mot · G502207 · 1982-01-12 00:00:00 — gjordes 1 170 beslag och 1 508 beslag. Det är främst tillgången till amfetamin och sydvästasiatiskt heroin som ökat. Enligt polisens bedömning beror den ökade amfetamintillgången på att de holländska brottssyndikaten reorganiserats samt att det förekommer en större inhemsk produktion . Tre mindre laboratorier i avslöjades . Den mest tydliga förändringen av narkotikasituationen efter 1979 är dock tillgången på kokain. Enligt polisen finns tecken på att kokain även saluförs på gatumarknaden. Det föreligger en påtaglig risk att kokainmissbruket håller på att spridas utanför de s. k. innegrupperna. Polisens kokainbeslag har ökat från 12 till 17 . Mängden kokain som beslagtagits har ökat från till . Statistik som belyser problemutvecklingen redovisas i bilaga 1. Andelen missbrukare har ökat starkt bland de personer som dömts för brott. har också permissioner och rymningar från anstalter ökat markant. Under friheten bidrar internerna till att langarkedjorna hålls intakta och att missbruket underhålls. Narkotikahandlarna har sålunda en stor marknad på fängelserna och i många fall kan de själva kontrollera affärerna från fängelserna. F. n. har personalen stora svårigheter att komma åt missbruket och langningen inom fängelserna. Förhållandena åstadkommer stor press på den berörda personalen, som ofta visar en uppgivenhet inför den oroande utvecklingen. 1966 klassades av de intagna på anstalter som missbrukare. 1976 hade siffran stigit till . F. n. antas emellertid missbruket ha en större utbredning och omfatta minst hälften av alla i kriminalvården intagna. Frågan om cannabispreparatens (hasch, marijuana och hascholja) farlighet är mycket kontroversiell. Anledningarna härtill är många, men främst dessa: cannabisrökningen spreds snabbt över västvärlden i samband med ungdomsrevolten , de vetenskapliga studierna över cannabisbrukets skadeverkningar var få, föråldrade och huvudsakligen av utomeuropeiskt ursprung, lagstiftningen var sträng, och den allmänna medvetenheten i frågan var ofullständig. Cannabisrökningen kom att framstå som en protest mot det etablerade samhället. Mot den bakgrunden utvecklades en betydande argumentation för att släppa cannabis fritt. De stora ekonomiska intressena bakom narkotikahandeln underblåste den argumentationen - man såg chansen till utvidgade marknader för narkotika. Men också ärliga bedömare vilseleddes av att kortvarigt cannabisbruk i allmänhet inte syntes medföra några psykiska skador. Många ansåg cannabis farlig endast som inkörsport till annat missbruk. Dokumentationen av cannabispreparatens skadeverkningar har blivit betydande . Skadorna kan indelas i tre huvudgrupper, nämligen kroppsliga, psykiska och sociala skador. Det bör nämnas att en enig vetenskaplig världsexpertis med representanter från ett femtiotal länder vid en konferens i uttalade att den verksammaste beståndsdelen i cannabis - tetrahydrocannabinol/THC är så farlig att den anses jämförbar med LSD. (THC är också införd psykotropkonvention under gruppen hallucinogener tillsammans med bl. De kroppsliga skadorna av cannabisbruk börjar nu bli alltmer kända. Cannabisrökens skarpa etsande gaser retar slemhinnorna i luftvägarna och kan därigenom vålla bronkit, rethosta, rinnande näsa och i svåra fall en sönderfrätt näsa. Laboratorieundersökningar har visat att THC kan vålla kromosomskador. (Skador på arvsmassan hos vita blodkroppar - nybildningen av vita blodkroppar försämras.) Den praktiska betydelsen av dessa resultat är ännu inte känd. Cannabisrökarens tandhygien kan vara mycket dålig liksom hans allmänna kondition, vilket dock mera är resultatet av hans livsföring än av själva missbruket. Andra skador som rapporteras bland kroniska cannabisbrukare är hjärnskador, s. k. hjärnförtvining och hormonella störningar främst hos kvinnor. Djurförsök tyder också på att cannabis kan ha fosterdödande effekter. De verksamma beståndsdelarna i cannabis - cannabinoider - har mycket lång utsöndringstid. Det tar