mot · G5021138 · 1982-01-22 00:00:00 — m. fl. Under nära två decennier har det från olika håll framförts krav på större kontroll av läkemedelsindustrin, sanering av läkemedelsreklamen och ökade resurser för statlig information och registrering av olika läkemedelseffekter och biverkningar. Kraven har kommit från olika håll. Men tunga argument för ett ökat samhälleligt inflytande och ett förstatligande har kommit inte minst från medicinare och forskare inom medicin och farmakologi samt från läkare verksamma inom sjukvården. Vpk har i olika motioner tagit upp frågan om läkemedelsindustrins förstatligande. har också mycket hänt, som en följd av den debatt som förts. Dels därför att nya lagar och föreskrifter tillkommit, dels också därför att läkemedelsindustrin utsatts för ett hårt tryck, som tvingat fram förändringar bl. a. när det gällt marknadsföring av nya och äldre läkemedel. Läkemedelsreklamen är mer saklig . Områdena där ett visst läkemedel rekommenderas till användning är snävare och en del indikationsområden har helt försvunnit. Mutsystemet som läkemedelsindustrin länge levt högt på, liksom delar av läkarkåren, har förfinats och är inte lika komprometterande för någon av parterna. Den statliga kontrollen av och informationen om olika läkemedel har förbättrats något, men industrins propaganda dominerar fortfarande. Dessutom har läkemedelsrepresentanternas ensidiga reklam på sjukhusen minskat i omfattning. Lokala läkemedelskommittéer har bildats på de större sjukhusen, kliniska farmakologer finns på regionsjukhusen och den statliga läkemedelsinformationsnämnden har påbörjat sitt arbete. Läkemedelsindustrin är internationell och invävd i annan kemisk/teknisk industri. Koncernens ena gren kan tillverka växtgifter för besprutning i krig och fredstid. Gifter som ofta ger svåra, obotliga skador även på människor. Koncernens andra gren kan tillverka läkemedel som kanske skall lindra de av växtgiftet framkallade symptomen eller lindra den ångest som uppstår när människor utsätts för hot, fara eller andra svåra påfrestningar. När ett läkemedelsföretag kan sälja ett farligt eller verkningslöst läkemedel i ett land med hård kontroll, kan man fortsätta försäljningen i något fattigt land i Tredje världen, där reglerna saknas eller är mindre restriktiva eller där makten är korrupt och mutor lönsamma. Ett läkemedelsföretag fortsätter att sälja ett preparat så länge det är tillåtet och lönsamt. Läkemedelsindustrins drivkraft är profit och lönsamhet, inte samhällsengagemang och idealitet. Läkemedelsindustrin marknadsför och säljer det som går att sälja med vinst, oavsett om det man säljer är bra eller dåligt, viktigt eller oviktigt, hälsosamt eller skadligt. Mest uppmärksammat f. n. är det multinationella företaget , som trots allvarliga följder för enskilda människor fortsätter att sälja motsvarigheten till Entero vioform i flera . var också det företag som så sent som marknadsförde Ritalina som ett bra lugnande medel vid miljö- och omgivningsdepression, trots att det var väl dokumenterat att medlet, ett slags amfetamin, var starkt vanebildande och framkallade narkomani. var det också som ännu tillverkade optiska vitmedel för iblandning av mjöl och socker i u-ländema, trots att det stoppats i industriländer efter larmrapporter om cancerskador. Många var de inhemska och internationella företag som annonserade ut sina lugnande preparat, med uppgifter om att de på intet sätt var vanebildande eller beroendeframkallande, trots att motsatsen var bevisad åratal tidigare. Annonseringen ändrades inte förrän reglerna för denna skärptes och preparaten av klassades som narkotika. Det svenska har också bidragit till raden av internationella skandaler genom sitt licenspreparat Neurosedyn. Trots larmrapporter om allvarliga nervskador dröjde det till innan läkemedlet drogs in. Information om detta till allmänheten kom ut först . säljs många värdelösa och olämpliga preparat av gammal vana. Läkemedelsförsäljningen fortsätter att informera enskilda läkare som har dålig tillgång till objektiva jämförelser. På apoteken säljs mindre verksamma, men trots detta ofta olämpliga medel mot olika symtom. T. ex. medel mot halsinfektion som kan förvärra infektionen, solskyddsmedel som kan öka risken för hudskador vid för starkt solljus, huvudvärksmedel som kan förvärra huvudvärk etc. Medel som inte ansetts tillräckligt skadliga för att förbjudas, men heller inte tillräckligt bra för att få registreras som läkemedel eller avkrävas recepttvång. Att medlen är verkningslösa eller olämpliga är oftast inte något skäl för läkemedelsföretaget att dra bort dem från försäljning. Då staten omkring 1970 övertog en del läkemedelsföretag fanns förhoppningar om en radikal omorientering inom hela läkemedelsindustrin, då många förväntade sig en annan forskningsinriktning, marknadsföring och ökad priskonkurrens. Att så inte blev fallet beror på att man inom KABI och ACO inte varit