ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G5021167 · 1982-01-25 00:00:00 — Förenklade normer för primärkommuner och landsting Stor enighet råder om behovet av en uppbromsning av den offentliga sektorns expansion. Inte minst gäller detta den del som avser kommuner och landsting. Den kraftiga tillväxten inom den samlade kommunala sektorn beror självfallet på en rad samverkande faktorer, av vilka några kan nämnas: o förhöjd lokal och regional ambitionsnivå, o beslut av om nya verksamheter och överflyttning av huvudmannaskap från stat till kommun eller landsting, o en successiv upp- och utbyggnad av norm- och regelsystem från skilda nationella sektorsorgan med stor kostnadsuppdrivande effekt. Utan tvivel har man i ökad utsträckning uppmärksammat denna utveckling. Såväl regering som riksdag har vid skilda tillfällen påpekat vikten av att sätta stopp för kostnadsövervältringen på kommun- och landstingssektorn samt uttalat ett behov av en översyn av normer och regelsystem som styr denna sektor. Med andra ord: vilja finns uppenbarligen hos regering, och riksdag och en hel del har gjorts, men arbetet går enligt vår uppfattning alltför långsamt. Mot bakgrund av de förslag som lagts om indragningar av skattemedel från kommun- och landstingssektorn bör man med än större skärpa kunna förvänta sig kraftfulla insatser från statsmakternas sida i det här avseendet. Det finns självfallet även behov av ett väl fungerande normoch regelsystem som bl. a. tar sikte på rättssäkerhetskrav samt vissa nationella minimistandardkrav. Men utöver dessa bör statsmakterna och dess sektorsorgan tillåta väsentligt större variationsbredd i vad avser nivå på och former av service, vilket radikalt kan reducera omfattningen av normoch regelsystem. Detta i kombination med en gradvis avveckling av specialdestinerade bidrag till kommun- och landstingssektorn borde skapa förutsättningar för stora rationaliseringsvinster. Det bör därför ankomma på regeringen att skyndsamt utarbeta direktiv till statliga myndigheter och verk, så att dessa i kommande anslagsäskanden dels måste redovisa vad som har utförts i detta avseende, dels redovisa konkreta förslag till nya förenklingar i norm- och regelsystem, dels redovisa budgeterade besparingseffekter på såväl nationell som lokal och regional nivå, föranledda av dessa förändringar. Tilldelningen av resurser från regeringens och sida borde i större utsträckning påverkas av den enskilda myndighetens kreativitet och handlingskraft i dessa avseenden än vad som tycks vara fallet. Med anledning av det anförda hemställs att begär att regeringen skyndsamt utarbetar direktiv till statliga verk och myndigheter i syfte att intensifiera deras arbete med förändringar och förenklingar av gällande norm- och regelsystem, inte minst gentemot kommun- och landstingssektorn, i enlighet med vad som anförts i motionen. . HÖGMARK (m)