sammanlagt för dessa att helt gå ur kroppen. för andra droger som alkohol eller morfin är omkring . Den långa utsöndringstiden är f. n. föremål för omfattande forskningsarbete och kan komma att förklara en del av de skadeverkningar som långvarigt cannabisbruk ger upphov till. De psykiska skadorna av cannabisbruket är mycket allvarliga. Cannabisbruk ger upphov till ett beroende, som kan vara lika svårt att bryta som andra drogberoenden. Beroendet yttrar sig i ett tvångsmässigt begär att använda cannabis för att nå de psykiska upplevelserna av ruset. För cannabisbrukaren synes det särskilt vara kombinationen av välbefinnande, upprymdhet (eufori), förändrade tanke- och associationsmönster samt den förändrade verklighetsupplevelsen som är det eftersträvansvärda. Beroendeutvecklingen sker - som när det gäller andra grupper av preparat - olika snabbt hos olika människor till följd av olika personlighet, social situation, bruksmönster och umgänge med brukare. Det akuta ruset kan medföra betydande risker. En cannabispåverkad person är olämplig som bilförare. Cannabisrökning påverkar också inlärningsförmågan och minnet och är därför oförenlig med skolarbete eller annan verksamhet som kräver intellektuell skärpa. Ett höggradigt rus med stor dos cannabis kan framkalla ett svårt förvirringstillstånd (s. k. akut toxisk psykos). Tillståndet yttrar sig i oro, ångest, förvirring och ibland även våldsamhet. avtar och försvinner detta tillstånd. För personer med disposition för psykisk sjukdom kan det dock utlösa ett långvarigt och svårbehandlat sjukdomstillstånd (psykos), som kräver omfattande psykiatriska rehabiliteringsinsatser. Abstinensbesvären vid hastigt avbrott av en längre tids cannabisbruk är främst av psykisk art och yttrar sig i bl. a. trötthet, depression, retlighet, insomningsproblem och allmän oro. En längre tids cannabisbruk kan också medföra sociala skador som personlighetsförändringar, social isolering och ett svårt psykiskt och socialt förfall, där brukaren har förlorat önskan att arbeta, studera eller möta även enkla krav i det sociala umgänget. Tanke- och verksamhetssfären koncentreras kring cannabisbruket - haschandet och gänget blir det centrala. Intressesfären krymper och sociala kontakter undviks -1, o. m. gänget blir efter hand av lågt intresse; brukaren blir, för att använda missbrukarens egen terminologi, insnöad och nollställd. Här beskrivna förhållanden kan också utgöra grunden för att gå vidare till andra missbruksformer - i sådana fall kan man tala om att cannabisbruket varit inkörsporten till annat missbruk. Cannabispreparatens juridiska ställning har varit omdiskuterad . Eftersom cannabis regleras i bl. a. den allmänna narkotikakonventionen, kan det inte släppas fritt för privat konsumtion eller straffbestämmelserna kring olaga hantering helt hävas med mindre än att konventionen skrivs om. Detta anses dock vara politiskt omöjligt . i har frågan om cannabispreparatens juridiska ställning varit uppe till diskussion vid ett flertal tillfällen. I nåddes emellertid 1976 enighet om att någon avkriminalisering av cannabispreparaten ej skall ske i . Enighet nåddes också att skall motarbeta alla internationella strävanden att ändra bl. a. allmänna narkotikakonventionen i riktning mot att göra det möjligt för anslutna parter att avkriminalisera innehav av cannabis. har i en särskild rapport medicinska effekter (1977) pekat på de olika riskerna med cannabisbruk och helt avvisat den argumentation som tidigare förts till förmån för frisläppande eller avkriminalisering av innehav. pekar också på att den vetenskapliga dokumentationen är tillräcklig för att motivera ett bibehållande av gällande lagstiftning vad gäller cannabis. Sammanfattningsvis kan sägas att sociala skadeverkningar, sysselsättningsproblem etc. beror på dels missbrukets psykiska effekter, dels på umgänget med missbrukare. Dessa faktorer gör att cannabisbrukaren kan förete ett höggradigt socialt förfall. Stora ungdomsgrupper totalpassiviseras och slås