mot · G502406 · 1982-01-20 00:00:00 — Motion 1981/82:406 m. fl. Vissa åtgärder för barnens uppväxtvillkor I den socialdemokratiska partimotionen 1980/81:1251 togs frågorna om barns och ungdomars levnadsmiljö och uppväxtvillkor upp ur ett brett perspektiv. I motionen lades en rad förslag fram med syfte att åstadkomma förbättringar - på både kort och lång sikt - för barns och ungdomars del. Huvudpunkterna var följande. En utredning begärdes om möjligheten att upprätta ett informationssystem om barnens levnadsförhållanden. Vissa riktlinjer för det fortsatta utvecklingsarbetet inom barnhälsovården angavs. Krav ställdes på en ny utbyggnadsplan för barnomsorgen; ett stöd uttalades för strävandena att få en mer målinriktad och tydlig verksamhet i förskolan. Ökade insatser begärdes på skolans, barnkulturens och föreningslivets områden. I vissa avseenden har våra yrkanden tillgodosetts. Det gäller framför allt inom förskolans område. I andra avseenden har ännu inte fattat beslut, som t. ex. i fråga om det föreslagna informationssystemet. De remissyttranden som inkommit till socialutskottet har angett en positiv inställning till våra förslag; ett genomförande av våra förslag om informationssystemet och barnhälsovården är en viktig grund för de förslag vi nu lägger fram. Men på många punkter har våra förslag avvisats av den borgerliga riksdagsmajoriteten. Skälen för ökade insatser för att förbättra barns och ungdomars villkor kvarstår med oförändrad styrka. I en särskild motion kommer vi att ta upp olika förslag för att förbättra de ungas utbildnings-, bostads- och arbetsmarknadssituation. Förevarande motion redovisar i första hand våra ställningstaganden och förslag i fråga om förskolan, skolstarten och barnkultur. I fråga om de allmänna motiven för våra förslag hänvisar vi till motion 1980/81:1251. I motionerna 1980/81:1251 och 1980/81:2216-den senare väckt i anledning av proposition 1980/81:205 - har vi närmare behandlat både de kvantitativa och de kvalitativa frågorna inom förskolan. Våra förslag har när det gäller de ekonomiska villkoren för verksamheten ej tillgodosetts under riksdagsbehandlingen. Däremot har våra förslag om ny utbyggnadsplan för barnomsorgen och om förskolans inre verksamhet bifallits. 1 1981/82. 2.1 Målen för barnomsorgen Samhällets insatser för barnomsorgen grundas på två olika motiv. Det första är att barn har stort behov av gemenskap med andra barn och av att få förtroende också för andra vuxna än de egna föräldrarna. Denna gemenskap är viktig för dem i deras utveckling till fria och självständiga människor. Det andra motivet sammanhänger med att när båda föräldrarna förvärvsarbetar (eller studerar på heltid) ställs krav på att samhället ställer upp med en trygg barnomsorg. Målen för barnomsorgens, förskolans och fritidshemmens verksamhet formulerades av barnstugeutredningen. Det övergripande syftet fastslogs i förskolelagen vara att i nära samarbete med hemmen främja en allsidig personlighetsutveckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barnen. De olika delmålen utvecklades närmare av barnstugeutredningen och har följts upp i arbetsplaner. Samhällets barnomsorg var länge relativt begränsad i . fanns t. ex. endast 65 000 platser i daghem och familjedaghem, ungefär lika många i vardera tillsynsformen. 1976 var antalet platser 81 000 i daghem och 60 000 i familjedaghem för förskolebarn, dvs. det hade skett mer än en fördubbling. Särskilt stark var utvecklingen på daghemssidan. 1975 tog den socialdemokratiska regeringen initiativ till en ambitiös utbyggnadsplan som fastställdes av . (1976-1981) skulle 100 000 nya platser tillkomma i daghem och 50 000 i fritidshem, därtill ett icke specificerat antal platser i familjedaghem. Antalet tillkommande platser skulle öka: från 16 1977 till 24 1981 för daghem och från 8 000 till 12 000 för fritidshem. Den allmänna målsättningen för utbyggnaden formulerades så att det utöver den allmänna förskolan - skall beredas plats inom den kommunala barnomsorgen för alla barn i förskoleåldern till förvärvsarbetande eller studerande föräldrar samt för barn med särskilda behov av stöd och stimulans så att efterfrågan på sådana platser kan tillgodoses. Denna målsättning avser även fritidsverksamhet för barn i skolåldern. 