mot · G602112 · 1982-11-25 00:00:00 — Vissa ekonomisk-politiska åtgärder m. m. (1982/83:50) När den första oljekrisen drabbade västvärlden var dåligt rustat att möta internationella ekonomiska påfrestningar. Politiken var inriktad på centralisering och storskaliga lösningar och bort från småföretagsamhet, småskalighet, familjejordbruk, småkommuner, decentraliserade energilösningar osv. Den ekonomiska politiken byggde på föreställningen att de ekonomiska påfrestningarna var tillfälliga och möjliga att överbrygga. När detta inte visade sig riktigt fanns inte den flexibilitet som är nödvändig för att möta en ny situation. har politiken inriktats på decentralisering, flexibilitet och anpassning efter de ekonomiska förutsättningar som faktiskt gäller. Detta har tagit sig konkreta uttryck i bl. a. satsning på småföretagsamheten, en mer decentralistisk inriktning av regionalpolitiken, mindre detaljstyrning av kommunerna och möjlighet att inrätta kommundelsnämnder, en inriktning mot familjejordbruket, en energipolitik inriktad för hushållning och inhemska bränslen samt anpassning av de offentliga utgifterna. Trots nya påfrestningar , den andra oljekrisen, började den politiken ge resultat. Ett konsekvent fullföljande av den politiken hade inneburit att kunnat bevara positionen som det land som bäst kunnat klara att hålla sysselsättningen på en hög nivå och pressa tillbaka inflationen. Denna politik har visat sig väl förenlig med en rättvis fördelning av tillgängliga resurser. återför socialdemokraterna politiken till den tidigare fruktlösa centraliseringsfilosofin. Företagens investeringar skall styras av offentliga beslut. Den statliga industripolitiken inriktas nästan enbart på den statliga företagssektorn. Detaljregleringen över kommunerna skall öka genom styrning av energiupphandling, och nya detaljerade statsbidragsregler införs för barnomsorgen. En ny jordbrukspolitisk utredning aviseras. Genom devalvering och momshöjning minskar reallönerna och därmed hushållens förmåga att själva styra sin konsumtion. Allt detta sker till priset av ett mycket kraftigt ökat underskott i statens affärer, vilket med samma politik kommer att leda till nya centraiiseringsbeslut och nya påfrestningar på företag, kommuner och enskilda. Socialdemokraterna har genom sina ekonomisk-politiska åtgärder redan nu i väsentliga avseenden ryckt undan förutsättningarna för ett fullföljande av tidigare ekonomiska riktlinjer. Vägen tillbaka till en situation där det åter kan skönjas en ljusning blir svår och mödosam. I denna motion presenterar de åtgärder som är nödvändiga för att i nuvaran1 1982/83. de situation skapa de bästa förutsättningarna för framtiden. Våra åtgärder är inriktade efter följande linjer: O Stora satsningar för ökad effektivitet och utveckling inom energiområdet. o Satsningar på offentliga och privata investeringar, o yrkar avslag på alla åtgärder som syftar till ökad detaljstyrning av enskilda, kommuner och näringsliv. I stället skall politiken inriktas på decentralisering och ökad flexibilitet, o Det statliga näringslivsengagemanget skall begränsas och ökad satsning ske på ett mer flexibelt näringsliv, o Det är nödvändigt med ökade arbetsmarknadspolitiska åtgärder, men dessa bör i ökad utsträckning inriktas mot fler jobb i glesbygd och arbeten som ger långsiktiga regionalt viktiga effekter. O Vårens skattebeslut skall ligga fast för att tillgodose arbetsvilja och flexibilitet i arbetslivet, o Ökade pålagor såsom höjd moms, höjd arbetsgivaravgift, hyreshusavgift, särskild elavgift (till viss del), höjd arvs- och gåvoskatt samt särskild skatt på aktieutdelningar avvisas. O Den ekonomiska politik ställde sig bakom skall fullföljas så långt möjligt. Inflationen skall hållas tillbaka som ett led i de fördelningspolitiska ansträngningarna, o slår vakt om vårriksdagens sparbeslut och avvisar slopande av karensdagar, höjd ersättning inom arbetslöshetsförsäkringen, ny beräkningsgrund för basbeloppet, nytt statsbidragssystem till