de båda stödformerna likvärdiga. Men man skulle genom ett sådant system få bättre garantier för att kraftfulla rehabiliteringsinsatser kommer till stånd. Man skulle också vinna ytterligare tid för sådana insatser. Rehabiliteringslönen utgör den enskildes grundtrygghet vederbörande med stöd av intensifierade uppföljnings- och rehabiliteringsinsatser från arbetsmarknadsmyndigheterna söker sig fram till en fast anknytning till arbetsmarknaden. Förtidspension mot människors vilja måste undvikas. Förtidspension för grupper i dessa åldrar bör komma i fråga först sedan samtliga vägar för yrkesinriktad rehabilitering och introduktion i arbetslivet visat sig fruktlösa. Genom riksdagsbeslut (AU 1981/82:1) bestämdes driftbidraget till fr. o. m. av de totala lönekostnaderna. Ursprungligen hade detta tal fastställts till för /82. Från socialdemokratiskt håll framhöll vi att man inom stiftelsen arbetade för att stärka företagets driftresultat och att uppmuntrande resultat uppnåtts. Vi ansåg det inte uteslutet att det uppställda nya målet skulle kunna uppnås. Vi underströk också att ett sådant mål måste underordnas verksamhetens yttersta syfte: att värna om de arbetshandikappades rätt till arbete. Med skrivelse till regeringen har stiftelsen hos regeringen begärt att riksdagsbeslutet om skall omprövas. Stiftelsen har funnit att företaget ej kan bära denna neddragning av driftbidraget under löpande budgetår utan att anställningstryggheten för de sysselsatta äventyras. Mot denna bakgrund och med hänvisning till det klara ställningstagandet i föreslår socialdemokraterna att ytterligare 20 milj. kr. nu anvisas innevarande budgetår som driftbidrag till . För verksamheten under /83 har stiftelsen begärt ett driftbidrag motsvarande 131,4 %av lönesumman. Trots stiftelsens framställning om förhöjt driftbidrag /82 vidhåller regeringen i budgetpropositionen sitt förslag om driftbidrag /83 motsvarande av lönekostnaderna. Socialdemokraterna finner att stiftelsens förslag grundas på planer för en ambitiös förstärkning av rörelseresultatet. Vi anser det osannolikt att regeringens mål skall kunna uppnås. Mot bakgrund härav föreslår socialdemokraterna att för /83 utöver regeringens förslag beviljas ett driftbidrag på 41 milj. kr., vilket motsvarar det extra medelsbehovet vid ett bidrag på av lönesumman. I budgetpropositionen har anslaget till den yrkesinriktade rehabiliteringen skurits ned . Enligt AMV:s bedömningar kommer detta att gå ut över svårt handikappade. Särskilt kommer arbetssökande med psykiska och socialmedicinska handikapp att drabbas. Socialdemokraterna finner regeringsförslaget oförenligt med arbetarrörelsens strävan till en solidarisk arbetsmarknadspolitik. Vi föreslår därför att verksamheten utöver regeringens förslag tillförs 4 milj. kr. Dessa medel eliminerar effekterna av regeringens nedskärningar på personalsidan och motsvarar kostnaderna för 40 tjänster vid arbetsmarknadsinstituten. Regeringen beräknar enligt budgetpropositionen inte längre medel för näringshjälp åt handikappade. Detta trots att stödformen kvarstår och tillämpas enligt regler fastlagda av . Regeringens förslag anges öppet som ens. Socialdemokraterna finner näringshjälpen vara av så stort värde för vissa handikappades utkomstmöjligheter att vi avvisar regeringens förslag. För /83 bör anvisas 13,5 milj. kr. AMS har i sin anslagsframställning föreslagit att när en arbetsplats måste anpassas i förväg för att kunna ta emot arbetshandikappade, skall bidrag kunna utgå utan att det knyts till viss person. Det skall beräknas med utgångspunkt i ett förväntat rekryteringsbehov av handikappade . AMS föreslår vidare att bidrag till arbetsbiträde bör få kombineras med lönebidrag, oavsett den handikappades ålder i de fall den sökande är så