2.2 Det kvantitativa målet I en rad motioner, riksdagsbeslut, har vi varnat för att det inte skulle vara möjligt att uppnå de fastlagda målsättningarna (senast i motion 1980/81:2216). har en rapport offentliggjorts av , som ytterligare understryker vår kritik (G. Sidebäck-L. Sundbom, Planering på glid? Analys och dokumentation av kommunernas barnomsorgsplaner 1981-85). Denna rapport kan sammanfattas på följande sätt. Ses utbyggnadsberäkningarna i relation till de mål för barnomsorgsutbyggnaden som antog 1976 står det klart att dessa mål inte uppnås inom den förutsatta tidsramen. När det gäller det kortsiktiga målet om 100 000 nya daghemsplatser och 50 000 nya fritidshemsplatser , kan den bristande måluppfyllelsen antingen uttryckas i platstermer: det fattas ca 27 000 daghemsplatser och ca 16 000 fritidshemsplatser i förhållande till målsättningen, dvs. en planeringsmiss på . Eller också kan den bristande måluppfyllelsen uttryckas i tidstermer: femårsprogrammet har drabbats av försening, dvs. en planeringsmiss i storleksordningen . Inte heller det långsiktiga utbyggnadsmålet som lagts fast, enligt vilket efterfrågan skulle kunna tillgodoses i full utsträckning , kommer att förverkligas inom föreskriven tidsram. En uppskattning av bristsituationen visar att ca 73 000 daghemsplatser och ca 55 000 fritidshemsplatser kommer att saknas , även om de nu aktuella barnomsorgsplanerna helt fullföljs - vilket kan bedömas mindre sannolikt och om behovet/efterfrågan räknas lågt. En analys av behovsuppgifterna som lämnats i kommunernas planer visar att vissa kommuner inte gjort behovsberäkningarna på det sätt som förutsatts i anvisningar. De hamnar därför jämfört med andra kommuner på en låg behovsnivå och därmed också på en hög behovstäckningsnivå. En kommunjämförelse visar att stora skillnader föreligger mellan de enskilda kommunernas utbyggnadsprogram på barnomsorgsområdet. I flera kommuner har man redan nått en hög behovstäckning och planerar en vidare utbyggnad som gör att man gott och väl kommer att svara mot det av uppsatta målet . Den senaste barnomsorgsplanen redovisar en större brist på platser i dag- och fritidshem än vad planen gör. Det är fråga om en mycket kraftig nedgång från 82 600 till 72 700 daghemsplatser (av beräknade 100 000) och från 36 400 till 33 900 fritidshemsplatser (av beräknade 50 000). Det har varit mot denna bakgrund som vi krävt att en ny utbyggnadsplan skulle fastställas. Vi noterar med stor tillfredsställelse att socialutskott nu enhälligt slagit fast dels att målsättningen om utbyggnadsmålet ligger fast, dels att en plan för den fortsatta utbyggnaden bör utarbetas. Planen bör innefatta en bedömning av personalbehov och erforderliga utbildningsinsatser liksom en värdering av olika instrument för att säkerställa att målet nås. Den skall tas fram efter överläggningar med och föreläggas möjligt. Vårt förslag i motion 1980/81:1251 tillgodosågs därmed fullt ut i denna del. Det är en betydande tillgång att ställt sig bakom att gällande utbyggnadsmål skall ligga fast. Det kommer att betyda mycket, inte minst ute i kommunerna där uttalanden skall omvandlas till verklighet. Det är dock uppseendeväckande att socialministern inte med ett ord i budget propositionen berör detta riksdagsbeslut och hur hon avser att följa upp det. En fortsatt utbyggnad av barnomsorgen är även viktig för att uppnå en ökad jämställdhet mellan män och kvinnor. Möjligheterna att klara utbyggnadsmålet sammanhänger inte minst med de ekonomiska villkoren för barnomsorgsverksamheten. Härtill återkommer vi i avsnitt 2.4. har antalet arbetande på obekväm arbetstid ökat. Detta har lett till ett annat krav på den kommunala barnomsorgen . har en försöksverksamhet bedrivits, bl. a. i och med en institutionsbunden barnomsorg för att tillgodose behoven hos de barn vilkas föräldrar arbetar på obekäm arbetstid. I andra kommuner har man löst problemet genom utnyttjande av familjedaghem. I många kommuner har man dock fortfarande dåligt grepp över behoven av barnomsorg på obekväm arbetstid. Det är därför angeläget att kommunerna som en del av sina barnomsorgsplaner redovisar också detta behov. bör i samarbete med - och efter kontakter med de anställdas huvudorganisationer - vidta erforderliga åtgärder i denna riktning. Detta bör ges regeringen till känna. 