mot · G5022476 · 1982-04-19 00:00:00 — m. fl. Förslag till ny lagstiftning om utländska förvärv av svenska företag m. m. 1981/82:135) Utredningen om utländska övertaganden av svenska företag framlade i sitt betänkande (SOU 1978:73) Kontroll av utländsk företagsetablering i m. m. tre olika förslag till lag om kontroll av utländsk företagsetablering här i riket samt ett gemensamt förslag till lag om vissa inskränkningar i rätten att förvärva fast egendom m. m. De tre linjerna benämndes kontrollinjen, förhandlingslinjen och likabehandlingslinjen. Den nu framlagda propositionen synes i huvudsak bygga på den s. k. likabehandlingslinjen. Den avvisar sålunda både nyetableringskontroll och verksamhetskontroll. Den nya lagstiftningen blir därigenom tandlös. Av de tre olika förslag till lag om kontroll av utländsk företagsetablering, som framläggs i utredningen, synes oss den s. k. kontrollinjen vara den mest effektiva. Den anvisar ett koncessionssystem som innebär en total nyetablerings-, verksamhets- och övertagande kontroll när det gäller det utländska inflytandet i svenskt näringsliv. Om man skall välja någon av utredningens tre linjer anser vi det därför självklart att endast kontrollinjen bör komma i fråga. Även denna linje är emellertid behäftad med allvarliga svagheter. Anhängarna av kontrollinjen synes utgå från samma grundläggande värderingar som anhängarna av de båda övriga linjerna, nämligen från att det knappast finns något i hittillsvarande erfarenheter som gör det uppenbart att utländsk företagsetablering i allmänt sett inte skulle kunna vara av betydande värde för landet (citerat ur SOU 1978:73). Ingen av de tre grupperna i utredningen förespråkar därför någon radikal omläggning av hittillsvarande politik när det gäller utländska investeringar inom landet. Man vill alltså fortsätta den nuvarande mycket liberala politiken när det gäller utländska investeringar i , vilken som myntets andra sida har de omfattande svenska investeringarna i utlandet. kommunisterna har en annan principiell utgångspunkt. Vi anser att företag och naturtillgångar i i princip skall ägas av personer bosatta i landet. Ägande genom utländska medborgare och företag skall endast tillåtas såsom undantag. Tillstånd därtill skall ges endast när det kan påvisas att detta är av utomordentligt intresse för det svenska samhället och dess utveckling. Denna ståndpunkt överensstämmer i långa stycken med den som gjort till sin i det avgivna remissvaret över utredningens förslag. Den andra sidan av denna principiella ståndpunkt är givetvis att även I 1981/82. svenska direktinvesteringar i utlandet bör begränsas. Hur långt denna begränsning skall gå måste givetvis också avgöras av mottagarlandets intressen och ståndpunkter. Såväl de utländska investeringarna i som de svenska investeringarna i utlandet är en produkt av de tendenser som gör sig gällande under monopolkapitalismens eller imperialismens etapp av det kapitalistiska samhället. Kännetecknande drag för denna etapp är bl. a. den starka koncentrationen och centralisationen av företag och kapital samt de internationella koncernernas och trusternas alltmer dominerande roll. Vad som ibland benämns internationaliseringen av det ekonomiska livet är alltså i sin konkreta gestalt framför allt de stora transnationella eller multinationella företagens växande maktställning. Det är ju dessa företagsjättar som i allt väsentligt svarar för direktinvesteringarna i utlandet och därmed för det utländska ägandet av företag och naturtillgångar. Frågan om lagstiftning om utländska förvärv av svenska företag är alltså en fråga om skydd av nationella intressen mot det internationella storkapitalet. I överensstämmelse med denna analys anser vi att de nya lagarna borde benämnas Lag mot utländska förvärv av svenska företag m. m. resp. Lag mot utländska förvärv av fast egendom m. m. Regeringen hävdar i den framlagda propositionen att de utländska direktinvesteringarna och de multinationella företagens verksamhet här i landet har en rad positiva effekter. Den går t. o. m. så långt att den åberopar sin egen eländiga ekonomiska politik med dess förödande verkan på de svenska företagens investeringar som ett motiv för att utländska investeringar i dagens läge skulle vara av särskilt stor betydelse. Regeringens praktik i dessa frågor, när den t. ex. tillåtit att Wasabröd överlåts till ett stort transnationellt företag, avslöjar ju ytterligare en politisk inställning som leder till utförsäljning av viktiga svenska intressen. Utrymmet för en självständig svensk ekonomisk politik minskar därmed ytterligare. Svenska arbetare och tjänstemän får en ännu otryggare ställning än . blir ännu mera öppet för påtryckningar från de stora imperialistiska makterna. Vår nationella självständighet undergrävs. Det kan naturligtvis inte komma i fråga att till en regering med en sådan politisk inställning överlåta avgörandet om ett svenskt företag skall utförsäljas till utländska intressen. När det gäller tillståndsprövningen måste därför lagstiftningen ges en sådan utformning att lokal arbetstagarorganisation som är eller brukar vara bunden av kollektivavtal i förhållande till det företag ärendet gäller eller dess centrala organisation har vetorätt i dessa frågor. Regeringen föreslår att det nya kontrollsystemet i fråga om utländsk etablering bör begränsas till övertagandefallen och sålunda icke inbegripa nyetablering. Vi anser däremot att även nyetablering skall omfattas av den nya lagstiftningen och denna alltså gälla alla former av verksamhet. När det gäller nytt företag bör vetorätten tillkomma facklig organisation som för varje huvudsaklig arbetstagarkategori kan antas komma att organisera flertalet av dem som kommer att anställas av företaget. Regeringen ställer sig också avvisande till kravet om verksamhetskontroll av de utlandsägda företagen. Motiven och formerna för en sådan verksamhetskontroll finns utförligt utvecklade av förespråkarna för kontrollinjen i utredningen. Vi finner vad där har sagts bärande och ansluter oss till de huvudsakliga tankegångarna. Utan en verksamhetskontroll minskar i hög grad möjligheterna att från svensk sida övervaka och påverka de multinationella företagens verksamhet. som man vidtar de åtgärder som i varje läge är möjliga för att motverka och bekämpa svensk och utländsk kapitalmakt bör man varna för illusioner att det går att åstadkomma något slags vingklippning av kapitalismen. Det enda effektiva medlet att göra slut på de stora finansherrarnas och finanskoncernernas makt är att överföra de avgörande produktionsmedlen i hela folkets ägo. Men detta får givetvis inte utesluta att kampen alltid måste föras i syfte att motverka och bekämpa storfinansens maktställning. Härför finns alltid ett utrymme som måste utnyttjas till varje millimeter. Regeringens proposition nr 135 utgår emellertid från helt andra utgångspunkter. Den är ett led i ansträngningarna att bevara och utbygga storkapitalets, även det utländska storkapitalets, maktställning och intressen. Den bör därför avslås av . bör därefter begära att ett förslag till ny lagstiftning framläggs som bygger på de i det ovanstående utvecklade synpunkterna. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att avslår proposition 1981/82:135, 2. att begär att regeringen framlägger förslag till ny lagstiftning mot utländska förvärv av svenska företag m. m. utifrån i motionen angivna synpunkter. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)