handikappad att en anställning annars är utesluten. Slutligen har AMS förordat att en arbetsgivare som anställer flera svårt handikappade personer bör kunna få full kostnadstäckning för att anställa socialkurativ pesonal som arbetsbiträde. I samtliga fall avvisar regeringen förslagen. Socialdemokraterna finner å sin sida att förslagen är väl ägnade att öka möjligheterna för de svårast handikappade att få arbete. Eftersom detta är en av de allra hårdast drabbade grupperna i dagens svåra arbetsmarknadssituation föreslår vi att beslutar medge rätt till bidrag för kollektiva anordningar på arbetsplatsen, rätt att i vissa fall kombinera bidrag till arbetsbiträde och lönebidrag samt rätt till bidrag för socialkurativa insatser i vissa fall. Kostnaderna för våra förslag torde väl rymmas inom den vidgade finansiella ram som skapats sedan vi, i motsats till regeringen, anvisat medel för verksamheten med näringshjälp. Bidrag och lån till motorfordon Nuvarande regler för bidrag och lån till motorfordon fastställdes . Den snabba kostnadsstegringen har kraftigt urholkat bidragens värde. Antalet ansökningar om bidrag och lån har inte utvecklats i förväntad omfattning. Detta har uppfattats som att stödet inte förslår till köp av bil. Följden blir att stödansökningar aldrig blir aktuella. Med tanke på den avgörande betydelse som tillgången till egen bil kan ha för handikappades möjligheter att få och behålla ett arbete är det nu att stödbeloppen räknas upp. Socialdemokraterna föreslår, i enlighet med AMS, att högsta utgående bidrag höjs från . Övre inkomstgränsen för reducerat bidrag bör fastställas till . Kostnaderna för en uppräkning av stödbeloppen och inkomstgränserna torde väl rymmas inom ramen för anvisade medel. Regeringen föreslår att en ny ram införs fr. o. m. /83 för högsta tillåtna antal platser för anställda med lönebidrag hos arbetsgivare som får särskilt hög täckning för sina lönekostnader. Denna åtgärd slår direkt mot möjligheterna att utvidga verksamheten med lönebidrag vid de allmännyttiga organisationerna. Socialdemokraterna finner att en sådan åtgärd ej kan försvaras i nuvarande arbetsmarknadsläge. vill vi påpeka att samhällets kostnader för stöd till handikappade arbetstagare som ställs utanför arbetslivet är minst lika höga som statens åtaganden vid anställning med lönebidrag. Till detta skall läggas att samhället i det förra fallet går förlustigt det produktionstillskott som lämnas av anställd med lönebidrag. Mot denna bakgrund föreslår vi att avslår regeringens förslag om ny ram för anställning med lönebidrag i vissa fall. Den sammanlagda kostnaden för de insatser vi har förordat under avsnittet Arbete åt alla kan beräknas till nära 80 milj. kr. 3 Värdesäkring av pensioner och andra förmåner Den allmänna försäkringen är en viktig grund för handikappades ekonomiska trygghet. Förtidspensionen, handikappersättning, vårdbidrag etc. ingår alla som delar av detta trygghetssystem som successivt byggts ut till gagn för äldre, sjuka och handikappade. De ingrepp som de borgerliga regeringarna gjort och de som förutskickas är därför utomordentligt allvarliga för inte minst de handikappade. Genom beslut av genomdrev de borgerliga en urholkning av värdesäkringen inom det sociala trygghetssystemet. påverkade inte minst handikappades situation. Som ett slags plåster på såren föreslogs sedan i efterhand en höjning av vissa förmåner (bl. a. handikappersättningen). kom ett nytt sådant försämringsförslag från regeringen, att basbeloppet skulle fastställas bara en gång . har en uppräkning skett när priserna stigit . Effekten av detta är att det inte sker någon fortlöpande kompensation till bl. a. förtidspensionärer för prishöjningarna . Ju kraftigare inflationen är, desto större blir förlusterna. Också sker