ut. Mentalsjukhus och fängelser blir överfyllda och narkotikakriminaliteten når en sådan omfattning att samhället till slut har att välja mellan antingen avkriminalisering eller att låta brottsligheten passera. En sådan utveckling är ett hot mot både välfärdssamhälle och rättsordning. Detta belyses i utredningen om psykiskt störda lagöverträdare (SOU 1977:23). Psykotiska tillstånd till följd av narkotikaintag förekommer främst vid missbruk av centralstimulantia och hallucinogener. Även om man på grund av missbrukets omfång och karaktär kan sluta sig till att vederbörande ibland befunnit sig i psykotiskt tillstånd kan det vara svårt att avgöra, om sådant förelegat vid brottet och haft betydelse för detta. Om t. ex. en person som länge missbrukat centralstimulantia begått en hel serie likartade brott såsom olaga narkotikaförsäljning, är det antagligt att han vid något eller några men långt ifrån alla - brottstillfällen varit psykotisk, ehuru detta i efterhand kan vara näst intill omöjligt att utröna. I vissa fall kan emellertid missbruket medföra att vederbörande drabbas av så ingripande personlighetsförändringar, att han utför en handling som är helt främmande för hans natur, t. ex. ett till synes oförklarligt våldsbrott. Professor har vid rättspsykiatriska kliniken i gjort åtskilliga studier beträffande narkomaner, särskilt missbrukare av centralstimulantia. En undersökning av 75 sådana fall visade att 49 genomgått en eller flera psykoser, oftast av kort varaktighet - timmar eller dagar, ibland veckor och undantagsvis månader. beskriver dessa tillstånd på följande sätt (: Centralstimulerande medel ur historisk, klinisk och medicinskkriminologisk synpunkt, SvJt 1969): Hänsyftnings- och förföljelseidéerna dominerar till en början. Fenomenet är så vanligt att missbrukarna själva talar om noia, alltså en förkortning av paranoia, och skiljer mellan snutnoia och kamratnoia. Den sjuke börjar frukta att polisen är efter honom, tror att människor som går förbi fönstret eller passerar honom på gatan är civilklädda poliser. Bilar som kör förbi är polisbilar. Så tillkommer illusioner, parkeringsautomater förvandlas till gubbar som spionerar på honom, trädgrenar sänker sig hotande ner om han kör bil, etc. I början kan narkomanen ha god insikt så att han förstår att besvären orsakas av preludinet. Men icke desto mindre plågas han av ångest och rädsla. Under senare stadier blir han övertygad om spionerandet och förföljelserna och han rusar runt, gömmer sig i portgångar, åker tunnelbana kors och tvärs eller kastar sig i en taxi för att fly. Kamratnoian tar sig uttryck så att kamraterna talar illa om honom och försöker trakassera honom, i svårare fall tror han att de är utsända av ligor som vill skada eller döda honom. Ej sällan förekommer syn- och hörselhallucinationer liksom ibland schizofrena klyvningssymtom blandade med förföljelseidéerna, så att sjukdomsbilder uppstår som är mycket lika paranoida schizofrenier. Andra gånger framträder exalterade, hypomana inslag eller dominerar för att sedan under abstinensen avlösas av depressiva tillstånd. Överhuvudtaget är sjukdomsbilderna växlande och inbjuder lätt till misstolkningar om giftmissbruket icke framkommit. har i anslutning till sina iakttagelser uttalat att det är hans bestämda uppfattning att paranoida psykoser förr eller senare uppträder hos intravenösa missbrukare av centralstimulantia. Särskilt starka reaktioner brukar uppkomma vid bruk av LSD och andra hallucinogener. Såsom exempel på farliga gärningar som begåtts av hans patienter under inflytande av akuta, paranoida psykoser nämner ett fall där en narkoman dödade en av sina kamrater i knarkargänget, då han var övertygad om att denne var lejd av en liga för att döda honom. En annan narkoman försökte tränga sig in i polishuset i med en kniv i handen i avsikt att anropa säkerhetspolisen om hjälp mot sina förföljare. Som ett tredje exempel anför en man som under intryck av polisnoia körde i rasande fart genom de centrala delarna av utan att