mot · G502659 · 1982-01-20 00:00:00 — Lika belåningsvillkor för enskilda byggare och Den enskilde byggherren är missgynnad i förhållande till den allmännyttige byggherren. Den senare ges betydligt mer statliga lån och ett större statligt räntebidrag än den förre. Effekten blir att den allmännyttige byggherren genom lånen och bidragen blir prisledande på hyresmarknaden. Den enskilde byggherren har naturligen en högre kapitalkostnad genom att denne måste finansiera bostadsbygget med mindre statliga lån och räntebidrag. I en artikel i tidskriften nr 23/1980 granskades det då aktuella förslaget om produktionsanpassad belåning. I artikeln kunde man förutse att förslaget när det blev genomfört skulle snarare verka i motsatt riktning än vad man förväntat sig. Artikelförfattaren framhåller bl. a. följande synpunkter: Markhushållningsaspekterna kräver att tillgängliga tomter i sane ringsområden utnyttjas snabbt, statsmakterna propagerar t. ex. i direktiven till stadsförnyelsen för en varsam stadsförnyelse. Allt talar för att byggföretagen borde uppmuntras till produktion av flerfamiljshus för egen förvaltning. Förslaget i årets budgetproposition om s. k. produktionskostnadsanpassad belåning torde emellertid verka i motsatt riktning. Det framlagda förslaget innebär att låneunderlaget vid statlig belåning i princip får bestämmas till de faktiska produktionskostnaderna under förutsättning att upphandling skett i konkurrens. Detta innebär i praktiken att de generella räntesubventionerna för de allmännyttiga företagen ökar drastiskt vid en jämförelse med flerfamiljshusprojekt som utförs för egen förvaltning av privata byggföretag, vilket illustreras i vidstående exempel. Det positiva i den produktionskostnadsanpassade belåningen är att den bättre än nuvarande system tar hänsyn till varje objekts egenart. Vi kanske slipper de värsta avarterna av lånearkitekturen. Förslaget uppmuntrar till konkurrens i produktionsledet men förstärker de allmännyttiga och rikskooperativa företagens monopolställning i byggherreledet. Det kan ifrågasättas om inte just en konkurrens i byggherreledet har den större effekten på boendekostnaderna. Inget tyder på att egenregibyggandet har medverkat till den ständiga hyresstegringen. En koncentration av allt flerbostadsbyggande till stora enheter i regi av de allmännnyttiga och kooperativa företagen är en olycklig utveckling. Det är stor risk att små och medelstora lokala byggföretag, som inte har resurser för större entreprenader, slås ut. torde det vara angeläget att stimulera ett ökat byggande av bostadshus, men inte i form av jättelika nya områden av den typ som förekom under det s. k. miljonprogrammet. I stället bör små projekt premieras sådana som av tradition utförts för egen förvaltning av byggföretag. Den produktonskostnadsanpassadde belåningen bör därför anpassas så att den även kan tillämpas vid egenregiproduktion. Detta ger i varje fall inte högre boendekostnader, eftersom dessa bestäms av hyrorna i allmännyttans produktion. Varför uppmuntrar inte en borgerlig regering enskild företagsamhet och konkurrens i alla led av bostadsbyggandet? tas liknande problem upp i en artikel i nr 8/1981. Där belyses kommunernas roll i sammanhanget: Under en följd av år har styckehusbyggarnas skara varit stor. Därför har många människor fått sin villadröm uppfylld på ett angenämt sätt. har dock en mängd grupphus producerats. Till en början var det nästan uteslutande privata byggproducenter, som uppförde grupper. har kommunerna på ett eller annat sätt engagerat sig allt mer. Speciellt vid större byggnationer har resultaten inte alltid blivit så lyckade. Det torde oftast bero på lägre kvalitet, som förorsakas av en alltför kraftig prispress. Boendemiljön i stora grupphusområden har också visat sig vara mindre god. Eftersom det varit långa köer för tomt- och bostadssökarna har kommunerna haft lätt att hänvisa till dessa grupphus. har emellertid förhållandet ändrats på ett drastiskt sätt. Det finns i allmänhet inte några människor alls som står i kö för att köpa grupphus, som fortfarande byggs i stor utsträckning. Här börjar problemen och det är därför hög tid att tänka om! Skattebetalarna får annars bära en mycket tung börda. Det visar sig nämligen att ett hastigt växande antal kommuner redan har mycket svårt att bli av med husen, som man engagerat sig i. Det kan inte vara kommunernas uppgift att hålla på med småhusproduktion. Den saken skall skötas av byggföretag och konsumenter. Kommunerna måste ägna sig åt att bereda marken för dem som vill bygga ett sådant hus som man önskar. Inte påtvinga människor hus som man helst inte vill ha! Det har t. o. m. gått så långt att vissa kommuner rekommenderar folk som redan tecknat avtal om husköp