mot · G5021171 · 1982-01-26 00:00:00 — Viss ändring i lagen med instruktion för revisorer Genom den nya sekretesslagen (1980:100) har tillskapats en enhetlig reglering av handlingssekretess och tystnadsplikt. Tanken när lagen antogs var att alla gällande föreskrifter om tystnadsplikt för offentliga funktionärer skulle upphävas i och med att sekretesslagen trädde i kraft; tystnadspliktsföreskrifter för dessa kategorier skulle uteslutande finnas i sekretesslagen. I ett antal propositioner om följ dlagstiftning till den nya sekretesslagen har föreslagits ändringar i sådana lagar som innehållit regler om tystnadsplikt för offentliga funktionärer (bl. a. prop. 1979/80:80). har bifallit propositionerna (bl. a. KU 1979/80:45, rskr 269). 117 § lagen (RFS 1975:9) med instruktion för revisorer finns en tystnadspliktsföreskrift som ännu inte har upphävts. Den gäller för revisor, suppleant och tjänsteman hos revisorerna, dvs. för befattningshavare som är att betrakta som offentliga funktionärer och för vilka sekretesslagen gäller. Enligt 13 kap. 1 § sekretesslagen gäller s. k. sekundär sekretess i myndighets verksamhet som avser tillsyn eller revision. Denna bestämmelse är tillämplig också för revisorer och dess tjänstemän. i instruktionen för revisorer är alltså överflödig. Den fyller ingen saklig funktion och bör, såsom har skett med tystnadsplikten för offentliga funktionärer i andra författningar, upphävas. Med hänvisning till det anförda hemställs att antar följande Lag om ändring i lagen (RFS 1975:9) med instruktion för revisorer Härigenom föreskrivs att 17 § lagen (RFS 1975:9) med instruktion för revisorer skall upphöra att gälla. Denna lag träder i kraft efter den dag, då lagen enligt uppgift på den utkommit från trycket i författningssamling. HANS () i
mot · G5021172 · 1982-01-25 00:00:00 — Undantag för kommun från indragning av vissa kommunala skatteinkomster, m. m. är landets största leverantör av elkraft genom vattenkraftverk. Inom kommun har ett för mycket värdefullt kraftverksbyggande i Lule älv pågått . är - enligt statens vattenfallsverks prognoser - byggandet av kraftverk och regleringsdammar i Lule älv inne i slutskedet. beräknas arbetsstyrkan minska med ca 200 personer. Samma antal beräknas friställas . Resterande ca 250 anläggningsarbetare beräknas få sluta inom kommun . kommun står inför utomordentligt svåra omställningsproblem. Svenska staten äger samtliga kraftverk inom . Senaste år har taxeringsvärdena för kraftverken och regleringsdammarna kraftigt ökat. Detta har bedömts tillförsäkra betydande skatteinkomster från de för staten mycket lönsamma kraftverksutbyggnaderna. Skatteinkomster som är nödvändiga för att inlandskommunen skall ha möjlighet att omdana näringsverksamheten och även ge sin troligen minskade befolkning drägliga kommunala skattesatser. Regeringens förslag till indragning av skatt från juridiska personer, dvs. i fall stora delar av skatteinkomsten från , drabbar kommunen hårt och orättvist. Säkerligen måste staten tillskjuta andra medel för att hjälpa om skatteinkomsterna från minskar. En sådan rundgång är osäker och principiellt felaktig. framtidsförutsättningar är beroende av skatteinkomsterna från och därför bör undantas från de föreslagna begränsningarna i den kommunala beskattningsrätten. Till detta kommer att det besvärliga sysselsättningsläget i hela skulle ytterligare försämras om befolkning och näringsliv i länet skulle belastas med högre landstingsskatt. Därför bör även undantas från inskränkningar i den kommunala beskattningsrätten. Med stöd av det anförda hemställs 1. att uttalar att kommun icke skall drabbas av den föreslagna indragningen av kommunala skatteinkomster från kraftverk och regleringsdammar, 2. att uttalar att läns .landsting skall undantas från inskränkningar i den kommunala beskattningsrätten.