stoppa för rött ljus och i fel riktning genom enkelriktad gata med följd att han krockade och allvarligt skadade sig själv och flera passagerare i den mötande bilen. Sambandet narkotika - brottsutveckling I Lägesrapport redovisar brottsförebyggande rådet följande sammanfattande synpunkter mellan brottsutvecklingen och narkotikabruket: Sammanfattningsvis kan sägas att vi inte med säkerhet vet hur mycket narkotikamissbruket direkt eller indirekt hjälper till att öka den polisanmälda brottsligheten i allmänhet och egendomsbrottsligheten i synnerhet. Det faktum att återfallsbenägenheten i grövre brott är i stort sett likartad vare sig man befinner sig i storstäderna med en tämligen hög narkomanfrekvens eller på landsbygden med en låg narkomanfrekvens varnas för överdrifter medan bl. a. de refererande studierna demonstrerar att narkotikan tycks vara en betydelsefull brottsalstrande faktor för vissa typer av brott under vissa perioder i vissa områden. I samma rapport (1980:3) redovisas även ett antal artiklar rörande narkotikabruket och brottsutvecklingen. och beskriver i sin artikel Makroåtgärder mot brott narkotikans multiplikatoreffekt på följande sätt: Vi har även studerat narkotikamissbrukets roll. Två populationer - 1970 och checkbedragare - undersökte vi beträffande förekomsten av narkotikamissbruk. Underlaget för denna del av undersökningen hämtades från register som omfattar alla de ca 7 500 personer som och i centrala häkte uppvisat stickmärken av injektionsmissbruk. Detta register har upprättats av socialläkaren professor och innehåller bl. a. uppgifter om debuten för narkotikamissbruket. Registret synes omfatta i stort sett den övervägande andelen av injektionsnarkomaner. Trots att enbart ca 1/av vuxna befolkning hör till denna kategori, uppgick deras andel i de båda populationerna till . Dessa svarade för två tredjedelar av de belastningar som registrerades under en treårig uppföljningsperiod efter den aktuella perioden. Narkotikans betydelse för fortsatt brottslighet var ungefär lika stor som alla övriga uppgifter om tidigare brottslighet, ålder, kön etc. . Ungefär hälften av narkomanerna hade debuterat i brottslighet före den första injektionen. Det bör dock beaktas att dessa data är mycket grova. Det första injektionsmissbruket kan ha föregåtts av mer eller mindre långvarigt narkotikamissbruk med ett annat intagningssätt och debutbrottet i polisregistret är inte sällan den synliga toppen av ett kriminellt , som registrerats av de barnavårdande myndigheterna. En analys av dessa grova data ger emellertid vid handen - att narkotikamissbruk och kriminalitet accelererar varandra och bäddar för återfallsbrottslighet. Narkomanerna får en två- till tredubblad brottslighet - och detta gäller för så gott som alla brottstyper - när de jämförs med icke narkomaner. dock endast en grov skattning av narkotikans multiplikatoreffekt, som för övrigt överensstämmer med utländska data. För att få bättre kunskaper om narkotikans multiplikatoreffekt krävs flera uppgifter än de som vi har tillgängliga - sådan undersökning är planerad. Säkert är emellertid att narkotikan accelererar den här undersökta brottsligheten och har en påtaglig betydelse för totala brottsnivå. beslöt tillsätta en arbetsgrupp (Spanarkgruppen) som fick till uppgift att utarbeta förslag till effektivisering av spaning mot den organiserade narkotikabrottsligheten. 1. nya och okonventionella metoder för spaning, 2. effektivare tekniska hjälpmedel för spaning, 3. effektivisering av informationsbehandlingen. Förslagen riktar sig främst mot bekämpningen av den allvarligaste narkotikabrottsligheten. Spanarkgruppens förslag framgår av bilaga 2. Arbetsgruppen har funnit anledning tro att den framtida utvecklingen av narkotikabrottsligheten blir den att utländska medborgare som bedriver illegal narkotikahantering inom gränser ökar, att inslaget av i föga kända etniska grupper ökar, att narkotikabrottslingarna blir väl organiserade och styr verksamheten med hårda medel, att