2.3 Det kvalitativa målet I motion 1980/81:2216 gjorde vi, mot bakgrund av förslagen i proposition 1980/81:205 om avveckling av hittillsvarande kvalitativa reglering, vissa uttalanden om den framtida inriktningen av förskolans inre arbete och verksamhet. Vi framhöll att det varit väsentligt utbyggnadsskede att det funnits centrala rekommendationer som kunnat vägleda kommunerna vid verksamhetens utformning. För framtiden bör man lägga stor vikt vid förskolans innehåll, arbetsformer m. m. Om man skulle överge normativa bestämmelser om t. ex. gruppstorlek och pesonaltäthet måste enligt vår uppfattning i stället målet för verksamheten och övergripande riktlinjer för hur detta skall nås med god kvalitet klarare slås fast. Vi begärde därför förslag om ett program som innebär mer preciserade mål och riktlinjer och därmed skapar förutsättningar för en fastare, mer planerad och tydligare målinriktad verksamhet i förskolan och den kommunala familjedaghemsverksamheten. Sedan vår motion lades fram har i bl. a. skriften Förskolans pedagogiska verksamhet tagit upp ett antal centrala kvalitetsfrågor. har under höstriksdagen 1981 anslutit sig till vårt förslag om en mer preciserad målsättning för arbetet och klarare riktlinjer för vilket innehåll verksamheten skall ha. har begärt att, innan det nya statsbidragssystemt träder i kraft, få en redovisning för det fortsatta arbetet. Det ger därmed möjlighet att bedöma om man kommit så långt med det innehållsliga arbetet att nuvarande rekommendationer om personaldimensionering och barntäthet kan slopas. Dessa förändringar i förskolans innehåll och arbetssätt måste naturligen också få konsekvenser för utbildningsvägarna för personalen, dvs. barnskötare och förskollärare. Här kan också nämnas barnomsorgsgruppens slutbetänkande om föräldrautbildning (Barn och vuxna). kan dessa utbildningar komma att påverkas av andra förändringar: för barnskötarutbildningen av förslagen från gymnasieutredningen och för förskollärarutbildningen dels av ställningstaganden till lärarutbildningsutredningens betänkande, dels av det arbete som pågår inom utredningen om samverkan förskola-skola. Detta kan också få konsekvenser för nuvarande uppdelning i skilda personalkategorier inom barnomsorgen. Det är därför rimligt att räkna med att det måste bli fråga om successiva förändringar. Vad som främst står före är att inom de olika utbildningsvägarna genomföra de förändringar som en fastare och mer målinriktad struktur i förskolan måste leda till. Det ankommer på utbildningsmyndigheterna att svara för detta. Inom högskoleområdet har de olika högskolorna stor frihet att, inom de ramar som utbildningsplan och de ekonomiska resurserna medger, genomföra utbildningen. Detta medför ett särskilt ansvar för de enskilda högskolorna att beakta behoven av förändringar i utbildningen i anledning av riksdagsbeslutet om en nyorientering av arbetet inom förskolan. I en (B. , Från utbildningsplaner till kursplaner. Erfarenheter från centralt och lokalt läroplansarbete inom lärarutbildningen) har en redovisning gjorts av hur övergången till ett mer decentraliserat beslutssystem och ett ökat lokalt ansvarstagande fallit ut. I rapporten framhålls bl. a. följande: Att förklara avsikterna med utbildningarna och att ge motiveringar för de mål som sätts upp är särskilt angeläget för utbildningar, som i likhet med lärarutbildningarna har tydliga normativa inslag och där utbildningarna har tilldelats vitala funktioner i förhållande till utvecklingen inom de områden utbildningarna riktas mot. Vidare ifrågasätts om man för dessa utbildningar - som ytterst faller tillbaka på politiska beslut - kan tunna ut tillsyns- och kontrollfunktioner på sätt som skett. 