ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G60258 · 1982-11-18 00:00:00 — Motion 1982/83:58 Vissa närradiofrågor (prop. 1982/83:52) I propositionen föreslås att närradiokommittén även i fortsättningen skall leda försöksverksamheten med närradio samt att regeringen skall få besluta om grunderna för hur avgifterna för närradioverksamheten skall tas ut. Mediepolitiken måste ha sin bakgrund i de demokratiska värdena och dess viktigaste uppgift måste vara att medverka till en fördjupning och förstärkning av demokratin. Grundlagen garanterar varje medborgare yttrandefrihet och informationsfrihet och en decentralisering av etermedierna är en självklar utveckling. En förstärkt och vidgad yttrande- och informationsfrihet på det lokala planet kräver dock mycket noggranna överväganden vid val av modell. Frågan om t. ex. under vilka former och förutsättningar som enskilda och föreningar skall få utforma och sända program i radio kan inte avgöras förrän olika alternativ prövats och ett väl underbyggt förslag föreligger. som försök med närradio fortsätter på 16 orter har tillstånd lämnats för en likartad verksamhet på ytterligare 9 oreter. Trots att erfarenheterna ännu är för begränsade vet vi i alla fall en sak: Det är bara föreningar som omfattas av den förstärkta och vidgade yttrandefriheten i form av närradio. I lokalradions regi bedrivs försök med s. k. allemansradio i och . En verksamhet som enligt uppgift skall upphöra . Allemansradion är öppen både för enskilda och föreningar och uppslutningen kring verksamheten har varit omfattande både i och i de tre nordvästskånska kommunerna . Kanske är det för att verksamheten är gratis för deltagarna och finansieras med licensmedel? I närradiokommitténs arbete ingår det att ta del av och för närradions del utvärdera erfarenheterna av föreningssändningar i lokalradions regi. Hur skall det vara möjligt om den nuvarande försöksverksamheten i och upphör? Med hänvisning till det anförda hemställer jag 1. att beslutar att alternativa modeller av närradio prövas på några av de 25 orter som beviljats tillstånd, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att verksamheten i och med s. k. allemansradio får fortsätta efter samt att likartade försök genomförs på ytterligare några platser.
mot · G60260 · 1982-11-22 00:00:00 — m. fl. Förlängd reglering av anslutningen av privatpraktiserande tandläkare till tandvårdsförsäkringen (prop. 1982/83:63) Den rigoröst hårda regleringen av tandläkares rätt att etablera sig som privatpraktiker grundar sig på punkt 9 i övergångsbestämmelserna till lagen (1973:456) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring. har redan en gång förlängt övergångsbestämmelsens giltighetstid i avvaktan på att tandvårdsutredning skulle bli färdig med sitt arbete. I nu föreliggande proposition föreslås, med samma motivering, en ytterligare förlängning med . Vi kan inte finna skäl till vare sig provisorisk eller permanent förlängning av etableringsreglerna och yrkar därför avslag på propositionen. I reservation till TU 78:s huvudbetänkande (SOU 1982:4) anförs bl. Medeltalet tandläkartimmar per försäkrad för landet är . Fem huvudmannaområden ligger över detta medeltal. Förutom storstadsområdena , och rör det sig om och . 16 landstingsområden återfinns i intervallet 1,04-1,/försäkrad och endast två landsting redovisar mindre än /försäkrad. En ytterligare analys av utredningens material ger vid handen att privattandvården ligger på samma nivå 1980 som 1975. Detta gäller såväl landet som helhet som enskilda landstingsområden. Den regionala balansen har icke förbättrats annat än ytterst marginellt utan i stort konserverats på den nivå som gällt alltsedan försäkringens genomförande. Nuvarande generella etableringsregler har enligt vår mening varit ett direkt hinder för att åstadkomma en bättre regional balans. Vi delar reservanternas uppfattning att etableringskontrollen har motverkat sitt eget angivna syfte. Därtill kommer att en överdimensionerad tandläkarutbildning redan eliminerat den tandläkarbrist som möjligen kunde åberopas . har vi att räkna med ett betydande tandläkaröverskott. Den begränsande faktorn för folktandvårdens utbyggnad till av förutsatt nivå är inte tandläkartillgången utan landstingens ekonomi. I ett sådant läge är det föga välbetänkt att även i fortsättningen avstå från den resurs som utgörs av tandläkare som kan önska etablera privatpraktik i underförsörjda områden. Tvånget att få praktiken bärkraftig och lönsam är, enligt vår mening, en tillräcklig garanti mot ytterligare etablering på orter där tillgången på tandvård redan motsvarar eller rent av överträffar behovet. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att avslår proposition 1982/83:63. () () () () () () () () () () PER STENMARCK (m) () () ()
