ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G5022142 · 1982-01-28 00:00:00 — av Hans Nyhage m. fl. högskoleutbildning m. m. 1981/82:89) Enligt beslut träder en ny studieorganisation för vårdutbildning inom högskolan i kraft . I samband med detta avvecklas nuvarande utbildning. SÖ och UHÄ har i samråd föreslagit en stegvis övergång til! den nya studieorganisationen. För att det skall bli en jämn examination bör antagning till 65-poängsutbildningen för sjuksköterskor ske t. o. m. . Ämbetsverken föreslår även att vidareutbildning för sjuksköterskor i medicinsk och kirurgisk sjukvård får anordnas t. o. m. . Enligt proposition 1981/82:89 skall vidareutbildning i medicinsk och kirurgisk sjukvård endast få fortgå t. o. m. . tillstyrks antagning till 65-poängsutbildningen enligt SÖ och UHÄ:s förslag, vilket innebär att dessa studerande kommer att berövas möjligheter till fullständig yrkesutbildning. Detta gäller även övriga studerande som avslutar sin utbildning och först efter sex månaders yrkespraktik blir behöriga att söka vidareutbildning i medicinsk och kirurgisk sjukvård. Det är oförsvarligt att dessa studerande inte ges möjlighet att komplettera sin utbildning med den vidareutbildning som gör dem jämställda med dem som genomgått den beslutade VÅRD-77 utbildningen. Då dessutom läget på arbetsmarknaden för grundutbildade sjuksköterskor hårdnat, finns det små möjligheter för dessa att hävda sig i konkurrensen och skaffa sig erforderlig praktik. Enligt vår mening finns det således starka skäl som talar för att den nuvarande vidareutbildningen får fortsätta , dock längst t. o. m. /86. Detta bör ske inom ramen av kostnaderna för sjuksköterskeutbildningen. Med anledning av vad vi ovan anfört hemställs att beslutar att nuvarande vidareutbildning i medicin kirurgi (20 poäng) skall fortsätta t. o. m. /86 i enlighet med vad som anförts i motionen. HANS NYHAGE (m) PER STENMARCK (m) G. () i () () () ()
mot · G5022143 · 1982-01-28 00:00:00 — av Hans Nyhage m. fl. högskoleutbildning m. m. 1981/82:89) beslöt om reformering av högskoleutbildningen. Detta beslut innebar att vissa vårdutbildningar inom och vid sidan av gymnasieskolan skulle föras till högskolan. Reformeringen av högskoleutbildningen ägde rum utan att huvudmannaskapsförhållandena ändrades. Frågan om huvudmannaskapet för högskoleutbildningen har debatterats alltsedan 1968 års utbildningsutredning i sitt betänkande, Högskolan, anförde att starka skäl talade för en organisatorisk samordning av all högskoleutbildning. En särskild kommitté, huvudmannaskapskommittén, tillsattes . Kommittén avgav sitt betänkande . Kommittén har därvid framfört att möjligheterna för en samordnad och enhetlig högskoleutbildning ökar, om huvudmannaskapet är enhetligt för hela högskolan. Kommittén föreslår att huvudmannaskapet för vårdutbildningarna inom högskoleutbildning bör föras över till staten. Kommittén är dock inte enig. TCO, /SR, SFS och SSEF har uttalat sig för ett statligt huvudmannaskap. har också i princip uttalat sig för detta. Kommittén hävdar också att en huvudmannaskapsförändring torde bli samhällsekonomiskt neutral. Däremot skulle ett genomförande av förslaget innebära en kostnadsövervältring från kommunerna till staten. Föredragande statsråd anför i propositionen att det av statsfinansiella skäl är omöjligt att genomföra kommitténs förslag om att överföra de kommunala högskoleutbildningarna till staten. Han påtalar att den ekonomiska situationen väsentligt förändrats, sedan kommittén framlade sitt förslag. Propositionen redovisar dock inga som helst ekonomiska beräkningar. Skälen för ett enhetligt, statligt huvudmannaskap för högskolan är enligt vår mening så tunga att en förändring av huvudmannaskapet allvarligt bör övervägas. Ett enhetligt huvudmannaskap för högskolan innebär en ökad samordning mellan olika utbildningsvägar och ett effektivare utnyttjande av befintliga resurser. Vårdyrkesutbildningarna skulle få en starkare anknytning till forskning och forskningsresultat. Studerande inom vårdyrkeslinjerna skulle jämställas med övriga studerande inom högskolan i enlighet med intentionerna i högskolereformen. I ett allt kärvare ekonomiskt klimat bör landstingen koncentrera sina resurser på sitt främsta ansvarsområde, hälso- och sjukvården. För