1 dessa fall bör utbildningsplanerna göras mer konkreta och klarläggande genom utförliga syftesskrivningar. Det resonemang som förts i nämnda rapport har enligt vår uppfattning åtskilligt fog för sig. Skall man åstadkomma ett tydligare och mer målinriktat arbete i förskolan, måste detta sätta sin prägel redan på undervisningen vid förskollärarlinjerna. Utbildningsplanen måste enligt vår mening ge en klar inriktning mot det angivna målet. Förskolans verksamhet kan beskrivas som i första hand lek och inlärning, som står i nära inbördes förhållande. Barn måste få känna att de behövs. I förskolan skall barnen, tillsammans med de vuxna, ta del och hjälpa till med de vardagliga sysslor som är nödvändiga för verksamheten (matlagning, 1* 1981182. diskning, städning etc.). Barnomsorgspersonalens utbildning måste ha en klar inriktning också mot dessa typer av praktisk verksamhet, vilka skall utnyttjas i sitt naturliga sammanhang med syfte att nå en inlärningseffekt. Vidare måste utbildningen ge den blivande personalen träning i att utnyttja vanliga förbrukningsmaterial för skapande verksamhet av olika slag. Därmed kan man i förskolans verksamhet komma bort från konstlade sysselsättningar och alltför konstruerade lekmateriel. Utvecklingen inom förskolan har enligt många bedömare gått mot en alltför individualiserande verksamhet. påpekar t. ex. i , att många traditionella förskoleaktiviteter där hela eller delar av barngruppen gör samma sak (typ samlingar, sångstunder eller att samlas kring en uppgift) blivit alltmer sällan förekommande inslag i förskolans verksamhet. börjar man åter framhålla gruppens betydelse. Genom att barngruppen samlas vid olika tillfällen lär sig barnen successivt nödvändiga regler för gruppsamvaro, ansvar och solidaritet, att tala och lyssna i gruppen etc. De får uppleva kraften och dynamiken som finns i en grupp där olika erfarenheter och intressen bryts mot varandra och där alla kan bidra till helheten. Detta ger gruppkänsla och samhörighet. För skapande verksamheter som t. ex. drama, dans, musikundervisning, högläsningsstunder och berättarstunder är kunskaper om och insikter i hur man arbetar med barngrupper av stor vikt. Den utveckling vi här angett kräver att utbildningen för all personal i förskolan mer måste betona gruppinriktade arbetssätt. Förskolans verksamhet har också påverkats av att har blivit ett invandrarland. Var sjunde invånare är av utländskt ursprung. Och av dessa är mer än en tredjedel barn och ungdomar. av alla barn i är barn till invandrare. Invandrarbarn får ofta särskilda problem i förskolan på grund av språksvårigheter och skillnader i social och kulturell bakgrund. Detta förhållande måste också påverka barnomsorgspersonalens utbildning. ges alltför lite utrymme i utbildningen åt invandringens orsaker och invandrarbarns bakgrund. Kunskaper härom måste därför få större tyngd i utbildningen. I SÖ:s rapport av utbildning till barnskötare anger barnskötarna att de anser sig inte vara tillräckligt förberedda för arbete med invandrarbarn. De önskar därför att utbildningen kompletteras på detta område. Även när det gäller andra barn med särskilda problem, handikappade barn etc. måste utbildningen kompletteras. I SÖ:s rapport framgår att även inom detta område finns brister i utbildningen. Barnskötarna önskar mer omfattande kunskaper i utvecklingspsykologi, konfliktlösningar och om dessa barns behov samt hur de kan tillgodoses. Också frågan om olika former av föräldrasamverkan måste uppmärksammas i utbildningen. Enligt vår mening bör alltså utbildningsplanen för förskollärarutbildningen göras mer konkret och innehålla klarläggande beskrivningar av syftet med olika verksamheter/moment. Universitets- och