mot · G60262 · 1982-11-23 00:00:00 — Ändringar i m. m. 1982/83:41) Propositionen föreslår utvidgning av området för strafföreläggande från 60 till 100 dagsböter. Därigenom får institutet strafföreläggande ett utvidgat tillämpningsområde. Gränsen mellan bötesbrott och mer allvarlig brottslighet har varit väldefinierad i rättspraxis. Sålunda har allmänt uppfattats en gräns vid 60 dagsböter som en rimlig nivå där ett mer summariskt rättegångsförfarande strafföreläggande - kunnat användas utan uppenbart men för den misstänkte ur rättssäkerhetssynpunkt och utan försvagad allmänprevention. Vid dagsbotsantal om 100 har gränsen mot fängelsestraff tangerats och strafföreläggande i allmänhet ansetts som en alltför summarisk handläggning med tanke på brottets allvarlighet och den tilltalades intresse av opartisk bedömning genom allmän process. En höjning av gränsen för strafföreläggande till 100 dagsböter kommer att beröra en rad brott som i det allmänna rättsmedvetandet uppfattas som allvarliga. Straffskalan för brotten har just därför anpassats så att fängelse ofta kan komma i fråga. Särskilt rattonykterhet har ansetts utgöra ett brott för vilket regelmässigt fängelse eller ett stort antal dagsböter bör ifrågakomma. Rattonykterhet och rattfylleri har genom ett intensivt opinionsarbete av politiska partier, organisationer och föreningar i var mans medvetande kommit att omfattas som särskilt svårt brott. Allmän enighet har rått om allmänpreventionens betydelse genom att med en sträng straffskala inskärpa kravet på helnykterhet i trafiken. Till stöd för dessa åsikter har också kunnat läggas det faktum att gärningsmannen vid brottets utförande utsätter allmänheten för stor risk för omfattande person- och egendomsskada. Regeringens förslag innebär att just brott som rattonykterhet kommer att kunna bli föremål för ett enkelt strafföreläggande. En rattonykter förare kan därmed slippa åtal. Brottet blir i praktiken lindrigare bedömt än . I det allmänna rättsmedvetandet måste en sådan utveckling framstå som olycklig och inkonsekvent. kan det få oönskade effekter i fråga om såväl allmän som individuell prevention och därmed bidra till en uppluckring av respekten för en helnykter trafik. Internationella iakttagelser ger vid handen att den svenska stränga lagstiftningen varit kraftigt återhållande när det gäller trafiknykterhetsbrott. Vissa remissinstanser avstyrker förslaget. a. som framhåller att rattonykterhet och olovlig körning är allvarliga brott samt att själva lagföringen har en preventiv effekt, särskilt beträffande ungdomar. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att , i avsikt att med bibehållen lagföring vidmakthålla och om möjligt höja trafiksäkerheten, avslår regeringens förslag till ändring av 48 kap. 4 § . () () ()
mot · G60263 · 1982-11-23 00:00:00 — 1982/83 63-68 Vissa närradiofrågor (prop. 1982/83:52) Närradion har en betydelsefull uppgift. Den skapar för olika slag av lokala ideella organisationer - religiösa, fackliga eller politiska - en möjlighet att praktiskt och billigt utnyttja yttrandefriheten. Den skall inte likställas med den centrala rundradion utan mer med en lokal tidning. Möjligheten till närradiosänkningar infördes och har genom beslut nu fått fastare former. I propositionen om vissa närradiofrågor (1982:83:52) nämner statsrådet att vid sin konstituerande stämma har antagit etiska regler för närradioverksamheten och tillsatt en särskild nämnd som skall övervaka och påverka efterlevanden av dessa. Det är viktigt att de sändande sammanslutningarna inom närradion kunnat ta detta steg. Närradion arbetar på samma villkor för yttrandefriheten