mot · G5022018 · 1982-01-26 00:00:00 — Statsmakterna kan gör mycket för en sådan rättvis familjepolitik. Det kan dock aldrig ske genom att ensidigt gynna vissa alternativ som andra missgynnas. Förvärvsarbete för båda föräldrarna och daghemsvård för barnen är en bra lösning för många familjer. Men den passar inte alla och får därför inte ensidigt stödjas. Statistik från visar att mer än 138000 förskolebarn saknade plats i den kommunala barnomsorgen . Bristen var särskilt stor för deltidsarbetande och för de minsta barnen. Men kommunernas möjlighet att bygga i kapp är begränsad. Driftkostnaden för en nybyggd daghemsplats för ett barn beräknas nu till . Och även långtidsvård, äldreomsorg och handikappvård hör till de prioriterade områden som skall rymmas inom den samhällsekonomiskt försvarbara ramen. Rättvisetänkandet måste spela en väsentlig roll för utformningen av familjepolitiken . Vård av barn skall erkännas som ett viktigt arbete, även när det är föräldrarna själva som står för den. Rätten till ATP för vård av barn är en åtgärd på detta område. Skattesystemet måste läggas om så att det tar hänsyn till hur många som skall leva på familjeinkomsten. Nödvändiga och styrkta barntillsynskostnader bör betraktas som en utgift för inkomsternas förvärvande och få dras av i deklarationen. Det skulle då bli möjligt att betala en mer marknadsmässig ersättning till såväl privat som barnomsorg. skulle kravet på att utgifterna skall vara styrkta effektivt motverka en svart sektor. I avvaktan på ett sådant skattesystem är det särskilt viktigt att det samlade stödet till barnomsorgen läggs om så att det blir mer rättvist fördelat mellan de föräldrar som kan och vill utnyttja den kommunala barnomsorgen och de som vill eller måste ordna sin barnomsorg på annat sätt. En rättvis familjepolitik, såsom vi här beskrivit den, skulle innebära att kommunernas barnomsorgsplatser i högre grad skulle utnyttjas av familjer som verkligen föredrar den formen av barnomsorg som köerna torde minska. Vårdnadsersättninglvårdnadsbidrag Varje familj har rätt att forma sin egen tillvaro. Samhället skall stödja föräldrarna genom en familjepolitik som är rättvis och som medger valfrihet. Vem vet bättre än familjen själv hur man bäst skall fördela och kombinera arbete och ansvar i hemmet, i förvärvslivet och i samhällslivet? Olika perioder i barns och föräldrars liv medför dessutom olika behov och önskemål. Föräldraförsäkringen täcker det första levnadsåret. Ett enkelt, rättvist och smidigt sätt att åstadkomma ökad rättvisa och valfrihet vore att komplettera denna med en vårdnadsersättning (-bidrag) för alla barn mellan ett och ålder. Denna kan vara beskattad eller obeskattad och skall 1981/82: 2018 ningen av skattebördan och till alltmer svårbemästrade problem. Det är därför som nedan skall visas - angeläget att en allsidig utvärdering av familjebeskattningen kommer till stånd och att förslag framläggs i syfte att komma till rätta med dess nackdelar. Syftet med den individuella beskattningen var bl. a. att underlätta kvinnors förvärvsarbete. Skatteskalans utformning har dock alltmer kommit att styra familjernas arbetsfördelning. särbeskattningens första år spelade det ingen roll om en genomsnittlig industriarbetarlön fördelades lika mellan makarna eller om endast en av dem tjänade in den. Den statliga skatten var nämligen proportionell - dvs. togs ut med en och samma procentsats - nästan ända upp till dessa vanliga inkomstlägen. är situationen en helt annan, därför att den statliga skatteskalan blivit alltmer progressiv dvs. skatten tas ut efter en allt högre procentsats när inkomsten ökar redan i mycket låga inkomstlägen. Detta har lett till att skatten på en vanlig industriarbetarlön okar med ca en tredjedel, eller , om endast en av föräldrarna tjänar in lönen jämfört med om de tjänar in hälften var. Ju jämnare fördelad familjeinkomsten är mellan makar (och eventuella barn) desto lägre blir således skatten. I många familjer medför detta inget problem, i åter