högskoleämbetet bör, efter samråd med och , skyndsamt omarbeta utbildningsplanen enligt här angivna riktlinjer. Motsvarande gäller också för fritidspedagogutbildningen. Detta bör ges regeringen till känna. har lagt fram ett principförslag om en ny struktur av det gymnasiala skolsystemet. Avsikten är att sedan ett principbeslut fattats läro-, tim- och kursplaner skall utarbetas. Även i fråga om barnskötarutbildningen måste det därför bli fråga om provisoriska förändringar av innehållet i vårdlinjens gren för barna- och ungdomsvård liksom i de olika specialkurserna. bör genomföra erforderliga ändringar i kursplanerna; detta bör ges regeringen till känna. Vi återkommer i det följande till de förändringar som kan behöva göras för att få en mjuk övergång mellan förskolan och lågstadium. Ett annat viktigt instrument för att åstadkomma en förnyelse inom förskolan är spridning av lokala erfarenheter från utvecklingsarbete, försök etc. I vår motion 1980/81:1251 föreslog vi bl. a. att medel skulle avsättas för lokalt utvecklingsarbete inom förskolan. framhåller i sin anslagsframställning följande: Barnomsorgen är också i stort behov av resurser för lokalt utvecklingsarbete som gör det möjligt för kommunerna att följa och dokumentera utvecklingsarbetet i egna projekt. Den erfarenhet som sprids via praktiska försök har mycket stort värde för barnomsorgen. Ekonomiska möjligheter för lokala utvecklingsprojekt är enligt en väsentlig förutsättning för en kvalitativt god omsorg. Enligt vår mening bör för nästa budgetår 5 milj. kr. anvisas till lokalt utvecklingsarbete inom förskolan och fritidshemmen. Insatser av detta slag är i personalavseende att betrakta som en viktig utbildnings- och fortbildningsinsats. Medlen bör ställas till förfogande. 2.4 Statsbidraget till barnomsorgen Regeringens förslag om ett nytt statsbidrag har godtagits av med den viktiga skillnaden att ikraftträdandet uppsköts , till . Vårt parti har inte kunnat godta detta nya system. Skälen härtill är följande. När det nuvarande statsbidraget för dag- och fritidshem infördes var syftet att statens andel skulle motsvara personalkostnaderna. Vid bidragssystemets införande motsvarade bidraget av kostnaderna för daghem. Andelen har successivt sjunkit och uppgick till i genomsnitt enligt beräkningar. I det nu beslutade nya bidragssystemet blir bidragsprocenten 40. Systemet innebär bl. a. att även deltidsförskolor blir bidragsberättigade. Detta leder till en betydande omfördelning mellan kommunerna av nu utgående bidrag. Vidare innebär reglerna att - enligt Svenska kommunförbundets beräkningar - staten skär ned sitt totala bidrag till barnomsorgen med åtminstone 200 milj. kr. Som angavs i motion 1980/81:2216 är det ett belopp på uppskattningsvis 700 milj. kr. som kommer att omfördelas eller skäras bort från nuvarande statsbidragsberättigade verksamheter. Den verksamhet som drabbas mest är daghem, där redan nu den beslutade utbyggnaden kraftigt sackar efter och där de största köerna finns. Även familjedaghemsverksamheten drabbas. Effekterna på kan alltså bli större än här angivna. Riksdagsbeslutet innebär således att kommuner som lojalt följt beslut om att daghems- och fritidsverksamheten skall byggas ut i första hand straffas härför, medan kommuner som nöjt sig med att ha den allmänna förskolan och en begränsad daghems- och fritidsverksamhet tjänar på regeringens förslag. Genom utredningsmaterial som socialutskottet hade tillgängligt vid ärendets behandling och genom uppgifter från olika kommuner har konsekvenserna för ett antal enskilda kommuner fått en bred belysning. För vissa kommuner skulle det föreslagna bidragssystemet leda till ett bortfall av betydande belopp i statsbidrag, något som i sin tur uppenbarligen skulle kräva icke obetydliga skattehöjningar. Vårt parti kan inte acceptera sådana konsekvenser, i all synnerhet som kommunernas ekonomi är utsatt för mycket hårda påfrestningar f. n. genom olika ingrepp från de borgerliga regeringarnas sida. Det nya statsbidragssystemet