ett bevarat kommunalt huvudmannaskap talar främst kopplingen till gymnasieskolan och till landstingskommunernas hälso- och sjukvård. Som kommittén påpekar blir detta emellertid med den pågående utvecklingen allt mindre relevant. Då vi finner det vara särskilt angeläget med klara ekonomiska beräkningar över konsekvenserna av ett byte av huvudmannaskap, förordar vi att frågan blir föremål för ytterligare prövning innan beslut fattas. Denna prövning bör ske genom förhandlingar från regeringen med . Med anledning av vad som ovan anförts hemställs att med avslag på regeringens förslag om huvudmannaskapsfrågan hos regeringen begär förnyad prövning av denna fråga i enlighet med vad som anförts i motionen. HANS NYHAGE (m) () () () () () () () () () () () () PER STENMARCK (m) G. ()
mot · G5022144 · 1982-01-28 00:00:00 — av m. fl. högskoleutbildning m. m. 1981/82:89) I proposition 1981/82:89 föreslås att nuvarande laboratorieassistentutbildningar genomgående skall ha landstingskommunalt huvudmannaskap - även de som har primärkommunalt huvudmannaskap. Laboratorieassistentutbildningen har genom tidigare riksdagsbeslut hänförts till vårdsektorn. Oberoende av huvudmannaskapsfrågan kan konstateras att utbildningen till sitt innehåll nu är mer tekniskt än vårdinriktat. Vissa laboratorieassistenters arbetsområde ligger visserligen inom gränsområdet mellan vårdutbildning och teknisk utbildning, men tvivelsutan har arbetsområdet bara starkt förskjutits till rent tekniska arbetsuppgifter genom datorisering och automatisering av rutinarbeten. Andra laboratorieassistenters arbetsuppgifter ligger helt på laboratorieteknikens område utan direkt anknytning till medicinsk service. De som genomgått laboratorieassistentutbildning får till viss del arbete inom vårdsektorn, men i väsentlig utsträckning anställning utom densamma, t. ex. vid forskningsinstitutioner och inom industrin. Med tanke på det breda arbetsfält laboratorieassistenterna utbildas för bör en överföring av deras utbildning från vårdsektorn till den tekniska sektorn komma till stånd. Någon ändring av huvudmannaskapet för utbildningen bör därför nu ej beslutas. Med stöd av det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om överförande av laboratorieassistentutbildningen till högskolans tekniska sektor, 2. att beslutar avslå förslaget om ändrat huvudmannaskap för laboratorieassistentutbildningen. HANS NYHAGE (m) PER STENMARCK (m) G. () i () () () () () (m) ()
mot · G5022146 · 1982-01-28 00:00:00 — högskoleutbildning m. m. 1981/82:89) Genom högskolereformen 1977 blev staten och landstingen huvudmän för skilda delar av högskolan. Sedan den s. k. huvudmannaskapskommittén utrett förutsättningarna för ett enhetligt huvudmannaskap för högskolan föreslår regeringen i propositionen om högskoleutbildning /82:89 att nuvarande ordning skall bestå. Det innebär att även fortsättningsvis kommer cirka en tredjedel av nybörjarplatserna i grundläggande högskoleutbildning att tillhöra den del av högskolan som har landstingskommunalt huvudmannaskap. I propositionen föreslås även att det centrala myndighetsansvaret i fortsättningen uteslutande skall åvila universitets- och högskoleämbetet (UHÄ). F. n. delas detta ansvar mellan UHÄ och . I styrelsen för UHÄ finns företrädare för, förutom bl. a. samhällsintressen, forskning och grundläggande högskoleutbildning. Högskolan företräds sålunda f. n. av rektorn för ett av de större universiteten, rektorn för en av de tekniska högskolorna samt rektorn för en av de nya, mindre högskolorna. Samtliga företräder den statliga högskolan. En betydande del av högskolan är således orepresenterad i styrelsen för det ämbetsverk som föreslås få det samlade myndighetsansvaret för all högskoleutbildning. Detta är oacceptabelt. I samband med en förändring av det centrala myndighetsansvaret enligt regeringens förslag bör utökas med en företrädare för den landstingskommunala högskoleutbildningen. Som förhållandet är beträffande de övriga företrädarna för högskolan bör representanten för den vara verksam på den lokala nivån. Det bör ankomma på att nominera denna ledamot av styrelsen. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer jag att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen föreslås beträffande sammansättningen av .