ute efter ökad konkurrens, utan i stället medverkat till en inom svensk läkemedelsindustri unik uppdelning av marknaden. De olika svenska läkemedelsföretagen konkurrerar inte längre med varandra utan har i stället specialiserat sig inom olika områden. o. m. bytt preparat för att minska den möjlighet till konkurrens som fanns från början. nuvarande statliga läkemedelsföretagens misslyckande eller bristande intresse att förändra läkemedelsbranschen visar bara på den privata industrins grundligt etablerade positioner, som detta misslyckande stöder kraven på förstatligande av hela läkemedelsindustrin, liksom av de företag som saluför preparat tillverkade utomlands. Läkemedelsindustrins profitjakt skapar en onödig och ofta skadlig läkemedelskonsumtion, där brister och biverkningar döljs och andra mer adekvata behandlingsformer åsidosätts. Men profitjakten får också andra allvarliga konsekvenser: Läkemedelsindustrins forskningsresurser inriktas ofta på tillverkning av redan upptäckta medel. Men för att kringgå patentbestämmelser måste ett nytt synonympreparat, för att få marknadsföras, vara tillverkat på annat sätt. I stället för att ägna all forskning åt grundforskning satsas onödiga miljoner på dubbelforskning. Forskare anställda inom industrin kan inte fritt byta arbete för att fortsätta samma slags forskning hos en konkurrentfirma. Detta stoppas genom olika anställningskontrakt. Enskilda forskare kan köpas upp från statligt finansierad grundforskning för fortsatt vidareutveckling av forskarens intressanta upptäckt inom läkemedelsföretag, som på så vis kan dra ekonomisk nytta och göra vinst för statliga forskningsrön. Det är det enskilda företaget självt som sköter den kliniska prövningen av ett nytt preparat och direkt betalar de läkare som ställer upp. Ofta är undersökningarnas resultat förbeställda, och de är inte alltid objektiva eller helt sanna. Medverkande läkare får ofta sin ersättning i form av betalda kongressresor, där de skall fungera som rapportörer för företaget. Försäljningssiffror för olika läkemedel är inte offentliga. Detta sägs bero på att företagen är rädda för att en eventuell nedgång i försäljningen skall vara dålig reklam. Det vill man skydda sig mot. Detta hindrar en öppen debatt om läkemedelsförskrivning och konsumtion av läkemedel. kan vi befara en fortsatt ökning av läkemedelskonsumtionen där psykofarmaka och antibiotika dominerar. Läkemedelsindustrin är inte konjunkturkänslig, utan tjänar snarare på att tiderna försämras och människor får det svårare med stress, arbetslöshet, oro, ångest och isolering. Mot följdverkningarna kan man alltid erbjuda något lönsamt piller. Läkemedel får ersätta annan behandling eller förebyggande åtgärder och läkemedelsindustrins vinstintresse påverkar således också sjukvårds- och samhällsplanering genom att berättigat missnöje över dåliga förhållanden i samhället kan dämpas med mediciner. Den sanering som skett inom läkemedelsindustrin har inte skett spontant genom ett ökat ansvarstagande från industrins sida eller för att marknadsförarna avstått från försäljning av ett dåligt preparat. Nej, saneringen har drivits fram av en allt starkare opinion bland allmänhet, sjukvårdspersonal och statliga kontrollmyndigheter. För att ytterligare förbättra situationen, öka läkemedlens säkerhet, förhindra onödig medici nering, förebygga skador på grund av biverkningar och spara stora summor pengar till samhället, fordras fortsatta kraftåtgärder. Vpk har tidigare i flera sammanhang fört fram liknande kritik och från vår sida anser vi dessutom att det är otillständigt att enskilda företag skall kunna göra vinst på tillverkning och försäljning av läkemedel, som vi visat att ägandeförhållandena påverkar sjukvården och patienternas situation på ett mycket negativt sätt. I många fall kan för stor tillit till farmakologisk behandling göra mer skada än nytta. Vi anser att ett förstatligande av den svenska läkemedelsindustrin och de utländska läkemedelsföretagens svenska distributionsföretag skulle undanröja flera av de ovan skisserade missförhållandena genom att vinsten inte längre skulle vara huvudsyftet med verksamheten. Marknadsföringen skulle kontrolleras ytterligare med krav på bättre dokumentation. Onödiga dubbelpreparat skulle kunna tas bort och bättre, objektiva läkemedelsrekommendationer, skulle kunna utarbetas och ges större genomslagskraft än . Forskningen skulle kunna bibehållas i samarbete med universitetskliniker och onödig kommersiell forskning skulle kunna upphöra och resurser överföras till mer angelägna områden. Med hänvisning till det anförda föreslås* att hos regeringen hemställer om att frågorna om ett förstatligande av läkemedelsindustrin inom och av utländska tillverkares representanter i blir föremål för en parlamentarisk utredning och att därvid vad som anförts i motionen beaktas. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) * Se även motion 1981/82:1139.