som pressen, men saknade före antagandet av de etiska reglerna en egen motsvarighet till pressreglerna. Frågan om hur närradions etiska regler skall efterlevas är dock fortfarande inte helt löst. Det är fortfarande osäkert i vilken omfattning de sändande sammanslutningarna inom närradion kommer att ansluta sig till reglerna. Man kan befara att enstaka mindre sammanslutningar som får tillstånd att sända närradio och som exempelvis vill sprida invandrarfientlig propaganda inte avser att efterfölja principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet och skriva under på att denna princip är grundläggande för närradion som det inledningsvis heter i de antagna reglerna. Likaså kan man anta att just en sådan sammanslutning gärna söker kringgå uppmaningen Sänd inte program som kan uppfattas som ärekränkande för enskild person, eller som hot eller förakt för folkgrupp eller andra grupper av personer med anspelning på ras, hudfärg, etniskt ursprung, trosbekännelse eller kön. (Etiska regler för närradion, programregler, punkt 4.) De nya regler som ställt sig bakom för att hindra hets mot folkgrupp bör rimligen leda till att möjligheterna att använda närradion i sådana syften minskar då reglerna träder i kraft. Så länge rättstillämpningen är osäker är det dock angeläget att närradiomyndigheten i den förlängda försöksverksamheten ges vissa möjligheter att förstärka de etiska reglernas roll. Det borde exempelvis vara möjligt för närradiomyndigheten att som ett led i försöksverksamheten kunna föreskriva att tillståndsgivningen på viss sändare kan förenas med krav att sammanslutningarna förbinder sig att arbeta efter de etiska reglerna. Därvid 1 1982/83. kan även exempelvis prövas om det är möjligt att komma fram till ett system motsvarande pressens upplageböter för sammanslutningar som överträder de etiska reglerna. bör ge regeringen till känna vad som ovan anförts för att förstärka de etiska reglernas ställning inom närradioverksamheten. Med hänvisning till vad som anförts föreslås att i skrivelse till regeringen som sin mening ger till känna vad som anförts om betydelsen av att stärka de etiska reglerna inom närradioverksamheten.
mot · G60265 · 1982-11-23 00:00:00 — m. fl. Vissa närradiofrågor (prop. 1982/83:52) beställning av försöksverksamhet med allemansradio inom lokalradion har visat sig vara en positiv åtgärd som rönt stort intresse. Försöksverksamheten kom till stånd med anledning av att begärde att alternativ till den pågående närradioverksamheten skulle utvecklas inom LRAB. Föreningar och organisationer har givits reella möjligheter att utan kostnad via allemansradion framföra sitt budskap, vilket vidgat medlemmarnas intresse för organisationernas verksamhet. Eftersom allemansradion står öppen för alla, således även för dem som inte är föreningsanslutna, har många enskilda via detta etermedium kunnat komma till tals. Allemansradion bekostas med licensmedel, varför även mindre och resurssvaga organisationer har möjlighet att medverka i allemansradion. Härigenom kan rätten till yttrandefrihet tillgodoses och demokratin fördjupas. har tidigare understrukit värdet av allemansradion och funnit det angeläget att verksamheten fortsätter. För att åstadkomma en jämförelse mellan närradion och allemansradion bör ytterligare försök med allemansradio stimuleras och utvecklas. Endast därigenom kan ett underlag erhållas som gör det möjligt att förutsättningslöst och rättvisande jämföra olika modeller för radioverksamheten på lokal nivå. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ytterligare försök med allemansradio inom lokalradion (LRAB). () ()
