mot · G5022352 · 1982-03-25 00:00:00 — En förstärkt forskningsverksamhet inom såväl industrin som landets högskolor är en förutsättning för att på återskapa ett starkt näringsliv, och därmed livskraftiga företag även i regioner som drabbas av företagsnedläggelser och arbetslöshet. Forskning kan således vara av betydelse för en region även om den bedrivs vid någon högskola i en annan del av landet. De förslag vi för fram i vår motion om forskningspolitik då det gäller förstärkningar av forskningen och den tekniska utvecklingen är därför av intresse även i ett regionalpolitisk! Det är viktigt att stärka insatserna för att utveckla ny produktionsorganisation och ny produktionsteknik som kan främja industrialiseringen i de sysselsättningssvaga regionerna. Vi skulle vilja peka på nya processer för basindustrin, teknologi för utvinning av malm och i mindre förekomster, livsmedelsteknologi, datorstödd konstruktion och flexibel teknisk utrustning i mindre verkstäder osv. Dessutom har intresset för att genom forskning vid de mindre högskolorna angripa regionala problem ökat . En rad organ forskningsråd, utvecklingscentrum osv. - har bildats runt om i landet för att angripa regionernas problem med hjälp av forskning och utveckling. Det tyder på ett starkt engagemang och en kunskapspotential som det är viktigt att ta till vara. En rad intressanta projekt har startats som bör utvärderas. Vi vill särskilt fasta uppmärksamheten på att man utnyttjar möjligheten att knyta samman problem i t. ex. mindre företag inom regionen med forskning och utveckling vid landets olika högskolor, inte minst de tekniska högskolorna. Försök att stimulera sådan samverkan pågår vid samtliga tekniska högskolor och bör ges kraftigt stöd. När det gäller utbyggnaden av den regionalpolitiska forskningen i vill vi tillstyrka förslaget. Vi anser dock att beskrivningen av verksamheten är oklar. Det bör bl. a. bättre klargöras huruvida man avser forskning kring problem i regionen eller forskning av mera systemvetenskaplig karaktär om regionalpolitik. En offensiv energipolitik skulle på många sätt vara ett värdefullt bidrag till regionalpolitiken. Folkomröstningen om kärnkraftens plats i det svenska energisystemet och beslut och 1981 har skapat klarhet om den långsiktiga energipolitikens inriktning. Tyvärr tvingas vi konstatera, att regeringen saknar vilja och förmåga att med kraft genomföra de nödvändiga långsiktiga åtgärderna. Därmed minskar möjligheterna att bedriva en energipolitik som innebär en avveckling av kärnkraften, minskat oljeberoende och en utveckling av inhemska, helst förnybara, alternativ. Då dessa alternativ i stor utsträckning har sin bas i landets glesbygder minskar också möjligheterna att föra en aktiv regionalpolitik, om den nuvarande handlingsförlamningen på energiområdet fortsätter. Det är nödvändigt att nya styrmedel utformas för att bl. a. styra kolintroduktionen och forcera utveckling och produktion av främst inhemska, helst förnybara, alternativ. a. är följande åtgärder nödvändiga både för att förstärka energi- och regionalpolitiken. En detaljerad plan för oljeersättning måste utformas av statsmakterna. Så länge denna plan inte presenteras, kommer den naturliga satsningen på inhemska bränslen i skogslänen att försenas. Vi har i tidigare motioner föreslagit, att oljeersättningsfonden bör tillföras ytterligare 450 milj. kr. för vart och ett av de båda kalenderåren 1982 och 1983. En inte obetydlig andel av detta ökade stöd kan förväntas gå till landets glesbygder. Det kan t. ex. gälla produktion av torv eller skogsbränslen. Vattenkraften är en ren, inhemsk och fömybar energikälla som kan utnyttjas till förhållandevis låga kostnader. Vi har också hävdat, att en utbyggnad av ett enstaka större vattendrag är att föredra framför flera mindre projekt. Av detta skäl har vi i krävt, att en projektering skulle göras av den s.k. etapp I i , så att bl. a. ekonomiska faktorer och miljöhänsyn skulle kunna diskuteras och vägas samman. Det är