mot · G5022150 · 1982-01-28 00:00:00 — av m. fl. Lag om förbud mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark (prop. 1981/82:91) Regeringen föreslår i propositionen en lag om förbud mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark. Lagen ersätter en lag i samma ämne. Enligt propositionen skall förbudet gälla i avvaktan på mera långsiktiga beslut om bekämpningsmedlens användning i skogsbruket. Lagen föreslås träda i kraft . Regeringens proposition framläggs med anledning av beslut att giltighetstiden av lagen (1980:368) om förbud mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark skulle förlängas till utgången av . Däremot åtgärdar regeringen inte riksdagsbeslutet om ett generellt förbud mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark där kommunen skulle ges möjlighet att totalförbjuda användningen av bekämpningsmedel inom de delar av kommunens område där kommunen så finner befogat. Detta var det socialdemokratiska förslaget som antog . Vi ser allvarligt på regeringens vägran att uppfylla riksdagsbeslutet. Vi har därför i den särskilda miljömotion vi framlagt till årets lagt fram förslag om den lagstiftning regeringen inte anser sig vilja lägga fram. När det gäller de förslag som presenteras i proposition 1981/82:91 Lag om förbud mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark delar vi inte regeringens uppfattning att man från förbudet bör undanta sådan spridning av lövbekämpningsmedel som innebär att enskilda trädstammar behandlas med bekämpningsmedel. Enligt vår mening är det ur arbetsmiljösynpunkt oacceptabelt att spridning av bekämpningsmedel får ske från marken. Enligt vår mening bör därför 1 § i regeringens förslag till Lag mot förbud mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark ändras och ges följande lydelse: Spridning över skogsmark av bekämpningsmedel, avsedda för bekämpning av lövsly, är förbjuden. I övrigt ansluter vi oss till regeringsförslaget som får gälla i avvaktan på att mera permanenta bestämmelser för spridning av bekämpningsmedel över skogsmark beslutas. Med hänvisning till det anförda hemställs att mot bakgrund av vad som anförts i motionen avslår regeringens förslag och antar följande Lag om förbud mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark Härigenom föreskrivs följande. 1 § Spridning över skogsmark av bekämpningsmedel, avsedda för bekämpning av lövsly, är förbjuden. 2 § får medge undantag från 1 §, om det behövs för vetenskaplig prövning. beslut överklagas hos regeringen genom besvär. 3 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 § eller åsidosätter villkor som har meddelats vid medgivande av undantag enligt 2 § döms till böter eller fängelse i högst . Denna lag träder i kraft . Genom lagen upphävs lagen (1980:368) om förbud mot spridning av bekämpningsmedel. Undantag som meddelats enligt 2 § sistnämnda lag skall gälla även efter den nya lagens ikraftträdande. () () () () MAJ () () () () () () () () ()
mot · G5022151 · 1982-01-29 00:00:00 — av m. fl. Lag om förbud mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark (prop. 1981/82:91) Propositionen föreslår att det nuvarande förbudet mot spridning av lövbekämpningsmedel över skogsmark förlängs i avvaktan på kommande, mera långsiktiga beslut om dessa medels användning i skogsbruket. I propositionen sägs: avslog regeringens förslag till lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark (JolJ 1981/82:16, rskr 1981/82:84). begärde att regeringen låter utarbeta ett nytt förslag till lag om spridning av bekämpningsmedel över skogsmark enligt vissa närmare angivna riktlinjer och till utgången av förlänger giltighetstiden av lagen (1980:368) om förbud mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark. uttalade att ett sådant förslag bör kunna föreläggas förhållandevis snabbt. Regeringen har valt att föreslå en förlängning av förbudet, enligt bifogade lagförslag, till vilket vi vill anföra följande. Vi vill åter påminna om de utfästelser som gavs av de politiska partierna valrörelse. Ett uppfyllande av dessa löften, vilket skulle innebära ett förbud mot kemiska bekämpningsmedel, skulle också vara ett klart besked både till skogsnäringen och den starka opinion som kräver ett förbud. Den förhalning som sker skapar inte förtroende för den politiska handlingskraften eller för politikerna. I den nu föreslagna lagen undantas från förbud de metoder, där