mot · G5022389 · 1982-03-25 00:00:00 — Ändringar i sjukförsäkringen m. m. 1981/82:144) I propositionen föreslås att en ökad självrisk införs i sjukpenningsförsäkringen i syfte att genomföra nödvändiga besparingar av försäkringens kostnader. Ett system utan ersättning (karensdagar) vid varje sjukdomsfall införs. Antalet karensdagar begränsas dock till tio , och den nuvarande fridagsregeln slopas. Vidare sänks kompensationsgraden. Huvudorsaken till förslagen är att åstadkomma besparingar som skall tillföras statsbudgeten. Härför krävs att utökad självrisk införs i försäkringen. I propositionen uttalas vidare att en ökad självrisk bör främst bäras av personer med korta sjukdomsperioder, dvs. merparten av de försäkrade. Därmed kan besparingen fördelas på en större del av försäkringskollektivet. När en karensdagsregel föreslås sägs också att härigenom påverkas samtliga försäkrade lika i så motto att alla får avstå från sjukersättning från försäkringen . Som slutsats uttalar regeringen i propositionen att regering och riksdag bör dock uttala som sin mening att våra gemensamma strävanden att komma till rätta med landets ekonomiska problem får det bästa stödet om besparingarna inom sjukförsäkringen får bäras av alla grupper på arbetsmarknaden. Det är från samhällets synpunkt angeläget att arbetsmarknadens parter i kommande avtalsrörelse medverkar till att de nya reglerna för självrisken i sjukpenningförsäkringen får likvärdig effekt för olika grupper på arbetsmarknaden. Det som relaterats från propositionen visar tydligt att regeringen utgått från att alla arbetstagare solidariskt måste göra inskränkningar i sin rätt till sjukförsäkring genom att en viss självrisk införs. Vi vill emellertid erinra om att propositionens förslag inte berör alla arbetstagare och arbetsgivare. Regeringen har nämligen inte med ett ord tagit upp förhållandena inom rederinäringen. Där finns en speciell reglering av sjuklöneförmånerna. I 34 § sjömanslagen (1973:282) föreskrivs att sjömannen har rätt till lön dels under tid när han är sjuk eller skadad ombord, dels när han har lämnat sin befattning ombord oavsett om sjömannen i samband därmed har frånträtt anställningen och står kvar i arbetsgivarens tjänst. I lagen sträcks sjuklöneförmånen också ut till att gälla den som på grund av sjukdom eller skada blir arbetsoförmögen under väntetid. Däremot ger lagen inte någon rätt till sjuklön om sjukdomen eller skadan inträffar under semester eller tjänstledighet. Lönen är i princip densamma som under sedvanlig arbetad tid. Reglerna gäller samtliga kategorier sjömän enligt sjömanslagens definition (se 3 §). Det innebär att inte bra redaren som normalt är arbetsgivare för sjömän utan också andra arbetsgivare som är entreprenörer på fartyget blir skyldiga att betala sjuklön till sina anställda som är sjömän i lagens mening. Sådan lagstiftning förekommer inte på något annat område inom den privata sektorn. Regeringens förslag tar inte hänsyn till denna annorlunda ordning inom sjöfarten. Tvärtom skulle resultatet bli en ytterligare skärpning av de skiljaktiga förhållandena inom denna näring. De anställda behöver inte bidra genom ökad självrisk för att hjälpa till i ett ekonomiskt besvärligt läge. Sjöfartsarbetsgivarna sätts i relation till andra arbetsgivare i ett sämre läge när de alltjämt skall ge ut sjuklön under de s. k. karensdagarna. Vi kan inte finna att det skulle föreligga skäl för att sjöfartens arbetstagare skulle särbehandlas i denna angelägenhet. Korttidssjukdom förekommer inom näringen vanligen i närtrafiken och framför allt inom färjetrafiken. Här är förhållandena mycket likartade dem i landnäringarna. Däremot är sådan kortvarig bortvaro mindre ofta förekommande inom den utseglande sjöfarten. Vi föreslår att sjömanslagen ändras så att parallellitet uppnås mellan sjömäns och alla andra anställdas förhållanden. Här bör därför tas in föreskrifter om insjuknandedag och system utan ersättning (karensdagar). Likaså bör högriskskydd för att skydda hälsosvaga tas med också i sjömanslagen. 1 fråga om finansieringen av försäkringen finns särskilda regler om sjömän i 2§ lagen (1981:691) om socialavgifter. Detta system bör inte ändras i detta sammanhang. Endast om sjömanslagen inte skulle förses med regler om karensdagar finns anledning härtill. Arbetsgivaren skulle i sådant fall tvingas betala sjuklön utan att ha någon regressrätt. När det gäller slutligen kollektivavtalsregleringen på detta område förutsätts i propositionen att beträffande sjukersättningsförmåner utöver de lagstiftade i princip alla arbetstagargrupper skall behandlas likvärdigt. Avtalar parterna då om en skyldighet för arbetsgivarna att betala ersättning motsvarande den sjukpenning som faller bort från sjukförsäkringen tar de i anspråk en del av det ekonomiska utrymme som kan finnas tillgängligt vid förhandlingarna. Alla arbetstagargrupper har samma rätt att i avtalsförhandlingarna kräva att löneutrymmet disponeras på ett visst sätt. Skulle ändring inte vidtas i sjömanslagen kommer sjöarbetsmarknadens avtalsparter på nytt i ett sämre läge. Man befinner sig inte i samma situation som dem på landarbetsmarknaden. Också av denna anledning finns skäl att vidta ändring i sjömanslagen. bör sålunda i anslutning till behandlingen av propositionen fatta beslut om sådana ändringar i sjömanslagen att den ökade självrisken även omfattar denna del av arbetsmarknaden. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utarbeta förslag till erforderlig lagtext. Åberopande det som ovan anförts hemställer vi att beslutar att i proposition 1981/82:144 föreslagna ändringar i sjukförsäkringen m. m. även skall gälla för ombordanställda.