mot · G502804 · 1982-01-21 00:00:00 — och i Rationalisering av vissa lantbruksnämnders verksamhet Gränsen mellan och län skär på flera ställen, framför allt i nordväst och sydost genom områden som ur historisk, kulturell, kommersiell, agrar och planeringsmässig synpunkt måste betraktas som enhetliga. Det kan med fog hävdas att länsgränsen i snarare är en konstruktion än en markering av en funktionellt betingad gränszon. I jämförelse med landet i övrigt är avstånden mellan de viktigaste tätbygderna på ömse sidor om gränsen förhållandevis korta. På många områden skulle sannolikt en mera samordnad planering för hela på olika sätt medföra betydande fördelar. Inte minst på jordbruksområdet, där strukturen är ytterst homogen, ter sig den nuvarande länsindelningen och arbetsuppdelningen på två lantbruksnämnder ur många synpunkter orationell. Lantbruksnämnderna är att betrakta som lantbruksstyrelsens avdelningskontor. Det förhållandet att nämndernas verksamhetsområden kommit att sammanfalla med länsgränserna hänger i inte ringa utsträckning samman med hushållningssällskapens tidigare uppgifter och har knappast med modern och rationell organisationsuppbyggnad att göra. Lantbruksnämnderna skall bl. a. genom rådgivning och upplysning främja rationaliseringen inom jordbruket och trädgårdsnäringen samt den yttre rationaliseringen inom skogsbruket. Statligt stöd till såväl yttre som inre rationalisering beviljas av nämnden i form av lånegaranti och statsbidrag. För främjande av den yttre rationaliseringen bedriver nämnden vidare en aktiv inköpspolitik, dvs. köper mark, som därefter kan säljas till förstärkning av andra brukningsenheter. För samma ändamål inlöser nämnden mark i samband med sin prövning av förvärvstillstånd inom jordförvärvslagen. I lantbruksnämndernas verksamhet för den inre rationaliseringen ingår bl. a. att biträda jordbrukarna med teknisk planering, avseende sådant som torrläggning, täckdikning m. m. En rad vägande skäl talar för en bättre samordning av arbetet mellan de båda lantbruksnämnderna i och län. En betydande del av lantbruksnämndernas arbete innefattar kontakter med lantbrukskooperationen - LRF. LRF är i organiserat i ett provinsförbund med säte i i mellersta . Besparingar och bättre resursutnyttjande. Den mellan de båda redan påbörjade samordningen av markhushållningsplaneringen skulle kunna ytterligare effektiviseras genom bl. a. rationalisering av lantbruksnämndernas verksamhet. En besparingsgrupp tillsatt av lantbruksstyrelsen har i en rapport till styrelsen lämnat en rad förslag till besparingsåtgärder. Gruppen konstaterar bl. a. att befintliga personalresurser inom lantbruksverket och fördelningen mellan lantbruksnämnderna i huvudsak är ett resultat av den sammanslagning av lantbruksnämnderna och hushållningssällskapen som ägde rum vid omorganisationen 1967. Någon större omprövning av denna fördelning har inte ägt rum . Med hänsyn till den utveckling som ägt rum både för lantbruket inom olika delar av landet och i den allmänna jordbrukspolitiken kan denna fördelning ifrågasättas. En jämförelse mellan länen avseende nämndernas personalresurser, nämndernas verksamhet och lantbrukets omfattning visar att stora olikheter råder mellan länen. Enligt arbetsgruppens uppfattning bör besparingarna genomföras så att lantbruksverkets insatser i fortsättningen kan koncentreras till de centrala uppgifterna och så att utrymme även skall finnas för initiativverksamhet från nämnderna. Sammanslagning av vissa närbelägna lantbruksnämnder anser arbetsgruppen vara motiverat för att bredda basen för fältverksamheten. Enligt kompletteringspropositionen 1980/81 anses betydande rationaliseringsvinster kunna göras genom en samordning av vissa resurser vid lantbruksnämnderna, skogsvårdsstyrelserna och den lokala fiskeriadministrationen. har granskat glesbygdsstödet och diskuterar i sin rapport (RRV Dnr 1981:211) tre alternativ för ärendehandläggningen. Enligt RRV:s alternativ 3, som innebär att lantbruksnämndernas insatser begränsas till ärenden som rör jordbruksföretag medan utvecklingsfonderna handlägger och beslutar i övriga ärenden, samlas enligt besparingsgruppens uppfattning kompetens på såväl handläggnings- som beslutsnivåerna på ett konsekvent och rationellt sätt. En sådan ordning borde medföra betydande besparingar såväl hos lantbruksnämnderna som hos utvecklingsfonderna, bl. a. genom att en omfattande korrespondens mellan dessa organ undvikes. En bättre samordning av insatserna mot de alltmer påtagliga miljöstörningar som blivit en följd av det intensiva skånska jordbrukets användning av kemiska medel. Inom stora delar av har t. ex. kvävegödslingen inneburit allvarliga miljöproblem såsom förorening av grundvatten, igenväxning av sjöar m. m. Mot bakgrund av ovan berörda förhållanden kan det starkt ifrågasättas om inte en sammanslagning av de båda lantbruksnämnderna i M- och L-län vore att föredra ur resursutnyttjande- och servicesynpunkt. En översyn av nuvarande verksamhets- och organisationsformer vid de båda nämnderna i syfte att åstadkomma en bättre samordning av arbetet torde under alla förhållanden vara påkallad. Med hänvisning till vad sorn i motionen anförts hemställer vi att hos regeringen begär en översyn av verksamheten och organisationsen inom de båda lantbruksnämnderna i och län. () HANS ()