väsentligt, att också energiinvesteringar blir en naturlig del i samhällets ansträngningar att öka sysselsättningen i svaga konjunkturer. Regeringen bör därför ge ansvariga myndigheter i uppdrag att i samverkan med kommunerna sammanställa en s.k. projektreserv inom energiområdet, främst inom ansvarsområde. En sådan projektreserv skulle vara ett värdefullt stöd i de regionalpolitiska strävandena. Ett flertal projekt kan sökas i glesbygderna. Det kan t. ex. gälla produktion och distribution av inhemska bränslen. Inom vissa regioner bildas nu bränslebolag för bl. a. handel med skogsenergi och torv. I andra regioner har motsvarande initiativ inte tagits. En möjlighet är att samhället försöker samordna den verksamhet som f. n. bedrivs under ett statligt moderbolag, som initiativ tas för att utveckla bolaget, kanske i regionala former. 1979 beslutade om en ny trafikpolitik, som i sin principiella uppläggning följde riktlinjer antagna av socialdemokratiska partikongress. Målet för den nya trafikpolitiken är att erbjuda medborgarna och näringslivet i landets olika delar en tillfredsställande trafikförsörjning till lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnader. I det samhällsekonomiska synsättet ligger att trafikpolitiken skall bidra till att uppfylla mål inom andra samhällssektorer, såsom närings-, sysselsättnings- och regionalpolitik. En god personaltrafikförsörjning måste enligt beslutet garanteras av samhället. Särskilt måste den kollektiva personaltrafiken förbättras och byggas ut så att den blir tillgänglig och attraktiv för allt fler människor, såväl i tätorter som på landsbygden. En utbyggd kollektivtrafik ger ökade valmöjligheter i fråga om arbete, bostad och fritidsaktiviteter. Pendling med kollektiva trafiktransportmedel eller med bil är en viktig faktor när det gäller tillgången till arbetstillfällen och service. För många människor kan arbetspendling i praktiken vara ofrånkomlig. En väl fungerande transportapparat är en grundförutsättning för svensk industri och inte minst för att klara en regional spridning av industriell verksamhet. Den fysiska transportkostnaden väger tungt inom många branscher. Både person- och godstransporter har således en avgörande betydelse för den regionala utvecklingen. Därmed blir insatser på kommunikationsområdet, såväl statligt stöd till person- och godstransport som byggande och underhåll av vägar och järnvägar, mycket viktiga insatser för att främja utvecklingen i näringslivet och på arbetsmarknaden. Det trafikpolitiska beslutet ger en god grund för att utforma samhällsinsatser med särskild hänsyn till de regionalpolitiska målen. Men de har inte följts upp från de borgerliga regeringarnas sida med konkreta åtgärder. Förväntningarna på den nya trafikpolitiken har inte infriats. Vi socialdemokrater har därför i lagt fram konkreta förslag på en rad områden, bl. a. järn vägsfrågorna, transportstödet, vägpolitiken och sjöfarten. Det trafikpolitiska beslutet innebar att driftverksamheten skulle utföras till en sådan nivå att vägnätet kunde bibehålla sin kvalitet. har trots detta anslagens reala värde sjunkit så att produktionsutrymmet har minskat med eller ca 200 milj. kr. Den långtidsplanering av driftverksamheten som pågår inom visar med full tydlighet att den medelstilldelning som erhållits för inte räcker för att vägarna skall kunna hållas i ett försvarbart skick. Vissa grupper drabbas särskilt hårt. Glesbygdens invånare får allt svårare att ta sig till arbetet eller affärerna och drabbas dubbelt eftersom de oftast bara har bilen att ta till. Försämringarna på vägnätet blir märkbara på de små och medelstora vägarna. Företagen får längre leveranstider, förseningar och givetvis stora ökningar av transportkostnaderna. Den knappa medelstilldelningen gör det nödvändigt för att ytterligare reducera de egna personella och maskinella resurserna för att minska andelen fasta kostnader. Därför kommer sammanslagningar av arbetsområden inom den lokala driftsorganisationen att