enskilda trädstammar behandlas med bekämpningsmedel. Detta är mycket anmärkningsvärt. Vad som är klart fastslaget, och där fullständig enighet råder, är att metoder vid kemisk bekämpning är det absolut sämsta alternativet. Det är helt orimligt att ett sådant undantag finns inskrivet i lagen, därför bör andra stycket i 1 § utgå. Lagförslaget innebär också att produktkontrollnämnden får medge undantag från 1 §, om det behövs för vetenskaplig prövning. Eftersom förbudet skall gälla tills ett slutligt beslut tas, vars innehåll är okänt, bör också prov med kemiska medel över skogsmark upphöra. Därför bör 2 § i det föreslagna lagförslaget utgå. I övrigt vill vi hänvisa till vad vi anförde i motion 1981/82:78, och vid frågans riksdagsbehandling . Med hänvisning till det anförda föreslås att med ändring av proposition 1981/82:91 beslutar anta följande förslag till lag om förbud mot spridning av bekämpningsmedel över skogsmark. Med spridning av bekämpningsmedel avses enligt denna lag inte metoder där enskilda trädstammar behandlas med bekämpningsmedel. får medge undantag från 1 §, om det behövs för vetenskaplig prövning. beslut överklagas hos regeringen genom besvär. lövsly, är förbjuden. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 § döms till böter eller fängelse i högst ett är. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 § eller åsidosätter villkor som har meddelats vid medgivande av undantag enligt 2 § döms till böter eller fängelse i högst . Denna lag träder i kraft . Genom lagen upphävs lagen (1980:368) om förbud mot spridning av bekämpningsmedel. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) H. (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G502216 · 1982-01-14 00:00:00 — En förenklad deklarationsblankett för pensionärer och löntagare är för många medborgare ett datum som man ser fram emot med bekymmer och oro. Skälet till detta är att man senast denna dag skall avge självdeklarationen. Många personer - speciellt äldre - upplever detta som en krånglig och besvärlig uppgift. Huvudskälet till denna känsla är att man betraktar deklarationsblanketterna som alltför invecklade. I ett flertal andra länder har man ett betydligt enklare system att uppge sina inkomster. I har man t. ex. infört en enkel Förklaring (Erklaering), där personer med endast pension, lön eller mindre inkomst av kapital anger detta och sedan endast behöver underteckna denna förklaring. Man slipper således fylla i deklarationsblanketten i övrigt. Enligt uppgift har man god erfarenhet av denna förenkling. Det förenklade systemet har gjort att ca 1,1 miljoner deklarationspliktiga danska medborgare endast behövt avge förklaringen. Jag anser att det också i vårt land borde gå att införa ett enkelt system där pension eller lön kunde anges och sedan lätt kontrolleras av . Genom en sådan åtgärd skulle ett mycket stort antal av de närmare 6 miljoner deklarationspliktiga personerna i få ett betydligt förenklat sätt att redovisa sin årsinkomst. Med hänvisning till det anförda vill jag hemställa att begär att regeringen vidtar åtgärder för att införa en ny, förenklad deklarationsblankett.
mot · G502217 · 1982-01-13 00:00:00 — och och den kommunala upphandlingen I samband med den återhållsamma utgiftspolitik som kommunerna nu tvingas föra har deras egenregiverksamhet visat tendens att öka. I den mån så skett för att sysselsätta kommunalt anställd arbetskraft, som annars måste friställas, finns knappast några invändningar mot ett sådant förfaringssätt. Ofta åberopas dock som skäl för ökad egenregiverksamhet att den ställer sig fördelaktigare, därför att den inte belastas med mervärdeskatt som entreprenader. Ur snäv betalningsmässig synpunkt kan det förefalla så för den enskilda kommunen. För samhället som helhet kan dock egenregiverksamheten tvärtom innebära en fördyring genom att konkurrensen sätts ur spel och arbeten kan komma att utföras mindre rationellt än som skulle ha varit fallet om tjänsterna upphandlats i konkurrens mellan specialiserade entreprenörer. Det är inte tillfredsställande att reglerna för mervärdeskattens uttagande har en konkurrenssnedvridande effekt vid upphandling, och det är angeläget att utreda hur man på lämpligt sätt skall kunna undanröja denna. Detta bör ges regeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts om att utreda frågan om att undanröja mervärdeskattens snedvridande effekter vid upphandling.