andra kan det leda till en arbetsfördelning i strid med makarnas egna önskemål. Möjligheten att anpassa sig till skattesystemet minskar med antalet barn i familjen och ju mer glesbygdsbetonad den plats är där familjen bor. Skatten tar inte hänsyn till bärkraft Det är uppenbart att beskattningen fjärmat sig från bärkraftsprincipen. Skatten på en familjeinkomst beror nästan helt av hur många som tjänar in den, däremot inte av hur många som skall leva på den. Som exempel kan nämnas att en flerbarnsfamilj med en inkomst på . betalar ca , eller mer i skatt än två barnlösa makar med . Trots att den taxerade inkomsten är densamma får barnfamiljen i exemplet endast behålla . av en extra hundralapp efter skatt och bortfallande bostadsbidrag, medan de barnlösa makarna får behålla . Olika undersökningar visar att flerbarnsfamiljerna i större utsträckning än andra är hänvisade till en förvärvsinkomst och därför har stort behov av att öka inkomsten. Men ju större detta behov är, desto hårdare slår vanligtvis marginaleffekterna när inkomsten ökar. Flerbarnsfamiljerna hårt drabbade Utvecklingen har lett till att allt högre inkomster krävs för att det s. k. existensminimum skall uppnås i barnfamiljer med endast en inkomst. Detta framgår av nedanstående tablå. 1981/82: 2018 kunna användas antingen som ett tillskott till familjeekonomin om föräldrarna väljer att helt eller delvis själva vårda barnet (barnen), som bidrag till täckande av kostnaderna för privat barnomsorg eller för att möjliggöra en högre, mer marknadsmässig ersättning för den kommunala barnomsorgen. En beskattad vårdnadsersättning fordrar som komplement en motsvarande avdragsrätt när ersättningen används till att betala barnflicka, privat dagmamma eller en högre avgift för den kommunala barnomsorgen. Föräldraförsäkringen i dess nuvarande utformning förutsätter att en av två förvärvsarbetande föräldrar eller ensamföräldern arbetar högst . Den kan därför inte användas som bidrag till betalning av en ersättare när föräldrarna arbetar heltid. Även om kommunerna själva bestämmer utformningen av och nivån på föräldraavgifterna inom den kommunala barnomsorgen är det angeläget att föräldraavgifterna räknas upp för de barn som får vårdnadsbidrag/ersättning. I annat fall kvarstår orättvisorna mellan det allmännas stöd till den kommunala barnomsorgen och stödet till andra vårdformer i oförändrad omfattning. Kostnaderna för vårdnadsersättning/vårdnadsbidrag måste främst betalas inom ramen för nuvarande statliga och kommunala stöd till den kommunala barnomsorgen. Detta kan för /83 beräknas uppgå till ca . Den del härav som belöper sig på barn i åldern kan beräknas motsvara ca . per barn om den slås ut på alla barn i den åldern. En del av kostnaderna torde direkt täckas om motsvarande höjning sker av barnomsorgsavgifterna för de barn som uppbär vårdnadsbidrag. Vidare torde kommunernas kostnad för socialbidrag till småbarnsfamiljer komma att minska. Till detta kan beräknas komma en minskad efterfrågan på barnomsorg för de minsta barnen, vilket möjliggör en lägre utbyggnadstakt. För varje småbarnsplats som inte behöver byggas och drivas kan den statliga och kommunala besparingen beräknas uppgå till . Ett införande av vårdnadsersättning/vårdnadsbidrag torde således leda till lägre totala kostnader för såväl stat som kommuner, som familjernas valfrihet mellan hem- och förvärvsarbete samt mellan olika former av barnomsorg ökar. Vi vill i detta sammanhang också erinra om vårt förslag till minimistandardgaranti (motion 1979/80: 1667) för de ekonomiskt sämst ställda småbarnshushållen, vilket tidigare överlämnats till familjeekonomiska kommittén. Denna kommitté behandlar f. n. olika frågor som avser införande av vårdnadsersättning/bidrag. Kommittén bör skyndsamt lägga fram förslag om ett rättvist stöd till vård av barn i enlighet med ovan anförda principer. Familjebeskattningen måste ses över Det är nu sambeskattningen av makars förvärvsinkomster ersattes med individuell beskattning. Tyvärr