har dock en förtjänst, nämligen så till vida att det skulle innebära fördelar om man gick över till ett procentbidrag. Ett sådant system har tillstyrkts av bl. Vi föreslår att regeringen efter överläggningar med återkommer till med ett nytt förslag efter följande riktlinjer. Statens bidrag till daghem, fritidshem, familjedaghem och öppna förskolor bör utgå som ett procentbidrag. De kostnader som skall ingå i bidragsunderlaget bör kunna utformas enligt de grunder som beslutats av och återfinns i proposition 1980/81:205. Statens insats bör därvid t. v. motsvara vad en tillämpning av gällande regler medger. Förslaget bör föreläggas under innevarande kalenderår. Vi har tidigare föreslagit att vid sidan av det gamla statsbidragssystemet skulle finnas en särskild resurs för behovsorienterade insatser. Med ett nytt statsbidragssystem bör det vara möjligt för kommunerna att i större utsträckning än skett kunna ta hänsyn till de skiftande behoven i olika daghem etc. Vid de av oss föreslagna överläggningarna mellan regeringen och bör detta beaktas inom det nya statsbidragssystemet. Vi beräknar att merkostnaderna för det av oss föreslagna statsbidragssystemet uppgår till ca 350 milj. kr. Med hänsyn till beslutade utbetalningsregler uppstår dock inget ytterligare medelsbehov på statsbudgeten nästa budgetår. När barnen börjar i skolan möter de en delvis helt ny miljö. De skall finna sig till rätta i nya lokaler, lära känna andra kamrater och vuxna och anpassa sig till skolans regler och rutiner. Barnen sätts i en inlärningssituation där man ställer krav på dem att utföra vissa definierade prestationer som trots många lärares försök att individualisera undervisningen i princip är lika för alla barn oavsett deras utgångspunkter. Barnen känner tydligt att de är yngst och minst och de äldre eleverna upplevs ofta hotande och skrämmande. Barnet blir en av många i klassen och tvingas acceptera den begränsade frihet och den minskade personliga uppmärksamhet som skolsituationen innebär. För alla barn blir skolstarten en påfrestande period. Undersökningar visar att nybörjareleven under sina första skolår i betydligt större utsträckning än äldre elever känner sig skrämd och retad i skolan. Att åstadkomma en god arbetssituation för elever och lärare under barnens första skolår är en viktig angelägenhet för hela skolans verksamhet. Barnens situation vid skolstarten har enligt många bedömare, trots stora insatser för att åstadkomma bl. a. en mjukare övergång från förskola till skola, förvärrats . Enligt en undersökning, utförd av 1981, anser lågstadielärarna att problemen har ökat markant och blivit alltmer komplicerade. Problem som var knutna i huvudsak till storstadsområdena anses nu vara allt vanligare i hela landet. Barnen upplevs som mer splittrade, oroliga och okoncentrerade . De har liten uthållighet och har svårt att arbeta självständigt. Att många förskolebarn visar symtom på djupgående psykiska problem och att det finns fysiologiska hälsorisker påverkar givetvis också arbetet i lågstadiet. Lågstadielärarna upplever sin arbetssituation som påfrestande. Många känner sig ensamma i sitt arbete, utan tillräckligt stöd från kolleger, skolledare och föräldrar. Utvecklingen mot en allt större andel obehöriga lärare i lågstadiet leder till täta lärarbyten och många vikarier. Många av dessa problem måste ses som en följd av utvecklingen i samhället och i hemmen. Samhället har genomgått stora förändringar. Familjemönstret har ändrats i flera avseenden. Skilsmässofrekvensen har ökat, och av alla barn har föräldrar som lever åtskilda. Det finns en betydande rörlighet i dagens familjerelationer. Många familjer saknar ett socialt nätverk med vuxna som kan ge barnen stöd och fostran. Därtill kommer att barnen utsätts för stark påverkan genom massmedia och det kommersiella kultur- och fritidsutbudet. I detta utbud finns förråande våldsinslag och värderingar som står i starkt motsatt ställning till samhällets mål för skolan och barnomsorgen.