mot · G5021688 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1688 Den skattemässiga behandlingen av pågående byggnadsarbeten m. m. beslöt med anledning av proposition 1980/81:68 om nya regler för bl. a. den skattemässiga behandlingen av pågående arbeten. De nya reglerna innebär att skattskyldig som bedriver byggnads- eller anläggningsrörelse eller hantverks- eller konsultrörelse och som utför arbete till fast pris skall som tillgång ta upp värdet av pågående arbeten. För byggnads- eller anläggningsrörelse skall detta värde utgöra lägst av nedlagda direkta kostnader vid räkenskapsårets utgång. För hantverks- eller konsultrörelse skall värdet utgöra lägst av samma kostnader, dock med ett avdrag av högst ett basbelopp. Reglerna synes utgå från de anvisningar som utfärdats av (RSV Dt 1975:23) gällande byggnadsföretag och företag inom övriga branscher som utför arbete på byggnader och anläggningar. Dessa övriga branscher är i gällande anvisningar särskilt förtecknade. Någon motsvarande förteckning finns ej i propositionen, ej heller på annat sätt något förtydligande av hur reglerna avses bli tillämpade på exempelvis måleri, glasmästeri-, värme och sanitets-, elinstallations- m. fl. Ej heller finns något i propositionstexten som antyder att man avser att utesluta företag inom nämnda branscher från den nuvarande möjligheten att göra nedskrivning på pågående arbeten. A andra sidan kan dessa företag ej utan vidare tolkas in i begreppet byggnads- eller anläggningsrörelse. I motion 1980/81:1160 begärdes i förtydligande syfte en lagändring innebärande att bygghantverksföretag får samma reserveringsmöjligheter som företag inom byggnads- och anläggningsindustrin. Med anledning härav framhöll skatteutskottet (SkU 1890/81:25 s. 121): Vid remissbehandlingen av företagsskatteberedningens slutbetänkande, som i fråga om aktivering av direkta kostnader för arbeten till fast pris hade i princip samma innebörd som förslaget i propositionen, ifrågasattes från flera håll om inte reserveringsmöjligheterna för hantverks- och konsultföretagen genom beredningens förslag skulle komma att bli alltför generösa. Därvid pekades bl. a. på att företagen ägde rätt att bokföra influtna å conto-belopp som skuld och dessutom kunde utnyttja den föreslagna - och sedermera av beslutade - lagstiftningen om lönebaserad avsättning till resultatutjämningsfond. Samma lönekostnader som utgjorde bas för avsättningar till resultatutjämningsfond skulle - framhölls det - komma att helt eller delvis ingå i nedlagda kostnader för pågående arbeten, och till sådana arbeten hänförliga indirekta kostnader behövde inte aktiveras. Enligt utskottets mening torde, med hänsyn till rätten att göra avsättning till resultatutjämningsfond och till att de indirekta kostnaderna för hant verks- och konsultföretagen kan beräknas vara relativt höga, reserveringsmöjligheterna i dessa branscher genom förslagen i propositionen bli tillräckliga. Utskottet avstyrker därför bifall till motion 1980/81:1160. Med anledning av vad utskottet anfört kan noteras att regeringen i propositionen s. 144 anger att den övervägande andelen av remissinstanserna godtagit principlösningen eller lämnat den utan erinran. Några remissinstanser har dock framfört önskemål om större reserveringsutrymme genom att aktiveringen av direkta kostnader bör vara frivillig eller på annat sätt. När det gäller påståendet att avsättning till resultatutjämningsfond tillsammans med en nedskrivning av pågående arbeten skulle ge alltför generösa avskrivningsmöjligheter framhålls i propositionen (s. 146 f.) beträffande byggnadsföretag att detta motverkas av att hittillsvarande nedskrivningsmöjlighet av pågående arbeten begränsas . Härutöver hänvisas till tillämpningsproblem. Dessa argument torde också vara tillämpliga på bygghantverksföretag. framhåller vidare att de indirekta kostnaderna inte behöver aktiveras samt att dessa är relativt höga för bygghantverksföretagen. Detta skulle minska behovet av särskild nedskrivningsmöjlighet för pågående arbeten. I verkligheten kan man inte belägga någon skillnad när det gäller de indirekta kostnadernas betydelse för bygghantverksföretag jämfört med byggnadsföretag. Över huvud taget gäller att bygghantverksföretagen i princip har samma kostnadsstuktur och risker som byggnadsföretag vid objekt som utförs till fast pris. De har således samma nedskrivningsbehov. Kostnader för underentreprenörer ingår i de direkta kostnader som grundar nedskrivningsrätt för byggnadsföretagen. Byggnadsföretagen kan med andra ord tillgodogöra sig den endskrivning som förmenas underleverantören. Eftersom underentreprenörerna har samma ansvar för sin del av ett objekt som byggnadsföretaget har för sina delar finns inte heller något sakligt skäl för en särbehandling av underentreprenörerna. I företag med blandad verksamhet uppkommer uppenbara gränsdragningsproblem, som taxeringsmyndigheterna torde ha begränsade möjligheter att hantera. Härtill kommer att många bygghantverksföretag tvingas återföra tidigare gjorda avsättningar, vilket för många medför betydande likviditetsproblem. Ett exempel på hur orimlig regeln om reservering för pågående arbete till fast pris är visas genom följande: Ett byggföretag med två anställda får ta upp arbetena till av de direkta kostnaderna. Ett installationsföretag med 1 000 anställda och samma typ av förlustrisker riskeras att betraktas som hantverksrörelse och får nöja sig med en reservering motsvarande ett basbelopp. De nya reglerna har på denna punkt fått en olämplig utformning. För att återställa rättvisa mellan de olika leden i byggbranschen bör bygghantverks företagen ha samma nedskrivningsrätt som byggföretagen i övrigt. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar ersätta orden byggnads- eller anläggnings rörelse i anvisningarna till 41 § KL med orden byggnadsanläggnings- eller bygghantverksrörelse.