barnomsorgen. yrkar också, under förutsättning av att momsen inte höjs, avslag på förslagen om höjda livsmedelssubventioner. Huvuddelen av föreslagna nya insatser på bostadsområdet avvisas, o biträder höjda barnbidrag och flerbarnsstöd. o Vi föreslår också särskilda ytterligare insatser för de sämst ställda pensionärerna. Pensionärer som inte har rätt till pensionstillskott bör tillerkännas denna möjlighet. För ett litet men högt industrialiserat land som , med extremt stor utrikeshandel, har den internationella ekonomiska situationen avgörande betydelse. Vi kan inte föra en ekonomisk politik som är oberoende av vad som händer i vår omvärld. Den i stort sett konstanta konjunkturnedgång som västvärlden befunnit sig i efter den första oljekrisen , förvärrad med den andra oljekrisen , har lett till ekonomiska problem i så gott som alla industriländer. Arbetslösheten ligger i genomsnitt på , i många länder t. o. m. . Situationen är likartad oavsett politisk färg på ländernas regeringar. Alla regeringar, såväl socialistiska som icke-socialistiska, möts av samma ekonomiska verklighet. , liksom andra länder, har hoppats på att få hjälp att lösa sina ekonomiska problem genom en rejäl internationell konjunkturuppgång. Uppgången har av olika bedömare sagts ligga bakom hörnet, men har när det kommit till kritan gäckat förväntningarna. förutspådde att en uppgång var att vänta åtminstone . Vissa positiva tecken tydde på att en uppgång var på gång. Den internationella ekonomiska situationen fortsätter att vara svår. Utvecklingen har inneburit kraftiga försämringar. Mycket pekar nu på att tillväxten i industriländerna för blir negativ. kan man räkna med en försiktig uppgång i , kanske i storleksordningen 2 å på helårsbasis. Frågan är emellertid huruvida den amerikanska uppgången verkligen kommer att utlösa någon draghjälp för eller om depressionstendenserna där, förstärkta av den finansiella krisen i öst- och som håller tillbaka dessas importefterfrågan, i stället kommer att svälta ut en amerikansk uppgång. Man får nog räkna med en tillväxttakt på maximalt i . Vad som händer 1984 är mot denna bakgrund en öppen fråga. Kommer en uppgång värd namnet, sker den sannolikt inte förrän detta år. Men det finns också möjligheten att utvecklingen blir sämre. Den kan å andra sidan bli mera hoppfull, förutsatt att länder med en relativt god extern och intern balans tar på sig ett ansvar för en mera expansiv utveckling. Sådana länder är bl. a. , och . Stor betydelse för den industriella aktiviteten har den internationella räntesituationen. Realräntan har legat extremt högt i vissa ekonomiskt dominerande länder, främst i . Detta har framtvingat höga räntor även i andra länder med dämpad ekonomisk aktivitet som följd. En viss sänkning av den internationella räntan har kunnat skönjas den allra (se följande tabell). Rättelse: S. 46, i mom. 10 Står: 9. inte bifalles Rättat till: 9. bifalles Noter:1 Medelräntan (inkl. avgift) för krediter i räkning i affärsbankerna enligt ränteanalys. 2 Sista tillgängliga månadsnotering av "prime rate. Källa: Chase . 3 Sista tillgängliga månadsnotering av "prime rate. Källa: Riksbank, Kreditpolitiska avdelningen. Utvecklingen har således varit ogynnsam. Detta har bl. a. yttrat sig så att länder som genom dollaruppgången 1981 fått en förbättrad konkurrenskraft och därmed noterat en betydande stimulans av exportorderingången upplevt ett bakslag trots att den relativa kostnadsfördelningen varit oförändrad eller t. o. m. förstärkts. Möjligheterna att genom valutakursförändringar förbättra bytesbalansen har minskat. En hög grad av internationell arbetsfördelning inom tillverkningsindustrin medför att insatsvarukostnadernas stegring vid sänkt valutakurs äter upp en betydande del av den nominella konkurrensförbättringen. Protektionismen växer i vår omvärld. Det är därför angeläget för ett land som att inte försöka övervältra sina ekonomiska problem på andra länder. Den ekonomiska utvecklingen i När de ekonomiska problemen från den