har den individuella beskattningen, som den kommit att utformas, lett till betydande orättvisor i fördel 1981/82: 2018 167 Lägsta taxerade hushållsinkomst som krävs för att nå existensminimum . Makar, en inkomst Makar, två inkomster, varav den ena en halv industriarbetarlön Tvåföräldersfamiljernas behov av egna inkomster ökar med antalet barn mycket drastiskt för familjer med en inkomst och fyra eller fem barn medan enföräldersfamiljernas inkomstbehov minskar något vid ökat barnantal. Det sistnämnda beror bl. a. på att enförälderhushållen med barn har särskilda skattelättnader samt obeskattade underhållsbidrag. Det är väl känt att utvecklingen stimulerat till skenskilsmässor som endast syftar till att uppnå betydande skattelättnader och bidragsökningar. En trebarnsfamilj med endast en inkomst behövde 1981 tjäna ca . - för att nå existensminimum (hyran har antagits motsvara övre hyresgränsen). Siffran är särskilt intressant eftersom den s. k. brytpunkten för högavlönade i skatteöverenskommelsen mellan socialdemokraterna och mittenpartierna anses ligga vid just den inkomstnivån! Skulle flerbarnstilläggen ha gällt skulle det för trebarnsfamiljen ovan ha räckt med en inkomst på . för att uppnå existensminimum. Och för fembarnsfamiljen skulle det ha räckt med . i stället för . Beslutet om flerbarnstillägg får därför endast ses som en etapplösning. Mer behovsprövade bidrag löser inte problemen Skattereglerna har lett till ett stort behov av behovsprövade bostadsbidrag för att i någon mån kompensera den bristande hänsynen till skatteförmågan. Det är dock uppenbart att kompensationen inte är tillräcklig, liksom att systemet inte kan bära större belopp i behovsprövade bidrag som trappas av. Marginaleffekter på kan redan uppkomma. Till yttermera visso beräknas bostadsbidragen efter föräldrarnas taxerade inkomster, inte efter behållningen efter skatt. Detta innebär att ett hushåll med en inkomst på t. ex. . får lägre bostadsbidrag än ett hushåll med samma inkomst, samma hyra och samma antal barn, men där makarna delar på inkomsten. Ändå är behållningen efter skatt ca . lägre i det förra fallet. Att även bostadsbidraget blir lägre beror på att eninkomstfamiljens bidragsgrundande inkomst blir högre genom att förvärvsavdrag inte får göras. 1981/82: 2018 Det framstår således klart att skattesystemet inte tar hänsyn till bärkraft. Tvärtom blir skattebelastningen per familjemedlem vanligtvis allt större ju fler barn som finns i familjen, ger svårare marginaleffekter ibland ju större behovet av en inkomstökning är, styr familjernas arbetsfördelning, varvid flerbarnsfamiljer och hushåll i glesbygd eller i regioner med ensidig arbetsmarknad har svårast att anpassa sig till skattesystemet, gynnar konstlade inkomstfördelningar och t. o. m. leder till skatteskilsmässor. Skatt efter bärkraft Bristerna i den nuvarande familjebeskattningen är således påfallande och leder till problem som blir allt svårare att bemästra. En allsidig utvärdering av inkomstbeskattningen bör därför komma till stånd och förslag framläggas i syfte att komma till rätta med dess nackdelar. Olika tänkbara åtgärder finns. En sådan kan vara frivillig tudelning av familjeinkomsten upp till belopp som skulle kunna variera efter antalet barn. Familjen får bättre möjlighet att välja den arbetsfördelning som är bäst i det enskilda fallet och i den aktuella situationen. Nackdelen är bl. a. att skattesystemet kan bli än mer svåröverskådligt för den enskilde och att andra tröskeleffekter kan uppstå. En annan tänkbar åtgärd kan vara att inrikta skatteskalan mot en mer proportionell beskattning (med undantag för de allra högsta inkomsterna). Marginalskatten i vanliga inkomstlägen skulle då bli betydligt lägre än den är . Avdrag skulle vidare bli lika mycket värda, vilket bl. a. underlättar åtgärder som tar större hänsyn till familjestorlek. Behovet av inkomstprövade bidrag, som genom avtrappning leder till svåra marginaleffekter, skulle då minska liksom mer eller mindre hederliga