mot · G60266 · 1982-11-23 00:00:00 — m. fl. Ändring i lagen (1970:65) om allmänna hypoteksbank och om landshypoteksföreningar, m. m. 1982/83:56) Enligt lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel kan likviditetskvoten för ett bankinstitut uppgå till högst av institutets förbindelser. Till följd av det stora underskottet i statsbudgeten har bankernas faktiska likviditetskvoternu nått upp till, och i vissa fall t. o.m. överskridit, denna nivå. Regeringen föreslår därför att gränsen för högsta tillåtna likviditetskrav höjs från . har likviditetskravet på bankerna successivt höjts. Dessa håller alltmer på att förvandlas till förvaringsplatser för stats- och bostadsobligationer. Därmed ökar i snabb takt deras känslighet för kursförändringar i obligationsportföljen. Den angivna utvecklingen försämrar bankernas möjligheter att fullgöra sin uppgift, nämligen att tillhandahålla kreditmedel för näringslivets behov. I medvetande om nackdelarna av en kraftig ansamling av obligationer hos bankerna började den förra riksbanksledningen i högre grad finansiera statsskulden på den öppna marknaden. Den upplåning hos företagen via statsskuldväxlar som inleddes har snabbt blivit framgångsrik. är den utestående stocken ca . Denna upplåning har kunnat ske till priset av en obetydlig höjning av den korta räntan. Vidare planeras en upplåning från hushållen via särskilda obligationsfonder. Viss försöksverksamhet förekommer redan inom bankväsendet. Kreditpolitiska utredningen har i sitt avlämnade slutbetänkande (SOU 1982:52) förordat en liberalisering av kreditpolitiken. Utredningen anger som en önskvärd strävan att hålla tillbaka regleringar och uppnå mer marknadsmässiga förhållanden. I betänkandet påvisas att användningen av likviditetskvoter med tiden kommit att medföra helt andra effekter än de önskade. I stället för att hålla tillbaka bankernas utlåning har denna regleringsmetod drivit fram en storinlåning till förhållandevis hög ränta, vilken t. o. m. kunnat medföra en ökning av penningmängden. Kreditpolitiska utredningen föreslår att likviditetskvoterna utgår ur den framtida arsenalen av regleringsinstrument. Mot denna bakgrund finner vi ingen anledning att höja det högsta tillåtna likviditetskravet från nuvarande . Med anledning av det anförda hemställs att avslår proposition 1982/83:56 såvitt avser förslag till lag om ändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel. () () () () () () () ()
mot · G60268 · 1982-11-24 00:00:00 — Tilläggsbudget I till statsbudgeten för /83 (prop. 1982/83:25) I proposition 1982/83:25 hemställer regeringen att anvisar ett reservationsanslag av . för täckande av kostnader för avveckling av viss utbildning vid . I propositionen görs följande redovisning av ärendet: godkände det mellan svenska staten och Telub träffade avtalet i vad avser ekonomiska förpliktelser för staten. anvisade vidare ett reservationsanslag på tilläggsbudget III till statsbudgeten för /82 av 57 milj. kr. för Kostnader för avveckling av viss utbildning vid (prop. 1981/82:125 bil. 9, NU 1981/82:53, rskr 1981/82:405). Av propositionen framgick att ytterligare medel kunde erfordras för att ersätta för de kostnader som företaget drabbats av eller kunde komma att drabbas av genom att avtalet med kunden upphört . Telub har i skrivelse redovisat de totala avvecklingskostnaderna för projektet inkl. ersättning till kunden för att utbildningen avbrutits . Överenskommelse har numera träffats med kunden om att det träffade avtalet med upphör under förutsättning att viss ersättning utbetalas till kunden. Överenskommelsen förutsätter vidare att statsmakterna godkänner den före utgången av . Telub beräknar de totala kostnaderna till 110,5 milj. kr. Med hänvisning till avtalet mellan svenska staten och Telub förordar jag att ytterligare högst (110,557)=53,5 milj. kr. utbetalas till Telub för awecklingskostnader m. m. Ett reservationsanslag för ändamålet bör tas upp på tilläggsbudget I till statsbudgeten för /83. Det ankommer enligt avtalet på regeringen att reglera ersättningen. Som framgått av den ovan citerade propositionstexten har regeringen icke redovisat beräkningsunderlaget för det föreslagna anslaget. har sålunda ej någon möjlighet att bedöma vilka kostnadsposter som ingår i den begärda summan. har därför icke någon möjlighet att konstatera i vad mån Telubs krav har tillgodosetts utan erinran eller ej. Den ovan nämnda skrivelsen från Telub, daterad , har inte återgetts eller mer utförligt refererats i propositionen. Det förefaller som om regeringen godtagit Telubs förslag utan närmare övervägande. kan icke fatta beslut om anslag av den angivna storleksordningen på ett så bristfälligt underlag. att beslutat att avslå propositionen 1982/83:25 i vad avser G 7 Kostnader för avveckling av viss utbildning vid .