mot · G5021173 · 1982-01-25 00:00:00 — m. fl. Svenska företags investeringar i utlandet De svenska företagens investeringar i utlandet har ökat väsentligt som investeringsutvecklingen i varit direkt negativ. Detta har lett till att en allt större andel av de svenska storföretagens sysselsättning förläggs utomlands i då industrisektorn krymper och arbetslösheten ökar i vårt eget land. Hur de årliga svenska direktinvesteringarna i utlandet har ökat ger följande uppgifter från en bild av. Direktinvesteringar utomlands, milj. kr. Direktinvesteringar med låneborgen från svenska moderbolag (1 000) (2 200) (2 000) (4 500) Följande kommentarer till tabellen kan göras: a) belopp är beräknade av på basis av tillstånd som har givit , b) Till de belopp som redovisas skall också läggas de investeringar som görs av det utländska dotterbolaget självt utan löneborgen från det svenska moderbolaget. Denna typ av finansiering av investeringar är särskilt vanlig bland större utländska dotterbolag. Det framgår inte av statistiken hur stor andel av de totala direktinvesteringarna, som lånas upp utomlands resp. vad som finansieras från . Från sysselsättningssynpunkt är detta f. ö. ganska ointressant, eftersom brist på pengar i banksystemet inte har varit någon begränsande faktor . Vad som spelar roll är i stället koncernens soliditetsnivå, dvs. en tillräckligt hög andel eget kapital. Samma produktionsinvestering kan ju inte heller göras på två ställen. På detta sätt konkurrerar alltså i många fall investeringar utomlands direkt med möjligheterna till sysselsättningsskapande investeringar i . För multinationella företag (inkl. de svenska) är det ofta likgiltigt var investeringarna görs. Det väsentliga är avkastningen även om skillnaderna skulle vara ganska marginella. Det är f. ö. intressant att notera att svenska 1 1981/82. kooperativa företag har i förhållande till sin utlandsförsäljning en klart mindre produktion i utlandet. Detta förhållande torde återspegla en attitydskillnad jämfört med privatägda storföretag. För och för de svenska löntagarna är det emellertid inte likgiltigt om produktionsinvesteringarna görs här hemma eller utomlands. hade de 200 största svenska företagen av sina anställda utanför . Den starka uppgången av utlandsinvesteringarna visar att andelen anställda utomlands kommer att fortsätta att öka. Situationen förbättras inte heller av att regeringen beslutat att inte längre skall pröva de svenska direktinvesteringarna i utlandet utifrån betalningsbalanssynpunkt. Enligt vår mening bör regeringen ompröva sitt beslut på denna punkt. Regeringen bör också ta upp överläggningar med de svenska storföretagen i syfte att förmå dem att ta sitt ansvar för industrisysselsättningen i och alltså lägga en större andel av sina produktionsinvesteringar här. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi 1. att uttalar sig för att omprövar sitt beslut att inte längre pröva svenska direktinvesteringar i utlandet från betalningsbalanssynpunkt, 2. att uttalar sig för att regeringen tar upp överläggningar med de svenska storföretagen i syfte att förmå dessa att lägga en större andel av sina produktionsinvesteringar i . () ()
mot · G5021175 · 1982-01-22 00:00:00 — och för seriösa företag Många företag underlåter att sköta sina åligganden mot samhället. Man struntar i att betala in såväl arbetsgivaravgifter som källskatter. Ofta kan företagen hålla på så innan skattemyndigheterna försätter dem i konkurs. Vid sådana konkurser brukar f. ö. konkursboet inte kunna ge någon utdelning alls. Innehavaren av konkursföretaget kan sedan utan vidare starta på nytt och bedriva liknande verksamhet med i stort sett samma anställda och enligt samma principer ytterligare . Företagen har ofta en mycket seriös fasad och anlitas också av respektabla företag och t. o. m. av statliga och kommunala myndigheter. Enligt en undersökning gjord av kommuns kammarkontor