intensifieras. Omlokaliseringar och sammanslagningar av driftens lokala enheter arbetsområdena - har aktualiserats på ca 50 platser i landet. I samband med planeringar för ombyggnad eller väsentliga förbättringar av vägstationerna har sammanslagningar med angränsande arbetsområden och ändrade områdesgränser undersökts. Dessa ändringar av existerande arbetsområden utgör en svår uppgift för , då de i de flesta fall får regionalpolitiska och regionalekonomiska effekter som bl. a. är svåra att kvantifiera. Redan nu är ett stort antal arbetsområden i glesbygd föremål för nedläggningsprövning. Accepteras regeringens budgetförslag kommer än fler i fråga. Vi socialdemokrater har inte velat acceptera ett kortsiktigt anslagstänkande, som leder till att vägnätet slits ner i en allt snabbare takt med kraftigt försämrad trafiksäkerhet som följd, minskade arbetstillfällen för vägpersonal i glesbygd och påtagligt ökade transportkostnader för vår industri. Anslagen till vägbyggande har minskat . Byggandevolymen har i stort sett halverats från böljan av till och en ytterligare halvering kan komma att bli följden av beslut med anledning av besparingspropositionen. En utbyggnad och modernisering av transportsystemen är av strategisk betydelse för den fortsatta ekonomiska utvecklingen i . Väg- och brobyggandet skapar också meningsfullt arbete. Att bygga vägar lämpar sig också i områden där arbetsmarknadsläget är besvärligt. Det ger bl. a. god sysselsättning åt en rad lokala företag såsom åkerier, maskinfirmor och småindustri. Vi har i vår motion om ökat byggande föreslagit en rad små och stora vägobjekt av varierande karaktär. Genom att huvuddelen avser sådana byggen som har stor betydelse för den tunga industrin och framför allt skogsindustrin ligger tyngdpunkten i våra förslag i skogslänen. I propositionen redovisas i ett avsnitt vissa samhällssektorers regionalpolitiska betydelse. När det gäller den roll trafikpolitiken avses fa i sammanhanget kan vi inte finna annat än att det finns stora skillnader mellan vad man säger sig vilja åstadkomma och de medel som anvisas för ett genomförande. Å ena sidan hänvisas det till trafikpolitiska beslut om att målet bör vara att erbjuda medborgarna och näringslivet i landets olika delar en tillfredsställande trafikförsörjning till lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnader, under beaktande av bl. a. de regionalpolitiska ' förutsättningarna. Detta innebär, som också framhålls i propositionen, att den övergripande trafikplaneringen på länsnivå bör få ökad betydelse. A andra sidan finns i propositionen inte angivet hur denna planering skall kunna kopplas till den statliga budgetprocessen och därmed kunna leda till en önskvärd utveckling för regionen. Ej heller berörs hur den utomordentligt viktiga samordningen mellan investeringarna i trafikgrenama inbördes samt mellan trafikpolitiken och regionalpolitiken i praktiken skall gå till. Oklarheterna i hur planeringen skall bedrivas är enligt vår mening så stora att man kan tala om ett allvarligt avsteg från vad trafikpolitiska beslut innebär. I detta ligger också stora risker för misshushållning med knappa resurser och risker för bristande samordning med exempelvis sysselsättningspolitik och energihushållning. Enligt vår mening är det i hög grad angeläget att de förslag som kommer fram inom ramen för länsstyrelsernas planeringsverksamhet kan stämmas av mot trafikverkens långsiktiga investeringsplanering och sedan kunna leda till ett genomförande. Vi knyter för vår del stora förhoppningar till den projektverksamhet som transportrådet nu initierat i skilda delar av landet och där man praktiskt söker finna lösningar på sådana problem som bedöms vara särskilt angelägna för länens trafikförsörjning, sysselsättning, godstransportservice m.m. De förslag som förs fram inom ramen för denna verksamhet riskerar emellertid att stanna på förslagsstadiet om det inte finns ett sammanhållet planeringssystem som garanterar att de kan föras vidare i