mot · G5021081 · 1982-01-22 00:00:00 — Dessa kvinnor är underrepresenterade bland dem som får del av de olika arbetsmarknadspolitiska hjälpmedlen. Sålunda är antalet kvinnliga kursdeltagare i AMU lågt. och AMS har bedrivit försöksverksamhet i syfte att stimulera äldre arbetssökande att utnyttja arbetsmarknadsutbildningen. Försöket har bl. a. gått ut på att genom särskilda informationsbroschyrer och information på arbetsförmedlingarna, informationsträffar med äldre arbetssökande samt besök på AMU-center och företag påverka äldre arbetssökande till att genomgå arbetsmarknadsutbildning. Resultaten från försöken är uppmuntrande. Verksamheten bör därför utvecklas och föras vidare till delar av landet med låg kvinnlig yrkesverksamhet. Detta förutsätter emellertid att vårt förslag om förstärkning av arbetsförmedlingen vinner gehör, eftersom förmedlingen måste ägna mycket tid åt att påverka dessa kvinnor att gå in i utbildning, ofta inom otraditionella yrken. Vad som här anförts bör av ges regeringen till känna. Särskild oro inger arbetslösheten bland invandrare. Dessa har ofta en svag ställning på arbetsmarknaden och träffas nu hårt av nedgången inom industrin. Deras yrkesrörlighet hämmas ofta till följd av dåliga kunskaper i svenska. Sedan systemet med undervisning i svenska för invandrare fungerat otillfredsställande bör, i nuvarande arbetsmarknadsläge, extraordinära insatser göras för att erbjuda arbetslösa invandrare möjligheter till svenskundervisning. Vi föreslår därför i särskild motion att invandrare som står anmälda som arbetssökande vid förmedlingarna medges rätt att undervisas i svenska för invandrare inom ramen för arbetsmarknadsutbildningen, trots att undervisningen ej ingår som förberedelse i yrkesutbildning. Ersättning bör utgå enligt gängse regler vid sådan utbildning. Kostnaderna för verksamheten kan täckas med de medel /82 som ej kunnat utnyttjas till följd av ofullständigt kapacitetsutnyttjande under detta budgetår. Solidarisk politik för arbete åt alla står inför uppgiften att häva stora balansbrister i ekonomin. Produktionen måste effektiviseras och växa. Men kravet på produktionsökning får inte konservera och förstärka enkönade arbetsmiljöer, inte heller rättfärdiga metoder som reser krav på de arbetande som allt färre människor kan uppfylla. Tvärtom måste produktionsprocesser och arbetsvillkor utvecklas därhän att allt färre slås ut från arbetslivet som allt fler bereds möjligheter nyinträda i eller återvända till arbetslivet. Med utarmning menar vi de negativa konsekvenserna för arbetsinnehåll och arbetsutformning som teknisk utveckling och rationalisering innebär. Arbetsuppgifterna delas upp i små moment och görs så enkla och okomplicerade som möjligt. Därmed minskar fordringarna på yrkesskicklighet. Arbetsuppgifter skapas som varken utvecklar de anställdas intresse eller deras kunskaper. Till utarmningen hör också att arbetsuppgifterna utförs i en miljö där gemenskap och samarbete mellan arbetskamrater förhindras genom arbetets uppdelning och organisation i övrigt. Utarmningsprocessen har också i många fall gjort det svårare för män resp. kvinnor att bryta in på resp. arbetsområden. Med förslitning menar vi de fysiska och psykologiska effekterna av en påfrestande arbetsmiljö. Ofta hör utarmning och förslitning nära samman. Socialdemokratin bygger sin politik för ökad sysselsättning på insikten om att utarmning och förslitning är en konsekvens av produktionsprocessens utformning. Genom att ändra produktionsmetoder och arbetsorganisation blir det följaktligen möjligt att bryta de mekanismer som förhindrar utvecklingen mot bättre arbetsmiljöer och som leder till utslagning. Vi vet vidare att produktionstekniken kommer att förändras snabbt. Dessa förändringar kan leda till nya påfrestningar och risker men de kan också innebära stora möjligheter att förbättra arbetsvillkoren. Vad det nu handlar om är att blottlägga riskerna, vidta motåtgärder samt noggrant tillvarata både kvinnors och mäns resurser liksom