mot · G5021063 · 1982-01-22 00:00:00 — Motion 1981/82:1063 m. fl. Stålindustrins råvaruförsörjning med järnsvamp Förslag om tillverkning av järnsvamp Möjligheterna att starta tillverkning av järnsvamp i är goda. Det blir alltmer också en nödvändighet att detta kommer till stånd. Järnsvamp är en porös (därav namnet) produkt som erhålls vid reduktion av järnmalm. Reduktionen som innebär att syret tas bort, sker i fast tillstånd (ingen smältning) och kallas därför också direkt järnframställning. Man talar därför om järns vampsprocesser eller direktreduktionsprocesser. En produkt med högre järnhalt än ursprungsråvaran erhålls. Enligt definition går gränsen vid när det kallas järnsvamp. Järnsvamp kan i stora drag jämföras med råjärn. Järnsvamp har i regel en järnhalt kring . Det vanligaste utgångsmaterialet för järnsvamp är kulsinter men det finns också processer där ren järnslig kan användas. Den vanligaste råvaran för reduktion av slig eller sinter är naturgas. 1980 skedde av tillverkningen genom användningen av naturgas. Resten är kol. 1985 beräknas naturgasen svara för . Det finns ett 20-tal olika metoder utvecklade för framställningen. Den senast framarbetade är av SKF. Olika energiråvaror kan användas i den processen, bl. a. torv, vilket kan ha betydelse för en svensk produktion. Flera andra metoder är under utarbetning. Hur används järnsvamp? Järnsvamp har största användning som ersättning för skrot i stålprocessen. Skrot tillsätts för att sänka temperaturen vid stålframställningen. Användningen av skrot varierar med ugnstyp och också med ståltyp. Vid handelsstålstillverkning används skrot mestadels i s. k. konverterugnar. Andelen skrot är i dessa ugnar . Resten utgörs av malm. Skrot tillsätts för att reglera temperaturen. Det går också att använda kallt råjärn, malm och järnsvamp. Förändringar har dock skett inom landet. Som bekant har man i Domnarvet slutat tillverka stål med malm som basråvara. har man i stället satsat på s. k. skrotbaserad metallurgi. Detta får för övrigt konsekvenser för utbudet av skrot. Inom specialstålindustrin används företrädesvis elektrostålugnar. Dessa har skrot som huvudråvara. I mindre mängd används råjärn och järnsvamp. Fördelningen i av konverterstål och elektrostål är konverter-, elektrostål. Detta är internationellt sett en hög siffra för elektrostål. Detta innebär att den svenska stålindustrin och då i första hand specialstålindustrin är kraftigt beroende av skrottillgång. 1965 var siffran . Andelen beräknas för övrigt stiga till . Den fråga som måste ställas är följande: Hur kommer skrotmarknaden att se ut framöver? Det mesta tyder på att det framöver kommer att uppstå en akut skrotbrist för svensk stålindustri. Det finns flera faktorer som tyder på detta. Genom att metallurgin vid Domnarvet lagts över till skrotbasering ökar det svenska behovet av skrot. Enligt SKF-Internt 1/81 kommer skrotbehov att på detta sätt öka från 20 000 till . Allt pekar på att det kommer att bli svårt att köpa skrot på den internationella marknaden. Flera länder har infört exportförbud för skrot. svarar för av skrotexporten, men mycket tyder på att även kraftigt måste dra ned sin export av skrot. har importerat en ganska stor mängd skrot från . Men även där har man börjat dra ner på skrotexporten. Spännarhyttan har lagts ned. Där har högkvalitativt tackjärn tillverkats, som använts i specialstålverken i . Nedläggning av Stråssagruvan är fullbordad. Den kulsinter som tillverkas där går till största delen till specialstålindustrin. Det skrot som används på marknaden cirkulerar som det heter. Det används gång på gång. Resultatet av detta är att det efter hand får alltmer av föroreningar. Tillgången på kvalitetsskrot minskar på detta sätt. Eftersom punkterna ovan visar att det blir brist på skrot 500 000-700 000 ton/år enligt vissa bedömningar - och att järnsvamp kan ersätta skrot är rubrikens fråga besvarad. Men det är viktigt att poängtera att i de processer där det är möjligt, inte minst på handelstålsidan, bör råvarubehovet täckas genom jungfruligt material, med andra ord malm. Den övergång som skett i Domnarvet från malm till skrotbaserad metallurgi är ett direkt hot mot gruvnäringen. 1975 försåg Grängesbergsgruvan med malmslig. Det är därför självklart att gruvorna i första hand skall leva. Men som ett komplement bör järnsvamptillverkning komma till stånd. Ett argument som ytterligare talar för detta är det ekonomiska och då gäller jämförelsen skrot-järnsvamp. Ett kommande skrotkrig kommer helt säkert att uppstå. Detta kommer att trissa upp priserna drastiskt. F. n. är priset på svenskt skrot ca . Priset på importerat skrot ligger däremot på ca . En kraftig höjning av dessa priser kan alltså förväntas. Vad är då priset på järnsvamp? J.-O. har i en artikel i 2/81 gjort en kostnadsbedömning av vad priset skulle bli för tillverkning av järnsvamp i med användande av SKF:s Plasmametod såväl med naturgas som med kol som råvara. Den visar att självkostnaden för framställningen ligger på . för naturgas och . Alltså betydligt under kostnaden för det skrotpris som gäller på världsmarknaden och som alltså kan tänkas stiga betydligt. J.-O. har däremot inte gjort någon bedömning av vad det kostar att tillverka järnsvamp med hjälp av torv men anger att bränslepriset för torv endast får vara av dagens tjockoljepris. Skulle järnsvampen sedan användas för framställning av stål i elektrougn skulle ett självkostnadspris för stål på . Denna summa är i stort sett jämförbar med den typ av stålframställning som sker . finns en tillverkningsenhet i . Som basråvara för framställningen används främst en specialslig från Malmbergsgruvan. Den transporteras via hamn. Det rör sig om ca slig . I tillverkas ca järnsvamp . Även i finns en anläggning. Dessutom har SKF startat en pilotanläggning i . Även den använder sig av råvara från , i det här fallet kulsinter. SKF räknar själva med en utvecklingstid . Det innebär att omkring 1985 kan en fullskaleanläggning för användande av SKF:s plasmateknik kunna tas i drift. Då beräknas järnsvamp kunna framställas. Den s. k. specialslig som tas fram i är av mycket god kvalitet. Det bör också nämnas att ingått ett samarbete med de två norska företagen om tillverkning av järnsvamp. Ett bolag har bildats som heter Scanred (Skandinavisk Reduktions aktiebolag). Syftet är att framöver tillverka järnsvamp ur norsk och svensk järnmalm med gas som reduktionsmedel. Stålindustrins råvaruförsörjning måste få en planerad och långsiktig inriktning. Utan tvivel kommer skrotkrisen att bli akut om inget görs. Därför måste statsmakterna planera för att järnsvampsproduktionen anpassas till den brist som kommer att uppstå. Eventuell lokalisering av järnsvampstillverkning kan med fördel läggas vid några av de orter som har eller har haft nära till malm och som drabbats mycket hårt av gruv- och stålindustrins förändringar. Med anledning av det anförda föreslås att beslutar att hos regeringen hemställa om förslag till planering för stålindustrins råvaruförsörjning och av järnsvampstillverkningens omfattning. HANS (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) PER (vpk) (vpk)