första oljekrisen började välla in över trodde man att det var en traditionell konjunkturnedgång. Den s.k. överbryggningsteorin lanserades. Tanken var att den här gången inte skulle behöva känna av konjunkturnedgången utan i stället producera på lager. Dessa lager skulle sedan kunna säljas av när väl konjunkturen svängde uppåt och den internationella efterfrågan åter steg. Teoretiskt var idén lockande, men den byggde på just förutsättningen att det rörde som om en vanlig konjunktursvacka som snart var över. När verkligheten visade att svackan var både längre och djupare än man trott, visade sig överbryggningspolitiken inte hålla. Situationen när den första trepartiregeringen tillträdde 1976 karaktäriserades av två grundproblem. Dels hade vi en kostnadskris beroende på att avtalsrörelsen /76, där den offentliga sektorn varit löneledande, gett alldeles för höga lönepåslag. Detta kombinerat med höjda arbetsgivaravgifter hade gett en fyrtioprocentig ökning av arbetskraftskostnaderna. Det andra huvudproblemet var en strukturkris för flera av den svenska industrins basnäringar malm, stål, skog och värst av allt varven. På en rad områden var det nödvändigt med åtgärder för omstrukturering. Huvudmålsättningen i regeringspolitiken har varit att upprätthålla en hög sysselsättning. När jämförbara länder, oavsett politisk färg på regeringarna, hade dubbelt eller tredubbelt så hög arbetslöshet lyckades hålla nere arbetslösheten kring , dvs. detsamma som hade omkring 1972. Denna politik kunde förenas med en antiinflationspolitik. Efter det att inflationen 1980 varit sjönk den . 1982 låg prognosen före regeringsskiftet på . bedömde att inflationen skulle kunna sjunka till om mittenregeringens politik fullföljdes. Internationellt hade vi från att ha legat bland de sämst placerade länderna 1980 avancerat till en placering ungefär i mitten av inflationsiigan (se följande tabell). Inflationen i olika länder 19741982 4,3' 1 I var mervärdeskatten temporärt sänkt , vilket påverkat prisutvecklingen i sänkande och i höjande riktning. Ett tredje inslag i politiken var att förbättra ekonomins produktionsförmåga. Den viktigaste åtgärden var den skattereform som (c), (fp) och (s) enats om. Sänkta marginalskatter och avdragsbegränsning skulle göra det mer lönande att arbeta och mindre lönande att spekulera. Dessutom förbättrades företagens tillgång till riskvilligt kapital genom skattefondsparandet och lindrad beskattning för aktieutdelning. Slutligen förbättrades arbetsmarknadens funktionsförmåga genom vissa lindringar i de s. k. Åmanlagarna. En fjärde del av den ekonomiska politik i regeringsställning lett var återhållsamhet med den offentliga sektorns tillväxt såväl i stat som kommuner. Den kommunala volymökningen pressades tillbaka, och var målsättningen högst . Även om kommunerna ännu inte uppnått detta var de på god väg. 1981 var volymökningen treprocentig, och 1982 bedöms den bli 1,. Det skall jämföras . Som ett naturligt resultat har också de kommunala skattehöjningarna nu kommit ned till en mycket låg nivå. På den statliga sidan inriktades politiken på att budgetunderskottet skulle dämpas. För /82 blev resultatet ./. /83 kunde regeringen vid den reviderade finansplanen sänka det beräknade underskottet från till , dvs. samma beräknade underskott som /82. I sammanhanget kan det finnas anledning att påpeka att budgetunderskottets hastiga ökning började av och inte som den socialdemokratiska propagandan vill göra gällande först efter det borgerliga maktövertagandet 1976. digt stigande kurvan har ett hack neråt just /76. Detta berodde på att de katastrofalt stora lönekostnadsökningarna då gav stora skatteinkomster just . Men detta var sett i ett större sammanhang den Döbelnsmedicin som bäddade för det katastrofala läge det svenska näringslivet hamnade i 1976/77 jämfört med sina konkurrenter. Sammanfattningsvis var alla fristående bedömare svenska såväl som internationella (t. ex. ) ense om att den svenska politiken än en gång liksom 1978 var på