mot · G60269 · 1982-11-24 00:00:00 — 1982/83 69-80 Per m. fl. Tilläggsbudget I till stadsbudgeten för /83 (prop. 1982/83:25) har med anledning av till budgetproposition fogat förslag beslutat om ändring i vuxenutbildningsnämndernas sammansättning fr. o. m. Ändringen innebär att regeringen skall utse två ledamöter efter förslag av LO, och inte som tidigare tre, varav två efter förslag av TCO och en efter gemensamt förslag av , och hantverks- och industriorganisation . I proposition 1982/83:25 föreslås att ändringen inte skall genomföras under hänvisning till att det är angeläget att löntagarorganisationerna ges bred representation. Vi menar emellertid att LO med den föreslagna ändringen ändå är väl representerat. anser vi det viktigt att lantbrukets, fiskets och övriga mindre företagares företrädare bereds åtminstone någon representation. Propositionen bör i denna del avslås. Enligt beslut har 614,2 milj. kr. anvisats under anslaget G 5, Vuxenstudiestöd m. m. Förslaget att den av beslutade utgiften för uppsökande verksamhet för innevarande budgetår får täckas av medel ur en ingående reservation innebär att ramen för anslaget i efterhand vidgas. Detta bör avvisas av . Med stöd av vad ovan anförts hemställs att avslår yrkandet i proposition 1982/83:25 under 1. G 1 m.m., 2. G 5 Vuxenstudiestöd m. m. () () ()
mot · G60270 · 1982-11-24 00:00:00 — Tilläggsbudget I till statsbudgeten för /83 (prop. 1982/83:25) beslutade efter förslag i budgetpropositionen 1982 om ändrad sammansättning av vuxenutbildningsnämnden. Ändringen innebar att i (LO) fortsättningsvis, dvs. från , skulle utse två representanter i tre. I stället skulle en ledamot utses efter gemensamt förslag från , och hantverks- och industriorganisation-Familjeföretagen. Skälet till ändringen var enligt utskottet (SfU 1981/82:8) att förmåner inom vuxenstudiestödet kan utgå även till andra än arbetstagare och att det därför är rimligt att även de nämnda egenföretagarorganisationerna får utse en representant i nämnden. Detta skäl har lika stor tyngd nu som , och det finns därför ingen anledning att återgå till de regler som gällde före senaste beslut. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att avslår vad som i proposition 1982/83:25 förordats i fråga om vuxenutbildningsnämndens sammansättning.