av 383 uppdragstagare kommunen anlitat framkom följande: hade skulder hos kronofogden, var ej registrerade för mervärdesskatt, hade ej B-skattesedel, hade ej tecknat AMF-försäkring. Det var av uppdragstagarna som var helt utan anmärkningar. Med hjälp av restlängder över icke redovisade avgifter och skatter och med hjälp av olika register som finns hos mervärdesskatteenheten, , kronofogdemyndigheterna, handelsregistren på länsstyrelserna och bolagsregistret hos patent- och registreringsverket skulle det vara mycket enkelt att utfärda ett samhällskort för de företag som seriöst sköter sina åligganden. Samhällskortet skulle helt enkelt bara tala om att företaget/ företagaren inbetalat arbetsgivaravgifter och skatter och att han var registrerad enligt de regler som gällde under närmast föregående år. Om någon förändring härvidlag skulle ske skulle samhällskortet dras in. Företagaren skulle inte vara skyldig att skaffa sig ett samhällskort. Det skulle vara helt frivilligt, men ändå effektivt sanera en hel del av fusket genom att myndigheter självfallet inte antar anbud från företag som inte kan uppvisa samhällskortet. Även allmänheten skulle via kampanjer förmås att inte anlita icke-seriösa företag. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär en utredning om möjligheterna att införa samhällskort för seriösa företag. () ()
mot · G5021177 · 1982-01-25 00:00:00 — Viss skattemässig kompensation till glesbygdsbefolkningen De människor som bor i glesbygd och saknar möjligheter att använda kollektivtrafiken är både service- och skattemässigt missgynnade. Deras enda möjlighet att klara nödvändiga servicebehov i form av inköp av livsmedel, direktkontakt med kommunala myndigheter och annan service kan i regel endast ske med hjälp av bil. Genom de betydande skattehöjningar - som skett i stor politisk enighet - på bensin och drivmedel drabbas dessa grupper särskilt hårt. Dessutom får de via landsting och kommun bidra till att med skattemedel finansiera en kollektivtrafik som de i regel inte har några möjligheter att utnyttja. Inte minst av rättvise- och fördelningspolitiska skäl finns det anledning att pröva någon form av skattemässig kompensation till glesbygdsbefolkningen. En rimlig utgångspunkt för kompensationsnivån vore den skattemässiga subvention som utgår till kollektivtrafiken. Det är inte ovanligt att denna subvention på landstings- och kommunnivå sammanlagt går upp emot en krona per beskattningsbar hundralapp. En normalinkomsttagare kan därför räkna med att han via skatten bidrar med . När glesbygdsbefolkningen saknar praktiska möjligheter att utnyttja den kollektiva trafiken är det därför rätt rimligt att man får en motsvarande skattemässig återbäring. Av rättviseskäl är det angeläget att avdraget blir lika stort för den som har låga inkomster som för den som har en hög inkomst. Denna rättvisa kan uppnås genom att avdraget görs på den slutliga skatten. Därigenom blir avdraget lika oavsett inkomstens storlek. Ur rättvisesynpunkt vore det rimligt att även avdragen för arbetsresor utformades efter samma princip. I glesbygderna har taxeringsnämnderna i regel en mycket god lokalkännedom. Därför borde det inte bli några större svårigheter att tillämpa de kriterier som behövs för denna reform. Med hänsyn till att kollektivtrafiken byggts ut kraftigt i länen är det sannolikt en relativt begränsad del av befolkningen som bör bli berättigad till en skattemässig återbäring. Därför bör det inte vara något större finansieringsmässigt problem att genomföra denna ur rättvisesynpunkt angelägna glesbygdsreform. Enligt vår uppfattning bör regeringen ges i uppdrag att lägga fram förslag till en sådan reform. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen lämnar förslag om hur de glesbygdsboende skall ekonomiskt kompenseras för att de saknar möjligheter att utnyttja kollektivtrafiken samt för energiskatter på drivmedel för bil.