teknikutvecklingens möjligheter. Utslagning är en process som skall ses som resultatet av en kedja av omständigheter. Med utslagning menar vi det förhållandet att människor som haft ett förvärvsarbete förlorar detta och inte kan få något nytt. Denna utslagning sker alltså i två led. Först tvingas man lämna sitt arbete, därefter anses man inte uppfylla de krav som ställs för att få ett nytt. Vi vet att allt fler människor känner en växande oro för sina möjligheter till försörjning på en arbetsmarknad där efterfrågan på arbetskraft bestäms av en ohämmad jakt på produktionsvinster och produktionsökning. Redan nu har vi fått en arbetsmarknad med många övertidsarbetande män och allt fler deltidsarbetande kvinnor, och där handikappade har mycket små möjligheter att finna arbete och egen försörjning. Låt oss redovisa ytterligare fakta. o Antalet personer som vid de månatliga arbetskraftsundersökningarna uppger sig vara oförmögna att ta ett förvärvsarbete har ökat mycket påtagligt i åldrarna både för kvinnor och män. o Omkring 300 000 kvinnor säger sig vilja komma ut på arbetsmarknaden men anser det inte ens mödan värt att försöka, o Antalet personer som deltidsarbetar av arbetsmarknadsskäl ökar kraftigt. Det handlar här i stor utsträckning om kvinnor, o har det skett en kraftig ökning av antalet personer med långa sjukskrivningar och förtidspension. En uppdelning på yrkesgrupper visar att andelen förtidspensionerade i de äldre åldersgrupperna är 3-4 gånger högre i vissa arbetaryrken än i de stora tjänstemannagrupperna. De regionala skillnaderna i förtidspensioneringen är betydande, vilket anses avspegla bl. a. tillgången på arbete i olika delar av landet. Som utestängda betraktar vi de arbetslösa eller nytillträdande som inte befinns hålla måttet för lediga arbeten. Utestängning blir det andra ledet i utslagningsprocessen. Till de utestängda bör inte enbart räknas de som är registrerade som arbetslösa. Hit bör också räknas de s. k. latent arbetssökande, dvs. de som hade velat och kunnat arbeta men inte var anmälda som arbetssökande. uppgick de till i genomsnitt ca 60 000 personer. Många andra har inrättat sitt liv utifrån förutsättningen att de inte kommer att få något arbete. De räknas då inte ens som latent arbetssökande även om många av dem egentligen hade velat ha ett arbete. Vi vet att en stor del av de kvinnor som arbetar i eget hushåll skulle vilja ha ett förvärvsarbete om det fanns något arbete att tillgå och om barnomsorgen och resorna till arbetet kunde gå att lösa på ett bra sätt. En förtidspensionering föregås i regel av långa sjukskrivningsperioder. Det är därför oroande när framlagda rapporter om sjukfrånvaron visar att ökningen av sjukfrånvaron till största delen beror på en ökning av de långa sjukskrivningarna. Även upprepade korta sjukskrivningar kan vara en varningssignal om förestående utslagning. Vidare gäller att sambanden mellan arbetsmiljö och sjukfrånvaro är mycket tydliga. Allt detta talar för en skärpt uppmärksamhet på sjuktalens utveckling i syfte att möjliggöra en tidig uppfångning av förhållanden som i sin yttersta konsekvens leder till utslagning. Majoriteten förtidspensionärer har starkt försämrad hälsa. De har slitits ner av ett hårt arbetsliv och har kämpat länge för att kunna hålla sig kvar i arbetet. De har i regel undersökts av läkare och utretts grundligt av . Dessa faktiska förhållanden styrker vårt behov av ett system med förtidspension. Varje onyanserad plädering för minskad förtidspensionering måste därför avvisas. Människor har rätt till och behöver den trygghet som förtidspensionering ger. Förtidspensioneringen skall ses som ett välfärdssystem som erbjuder ekonomisk trygghet när arbetsförmågan uttömts. Pensionering av yngre och medelålders personer blir i ett betydande antal fall ett uttryck dels för att människor far illa i arbetslivet, dels för vår bristande förmåga att organisera arbetsliv och produktion så att allas arbetsförmåga kan tas till vara. Redan denna redogörelse torde ha