mot · G60271 · 1982-11-24 00:00:00 — Motion 1982/83:71 m. fl. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder m. m. 1982/83:50) Bland de väginvesteringar som regeringen enligt proposition 1982/83:50 avser att låta påbörja finns en utbyggnad av genom . I program för industriell förnyelse, framlagt i , heter det bl. har bitvis mycket låg standard. Det gäller dels inom , framför allt på sträckan , dels större delen av sträckningen genom . Dessa delar bör snabbt byggas om så att E 6 blir en sammanhängande motorväg/motortrafikled. I en första etapp bör återstående projekt i genomföras och därefter delen inom . Ordinarie vägmedel räcker inte till för projektet med tanke på angelägna behov på många andra håll i landet. I viss utsträckning bör arbetsmarknadsmedel kunna påräknas. Med enbart sådan finansiering torde det ta mycket att genomföra projektet. Vårt förslag innebar att den nu aktuella sträckan (den exakta delsträckan är ) skulle få motorvägsstandard. Av regeringens kommentar till den aktuella propositionen framgår däremot att sträckan skall byggas som motortrafikled. Enligt vår uppfattning bör en så viktig internationell trafikled byggas ut till motorväg. Framför allt trafiksäkerhetsskäl (enligt är olycksökningen jämfört med motorväg) talar för att det vore fel att gå ned i standard. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utbyggnaden av väg E 6 genom . () ()
mot · G60272 · 1982-11-24 00:00:00 — m. fl. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder m. m. 1982/83:50) Utbyggnad av , i E 6 är en av landets mest betydelsefulla trafikleder. Den har på delen genom , liksom i och i , en hög trafikbelastning med markant inslag av tung trafik. Utbyggnad av som motorväg i har pågått . Trafiksäkerheten på övriga delar genom försämras emellertid genom anslutningar i plan av enskilda och allmänna vägar. Det mest akuta problemet från trafiksäkerhets- och framkomlighetssynpunkt är emellertid delen från till norr om , , en sträcka på . E 6 är på denna del endast 8 m och kantad av utfarter och randbebyggelse. Möjligheterna till omkörning är mycket begränsade. Närmast aktuella delar för en fortsatt utbyggnad av är mellan anslutningen med pågående vägbygge vid , , och samt senare från till med anslutning till . Utbyggnad av dessa delar medför en förbättrad transportekonomi för trafiken på och därmed motsvarande fördelar för näringslivet. F. n. hämmas utbyggnad av den befintliga . Genom att E 6 flyttas ut i nytt läge utanför kan utbyggnaden av samhället ske på ett ur markhushållningssynpunkt acceptabelt sätt. I proposition 1982/83:50 framgår att regeringen avser att låta påbörja flera stora väginvesteringar utöver vad som tidigare planerats. En förbättring av genom är nödvändig, skriver man. Det vägobjekt som enligt propositionen bör tidigareläggas på är sträckan . I propositionen står inte något om vilken standard som den berörda delen av skall få. Vi förutsätter att den byggs, i likhet med sträckan från Hallandsgränsen i norr ned till , som motorväg. Med det anförda hemställs att uttalar sig för att utbyggnaden av vägsträckan på sker som motorväg. (m) () () () () () () () ()
mot · G60273 · 1982-11-24 00:00:00 — Vissa ekonomisk-politiska åtgärder m. m. 1982/83:50) I regeringens proposition 1982/83:50 föreslås en skärpning av förmögenhetsskatten i alla förmögenhetsskikt. Vidare höjs arvs- och gåvoskatterna. Motivet för dessa åtgärder sägs vara att fördela de uppoffringar som krävs för att rekonstruera landets ekonomi på ett rättvist sätt så att krispolitiken får den nödvändiga förankringen. Oavsett syftet med de extra pålagorna kommer de nu aviserade höjningarna att få negativa konsekvenser för en väsentlig grupp människor, nämligen ägare till och anställda i större familjeföretag. utgör förmögenhetsskatten ett problem i flera hundra företag. Den koncentration av ägandet som skett här i landet har delvis varit betingad av att större familjeföretagare tvingats sälja sina rörelser på grund av höga kapitalskatter. Om man anser att de större familjeföretagen utgör en sund del i konkurrensen med börsföretagen måste det vara orimligt att ålägga ägarna till familjeföretagen ytterligare skatt på ett kapital som arbetar i produktionen och som inte har något egentligt värde förrän det realiseras. Inte heller kan det vara sysselsättningsskapande att en företagare skall tvingas belasta sitt företag med en extremt hög lön för att kunna betala förmögenhetsskatt på det kapital som arbetar i familjeföretagen, pengar som annars kunde använts till investeringar. I regeringsdeklarationen heter det att de små och medelstora företagen utgör en viktig del av det svenska näringslivet. En stor del av den utveckling och förnyelse som är nödvändig i industrin kommer att äga rum i de mindre företagen. Skärpningen av kapitalskatter för ägare till familjeföretag gagnar varken utvecklingen i familjeföretagen eller sysselsättningen utan utgör i stället ett hot mot dessa företag. Därför bör skatteskärpningen inte genomföras. Med stöd av ovan hemställs att avslår regeringens proposition 1982/83:50 i vad avser höjningen av skatt på förmögenhet samt arvs- och gåvoskatt.