mot · G5021179 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1179 m. fl. Den skattemässiga behandlingen av företagares kostnad för frivillig pensionsförsäkring Enligt 20, 29 och 46 §§ kommunalskattelagen är avgift för egen frivillig pensionsförsäkring att betrakta som företagarens eget uttag i enskild firma och handelsbolag. Detta innebär att företagare som driver sin firma som handelsbolag eller enskild firma måste betala arbetsgivaravgifter på pensionsavgiften. I aktiebolag däremot äger företaget avdragsrätt för pensionsförsäkring också för ägare och företagsledare. Denna orättvisa har varit föremål för statliga utredningars uppmärksamhet men frågans lösning har skjutits . I olika sammanhang har emellertid från såväl riksdag som regering hävdats att det så långt möjligt skall råda likvärdiga villkor mellan de olika företagsformerna. Det är därför dags att undanröja den ovan beskrivna orättvisan och besluta om sådana förändringar i kommunalskattelagen att avdrag för avgift till egen frivillig pensionsförsäkring betraktas som avdragsgill kostnad i rörelsen och inte som eget uttag. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till sådana förändringar i kommunalskattelagen att avdrag till egen frivillig pensionsförsäkring betraktas som avdragsgill kostnad i rörelsen och inte som eget uttag. () PER ()
mot · G5021181 · 1982-01-26 00:00:00 — m. fl. Införande av regional arbetsgivaravgift i finns inom en regional utjämning av de kommunala skatterna. Denna inomregionala skatteutjämning har tillkommit till stor del med anledning av den speciella struktur som länet har. som det finns en storstadskärna och till denna en krans av kommuner och förorter, förhållandevis tätt befolkade, finns det en glesbygd med sina speciella problem. Näringsstrukturen är ojämn. Koncentrationen av olika verksamheter till kärnan och boendet utanför densamma medför att stora krav ställs på kommunikationerna mellan ytterområdena och kärnan. Såväl länets som landets fysiska struktur är anpassad för bilismen. Därför måste samhällets insatser inriktas på att minimera bilresorna. Det gäller inte minst i storstadsområdena. I finns ett regionalt trafikbolag som ägs av . Utbyggnaden av den kollektiva trafiken är nödvändig men motverkas genom redan hårt belastad ekonomi. Ett sätt att skapa ekonomiska resurser för en utbyggnad är en regionalt utdebiterad arbetsgivaravgift. Denna skulle till viss del täcka kostnaderna för den nödvändiga utbyggnaden och underhållet av kollektivtrafiken. Huvudargumentet för att införa en extra arbetsgivaravgift på företagen i länet är följande. Koncentrationen av företag och deras efterfrågan på arbetskraft ger upphov till den utbredda stadsbebyggelsen och behovet av kapacitetsstark kollektivtrafik. De kollektiva transporterna är nödvändiga produktionsfaktorer för företagen, och tillgången till en stor arbetsmarknad utgör ett av skälen för en lokalisering i kärnan. En extra arbetsgivaravgift kan differentieras så att den sätts högre i länets kärnområde och eventuellt i andra områden där en koncentration av arbetsplatser är olämplig. Därigenom får avgiften lokaliseringseffekt. 1 1981/82. Medel att åstadkomma rättvisa mellan kollektivtrafikanter betalar företagen ofta bilkostnader och parkeringsavgifter för vissa kategorier av anställda. Därför bör de också vara med och betala kollektivtrafikanternas kostnader. Stimulans för att åstadkomma förskjutna arbetstider Kollektivtrafikens kapacitet skulle kraftigt öka om en utjämning av resetopparna kunde åstadkommas. lokaltrafik (SL) har förklarat att de har kapacitet att ta hand om samtliga arbetsresor om topparna utjämnas. Om företagen blir direkt delaktiga i finansieringen av kollektivtrafiken bör intresset att åstadkomma förskjutna arbetstider därigenom öka. finns inte möjligheter för att besluta om och genomföra en uttaxering av en extra arbetsgivaravgift. Därför bör dessa möjligheter ses över. Detta kan lämpligen ske genom en snabbutredning där resultatet kan presenteras för att kunna genomföras därefter. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om en regional arbetsgivaravgift och begär att regeringen till så snart ske kan återkommer med förslag om sådan avgift. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk)
mot · G5021183 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1183 Uppgift tili löntagare om inbetalda arbetsgivaravgifter Egenföretagare betalar själva in socialavgifter i procent av sin skattepliktiga inkomst. Särskilt när inkomsten är låg kan socialavgiften kännas mycket tung. Mittenregeringen har delvis omfördelat avgifterna för att belasta lägre inkomster mindre. Till skillnad från företagaren märker inte löntagaren hur mycket av hans eller hennes lön som betalas in till statskassan. betalar en företagare för sig själv och varje anställd: Sammanlagt inbetalas alltså i socialavgifter. Tillsammans med inkomstskatten blir detta ofta en lika stor eller större utgift för arbetsgivaren än den del av lönen som betalas direkt till arbetstagaren. Det är en rättighet för den anställde att åtminstone en gång , t. ex. i samband med inkomstuppgiften för deklarationen, få reda på hela sin inkomst och hur stor del därav som samhället tillgodogör sig. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar begära att regeringen ser till att inkomsttagare en gång får en redovisning av arbetsgivarens sammanlagda lönekostnad för den anställde.