beslutskedjan mot ett genomförande. Vår stora tveksamhet inför vad som uttalas i propositionen om hur olika trafikpolitiska insatser skall kunna bidra till en gynnsam regional utveckling gör att det finns anledning att erinra om ställningstagande till den trafikpolitiska propositionen . underströk där behovet av en trafikplanering på skilda nivåer i samhället. Enligt vår mening har de motiv som då anfördes vuxit ytterligare i styrka. Det besvärliga finansiella läge som landet försatts i medför att behovet av samordning mellan trafikgrenama har blivit än mer uttalat, att dubbelinvesteringar än mer måste undvikas och att varje trafikgrens fördelar därför måste utnyttjas på bästa sätt. Det är också angeläget att mot bakgrund av de djupgående problem som finns i sysselsättningen insatser på trafikområdet kan användas som ett regionalpolitisk! och sysselsättningspolitiskt medel. Viktiga förutsättningar för att dessa mål skall kunna uppnås är en fortsatt trafikplanering på länsnivå, gärna för vår del med den gamla beteckningen regional trafikplanering. Vi vill också framhålla behovet av att en långsiktig investeringsplanering hos fler trafikverk än kommer till stånd. Denna för trafikförsöijningen och samhällsekonomin utomordentligt viktiga fråga omnämns över huvud taget inte i propositionen. Vi vill då påminna om att en av hörnstenarna trafikpolitiska beslut var just behovet av att få en bättre samordning mellan de skilda trafikgrenarna. Det framhölls också det angelägna i att få en samordning mellan den övergripande trafik- och samhällsplaneringen på länsnivå och sektorsplaneringen. Med hänsyn till den betydelse som investeringar i trafiksystemen har för samhällsekonomin i stort och för den regionala utvecklingen i skilda delar av landet kan vi inte godta vad som i propositionen sägs om utformningen av trafikpolitiken i ett program för regional utveckling och resurshushållning. I stället bör enligt vår mening trafikplaneringen på regional och nationell nivå få en utformning som stämmer överens med vad uttalat i sitt trafikpolitiska beslut . Målet för den övergripande turist- och rekreationspolitiken fastställdes av 1975 och innebär att samhällets insatser inriktas på att göra det möjligt för alla, oavsett ålder, kön, handikapp etc., att kunna uppleva en meningsfull fritid inom det egna landet. Detta innebär nationalekonomiska fördelar. Sociala och ekonomiska skäl får inte vara ett hinder för den enskilde att utnyttja utbudet av rekreations- och turistaktiviteter. finns det en rad hinder som begränsar människors möjligheter att utnyttja fritiden. Utöver de ekonomiska hindren utgör t. ex. otillräckligt uppbyggd samhällsservice eller bristfälliga kollektiva kommunikationer hinder för många människor. Den socialdemokratiska partikongressen uttalade att om alla skall kunna bli delaktiga av reformerna på arbetstidsområdet måste dessa kompletteras med samhällsåtgärder av andra slag som ger den enskilde möjlighet att utnyttja sin fritid. För detta krävs insatser inom såväl arbetsmarknads-, som regional- och trafikpolitikens områden, insatser som alla har det gemensamt att de skall medverka till att skapa goda möjligheter för var och en att utnyttja fritiden. turist- och rekreationspolitiska beslut i innebar också att man utsåg 25 primära rekreationsområden i landet. Det var områden som hade särskilt goda förutsättningar för turism och rekreation och som skulle bli föremål för en målmedveten och planerad samhällssatsning. Målen angavs bl. a. i sociala termer utvecklingen av de primära rekreationsområdena skulle ske särskilt med tanke på de människor som inte haft möjligheter att genomföra rekreationsresor på semestern eller i övrigt haft svårt att tillgodose sitt behov av friluftsliv. Vi kan konstatera att utvecklingen har gått stick i stäv med de fastställda målen. För att få tillgång till god rekreation i attraktiva områden krävs i huvudsak att man har råd att ha eget fritidshus, egen båt eller campingvagn och egen bil. Under