mot · G502218 · 1982-01-14 00:00:00 — m. fl. Ändrad tidpunkt för avlämnande av självdeklaration Deklarationsavlämnandet skall ske och för rörelseidkare . Detta är alltför små tidsmarginaler, som upplevs besvärande. Många av de kontrolluppgifter som kompletterar det bokföringsmässiga grundunderlaget för deklarationens upprättande kommer ofta deklaranten till handa först . Deklarationsblanketter och anvisningar har inte varit klara för utdelning förrän i senare delen av januari. Detta ger en betydande osäkerhet ända fram till före avlämnandet då allt skall vara klart. får vi i frågor som gäller om man kan förlänga fristen, om man kan förändra rutiner och blanketter, vad som händer om en person kommer någon dag för sent med sin deklaration osv. Under sådana förhållanden vore det rimligt, om man kunde förlänga den tid inom vilken deklarationerna skall inlämnas, så att man kunde undvika den nuvarande snäva tidsmarginalen. De flesta löntagare och pensionärer har oftast på sig för att få deklarationen upprättad och avlämnad. Många känner betydande osäkerhet även om det rör sig om relativt enkla deklarationer. Därför anlitar åtskilliga människor någon sakkunnig medhjälpare för deklarationens upprättande. Då medför denna snäva tidsram betydande svårigheter, eftersom tillgången på den personliga deklarationsservicen är ganska begränsad. Rörelseidkare som redan nu får vänta med deklarationsavlämnandet till har svårigheter att klara detta datum. Denna grupp får i betydande utsträckning dispens att avlämna deklarationen . Dispens kan numera i vissa fall beviljas ända fram till . Då vore det mera rationellt att inlämningsdatum redan från början senarelades för alla med en månad. Dispensansökan till är mera regel än undantag och beviljas också ganska generellt. Fr. o. m. har taxeringsnämndernas arbetstid förlängts från till , då samtliga deklarationer skall vara färdigbehandlade och avlämnade för registrering. Detta innebär att det numera också är praktiskt möjligt att i viss utsträckning senarelägga deklarationernas inlämningsdatum utan att taxeringsarbetet därför försvåras. Taxeringsnämndernas granskningstid har alltså förlängts . Då borde det också vara självklart att den vanlige deklaranten får sina nuvarande för deklarationens upprättande förlängda. utöver praktiska synpunkter också principiellt viktigt att den enskildes tidsbehov i detta sammanhang inte körs över när byråkratin breder ut sig. Det är nödvändigt att det finns tillräckligt med tid vid deklarationens upprättande för ett grundligt och väl planerat arbete med möjligheter till den sakkunniga hjälp som i det enskilda fallet kan önskas. Den allmänna deklarationstiden bör förlängas med från till , och för rörelseidkare bör den förlängas med en månad från till . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till ändring av taxeringslagen innebärande att sista inlämningen för självdeklarationer ändras från till och för rörelseidkare från till att gälla fr. o. m. och avseende . () () () () () () () () () () () () ()
mot · G502223 · 1982-01-14 00:00:00 — 1981/82 223-232 m. fl. Viss översyn av reglerna om pensionstillskott För att särskilt värna om de pensionärer som har enbart folkpension eller låg ATP föreslås i 1981/budgetproposition en utbyggnad av pensionstillskotten fr. o. m. . Det finns emellertid ett antal pensionärer som ställs utanför den grupp som värnas särskilt. Vid bedömningen av änkas rätt till pensionstillskott beaktas inte endast faktiskt utgående änkepension från ATP utan även sådan pension som hade utgått om undantagande från ATP inte hade gällt för den avlidne maken. När änkan uppnår den allmänna pensionsåldern och änkepensionen från folkpensioneringen avlöses av hennes ålderspension kommer vid bedömningen av rätten till pensionstillskott förmånerna som utgår eller skulle ha utgått från ATP alltjämt att beaktas. Pensionstillskottet till hennes ålderspension påverkas således indirekt av den avlidne makens undantagande från ATP. Även om denna tillämpning av reglerna i och för sig kan synas konsekvent upplevs den av de drabbade som orättfärdig. Detta särskilt som det tidigare inte krävdes makans samtycke när anmälan om undantagande gjordes. Det orimliga i förhållandet framgår också om man jämför med en situation där båda makarna uppnår pensionsålder. I ett sådant fall hade pensionstillskott beviljats makan eftersom det inte funnits någon koppling till änkepension från ATP. Enligt vår mening talar övervägande skäl för att påtalade förhållanden rättas till. En ändring bör därför ske av 3 och 4 §§ i lagen om pensionstillskott innebärande att vid beviljande av pensionstillskott till ålderspensionen skall bortses från makes undantagande från ATP. Ändringen skall även gälla alla de änkor med ålderspension som förlorat rätten till pensionstillskott till följd av makes undantagande från ATP, så att de blir berättigade till pensionstillskott. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att begär att regeringen framlägger förslag till ändring av lagen om pensionstillskott innebärande att vid beviljande av pensionstillskott till ålderspensionen skall bortses från makes undantagande från ATP. () ()