arrangemang för att nedbringa skatten. bör därför hos regeringen begära en allsidig utvärdering av familjebeskattningen och förslag i syfte att minska marginaleffekterna och anpassa skatten till bärkraft. att familjepolitiken skall vara rättvis och medge valfrihet så att familjerna själva kan bestämma hur de skall ordna sin tillvaro när barnen är små, att vård av egna barn skall erkännas som ett viktigt arbete, att det samlade stödet till barnomsorgen skall fördelas rättvist mellan de föräldrar som kan och vill utnyttja den kommunala barnomsorgen och de föräldrar som vill eller måste ordna sin barnomsorg på annat sätt, att vårdnadsersättning/vårdnadsbidrag till småbarnsföräldrar skall införas, varvid kostnaderna främst skall bestridas inom ramen för nuvarande statliga och kommunala stöd till barnomsorgen, 1981/82: 2018 att prestationsrelaterat statsbidrag till barnomsorgen skall införas, att enskilda förskolor skall tas in i kommunernas barnomsorgsplaner, att god kvalitet i barnomsorgen skall främjas genom att ett genomtänkt pedagogiskt program fastställs och all personal ges möjlighet till fullgod utbildning, att beskattningen skall anpassas till hur många som måste leva på en familjeinkomst, att nödvändiga och styrkta barntillsynskostnader bör betraktas som utgifter för inkomstens förvärvande och få dras av i deklarationen, att de sammanlagda marginaleffekterna av marginalskatt och inkomstrelaterade bidrag skall mildras. Alkohol- och narkotikamissbruket har vissa gemensamma drag: missbrukarens beroende, sociala misär, psykiska och fysiska skador och skadeverkningarna på omgivningen. Däremot skiljer sig missbruket i fråga om utslagningshastighet, omgivningens attityder och omfattningen och typen av missbruksbetingad kriminalitet. En annan skillnad är att andelen mycket unga missbrukare är större när det gäller narkotika. De generella förebyggande åtgärderna kan vara desamma för båda missbruksformerna. Men enligt vår mening är skillnaderna i övrigt så pass stora att man behöver skilda åtgärdsprogram. Samhället godtar inte annat än medicinskt, strängt kontrollerad användning av narkotika medan alkoholbruk är tillåtet och av folkmajoriteten accepterat. Alkoholmissbruket Alkoholmissbruket är vårt största sociala och medicinska problem med allvarliga skadeverkningar inte bara för den enskilde missbrukaren utan också för hans familj, omgivning och samhället. På grundval av flera olika studier kan man räkna med att ungefär en av tre patienter sorn söker vård på sjukhusens akutmottagningar är alkoholpåverkade. Missbrukets andel av sjukvårdens totala kostnad är svår att beräkna. Den utgör dock åtminstone . Dessutom i kategorin män löper alkoholproblematikerna åtta till tio gånger så stor risk att dö som sina jämnåriga. Antalet storkonsumenter i kan enligt skilda beräkningar uppskattas till ca 300000. Ju tidigare stöd-, vård- eller behandlingsinsatserna kan ske, desto bättre är givetvis möjligheterna att nå goda resultat. Men alkoholmissbrukarna behandlas i stor utsträckning på fel nivå och inom fel vårdsektor. Behandlingsresurserna är främst koncentrerade till de hårdast drabbade, trots att möjligheterna att rehabilitera ofta är små. För många i denna grupp krävs framför allt inackordering i skyddad miljö, sysselsättning och gemenskap. 1981/82: 2018 Bristen på goda vårderbjudanden är särskilt stor för dem som befinner sig i tidiga skeden av missbruksförloppet, då det sociala raset och uppkomsten av svåra kroppsskador alltjämt skulle kunna förhindras. Både när det gäller tidigt upptäckta och mera grava fall måste följande gälla: o Stöd och behandling skall ske i öppna former så långt det över huvud taget är möjligt. Här spelar alkoholpoliklinikerna en stor roll. Det är därför viktigt att de får det stöd som behövs från samhället. (Däremot ställer vi oss tveksamma till fortsatt verksamhet med tillnyktringsenheter.) o Man skall räkna med långvarigt stöd och kontakt, dvs. o Personkontinuiteten skall upprätthållas. - Erfarna socialläkare