en justering av handikappersättningen för att ge sken av en kompensation för försämringarna. Men detta kan givetvis inte uppväga de fortlöpande försämringarna som de fattade besluten leder till. Dessa försämringar har ägt rum trots utfästelser, även före det senaste valet, om att hålla löftena om att värdesäkringens regler skulle vara oförändrade. Borgerliga partier yrkade t. o. m. på en snabbare uppräkning av pensionerna och andra basbeloppsknutna förmåner än vad de nu ändrade reglerna medgav. Dessa ändringar har skapat stor oro bland handikappade om statsmakternas avsikter i fråga om det sociala trygghetssystemet. Socialdemokratin kan inte acceptera de försämringar som de borgerliga genomfört i fråga om basbeloppets urholkning. I en särskild partimotion (om värdesäkring inom den allmänna försäkringen m. har vi därför föreslagit följande: Från skall basbeloppet åter justeras med hänsyn till förändringar i konsumentprisindex. Därmed kan t. ex. den successiva urholkningen av förtidspensioner, handikappersättning, vårdbidrag osv. Därmed finns inte heller något behov av att, som den borgerliga regeringen tvingas till, ge kompensation genom att höja dessa förmåner i särskild ordning framöver. Det basbelopp som fastställs och som skall reglera förmånerna räknas upp med ett belopp som är högre än vad som följer av en tillämpning av nu beslutade och gällande basbeloppsregler. Detta innebär ett slags kompensation i förväg för inträffade prisstegringar. Beräkningsmetodiken innebär att basbeloppet och därefter fastställs genom att det nya basbeloppet räknas upp med konsumentprisindex. Socialdemokratin har deklarerat sin avsikt att i regeringställning genomföra dessa förslag. Därmed skapas ånyo en fasthet i det allmänna pensionssystemet och till detta knutna förmåner, vilka inte minst är av stor betydelse för handikappade. har kraftiga höjningar av avgifterna inom sjukvården ägt rum; särskilt stora höjningar skedde . därefter infördes ett s. k. högkostnadsskydd för läkarbesök och I många landsting hade dock ett sådant system existerat , varför nettoeffekten likväl blev höjda kostnader. lade sjukreseutredningen i betänkandet Sjukresor - samordning och förenkling (SOU 1981:35) fram förslag om bl. a. ett begränsat högkostnadsskydd för sjukresor. Utredningen föreslår att i ett senare skede ett helt ändrat system för sjukresorna skall införas genom att sjukvårdshuvudmännen övertar ansvaret. Detta föreslås ske . Remissutfallet har visat på delade meningar. avstyrker t. ex. att man nu inför ett högkostnadsskydd när ett nytt system föreslås träda i kraft . LO anser däremot att skyddet bör införas och gälla alla och inte bara dem med stora vårdbehov. tillstyrker en lösning på kort sikt men vill också ha en vidare krets av berättigade; man är vidare positiv till utredningsförslaget . anser att frågan om ett högkostnadsskydd för resekostnader och hur detta lämpligen praktiskt bör utformas bör undersökas och prövas ytterligare, varvid förbundet är berett att medverka i ett sådant arbete. Det är enligt vår mening angeläget att man, särskilt för handikappade som har höga resekostnader, åstadkommer en lösning av detta problem. Det bör, med landstingsförbundets uttalande som grund, vara möjligt för regeringen att ta upp diskussioner om att föra utredningens förslag - vad avser förslagen - till ett ställningstagande. Regeringen uttrycker inte någon uppfattning i denna fråga i budgetpropositionen. bör därför genom ett uttalande understryka vikten av att förslag läggs fram i frågan. Från handikapporganisationernas sida har man i flera sammanhang pekat på angelägenheten av att förbättra vårdbidraget som utgår till föräldrar med handikappade barn. har avlämnat ett betänkande med förslag till ändringar av vårdbidraget.