mot · G5021261 · 1982-01-26 00:00:00 — och av vissa läkare inom försvarsmakten Arbete för att öka flygsäkerheten, både civilt och inom försvaret, ger resultat. På olika vägar kan man identifiera risker och vidta motåtgärder. En rad frågor rörande flygsäkerhetsarbetet inom försvaret togs upp i en interpellation av . Man måste uppmärksamma både människor och materiel. Antalet personer som sysslar med materiel inom försvarets flygande system är mycket stort. För omvårdnaden om människor - både flygande personal och markpersonal - finns betydligt mindre resurser. Det är viktigt att dessa senare resurser har god kvalitet. Bättre utbildning, information och arbetsmiljö kan påverka flygsäkerheten positivt. Vid sidan av att motverka haverier är det angeläget att kunna behålla personal i flygtjänst under ett rimligt antal år, inte minst av ekonomiska skäl. En pilot i ett modernt stridsflygplan kostar flera miljoner i utbildning. Också ekonomiskt lönar sig därför åtgärder som motverkar haverier och som kan hjälpa den enskilde att hålla sig i flygtrim. Divisionsledningarna har mycket stor betydelse som dagliga handledare av piloterna. Tyvärr finns problem, till följd av stora avgångar till civila flygföretag, så att det kan vara svårt att fullt ut finna divisionschefer med den stora erfarenhet som anses önskvärd. En viktig grupp som stöd åt förarna är läkarna. Den enskildes hälsa måste följas upp, föraren måste kunna tala med läkaren om alla slags medicinska och angränsande problem. Det är viktigt att läkaren har god kunskap om de speciella förhållanden under vilka flygande personal tjänstgör. En läkare som själv har flygerfarenhet har särskilda förutsättningar att kunna bistå. Kombinationen läkare/förare är mycket värdefull vid utprovning av ny materiel, som syrgasutrustning och olika hjälpmedel för piloten både under flygning och vid nödsituationer. En läkare som känner förarnas speciella förhållanden kan bättre hjälpa den enskilde och dessutom medverka i arbetarskyddet genom att ge akt på potentiella risker. Detta gäller även de delar av flygsäkerhetsarbetet som måste utföras inom marktjänst såsom i verkstäder och trafikledningar. Det finns därför motiv för att ha flygutbildade läkare både ute på förband och i de staber och förvaltningar där flygsäkerhetsfrågor och personalfrågor handhas. I vissa länder, särskilt hos stormakterna, finns fullt stridsflygsutbildade aktiva läkare ute på förband. I finns ingen formell sådan utbildning, alltså utbildning till flygande flygläkare på samma sätt som flygande En sådan utbildning skulle ju bli mycket omfattande, då läkarutbildningen i sig är mycket omfattande och utbildning till taktisk pilot, och bibehållande av denna färdighet, ställer mycket stora krav. I praktiken har dock funnits ett antal flygutbildade läkare i vårt land, närmast genom tillfälligheter. Sådana personer har i några fall kunnt göra stora insatser . Det har oftast rört sig om personer som varit värnpliktiga förare, reservare eller fältflygare och sedan övergått till läkarutbildning. Värnpliktiga förare finns i flygvapnet, och för reservare finns endast en linje som syftar till civil sysselsättning som trafikflygare. Fältflygare lämnade tidigare flygtjänsten vid något och gick över till civila yrken i några fall alltså medicinsk utbildning. Men både försvarsekonomi och rekryteringsskäl talar för att man bör ha kvar individerna längre i flygtjänst, och därför har fältflygarkategorin övergått i anställning fram till pensionsålder. Men även kan självfallet komma att uppträda fall där en militärt flygutbildad förare skaffar sig medicinsk utbildning och där vederbörande då - med lämplig specialinriktning - kan bli ytterst värdefull i flygsäkerhetsarbete och som stöd för flygande personal. Det finns dock skäl att pröva även en omvänd modell, alltså att läkare i några fall kan ges en kompletterande utbildning som förare. Man bör inte sträcka ambitionen till att söka ge en full flygslagsutbildning fram till komplett stridspilot. Men olika mellanlägen finns. De flygande flygingenjörerna har inte full utbildning i förbandsvisa stridsuppdrag eller svårare enskilda stridsuppdrag - i gengäld får de mer utbildning för att kunna utföra kontrollflygningar. Reservofficerare i flygtjänst begränsas till flygning med beväpnade skolflygplan (SK 60). Trafikledare ges en grundläggande flygutbildning motsvarande civilt A-certifikat. SK 60 har fått en ny funktion i utbildningen för att man skall spara flygtid på de mer avancerade och dyra Draken och . Alla nya förare ges nu en grundläggande taktisk utbildning på SK 60, en utbildning som tidigare gavs direkt på det avancerade stridsflygplanet. Meningen är att SK 60 också skall finnas ute på divisionerna, så att man skall kunna fördela flygtid mellan SK 60 och de tyngre stridsflygplanen i syfte att spara pengar. Det borde vara möjligt att - fall för fall - söka ge några medicinare och läkare en lämpligt avpassad flygkunskap med anknytning till någon av de möjligheter som befintlig utbildningsorganisation medger. För marinens och arméns helikoptertjänst kan också exempel tänkas, där en läkare ges en utbildning motsvarande vad militär personal kan ges - här i klart högre åldrar än i fråga om utbildning till stridsflygplan. I ett tidigt skede i helikopterskolans verksamhet (i ) gavs också sådan utbildning till läkare. Ambitionen kan knappast vara att inom överskådlig tid kräva att alla läkare i tjänst på flottiljerna (det rör sig inte om heltidstjänster, och vederbörande har därför också annan medicinsk verksamhet på orten) skall ha någon form av flygutbildning. Men redan att ha några flygande läkare i organisationen kan ge gott stöd till hela verksamheten. Vad som bör säkerställas är åtminstone att centrala staber långsiktigt kan tillförsäkras viss kompetens av personer med kombinerad läkar- och flygerfarenhet och att om möjligt också några förband har tillgång till sådana läkare. Antalet och förhållandena i övrigt motiverar inte att man gör formella befattningsbeskrivningar och anger exakta villkor eller krav. Lösningen bör i stället vara att chefen för flygvapnet, i samråd med andra organ, ges en fullmakt att då intresse och möjligheter i övrigt yppar sig få möjlighet att ge medicinska studerande eller utbildade läkare (öppet även för kvinnor) sådan flygutbildning som kan antas bli av värde för försvarets flygsäkerhetsarbete och personalvård i övrigt. Samråd bör också ske med luftfartsverket, eftersom också dess verksamhet underlättas om det finns ett antal flygutbildade läkare. Med hänvisning till ovanstående hemställs att uttalar att åtgärder bör vidtas så att möjligheter att även i fortsättningen kunna få ett antal flygläkare med flygerfarenhet tas till vara.