det internationella samarbetet mellan de kriminella ökar, att samarbetet ökar mellan narkotikabrottslingar och den organiserade brottsligheten i övrigt samt med den ekonomiska brottsligheten, att politiska extremist- eller separatiströrelser ägnar sig åt illegal narkotikahandel för att skaffa pengar till vapen m. m., att handeln med cannabis professionaliseras ytterligare, att handeln med centralstimulerande medel sprids på flera länder sedan skärpt sin lagstiftning, att ytterligare preparat introduceras på den svenska marknaden, att fungerar inte bara som mottagarland utan även som transitoland och bytesplats för narkotika. Uppdelningen mellan alkohol och narkotika kan vara vilseledande. Biandmissbruk är vanligt, med täta växlingar mellan olika medel i alla tänkbara mönster. Lagöverträdare med speciellt hög kriminell aktivitet är ofta starkt narkotikaberoende. I miljöer med höga risker för kriminalitet är alkohol och narkotika komplement snarare än alternativ som utesluter varandra. Omfattningen av narkotikamissbruket - i första hand injektionsmissbruket - är svårt att bedöma. Enligt vissa berörda myndigheter och organisationer ligger antalet injektionsmissbrukare på mellan 10 000 och 14 000 personer. Denna siffra är dock mycket osäker. har det tyngre narkotikamissbruket dominerats av centralstimulerande medel. Framför allt tycks en kraftig ökning ha skett av handeln med heroin och av heroinmissbruket. Vissa tecken tyder på att ett begränsat kokainmissbruk finns och att risker föreligger för en ökning av denna missbruksform i . Det är framför allt den snabba övergången till s. k. tung narkotika i vissa missbrukargrupper som väcker oro. Narkotikamissbruket synes alltså nu öka i omfattning efter att tillfälligtvis ha avtagit. Att heroin tränger ut amfetamin är av allt att döma en realitet; en ny generation missbrukare går direkt från hasch till heroin. Bland något äldre missbrukare förekommer bruk av amfetamin blandat med alkoholmissbruk. Situationen är mycket allvarlig. Det har blivit övervakning för de flesta missbrukare i stället för omhändertagande. Det finns dessutom, enligt vad som uppgetts från polisen, en otäck tendens att narkotikan sprider sig till många vanliga s. k. skötsamma personer. Förhållandena beträffande den organiserade narkotikabrottsligheten har förändrats väsentligt i negativ mening. Fferoinet har fått ett markant insteg i vårt land. Nya utländska medborgargrupper har etablerat sig i landet som både narkotikasmugglare och narkotikalangare ända fram till partiförsäljningsnivå. har använts som transitoland för och bytesplats mellan heroin och kokain. Polisen har mött nya svårigheter i spaningsarbetet i fråga om den allvarligare narkotikabrottsligheten. Förutsättningarna har i hög grad minskat att nå snabba och goda resultat med polisens nuvarande konventionella spaningsmetoder. Narkotikamissbruk - orsak och verkan Orsakerna till att vissa människor blir narkotikamissbrukare är ofta oklara och sammanflätade i ett nätverk, där det är svårt eller omöjligt att ha en bestämd uppfattning om vilken eller vilka pusselbitar som varit av avgörande betydelse i det enskilda fallet. En betydande vetenskaplig och politisk debatt har utvecklats kring frågan om vilken eller vilka faktorer som är viktigast. Klart är dock att människan, miljön och medlet är huvudkomponenter i detta orsakssammanhang. 1* 1981182. Människan Den individuella mottagligheten för narkotika bestäms bl. av hur den enskilda människan reagerar på yttre påfrestningar, av hennes psykiska stabilitet och av medfödda kroppsliga och psykiska egenskaper, av attityder, nyfikenhet, ålder och mognad och av många andra faktorer och upplevelser. Miljön Hela miljön som den tidiga barndoms- och uppväxtmiljön, familj och traditioner är betydande faktorer. Särskilt viktig är förekomsten av en aktiv drog- eller missbrukskultur i omgivningen. Umgänget med missbrukare och graden av närhet härtill har mycket stor betydelse - det kan leda till utvecklandet av eget