gjort klart att det krävs åtgärder över vida fält för att bryta de mekanismer som slutar i utslagning och utestängning. Medvetenheten om människors fysiska och psykosociala förutsättningar måste ökas. Likaså insikten om könsrollernas betydelse inom arbetslivet. Ingreppen måste börja i produktionsprocessens uppbyggnad, gå vidare över förbättringar av den samlade arbetsmiljön i fysisk och psykosocial bemärkelse, inbegripa en mera solidarisk personalpolitik i det enskilda företaget samt slutligen kompletteras med mera direkta arbetsmarknadspolitiska åtgärder i syfte att stödja de arbetssökande på vägen in i arbetslivet. Det samlade målet för alla dessa ansträngningar skall vara att bereda allt fler arbete i produktionen som allt färre skall hänvisas till pensionering eller särlösningar i form av skyddad sysselsättning utanför det reguljära produktionslivet. Det är viktigt att målet för arbetshandikappades rehabilitering inte sätts för högt. I många fall upplevs t. ex. arbete på halvtid i kombination med halv förtidspension som en bra lösning för den som tidigt förlorat delar av sin arbetsförmåga. Den produktionsansträngning som ligger framför det svenska folkhushållet är betydande. En ensidig jakt på maximal volymtillväxt kan dock inte tillåtas eftersom detta lätt skulle kunna driva fram tekniktillämpningar och produktionsprocesser som formas utan hänsynstagande till de arbetande, deras behov och förutsättningar. Detta skulle snart nog visa sig vara en oacceptabel utveckling. Människor skulle slitas ner. Allt fler skulle svikta och slås ut. Kortsiktiga företagsekonomiska vinster skulle visa sig leda till en samhällsekonomiskt ohållbar situation där allt färre pressades allt hårdare i arbetslivet medan allt flera gjordes beroende av de sysselsattas ansträngningar. Detta får inte ske. första hälft inleddes arbetet med arbetslivets demokratisering. Med de borgerliga regeringarna avstannade detta arbete och har delvis vänts i sin motsats. Den bästa garantin för att morgondagens produktionsteknik och produktionsprocesser utformas med utgångspunkt i människors behov och förutsättningar består i att ge de arbetande ett reellt inflytande över de beslut som föregår utveckling, introduktion och tillämpning av ny teknik i företagen. Skall den produktionsansträngning som nu förestår kunna genomföras med utgångspunkt i människornas krav och förutsättningar bör därför arbetet för arbetslivets demokratisering omgående återupptas. Men samhällets ansvar för att styra utvecklingen rätt måste sträcka sig längre. Sådana teknologiska förutsättningar måste skapas att de krav på produktionsprocessens utformning som de arbetande kommer att ställa också kan tillgodoses. Detta bör kunna ske längs flera vägar. o Utveckling av system för finansiellt stöd till enskilda företag eller branschorganisationer för forskning om och utveckling av produktionsteknik som formats efter de arbetandes förutsättningar och som ökar möjligheterna för alla att, oavsett kön, delta i produktionen, o Inrättande av sammanhållna enheter för forskning och utveckling av sådan produktions- och processteknik, o Offentliga utvecklingsbolag för introduktion och marknadsföring av produktionsteknik som utvecklats med allmänna medel. Parallellt med reformeringen av arbetsrätten utvecklades under 1970talets första hälft arbetsmiljölagstiftningen. genomfördes särskilda finansiella satsningar för att förbättra arbetsmiljön. Vi finner det vara av största betydelse för strävandena att minska förslitning och skador samt att öka möjligheterna till deltagande i arbetslivet att de intentioner som låg till grund för dessa reformer förverkligas. I särskild partimotion framlägger socialdemokraterna förslag med detta syfte. Personalpolitikens utformning i företagen har i allt väsentligt varit en angelägenhet för arbetsgivaren. Den har formats med utgångspunkt i företagens hållning till frågor som rör teknik och ekonomi. Därmed har personalpolitikens slutliga innehåll ibland blivit en spegling