mot · G5022209 · 1982-03-18 00:00:00 — Enligt vår mening finns det inte anledning att nu binda sig för några särskilda uttalanden om omfattningen eller konstruktionen av samhällets stöd till företagshälsovården. 5 Regeringens uppmaning till arbetsmarknadens parter Regeringen tar i propositionen också ett steg av utomordentligt allvarlig principiell natur. Man riktar nämligen mycket kraftiga uppmaningar till arbetsmarknadens parter att se till att de i propositionen framlagda försämringarna får slå igenom också i de avtal om sjuklön m. m. som finns på arbetsmarknaden. I ett tidigare skede, så sent som när proposition 1981/82:30 lades fram, räknade man med att lagstifta härom. Denna ståndpunkt har man dock övergivit. Det var länge en inom stora delar av borgerligheten omhuldad ståndpunkt att staten genom lagstiftning skulle reglera förhållandena på arbetsmarknaden. Succesivt började emellertid den uppfattningen växa fram hos arbetsgivarna att det vore lyckligast om, som dåvarande arbetsgivardirektören yttrade, parterna på arbetsmarknaden principiellt inrikta sig på att ordna sina mellanhavanden själva. Denna linje, som fick ett av sina första uttryck genom det s. k. huvudavtalet, har sedan fullföljts och blivit en viktig del av förhållandet mellan arbetsmarknadens parter. Staten avstod från att genom lagstiftning reglera förhållandena på arbetsmarknaden. Det finns en rad avtal mellan arbetsmarknadens parter; här är sjuklöneavtalen aktuella, men man kan också nämna komplexet av arbetsmarknadsförsäkringar. Statsmakterna har inte tidigare ansett sig böra föreskriva efter vilka grunder de skall utformas och vilken uppbyggnad och innehåll de skall ha. Inom ramen för den fria förhandlingsrätten måste det ankomma på parterna att utforma löne- och anställningsvillkoren. Från den synpunkten framstår det som ett betydande avsteg från en snart femtioårig praxis att från statsmaktens sida hävda hur dessa avtal skall förändras. Detta avsteg är inte på något sätt jämförbart med den lagstiftning som utformats till skydd för sjuka, äldre osv. I sparpropositionen höst förklarade regeringen att för att åstadkomma en likvärdig självrisk behövdes en lagstiftning. När man insåg konsekvenserna härav och att man därigenom gett sig på arbetsmarknadsparternas fria förhandlingsrätt vill man nu i stället att skall göra ett uttalande i frågan. Innebörden av ett sådant uttalande måste avse att genom påtryckning skall arbetsgivarna i de kommande avtalsförhandlingarna lyckas försämra de offentliganställdas och tjänstemännens avtalsreglerade sjukförmåner. Detta understryker hur orimligt förslaget i sin helhet är. Vi kan inte av viktiga principiella skäl gå med på att genom dylika omvägar söker öva påtryckning på arbetsmarknadsparternas handläggning av sjuklöneavtalen. Vi avvisar därför förslaget. 6 Sammanfattning av vår inställning Den borgerliga regeringstiden har försatt landet i en utomordentligt besvärlig ekonomisk situation. Den borgerliga politikens huvudsakliga inslag har varit att göra nedskärningar i det social trygghetssystemet, i ungdomens utbildningsmöjligheter och i kommunernas resurser. har man gett ut stora förmåner till redan välbeställda grupper; bara förmånerna till aktieägarna kostar hundratals miljoner . Mittenpartiernas tvingas att anpassa sig till politik och deras ännu längre gående krav på nedskärningar. På sjukförsäkringsområdet skulle förslag kunna leda . Det framgår klart av kostnadsberäkningarna i propositionen att av de s. k. besparingarna skulle den helt dominerande summan tas in på karensdagarnas återinförande. Samma beräkningar visar att insjuknandedagen förvandlas till en reell karensdag och att det sålunda inte är fråga om att införa utan i verkligheten tre. Ett återinförande av karensdagarna riktar sig främst mot industrins arbetargrupper och de sämst ställda grupperna i samhället. Detta kan socialdemokratin inte acceptera. också tidigt och bestämt avvisat de borgerliga partiernas attacker på sjukförsäkringen. Det går aldrig att lösa landets problem genom de borgerliga metoderna. Erfarenheterna talar här sitt tydliga språk. Socialdemokratin har i sitt program Framtid för anvisat vägarna för hur vi vill lösa landets kris med bevarad social trygghet. Vi kan således inte godta regeringsförslagen om försämringar av den sociala tryggheten. Vid bedömningen av regeringsförslaget måste man också ta hänsyn till att det riskerar att allvarligt störa en redan från början komplicerad avtalsrörelse De försämringar som föreslås i propositionen avstyrkas av oss. Härav följer att anslaget Bidrag till sjukförsäkringen behöver höjas med 155 milj. kr. Med stöd av det anförda hemställs 1. att avslår regeringens förslag om lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring, 2. att avslår regeringens förslag om lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter, 3. att avslår regeringens förslag om lag om ändring i lagen (1956:293) om ersättning åt smittobärare, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om tandvårdsförsäkringen, 5. att till Bidrag till sjukförsäkringen för /83 anvisar ett förslagsanslag av 3 , 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sjukförsäkringen inom avtalsområdet. () () HANS () () () () () () () () () () () () ()