rätt väg. Den socialdemokratiska regeringens politik statistik över valutautflödet visar att den socialdemokratiska devalveringen enbart var ett resultat av förväntningarna på en socialdemokratisk politik. Under hela augusti månad fanns över huvud taget ingen valutaoro i . Inte heller fanns något onormalt valutautflöde . Det var först före valet, när opinionsinstituten förutspådde en socialdemokratisk seger, som valutan böljade strömma ut. Så snart valresultatet var ett faktum ökade utflödet lavinartat. var det uppe i mot , som varit genomsnittet för mittenregeringen. I det läget tvingades socialdemokraterna devalvera. En femsexprocentig devalvering hade varit tillräcklig även i denna situation. I stället klippte man till . För att en devalvering skall lyckas krävs minst tre förutsättningar. Den första och viktigaste är att det finns en efterfrågan på den internationella marknaden som kan suga upp en ökad svensk produktion. Som angivits ovan tyder de senaste internationella tecknen på raka motsatsen. Att i det läget gå ut och priskonkurrera kan visa sig hart när omöjligt. För det andra krävs att huvudkonkurrenterna inte sätter in motåtgärder. Mittenregeringens devalvering hade sådan internationell förståelse att några motåtgärder inte skedde. S-devalveringen däremot har mötts av internationell misstänksamhet och kritik. m. beslutat om en speciell strafftull på svenskt papper. Också våra närmaste grannländer i har satt in konkreta motåtgärder av olika slag. Som exempel kan devalveringar nämnas. Den tredje förutsättningen för en meningsfylld devalvering är att inga grupper kräver kompensation för den realinkomstförsämring som är en oundviklig följd av en devalvering. Regeringens redan beslutade eller aviserade åtgärder: devalvering, momshöjning och dess följdeffekter t. ex. i form av kommunalskattehöjningar kommer att leda till en kraftig reallönesänkning . Vissa av löntagarorganisationerna har sagt att de ej avser att kompensera sig . har trots detta tecken tytt på att lönekraven inte blir så återhållsamma som regeringen förutsatt i sin ekono Löntagarorganisationerna har sagt att det nu inte kan bli mer än ett ettårsavtal. Risken är påtaglig att även om det blir ett lågt löneavtal 1983, blir trycket från en kraftig reallönesänkning så hårt att organisationerna trots allt kräver kompensation 1984. Sker detta, är de långsiktiga möjligheterna som en devalvering ger bortspelade. Reallönesänkningen kombinerad med den splittrade vinstbild som uppstår vid valutakursändringar bäddar dåligt för lönerörelserna framöver. En direkt följd av devalveringen var att räntekostnaderna för statens utlandsskuld steg med ca . Även för det svenska näringslivet ökade räntekostnaderna kraftigt för deras utlandslån. Som exempel kan nämnas att bara Statsföretags räntekostnad ökade med 600 milj. kr. De ekonomiska effekterna för kommunsektorn av regeringens åtgärder inom valuta- och beskattningsområdet kan nu något så när överblickas. Med utgångspunkt i material som framtagits och till vissa delar redovisats av kommunförbunden kan följande uppgifter lämnas. Åtgärd Ökade kostnader Ökade kostnader Summa ökade för primär- för landstingen kostnader för kommunerna milj. kr. Summa milj. kr. För medelinkomsttagaren torde kostnadsökningen av devalveringen motsvara en skattéhöjning på ca . En annan måttstock på omfattningen av kostnadsökningen kan vara att ställa den mot någon viss verksamhet. Så t. ex. uppgår primärkommunernas nettokostnader för barnomsorgen till . Summan kan också jämföras med sjukvårdshuvudmännens samlade årskostnader för hälso- och sjukvården utanför sjukhusen (s. k. öppen vård). Om kostnadsökningen fullt ut tillåts slå igenom i form av höjd utdebitering måste utdebiteringen höjas med ca en krona och (1:40). Om kommunerna och landstingens nuvarande goda finansiella situation gör att kostnadsökningarna inte behöver slå igenom i direkta skattehöjningar , lär sådana höjningar emellertid knappast gå att undvika . Till detta kommer också