anser att den s. k. vårdkedjan från den synpunkten är skadlig då den skapar otrygghet genom att bryta personalkontakterna. Detta bör uppmärksammas i de fall då institutionsvård anses nödvändig, o Varje uppskjutet återfall måste betraktas som en framgång. Fr. o. m. tillämpas nya grunder för förtidspensionering av personer med alkoholism, narkotikamissbruk och grav social missanpassning. Förtidspensionering också av unga och ganska unga missbrukare synes ha fått ökad omfattning. Grav alkoholism hos en relativt ung människa behöver inte göra vederbörande oduglig till arbete för resten av livet även om t. ex. nervskador skulle föreligga. Verkligt meningsfulla försök måste alltid göras för att rehabilitera missbrukaren, särskilt när det gäller yngre personer. Samverkan mellan sjukvård och socialvård måste förbättras. Behandlingen måste oftare än nu kombineras med arbetsrehabilitering eller aktiva stödåtgärder i en föreliggande arbetssituation. Olika vård- och behandlingsformer måste kontinuerligt utvärderas och ideella organisationers insatser underlättas. Socialtjänstlagen och nykterhetsvärden Socialvården har det uppenbart försummat att ta till vara de möjligheter till förebyggande av missbruk och rehabilitering av missbrukare som lagen gav. har som enda parti konsekvent arbetat för att socialvården måste kunna och skall ta sitt fulla ansvar för missbrukarna, även när det inte är möjligt på frivillig väg. Efter initiativ från moderater och centerpartister har kompletterat socialtjänstlagen med en särskild paragraf om åtgärder mot missbruk. I denna slås fast inte bara att socialnämnden skall informera och på andra sätt arbeta för att förebygga och motverka missbruk, utan också att "nämnden skall även stödja den enskilde missbrukaren och se till att han får hjälp eller vård som behövs för att komma ifrån missbruket". Vi anser det utomordentligt viktigt att tillämpningen av socialtjänstlagen 1981/82: 2018 Lagen trädde i kraft . Åsidosätts nykterhetsvärden också måste lagstiftning och organisation ses över. För en framgångsrik nykterhetsvård måste krav kunna ställas både på missbrukaren och på kommunen. Ca 120 000 omhändertaganden enligt lagen om tillfälligt omhändertagande av berusade (LOB) sker . Dessa anmälningar följs sällan upp av socialnämnderna annat än vid upprepade omhändertaganden. Vi anser att ungdomar som omhändertas för fylleri skall kallas till socialbyråerna för ordentlig information om hur allvarligt man ser på missbruk och för utredning om eventuellt behov av hjälp och stöd av olika slag. Möjlighet att förvalta missbrukarens medel Socialtjänstlagen bör enligt vår mening kompletteras med fortsatta möjligheter för socialnämnd eller anhörig att förvalta missbrukares sjukpenning, föräldrapenning eller pension från den allmänna försäkringen. Fortsatt missbruk motverkas härigenom och nämnden kan försäkra sig om en fortlöpande kontakt med missbrukaren. Denna utväg måste anses särskilt värdefull efter perioder i sluten vård eller på anstalt. Missbrukaren utsätts nämligen ofta under permission eller efter utskrivning för ett kraftigt kamrattryck, särskilt när stora innestående belopp i sjukpenning utfaller . Motsvarande möjligheter bör införas i fråga om studiestöd, medel som utbetalas enligt arbetsskadelagen och andra av det allmänna utgivna förmåner. Lag om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) Alla är eniga om att vård utan samtycke inte skall genomföras förrän alla andra möjligheter är uttömda och klara indikationer föreligger. I många fall är dock s. k. tvångsvård oundviklig både för missbrukarens skull och hans omgivnings. Därför hälsar vi med tillfredsställelse att nu antagit rubricerade lag om missbrukarvård. Enligt vår mening är dock den nya lagen otillräcklig på flera punkter. Två månaders vård kan vara tillräckligt för en person med alkoholberoende, förutsatt att han och efteråt har kontakt med för honom kända personer inom socialvården. Detta gäller främst de äldre missbrukarna. De