av den människosyn som uppstår i förlängningen av ett rent marknadsekonomiskt synsätt. Denna kan i vissa fall avvika från den människosyn som präglar de demokratiska och humanitära strävandena i det samhälle där företagen verkar. Det kan gälla synen på det rimliga i att anställa både kvinnor och män, att satsa på utbildning för dem som har kort utbildning, att underlätta för människor med handikapp att få meningsfullt arbete osv. En första viktig uppgift blir därför att bryta den slentrian som alltför ofta får styra personalpolitiken i företag och förvaltningar. bereds de anställda och samhället möjlighet att delta i personalpolitiken genom anpassningsgrupper, MBL-förhandlingar, skyddskommittéer och i viss mån genom styrelserepresentation. I vissa företag har man dessutom personalkommittéer, jämställdhetskommittéer eller andra grupper som arbetar med personalfrågorna. MBL ger också facket möjligheter till överläggningar om personalplaneringen och personalpolitiken. Vidare har de medbestämmandeavtal som ingåtts tagit upp personalpolitiken som ett väsentligt område för medbestämmande. är dock det fackliga inflytandet på personalpolitiken begränsat. I de fall de fackliga organisationerna bereds tillfälle medverka sker detta ofta på ett allför sent stadium. Tecken finns dessutom på att tidigare reformer nu återtas. Vi har tidigare bl. pekat på konsekvenserna av den uppluckring av det lagfästa anställningsskyddet som de borgerliga nu genomdriver. En återgång till tidigare förhållanden kan inte accepteras av arbetarrörelsen. Tvärtom bör nya vägar utvecklas för att ge de anställda möjligheter att med ett reellt inflytande delta i arbetet för en bra personalplanering. För socialdemokratin är det naturligt att genom samhälleliga insatser stödja denna utveckling mot en solidarisk personalpolitik under ökat deltagande av de anställda. Detta kan ske längs många vägar. Vi vill här ge några exempel. o Vi har vid upprepade tillfällen understrukit behovet av fortsatt utveckling av medbestämmandet i arbetslivet. Sedan reformarbetet i dessa stycken nu i allt väsentligt avstannat blir det en första viktig uppgift att noga kartlägga effekterna av gällande lagstiftning ute i arbetslivet, identifiera den gällande lagens svagheter och med uppställda mål för ögonen genomföra de förstärkningar av de arbetandes lagfästa rättigheter som visar sig nödvändiga. Behovet av en utvecklad lagstiftning förstärks till följd av de svårigheter som tornats upp i förhandlingarna om ett medbestämmandeavtal på den privata arbetsmarknaden. I särskild motion utvecklar vi vår syn på fortsatta reformer på arbetsrättens område. o På samma sätt bör verksamheten med anpassningsgrupper i företagen stärkas. Gruppernas resurser bör utvecklas och förenas med eget ekonomiskt ansvar, o Utredningen av ett system med utbildningsfonder i företagen bör slutföras. Ursprungligen underbyggdes kravet på utbildningsfonder med behovet av ytterligare stabiliseringspolitiska instrument. Genom att använda fondmedlen för personalutbildning skulle aktiviteten i företagen kunna utjämnas mellan hög- och lågkonjunktur. Behovet av utbildningsfonder understryks av den aktuella utvecklingen på arbetsmarknaden. Genom en ökning av permitteringarna övervältrar företagen betydande delar av sin personalkostnad på de erkända arbetslöshetskassorna och därmed ytterst på staten, som genom statsbidrag finansierar den helt övervägande delen av kassornas verksamhet. Arbetslöshetsförsäkringens syfte har aldrig varit att på detta sätt bidra till en konjunkturstabilisering av företagens produktionskostnader. Nuvarande utveckling måste därför Ett system med utbildningsfonder erbjuder därvid särskilda möjligheter. Vad vi tidigare anfört om solidarisk personalpolitik ger ytterligare motiv för att introducera ett system med utbildningsfonder. anges därmed nya uppgifter för systemet. Det skall sålunda kunna tas i anspråk för att dels stärka redan anställdas ställning i företagen genom fördjupad yrkesutbildning eller