att nu avser tillåta kommunerna en dubbelt så hög volymökningstakt, i stället för mittenregeringens riktvärde på . Dessutom ger devalveringen med nödvändighet en kraftigt höjd inflation. hörde vid regeringsskiftet till de 6 å 7 länder som hade den lägsta inflationen i . Inflationsförväntningarna, som socialdemokra terna tidigare brukade tala mycket om, började ebba ut. har både inflationen och förväntningarna om ett fortsatt sjunkande penningvärde ökat med kraft. Flykten ifrån kronan och banksparandet till realvärden är i full gång. Inflationen drabbar särskilt hårt barnfamiljerna. Därför har s-politiken framtvingat höjda barnbidrag, höjda studiebidrag och höjda livsmedelssubventioner. Kostnaden blir totalt en miljard. Trots detta ger höjningarna bara en ringa, mycket ringa kompensation för barnfamiljerna. En ytterligare bieffekt av socialdemokraternas inflationspolitik är att grundförutsättningen för den stora skattereformen revs bort. När de tre partierna enades om reformen var de också överens om att föra en antiinflationspolitik. Därför ansåg och det rimligt att låsa indexskyddet i skatteskalan till 5,. När det stod klart att (s) avsåg att föra en inflationspolitik i stället för den antiinflationspolitik man förordat före valet, var det nödvändigt att också kräva ett högre indexskydd. Sregeringen valde i stället att sänka skatten i skiktet . Denna skattesänkning kostar nära 700 milj. kr. Syftet med devalveringen var att förbättra industrisysselsättningen. Som framgått ovan är det ytterst osäkert om detta uppnås ens på lång sikt. Den kraftiga nedpressning av den inhemska efterfrågan som devalveringen och momshöjningen ger kommer emellertid att leda till en omedelbar rejäl ökning av arbetslösheten. I det läget är det oundvikligt att regeringen tvingas gå in med kraftiga ytterligare sysselsättningsåtgärder för att hålla nere den öppna arbetslösheten. De extra arbetsmarknadspolitiska åtgärderna belöper sig till . Därutöver läggs ett investeringsprogram för kommunikationer, bostäder, energianläggningar m.m. på totalt . Med en fortsättning av mittenregeringens politik hade någon devalvering inte framtvingats. Mittenregeringen hade därför inte dragit på sig en hel rad stora utgifter som socialdemokraternas inflationspolitik nu gjort oundvikliga. Den socialdemokratiska regeringen beräknar nu att budgetunderskottet för innevarande budgetår 1982/83 kommer att bli . Detta skall ses mot bakgrund av att underskottet för förra budgetåret blev och att beräknade årets underskott till . Budgetunderskottet tillåts alltså öka med jämfört med , en ökning utan jämförelse och med jämfört med det av beräknade. Utgiftsökningarna kan i huvudsak uppdelas i fem delar: sådana som är en direkt följd av devalveringen och inflationspolitiken. sådana som är en indirekt följd av samma politik, nämligen utgifter för att begränsa ökningen av arbetslösheten till följd av den hårda åtstramning som sker, stora nya kapitaltillskott till de statliga företagen, ofinansierad del av de fyra s. k. vallöftena. De stora utgifterna för sysselsättningspolitiska åtgärder, dels i form av kraftigt ökade AMS-anslag, dels i form av tidigarelagda investeringar finansieras både genom att finansfullmakten ianspråktas och genom att regeringen begär nya anslag hos . Med en fortsättning av mittenpolitiken hade inte tillnärmelsevis så stora extrautgifter behövts på sysselsättningsområdet. Mittenregeringen hade redan beslutat om betydande arbetsmarknadspolitiska insatser för hösten och vintern. När de internationella räntorna nu tenderar att sjunka skulle det sannolikt kunnat bli utrymme även för en svensk räntesänkning om mittenregeringens politik fullföljts. En sådan räntesänkning skulle haft långsiktiga positiva effekter på sysselsättningen och kunnat ge nya arbetstillfällen på den ordinarie arbetsmarknaden. Den socialdemokratiska regeringen föreslår nu i särskild proposition nya tillskott till de statliga företagen. I den av fastställda budgeten finns redan avsatt ca