mot · G5022334 · 1982-03-25 00:00:00 — Motion 1981/82:2334 Axel m. fl. Program för regional utveckling och resurshushållning (prop. 1981/ 82:113) I proposition 1981/82:113 rörande program för regional utveckling och resurshushållning behandlas jord- och skogsbruket inom den regionala planeringen och samordningen. Föredraganden framhåller att en anpassning av de areella näringarna till de regionala och lokala förutsättningarna underlättas, om ett regionalt programsamarbete med utgångspunkt i länsplaneringen utvecklas. Vi delar denna uppfattning men anser att detta bör av betonas betydligt starkare än vad som skett i propositionen. Genom en målmedveten planering i läns- och kommuninstanserna under nära samarbete dem emellan och ett energiskt realiserande av planerna kan man uppnå 1. ökade sysselsättningsmöjligheter i skogen, framför allt inom stora delar av de föreslagna stödområdena A och B, 2. ett av nödvändighet aktivare skogsbruk i trakter som till en del präglas av en samhällsekonomiskt oacceptabel passivitet eller av ganska omfattande s. k. 3. en förbättring av råvaruförsöijningen till skogsindustrin, 4. att befolkningsutflyttningen från den skogsdominerade glesbygden i norr dämpas. För oss räcker det inte att som sägs i propositionen det på många håll går att ytterligare utveckla de areella näringarna genom ökad produktionsrådgivning och ett rätt avvägt statligt stöd. Båda slagen av insatser har säkert sin positiva betydelse, men enligt vår mening bör därtill läggas ett konstruktivt nytänkande i planering och programarbete. Där bör bl. a. ställas anspråk på och förutsättningar för skogsägare oavsett ägarkategori att själva ännu mera aktivera sitt skogsbruk, till gagn inte bara för ägarna utan också för de i skog och skogsindustri yrkesverksamma och för det svenska samhället i dess helhet. Med tanke på de i många trakter inom de föreslagna stödområdena A och B ingalunda tillräckligt utnyttjade resurser som finns i form av alltför litet eller inte alls ianspråktagna men i praktiken utnyttjbara skogsmarker, maskinkapital och - inte minst - arbetskraft framstår det för oss som ett självklart samhällsekonomiskt och socialt krav att dessa resurser disponeras aktivt på ett helt annat sätt än vad som f. n. sker. Planeringssamarbetet bör därför inte bara koncentreras till respektive län. Riksdag och regering måste medverka till nya initiativ. Nr 2334 -2340 Föredraganden nämner i propositionen att det pågår en översyn av det statliga stödet till jordbruket i norra och att i uppdraget också ingår att pröva frågan om lantbruksföretagens tillgång på skog. Däremot säger föredraganden inget om att det även pågår en översyn av lagstiftningen om allmänningsskogar i och och vad som hör samman med dessa skogar. Allmänningsskogarna i , , och läns inland, dvs. inom de föreslagna stödområdena A och B (i ett undantagsfall C), har lagstadgat och i av regeringen fastställda reglementen uppgiften att främja socknens jord-, skogsbruk och befolkning. Dessa skogar avsattes, de allra flesta , ur kronans marker för att vara ett ekonomiskt, socialt och sysselsättningsmässigt stöd åt socknens invånare. Vid tidpunkterna för avsättandet och därefter var så gott som alla dessa innehavare av små jord- och skogshemman. Skogarna är välskötta, och med hänsyn till sina lägen högproducerande, välorganiserade enheter som ger jämn avkastning och nettovinst. Ur vinsten betalar enheterna efter prövning ut både individuella och kollektiva bidrag. Dessa senare bidrag utgår till jordbruk i bygden och, vilket helt överväger, till skogliga åtgärder som byggande av skogsvägar, skogsvård, gallringar o.d. Enligt vad vi inhämtat uppgår de årliga sammanlagda bidragsbeloppen från dessa kooperativa allmänningar till i dagens penningvärde mer än 20 milj. kr. Dessutom torde summan av fonderade medel uppgå till inemot 120 milj. kr. Med hänsyn till den betydelse och det stöd i pengar allmänningsskogarna i de föreslagna stödområdena A, B och C svarar för inom de areella näringarna anser vi att dessa enheter på lämpligt sätt bör infogas i den länsvisa och kommunala planeringen och programarbetet. Eftersom allmänningsskogama har en privaträttslig, kooperativ karaktär, bör samarbetsformema anpassas därefter. I alla händelser bör dessa enheter adjungeras till planerings- och programarbetet. De statliga och kommunala investerande bidrags- och långivande respektive rådgivande organen bör känna till allmänningsenheternas förutsättningar och egna stödplaner. Fel- eller dubbelsatsningar kan då undvikas, och koordinationer kan ge förutsättningar för att förbättra ekonomin och sysselsättningen i skogen, liksom för de omkring 20000 som är kollektiva delägare i enheterna. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om planering och programsamarbete på det skogliga området, 2. att hos regeringen begär redovisning av vilka åtgärder som vidtagits i anledning härav, 3. att i den mån uppnåendet av motionens syfte beträffande ett effektivt resursutnyttjande fordrar medverkan regeringsförslag härför föreläggs , 4. att beslutar att motionen överlämnas till den pågående allmänningsutredningen för beaktande i de delar som berör utredningens arbete. () ()