utbildning för nya arbetsuppgifter, dels underlätta nyrekryterades introduktion och anpassning i arbetet. Denna väg kan utbildningsfonderna medverka till att stärka den enskildes personliga utveckling och öka delaktigheten, ansvaret och engagemanget i produktionen. o Gällande främjandelagstiftning för nyanställning resp. trygghet i anställningen bör vidareutvecklas dels genomfortlöpande förtydliganden av arbetsgivarnas ansvar för tillvaratagande av allas arbetsförmåga, dels ökade resurser för koncentrerade förmedlingsinsatser på lokal och regional nivå. Det är i bl. a. detta syfte vi ovan föreslagit kraftigt utökade personalresurser inom AMV. o Nya former för samhälleligt engagemang bör utvecklas. Möjligheterna bör vidgas att genom regelrätta kontrakt mellan företag och samhälle anpassa statens bidrag till vad som krävs i det enskilda fallet för att handikappade skall få anställning, o Ökningen av det totala antalet förtidspensionärer skall väsentligt ses som ett mått på den enskildes faktiska behov av ett utbyggt pensionssystem. I den del pensioneringen av yngre och medelålders personer återspeglar en situation med utslagning och utestängning från arbetsmarknaden måste denna förändras. I syfte att förverkliga detta mål bör riktlinjerna för den solidariska personalpolitiken som vi här angivit kompletteras med ändringar i gällande regler för förtidspension. Yngre och medelålders personer bör i stället för förtidspension/sjukbidrag garanteras särskild rehabiliteringslön. Från trygghetssynpunkt är de båda stödformerna likvärdiga. Men man skulle genom ett sådant system få bättre garantier för att kraftfulla rehabiliteringsinsatser kommer till stånd. Man skulle vinna ytterligare tid för sådana insatser liksom den psykologiska fördelen av lön i stället för sjukbidrag eller pension. Rehabiliteringslönen skulle utgöra den enskildes grundtrygghet vederbörande, med stöd av intensifierade uppföljnings- och rehabiliteringsinsatser från sociala och sjukvårdande myndigheter och från arbetsmarknadsmyndigheterna, söker sig fram till en fast anknytning till arbetsmarknaden. Stiftelsen S a m h ä 11 s f ö r e t a g Genom riksdagsbeslut bestämdes driftbidraget till fr. o. m. av de totala lönekostnaderna. Ursprungligen hade detta tal fastställts till för /82. Från socialdemokratiskt håll framhöll vi att man inom stiftelsen arbetade för att stärka företagets driftresultat och att uppmuntrande resultat uppnåtts. Vi ansåg det inte uteslutet att det uppställda nya målet skulle kunna uppnås. Vi underströk dock att detta mål måste underordnas verksamhetens yttersta syfte: att värna om de arbetshandikappades rätt till arbete. Med skrivelse till regeringen har stiftelsen hos regeringen begärt att riksdagsbeslutet om skall omprövas och att bidraget skall återställas till det ursprungliga talet på . Stiftelsen har funnit att företaget ej kan bära en neddragning av driftbidraget under löpande budgetår utan att anställningstryggheten för de sysselsatta äventyras. Mot denna bakgrund och med hänvisning till det klara ställningstagandet i föreslår socialdemokraterna att ytterligare 20 milj. kr. nu anvisas som driftbidrag till . Medlen bör ställas till stiftelsens förfogande genom anslag på tilläggsbudget II till statsbudgeten för /82. För verksamheten under /83 har stiftelsen äskat ett driftbidrag motsvarande av lönesumman. Trots stiftelsens framställning om förhöjt driftbidrag /82 vidhåller regeringen i budgetpropositionen sitt förslag om driftbidrag /83 motsvarande av lönekostnaderna. Socialdemokraterna finner att stiftelsens äskande grundats på planer för en ambitiös förstärkning av rörelseresultatet. Vi anser det osannolikt att regeringens mål skall kunna uppnås, särskilt som detta synes grunda sig mindre på tillförlitligt planeringsunderlag och mera vara uttryck för en allmän budgetpolitisk hållning. Mot bakgrund härav föreslår socialdemokraterna att för /83 utöver regeringens förslag beviljas ett driftbidrag på 41 milj. kr., vilket motsvarar det