för förlusttäckning. Även mittenregeringen hade troligen, såsom de statliga företagens situation utvecklats , tvingats anvisa ytterligare medel till förlusttäckning, men inte på långt när den miljardrullning som nu aviserar. För det första är det uppenbart att utgiftspolitik på detta som på flera andra områden präglas av en ambition att innevarande budgetår lägga ut så stora kostnader som möjligt för att sedan förhoppningsvis kunna hålla igen något under följande budgetår. De statliga företagen får alltså betydligt större kapitaltillskott än som är undgängligen nödvändigt . För det andra finns det med en icke-socialistisk samhällssyn inget egenvärde i att företag är statliga. Företag som kan klara sig i normal konkurrens kan utan vidare helt eller delvis säljas ut till den privata sektorn. Mittenregeringen påböljade också ett arbete för att successivt få i gång en sådan utförsäljning. Med den stora likviditet som f. n. finns på börsen vore det säkert inte speciellt svårt att avyttra betydande andelar i flera av de statliga företag som visar normal lönsamhet. På detta sätt skulle den statliga företagssektorn kunna få betydande kapitaltillskott, som då inte skulle behöva anvisas över statsbudgeten. För det tredje måste nya kapitaltillskott till den statliga sektorn förenas med en genomtänkt och framåtsyftande omstrukturering så att de statliga företag som visar förluster snabbast möjligt anpassar sin produktion till marknadens förutsättningar. De fyra s. k. vallöftena, bl. a. borttagandet av karensdagama, kostar . vill i huvudsak finansiera dessa genom att höja momsen från 21,till 23,. Detta motsvarar exakt den moms mittenregeringen sänkte för att den dåvarande devalveringen inte skulle ge en för stor minskning av efterfrågan. höjer momsen som man gör en unikt stor devalvering. Socialdemokraterna har påstått att de avser att finansiera vallöftena fullt ut. Momshöjningen påstås ge . När momsen sänktes lika mycket beräknade finansutskottet kostnaden till . Även om man inräknar penningvärdeförändringen (= ca 240 milj. och en viss osäkerhetsmarginal kan det allvarligt ifrågasättas om inte förhoppningar att momshöjningen skall ge är grovt överdrivna. I verkligheten saknas det sannolikt inte 300 milj. kr., som regeringen medger, utan innan vallöftena är helfinansierade. Av de skattehöjningar regeringen föreslagit avvisar , som nedan anges, höjningarna på skattefondsparandet, arv, gåvor och förmögenheter. Sammanfattningsvis skulle alltså, om mittenregeringen fått fullfölja sin politik, storleksordningen på budgetunderskottet /83 fortfarande kunnat vara i stort sett det uttalade . De extra förlusttäckningsanslag till statliga företag som blivit oundgängliga hade härvid varit en påfrestning. Med devalveringen, som är ett oundvikligt faktum, tvingas även vi medge vissa utgiftsökningar som eljest blivit obehövliga. Den socialdemokratiska synen på vinsten som ett fördelningspolitiskt problem är inte i överensstämmelse med vår uppfattning. Vinsten behövs som ett styrinstrument för marknadsekonomin och är en nödvändighet som mätare av ett företags effektivitet. Olika åtgärder för att begränsa eller beskära företagens vinstutveckling är knappast lösningen på den nuvarande allt för låga investeringstakten. Eftersom den socialdemokratiska regeringen vill reglera sönder de naturliga styrinstrumenten i marknadsekonomin nödgas man också att föreslå åtgärder som skall tvinga företagen att investera. Åtgärderna är särskilda avgifter på aktieutdelningar och obligatoriska avsättningar till investeringskonton. Detta skall, enligt regeringens talesmän, ses som det första steget mot löntagarfonder. När det gäller avgiften på aktieutdelningar finns inget preciserat förslag avlämnat, varför vi avvaktar med en närmare granskning. Enligt vår uppfattning är inte kollektiva löntagarfonder förenliga med vår nuvarande socialt och miljömässigt styrda marknadsekonomi. De är inte heller lösningen på något av de problem som den svenska ekonomin brottas med.