att backa ur och i stället köpa av de hus, som kommunen inte kan bli av med kommunerna måste stoppa den altmer tilltagande kaptialförstöringen och i stället använda de pengar, som läggs på räntor och andra kostnader för osålda grupphus till att bereda marken så att det finns tillgängliga tomter för dem som önskar bygga och även engagera sig i sitt bygge .. Missgynnandet av den enskilde byggherren leder till bl. a. följande åtgärder: För att kunna bygga till lika kostnader som den allmännyttige byggherren måste han avstå från ränta och amortering på eget insatt kapital. Den enskilde byggherren får ta risken att försöka bygga billigare än den allmännyttige byggherren för att nå samma årskostnad och hyra på den producerade lägenheten. Byggherren kan avstå från att bygga då kapitalmarknaden erbjuder bättre alternativ. Byggherren kan för att sysselsätta duglig arbetskraft vara beredd att bortse från det ekonomiska resultatet. Motåtgärder mot detta missförhållande är att skapa lika belåningsvillkor. När detta gjorts bör resultatet bli ett ökat byggande på den privata sektorn. Genom konkurrens på lika villkor med den allmännyttige byggherren tvingas den senare till rationaliseringar och administrativa besparingar. Detta leder till lägre hyreskostnader. En viktig omständighet som bidragit till strukturförändringarna, det minskande byggandet och de ökade byggkostnaderna är de ständigt nya normkraven. I SPK:s utredning (Bostadsproduktion, Kostnadsutveckling och Strukturförhållanden ) visas att kvalitetsförändringarna, bl. a. till följd av nya normkrav, ökat byggkostnaden per lägenhet med ca . Normernas kostnadspåverkan på byggandet börjar därmed bli ett allt allvarligare problem. Det bör därför vara hög tid att nu ompröva gällande normer, de sätt på vilket normer införs och tillväxttakten i normernas antal. För att minska kostnaderna vid normförändringar är det viktigt med ett långsiktigt program. Detta skulle kunna utformas så att Svensk Byggnorm (SBN) och andra byggnormer hålls i stort sett oförändrade , förslagsvis ; att för enstaka förändringar, som ändock anses oundgängligen nödvändiga med hänsyn till teknikens utveckling eller beslut av regering och riksdag, ikraftsätts ett bestämt datum , förslagsvis ; att industrin ges tillräcklig tid för omställning när nya eller ändrade normer införs - vad som är tillräcklig tid kan i hög grad variera beroende på de aktuella bestämmelsernas art, på omfattningen av deras påverkan på industrin och i vilken utsträckning aktuell teknik är utprövad, varför det är väsentligt att omställningstiden fastställs i samarbete med berörd industri samt att tiden mellan treårsrevideringarna av myndigheterna utnyttjas för att tillsammans med industrin diskutera och analysera aktuella förändringar i byggbestämmelser, avsedda att gälla först nästa treårsperiod. Detta skulle göra det lättare att uppfylla kravet på tillräcklig omställningstid och medge att metoder och produkter i anslutning till nya eller ändrade bestämmelser är tillräckligt utprövade vid ikraftträdandet. En sådan ordning för revideringar och införande av nya bestämmelser skulle också medföra att man inom branschen klart vet vad som gäller . Vi har noterat att regeringen har berört dessa frågor i budgetpropositionen (prop. 1981/82:100, bil. 16, s. 32-33), och vi vill understryka vikten av att regeringen återkommer till i ärendet med beaktande av de synpunkter som vi redovisat i denna motion. Emellertid är det inte bara ändring av byggnormer utan också låneregler, utfärdade av både och , som kan medföra samma konsekvenser som byggnormsändringar. Trähusföretagen utvecklar - trots att av någon anledning hävdar motsatsen - sina produkter helt efter gällande låneregler (endast av de påbörjade småhusen byggdes utan statliga lån), och även till synes mindre ändringar av dessa regler kan att produktsortimentet måste göras om. Mot den bakgrunden är det angeläget att förslagen om tre års normstopp, bestämmelser om ikraftträdande och rutiner utvidgas till att gälla även reglerna för statliga lån. Med stöd av vad som ovan anförts hemställer vi 1. att hos regeringen begär förslag som syftar till att skapa lika belåningsvillkor mellan enskild och allmän byggherre, 2. att hos regeringen anhåller om en översyn av byggnormens varaktighet, ikraftträdande samt byggföretagens behov av omsättning m. m. vid revidering och införande av nya normer på sätt som angivits i motionen, 3. att hos regeringen anhåller om en översyn av reglerna för de statliga lånen på motsvarande sätt som angivits i p. 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om vikten av att främja byggnadsproduktion i enskild regi och i övrigt att stärka den fria företagsamheten inom byggnadssektorn. () ()