de borgerliga regeringarnas tid har inga påtagliga åtgärder vidtagits för att förverkliga målen för de primära rekreationsområdena. Kommunerna, olika folkrörelser etc. har inte fått några konkreta direktiv för hur utvecklingen av de primära rekreationsområdena skall gå till - än mindre ekonomiska resurser för att trygga marken för allmänna ändamål eller uppföra turistanläggningar som skulle kunna medverka till att de sociala målen för rekreationspolitiken uppfylls. Följden har blivit att privat fritidsbebyggelse och stugor av andelstyp alltmer har gjort intrång på den mest attraktiva rekreationsmarken. Kommunerna har inte kunnat påverka denna utveckling, eftersom de själva inte har haft medel att starta projekt och kortsiktigt behövt de arbetstillfällen som t. ex. uppförande av stugbyar kan ge. Statsmakternas utpekande av de primära rekreationsområdena och de förväntningar om samhälleliga insatser som det gett upphov till har därmed kommit att bidra till att privata, kommersiella satsningar lockats just dit. Det enda statliga stöd som lämnats till turism har utgått i form av regionalpolitisk stöd. Detta har medfört att näringen kunnat utvecklas inom vissa sysselsättningssvaga områden, där den har blivit av stor betydelse. Vi anser att strävanden att utveckla turismen ur regionalpolitiska skäl i stödområden bör fortsätta, men ske med stor försiktighet så att felaktiga satsningar och överetableringar undviks. De regionalpolitiska insatserna måste kompletteras med insatser inom andra områden - satsningar på kollektiva transporter, stimulans till kollektiva boendeformer etc. En viktig uppgift för glesbygdspolitiken är att de regionalpolitiska målen, arbete, service och god miljö, också skall omfatta de människor som bor i glesbygderna på långa avstånd från de livskraftiga tätorternas sysselsättningstillfällen och service. I den ekonomiska krissituation som vi nu befinner oss i är det viktigt att understryka att tanken på solidaritet med glesbygdens människor måste hållas levande. dan den aktiva lokaliseringspolitiken tog sin början ägnat glesbygdsfrågorna stor uppmärksamhet, och vid 1972 och riksdagar lade regeringen fram allsidiga program för att förbättra glesbygdernas situation. Detta arbete har fullföljts av den statliga glesbygdsdelegationen. Vi vill dock även i detta sammanhang betona den övergripande roll som de regional- och sysselsättningspolitiska åtgärderna spelar. Dessa är även om de till övervägande del kommer tätorterna till del inom regionerna av grundläggande betydelse också för att skapa arbetstillfällen och service i glesbygden. Socialdemokratin har alltsedan inrättandet av det särskilda glesbygdsstödet understrukit att detta endast kan få effekter om den samlade politiken som förs i landet är inriktad på full sysselsättning och regional balans mellan landets olika delar. En målmedveten regionalpolitik, som vi i andra sammanhang redovisar i denna motion, är därför grunden för en fungerande glesbygdspolitik. De regionalpolitiska insatserna måste emellertid kompletteras med åtgärder för de människor som bor kvar i den utpräglade glesbygden. Ambitionen för samhällets sysselsättningsinsatser i glesbygderna bör i princip överensstämma med de arbetsmarknadspolitiska mål som gäller för landet i övrigt. Strävan bör vara att alla som önskar arbete skulle erbjudas någon form av sysselsättning anpassad till den enskildes behov och förutsättningar. Glesbygdspolitiken bör genom sin kompletterande karaktär i hög grad anpassas till lokala förhållanden och i allt väsentligt utgå från bygdernas egna resurser. Detta kan ske genom tillvaratagande av tillgängliga råvaror, ofta i liten skala, förstärkning av de areella näringarna samt genom olika former av kombinationssysselsättningar. Enligt vår mening får människor inte förespeglas - som det har funnits tendenser till - att man genom en aldrig så aktiv glesbygdspolitik kan klara de långsiktiga sysselsättningsproblemen och förbättra den regionala balansen. Däremot