yngre, som ej längre kan behandlas med hjälp av lagen om vård av unga, är ofta i en mycket svårare belägenhet. De har missbrukat , försummat sin skolgång, har ingen yrkesutbildning och ingen fast punkt i tillvaron. Behandlingen av dem måste omfatta utbildning och träning till ett arbetsliv, förutom att de måste kunna hantera sitt beroende. För dem är vårdtiden alldeles för kort. Vi anser att man i särskilda fall bör kunna förlänga vårdtiden till dess syftet med behandlingen uppnåtts. Länsrätten skall då besluta om detta innan 1981/82: 2018 vården påbörjas, dock med en i lagen fastställd maximitid, förslagsvis . Nykterhetsvårdslagens 15 §, enligt vilken tvångsvård för en missbrukare kunde beslutas om han var farlig för annans personliga säkerhet eller kroppsliga eller själsliga hälsa, försummade sina försörjningsplikter eller uppträdde grovt och störande, försvann när LVM antogs. Lagen ger nu rättsskydd endast till någon närstående. Vi anser detta oacceptabelt. Skälen till inskränkningen i lagen var dels att den avses ta hänsyn endast till missbrukaren - med nämnda lilla undantag -, dels att alla övergrepp skulle falla under polisens och åklagarens domvärjo, vilket sker först när brottet är begånget. Alkoholisters och narkomaners övergrepp är väl kända för allmänheten. Det är därför viktigt att ånyo får ta ställning till denna fråga som är ett allmänt rättssäkerhetsproblem. Vi anser att bör besluta att lagstiftningen skall skärpas så att den bättre överensstämmer med den gamla nykterhetsvårdslagen. Samhället kan inte godta något annat än medicinsk, strängt kontrollerad användning av narkotika. All annan användning av narkotika är missbruk. Grunden för en restriktiv och konsekvent narkotikapolitik måste vara att varje befattning med drogerna angrips på ett verkningsfullt sätt. Det omfattande narkotikamissbruket kan inte vårdas bort. I första hand bör allt innehav beivras. Praktiskt taget alla missbrukare överlåter och säljer narkotika till andra för att finansiera sitt eget behov. Varje konsument är därför en fara för sin omgivning. Det är samhällets skyldighet att spåra upp narkotikamissbrukare och se till att deras missbruk bryts. I en del fall kan hot om rättsliga åtgärder vara nog för att få missbrukaren att avhålla sig från att fortsätta sin asociala livsföring. I andra fall krävs långsiktiga och genomgripande behandlingsinsatser. Moderata samlingspartiet anser att målet för bekämpande av drogmissbruket skall vara ett narkotikafritt samhälle. Diskussioner om vad som är den grundläggande anledningen till missbrukets omfattning och dess ökning pågår . Det finns åtminstone två teorier. Smittorisken är en: det finns narkotika och den som börjat leder flera in i missbruket på olika sätt, bl. a. genom att tala om de effekter det har, genom att han måste finansiera sitt eget beroende med att övertala och sälja till andra, genom att idoler öppet använder narkotika och deras framgång tillskrivs narkotikan samt att det därigenom blir inne att använda den. Genom olika undersökningar är smittan statistiskt fastställd. En annan teori, symptomteorin, bygger pä missbrukarens otillfredsställd 1981/82: 2018 se i livet, svåra uppväxtförhållanden, skolans kris, arbetslöshet osv. Detta är bakomliggande orsaker till mottaglighet för missbruk, en flykt från verkligheten och ett uttryck för hopplöshet och förtvivlan. Professor skriver om symptomteorin: De som framhärdar i åsikten att injektionsmissbruket är en yttring av individuella problem och anpassningssvårigheter i samhället har skyldighet att visa att antalet dåliga hem, kyliga mödrar och kantstötta ungar vuxit exponentiellt i landet och fördubblats , och detta innan novisen sätter sprutan i armen, för de är vid debuten. Sedan ska man också göra troligt att antalet dåliga hem plötsligt fördubblades på ett enda år, innan man inledde experimentet med legal narkotikaförskrivning, för att därpå minska dramatiskt innan startade sin omfattande kampanj 1969 mot den illegala narkotikamarknaden.