mot · G5021679 · 1982-01-26 00:00:00 — och trygghetspaket för skogsbrukare I stort sett alla förvärvsarbetande, både kollektivanställda och tjänstemän, omfattas av s. k. avtalsbundna AMF-försäkringar. Försäkringarna är ett väsentligt komplement till socialförsäkringssystemets olika ersättningar. Ett gemensamt bolag, , bildades av SAF och LO för att utan vinstsyfte administrera verksamheten. Lantbrukarna träffade avtal om motsvarande försäkringsskydd. Försäkringspremien för lantbrukarnas trygghetspaket uppgår till 120 milj. kr./år, och beloppet avdelas vid jordbrukets prisförhandlingar. Genom den kollektiva utformningen har premien kunnat hållas på en låg nivå och administrationen begränsas till ett minimum. För lantbrukarna ger de tre avtalsbundna försäkringarna ett värdefullt skydd vid arbetsskada, sjukdom, förtidspension och dödsfall i enlighet med följande kortfattade beskrivning av de olika försäkringarna. TFA - Trygghetsförsäkring vid arbetsskada som lämnar ersättning vid olycksfall i arbete och vid arbetssjukdom. TFA kompletterar den allmänna försäkringen så att en fullgod kompensation för inkomstförlust uppnås. I normalfallet anlitas en ersättare och kostnaden täcks av försäkringen. Dessutom utgår ersättning för sveda och värk, livränta vid invaliditet, rehabiliteringskostnader och en särskild dödsfallsersättning till efterlevande om arbetsskadan leder till dödsfall. AGS - Avtalsgruppsjukförsäkring som kompletterar den allmänna försäkringen vid sjukdom som varar mer än en månad och vid förtidspension. AGS lämnar en ersättning som tillsammans med sjukpenning och förtidspension uppgår till av den sjukpenninggrundande inkomsten. GLA - Grupplivförsäkring genom avtal är en tjänstegrupplivförsäkring som vid dödsfall - med en avtrappning - ger ett engångsbelopp motsvarande sex basbelopp. Trygghetspaketet för lantbrukare omfattar ca 110 000 aktiva lantbrukare. Däremot saknar skogsbrukarna fortfarande motsvarande försäkringsskydd. Enligt tillgänglig statistik finns ca 85 000 aktiva skogsbrukare. Bland de självverksamma skogsbrukarna föreligger en högre olycksfallsfrekvens än bland andra yrkesgrupper. a. kan nämnas att risken för olycksfall med dödlig utgång är fem gånger högre för självverksamma skogsbrukare än för yrkesverksamma skogsarbetare. Bland de deltidsverksamma skogsbrukarna finner man den högsta olycksfallsfrekvensen, vilket kan bero på deras begränsade yrkeserfarenhet. Inkomsten bland skogsbrukarna är i allmänhet låg. Eftersom det är nettointäkten som styr sjukpenningens storlek uppstår svåra ekono miska följdverkningar när t. ex. en arbetsskada i skogen inträffar. Ett försäkringsskydd - motsvarande det lantbrukarna har - skulle innebära att vid en arbetsskada kan skogsbrukaren anlita en ersättare, som får fullfölja det påbörjade arbetet i skogen. Kostnaden för ersättaren betalas då genom försäkringen. Men även den ökade tryggheten som försäkringsskyddet innebär - för en riskutsatt grupp - kommer även att leda till ökad självverksamhet och därmed ökad virkesproduktion. Detta har även framförts av virkesförsörjningsutredningen. I en särskild skrivelse till regeringen har och föreslagit att nuvarande trygghetspaket för lantbrukare utökas till att gälla även för skogsbrukarna. Kostnaden har beräknats till 15 milj. kr., och finansieringen föreslås ske genom att skogsvårdsavgiftsmedel används. Eftersom skogsvårdsavgiften huvudsakligen skall användas för satsningar som kommer hela skogsbruket till del, kan det förbättrade försäkringsskyddet anses uppfylla dessa krav. bör vara tillsynsmyndighet. Med anledning av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående fördelningen av skogsvårdsavgiften.