kan man genom en medveten inriktning av den samlade politiken förbättra människors möjligheter att kunna bo kvar i den egna bygden och ha tillgång till arbete och service inom rimligt pendlingsavstånd. II Regionalpolitik för de sysselsättningssvaga områdena Propositionen ger enligt vår mening en alltför glättad bild av regionalpolitikens resultat och utvecklingen . Det går i själva verket en klar skiljelinje mellan den första och andra hälften av detta decennium. Den aktiva lokaliseringspolitik, som socialdemokratin genomförde , fick full genomslagskraft . I sin genomförda utvärdering av det regionalpolitiska stödets effekter har Expertgrup pen för forskning om regional utveckling (ERU) konstaterat att användningen av lokaliseringsstödet mer än fördubblades jämfört med . Detta hade, enligt ERU, till effekt att industrisysselsättningen i det s. k. allmänna stödområdet förändrades på ett avsevärt mera positivt sätt än i landet som helhet. I det allmänna stödområdet ökade industrisysselsättningen med drygt 17000 personer eller medan den i landet som helhet var ungefär oförändrad. Framför allt skedde det en mycket kraftig ökning - - i det inre stödområdet. Det kan tilläggas, att enbart nyetableringarna låg på en mycket hög nivå. Av de inemot 1 300 företag som fick lokaliseringsstöd utgjordes inte mindre än 277 av nyetablerade arbetsställen. Effekterna av lokaliseringspolitiken kunde avläsas i en väsentligt förbättrad arbetsmarknadssituation i det allmänna stödområdet, inte minst därför att antalet kvinnliga industrisysselsatta ökade markant. uppvisade skogslänen en positiv sysselsättningsutveckling. Den förbättrade regionala balansen kom också till uttryck i befolkningstalen, som var positiva, framför allt . förlorade skogslänen omkring 12000 personer genom utflyttning. blev den i stället en nettoinflyttning på ca 2000 personer . Framgångarna inom regionalpolitiken var resultatet av en fast ekonomisk politik som skapade förutsättningar för ett expansivt näringsliv. var industriinvesteringarna dubbelt så stora som . ERU konstaterar, att trots att strukturomvandlingen var snabb, kunde dock ersättningssysselsättning tillskapas inom expansiva branscher så att den totala industrisysselsättningen kunde hållas på en stabil nivå. gav den goda produktionsutvecklingen underlag för en stark utveckling i den offentliga sektorn. första hälft ökade antalet sysselsatta inom den offentliga sektorn med 230000 personer. Genom den aktiva lokaliseringspolitiken blev det möjligt att omfördela resultaten av den ekonomiska tillväxten till gagn för de sysselsättningssvaga delarna av landet. Men trots den positiva utveckling som ägt rum med böljan av återstod mycket att göra när den borgerliga valsegern förändrade den förda politiken. 1976 var förvärvsgraden fortfarande lägre framför allt för kvinnor i skogslänen än i övriga landet. har situationen förändrats radikalt. Den ekonomiska tillväxten har avtagit och industriproduktionen har stagnerat. Industriinvesteringarna har sjunkit och industrisysselsättningen har minskat starkt. Därmed har själva basen för en framgångsrik lokaliseringspolitik ryckts undan. ERU:s undersökningar visar att användningen av lokaliseringsstöd mätt i fasta priser - har minskat . har användningen av utbildningsstöd som regionalpoiitiskt medel gått starkt tillbaka. Det har också blivit allt svårare att vidmakthålla sysselsättningen i stödföretagen. Detta framgår av den kraftiga nedgången i utbetalat sysselsättningsstöd under det andra och tredje året efter företagens start. Totalt sett kan man, när det gäller tillverkningsindustrin, notera en nedgång i sysselsättningen i det s.k. allmänna stödområdet . Enligt ERU beror detta bl. a. på att antalet flyttningsetableringar blivit färre och att storleken på genomförda etableringar med lokaliseringsstöd har sjunkit drastiskt. Därtill kommer att basindustrierna, som alltid har utgjort kärnan för sysselsättningen i norra , har drabbats av genomgripande strukturförändringar.