extra medelsbehovet vid ett bidrag på av lönesumman. Enligt regeringens förslag bör vissa omdisponeringar av platser inom företaget få ske till vissa län med otillräckligt antal platser. Med anledning härav vill vi framhålla att detta bör ske som en tillfällig lösning. Län som i tidigare skeden väl byggt ut verksamheten bör inte varaktigt förlora fördelarna härav till följd av otillräcklig platsutbyggnad i andra delar av landet. I budgetpropositionen har anslaget till den yrkesinriktade rehabiliteringen skurits ned . Enligt AMV:s bedömningar kommer detta att gå ut över svårt handikappade. Särskilt kommer arbetssökande med psykiska och socialmedicinska handikapp att drabbas. Socialdemokraterna finner regeringsförslaget oförenligt med arbetarrörelsens strävan till en solidarisk arbetsmarknadspolitik. Vi föreslår därför att verksamheten utöver regeringens förslag tillförs 4 milj. kr. Dessa medel eliminerar effekterna av regeringens nedskärningar på personalsidan och motsvarar kostnaderna för 40 tjänster vid arbetsmarknadsinstituten. Regeringen beräknar enligt budgetpropositionen inte längre medel för näringshjälp åt handikappade. Detta trots att stödformen kvarstår och tillämpas enligt regler fastlagda av . Regeringens förslag anges öppet som ens. Socialdemokraterna finner näringshjälpen vara av så stort värde för vissa handikappades utkomstmöjligheter att vi avvisar regeringens förslag. Sålunda bör även fortsättningsvis medel upptas på statsbudgeten. För /83 bör för ändamålet uppföras ett belopp på 13,5 milj. kr. AMS har i sin anslagsframställning föreslagit att när en arbetsplats måste anpassas i förväg för att kunna ta emot arbetshandikappade, skall bidrag kunna utgå utan att det knyts till viss person. Det skall beräknas mot ett förväntat rekryteringsbehov av handikappade . AMS föreslår vidare att bidrag till arbetsbiträde bör få kombineras med lönebidrag, oavsett den handikappades ålder i de fall den sökande är så handikappad att en anställning annars är utesluten. Slutligen har AMS förordat att en arbetsgivare som anställer flera svårt handikappade personer bör kunna få full kostnadstäckning för att anställa socialkurativ personal som arbetsbiträde. I samtliga fall avvisar regeringen förslagen. Socialdemokraterna finner å sin sida att förslagen är väl ägnade att öka möjligheterna för de svårast handikappade att få arbete. Eftersom detta är en av de allra hårdast drabbade grupperna i dagens svåra arbetsmarknadssituation föreslår vi att beslutar medge rätt till bidrag för kollektiva anordningar på arbetsplatsen, rätt att i vissa fall kombinera bidrag till arbetsbiträde och lönebidrag samt rätt till bidrag för socialkurativa insatser i vissa fall. Kostnaderna för våra förslag torde väl rymmas inom den vidgade finansiella ram som skapats sedan vi, i motsats till regeringen, anvisat medel för verksamheten med näringshjälp. Bidrag och lån till motorfordon Nuvarande regler för bidrag och lån till motorfordon fastställdes . Den snabba kostnadsstegringen har kraftigt urholkat bidragens värde. Antalet ansökningar om bidrag och lån har inte utvecklats i förväntad omfattning. Detta har uppfattats som att stödet inte förslår till köp av bil. Följden blir att stödansökningar aldrig blir aktuella. Med tanke på den avgörande betydelse som tillgången till egen bil kan ha för handikappades möjligheter att få och behålla ett arbete är det nu att stödbeloppen uppräknas. Socialdemokraterna föreslår, i enlighet med AMS, att högsta utgående bidrag höjs från . Övre inkomstgränsen för reducerat bidrag bör fastställas till . Kostnaderna för en uppräkning av stödbeloppen och inkomstgränserna torde väl rymmas inom ramen för anvisade medel. Regeringen föreslår att en ny ram införs fr. o. m. /83 för högsta tillåtna antal platser för anställda med lönebidrag hos arbetsgivare som får särskilt hög täckning för sina lönekostnader. Denna åtgärd slår direkt mot möjligheterna att utvidga verksamheten med lönebidrag vid de allmännyttiga organisationerna.