missbruk. Riklig förekomst av narkotika i omgivningen ökar risken för att individen skall dras in i missbruk. Medlet Det medel man använder, hur mycket och hur ofta, dess verkan på kroppen och beroendeframkallande egenskaper, toleransökning, abstinens och dosering är av betydelse för missbruksutvecklingen och utvecklingen av skadeverkningar. I det här sammanhanget är det viktigt att nämna att när narkotikaberoendet väl har utvecklats/etablerats, fortsätter detta sin utveckling efter ett eget mönster oberoende av tidigare orsaker till bruket och ofta oberoende av den nuvarande sociala situationen. Narkotikaberoendet tillkommer således som en stark självständig kraft i brukarens tillvaro. En narkotikamissbrukare med ett utvecklat beroende är i allmänhet inte beredd att ge upp sin situation. Händelser som kan motivera ett uppgivande av bruket kan bl. a. vara: att drogkonsumtionen blir alltför dyr, så att han inte ens genom brott kan få ihop till den önskade dagsdosen, att kroppsliga besvär gör bruket alltför plågsamt eller riskabelt (kanske livshotande), att de juridiska och sociala följderna blir alltför betungande, att brukaren blir troende (religiöst, filosofiskt eller politiskt) och finner det oförenligt med sin nya uppfattning att fortsätta sitt bruk. Erfarenhetsmässigt uppkommer ofta frågan om varför det gått snett för vissa människor. Svaret kan - som även berörts - vara att finna i personliga och sociala problem men även i kamrattryck, verklighetsflykt, nyfikenhet eller annat. Sammanfattningsvis ger läget anledning till stor oro för framtiden. Larmrapporterna om narkotikamissbrukets härjningar vittnar om de växande svårigheter som tull, polis, sociala myndigheter och vårdinrättningar ställs inför. Flumkultur - Drogkultur? Vissa typer av musik, vissa musikgrupper och enskilda artister har utpekats som företrädare för drogkulturen. Bilder, symboler och fotografier med anknytning till droger på grammofonbolagens skivomslag har uppmärksammats. Texter till musikstycken har analyserats för klarläggande av textförfattarens inställning till narkotika. Påståendena om narkotikapropaganda i musiken har å andra sidan också tillbakavisats i debatten. Påstående har stått emot påstående. Debatten i detta ämne har utvidgats till att gälla också frågor av större räckvidd inom konst- och kulturpolitiken. Man har kommit in bl. a. på verklighetsbeskrivningens roll inom konsten, på tolkningsproblem när det gäller litterära texter och texter till musikstycken, på frågan om i vilken mån kulturell verksamhet i ett samhälle bör styras av den allmänna moralen eller andra värderingar utifrån. Parallellt med dessa debatter har det förekommit att också företrädarna för en drogfri tillvaro har begagnat sig av musik för sina syften. Detta har skett genom anordnande av kvällar med mot droger och likartade arrangemang. beslöt att musikgruppen skulle erhålla ett bidrag på . ur anslaget till fria grupper. Av detta anslag på ca 14,5 milj. kr. fördelades ca 5 milj. kr. till olika musikgrupper. Bidraget till musikgruppen initierade en debatt bl. a. i pressen om narkotika och musik. I synnerhet gällde diskussionerna musik av rockoch punkkaraktär. hade en artikel med rubriken betalar punkbandens knarkpropaganda. Andra tidningsartiklar, insändare, pamfletter, pressmeddelanden och uttalanden av olika slag följde i ämnet. I en skrivelse från Norrmalmspolisens fackliga sektion Vd 1 till regeringen uttrycks det bl. a. så här. Ungdomens fritid ägnas till mycket stor del åt aktivt och passivt lyssnande av musik Påståendet om Musikens Makt är inte en tom, sliten jargong utan ett faktum. Det blir allt vanligare att en artist eller artistgrupp på scen och/eller grammofonskiva, på ett auktoritärt och förförande sätt reklamerar för missbruk av narkotiska preparat. Den dramatiska och negativa förändring som sker till kropp och själ, redovisas aldrig, utan det är ett ensidigt förhärligande. Skivtitlarna kan t. ex. vara följande: lm In It For The Drugs, , Smoking My samt Cocain.