mot · G5021185 · 1982-01-25 00:00:00 — 1981/82:1185 m. fl. Marginalskatternas inverkan på utländska experters medverkan i svenska företag m. m. Stor enighet råder om att både industrin och samhället i övrigt snabbt måste klara av att tillämpa den nya tekniken. Inte minst gäller detta på dataoch elektronikområdet med sin extremt snabba utvecklingstakt. råder internationellt allvarlig brist på experter inom dessa fält, vilket har lett till stor efterfrågan och mycket höga löner, även jämfört med vad man varit van att betala för kvalificerade experter i länder med betydligt högre lönenivå än i . De svenska problemen med att anställa utländska experter har blivit alltmer besvärande och ställs nu på sin spets inom data- och elektronikområdet, som är centralt för vår framgång som industrination. Med hänsyn till den höga marginalbeskattningen, och i viss mån också fördyrade levnadskostnader vid vistelse långt från hemlandet, tvingas svenska företag betala löner som i många fall motsvarar bruttolönen eller mer för en företagsledare i ett stort börsnoterat bolag, om man skall ha någon chans att konkurrera om den verkligt kvalificerade expertisen. Trots detta får utlänningen en förhållandevis ringa del i ekonomiskt utbyte för egen del. Denna fråga har tagits upp i olika sammanhang, senast i teknikhandelskommitténs betänkande (Ds H 1981:3). Man har där ifrågasatt om man inte i den svenska skattelagstiftningen bör införa särregler för att lösa detta problem. En ordning skulle därvid kunna vara att undanta vissa kostnadsersättningar på liknande sätt som man redan gjort beträffande anställda vid . En speciallagstiftning infördes beträffande sådana anställda vid 1979/. En betydande nedsättning av marginalskatterna, även i högre inkomstskikt, skulle till stor del lösa problemen med att anställa utländska specialister. För att lösa detta speciella problem återstår bara att tillgripa specialåtgärder, hur illa man än tycker om sådana åtgärder från principiella utgångspunkter. Systemet vid kan vara en väg. Man kan också överväga skattenedsättning kombinerat med begränsningar i pensions- och socialförsäkringsförmåner. Särreglerna bör vara tidsbegränsade. Ovan nämnda problem gäller f. ö. också inom högskolan. Här finns visserligen olika möjligheter till skattenedsättning upp till för specialister från viktiga länder. Denna tid bör dock förlängas så att man t. ex. kan utnyttja utländska forskare för att bygga upp nya forskningsinstitutioner i . En lämplig period torde då vara . Vi föreslår att en utredning skyndsamt behandlar denna fråga. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om en utredning med uppgift att behandla frågan angående marginalbeskattningens negativa inverkan på utländska experters medverkan i svenska företag och institutioner. () ()
mot · G5021189 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1189 Översyn av reglerna för fastighetsbeskattning Schablonbeskattningen av fastigheter utgör en betydande subvention åt dem som bor i de allmännyttiga bostadsföretagens bostäder, bostadsrätter samt småhus. För att åstadkomma rättvisa i beskattningen mellan olika schablonbeskattade hus har dessa bostäder erhållit en gynnsam värdering som naturaförmån och ett nedjusterat värde som tillåter att värdefulla bostäder jämställs med mindre värdefulla vid beräknandet av skatteunderlag. Detta har medfört att de schablonbeskattade fastigheterna ges betydligt lägre värde än om de hade annan ägarform och var föremål för den fastighetstaxering som gäller övriga fastigheter i landet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär skyndsam översyn av nuvarande regler vid fastighetsbeskattning så att de boende skall rättvist beskattas för det brukarvärde bostäderna har, oberoende av ägar- eller boendeform.