mot · G502406 · 1982-01-20 00:00:00 — Kamratkontakter, massmedia och det kommersiella utbudet har fått ersätta vuxenkontakterna. Denna utveckling har också starkt påverkat skolan. Barnens och föräldrarnas problem i hemmet och ger tydliga utslag i arbetssituationen vid skolstarten. Kraven på skolans sociala roll har därmed ökat utan att lärarna getts tillräcklig beredskap, t. ex. genom lärarutbildnings- och fortbildningsinsatser, att möta den nya situationen. Skolans möjligheter att möta barnens behov av särskilt stöd vid skolstarten har också minskat genom att regeringen kraftigt skurit ned resurserna till skolan. När skolans resurser totalt sett minskar finns också stora risker att det förebyggande arbetet på de tidigare stadierna får stå tillbaka. SÖ:s utvärdering av kommunernas fördelning av förstärkningsresursen bekräftar att de första årskursernas andel av de samlade resurserna sjunkit . Utvärderingen visar också att i en oroande stor del av kommunerna sker över huvud taget ingen egentlig behovsstyrning av resurserna. Nedskärningen av basresurser på mellanstadiet har i vissa kommuner fått till konsekvens att förstärkningsresurser använts till att bibehålla klassorganisationen på bekostnad av resurserna till lågstadiet och till elever med särskilda behov. Detta har sammantaget bidragit till att problemen i samband med skolstarten har ökat . De problem på högstadiet som stått i centrum för de senaste årens skoldebatt grundläggs redan på lågstadiet. Om barnen möter stora svårigheter redan vid skolstarten finns det en påtaglig risk för att det leder till svåra konsekvenser för elevens hela framtida utveckling. Barnets erfarenheter av själva skolstarten och dess arbetssituation under det första skolåret avgör i stor utsträckning den fortsatta skolframgången. En negativ upplevelse av det första skolåret kan mycket väl leda till en sådan olust inför skolan att eleven aldrig tillgodogör sig undervisningen på det sätt som skulle varit möjligt med hänsyn till hans förutsättningar. Den som t. ex. inte lyckas med läs- och skrivinlärningen kommer att få följ dsvårigheter i andra ämnen. Det är därför nödvändigt att samhället ägnar ökad uppmärksamhet åt problemen i samband med skolstarten. Mot denna bakgrund anser vi att det nu krävs en rad insatser som gemensamt kan bilda ett samlat förslag till åtgärder för att underlätta barnens skolstart. Det gäller åtgärder på både kort och lång sikt som berör såväl förskolans som lågstadiets verksamhet. De förändringar som behöver vidtas är enligt vår uppfattning följande: Förskolan behöver få en mer planerad och tydligt målinriktad verksamhet. Dessutom måste behovet av gruppinriktat arbetssätt betonas Detta får dock inte betyda att förskolans helhetssyn på barnens utveckling och dess sociala målsättning förändras. (Vi har tidigare behandlat detta under avsnitt 2.) Särskilt för de äldre barnen i förskolan bör också ingå förberedelser inför skolstarten. Detta kräver förändringar av innehållet i förskolan, vilket utvecklas i det följande. Särskilt pedagogiska och organisatoriska åtgärder behöver vidtas för att åstadkomma en mjuk övergång mellan förskola och lågstadiet. Lågstadiets arbetssätt behöver förändras så att förskole- och lågstadiepedagogiken närmar sig varandra. Vidareutbildnings- och fortbildningsinsatserna för förskolans och lågstadiets personal intensifieras. Vid skolstarten behöver barnen mer vuxenstöd. Ökade resurser måste därför sättas in för att underlätta barnens skolstart. Det gäller att utnyttja de behovsorienterade resurserna så att de i högre grad tillfaller lågstadiet, men därtill krävs ett särskilt tillskott av personella resurser för att snabbt bemästra skolstartsproblemen. Vi kommer i det följande att belysa dessa förslag närmare. 3.2 Åtgärder inom förskolan Som ett viktigt led i att minska problemen i samband med skolstarten måste ingå att göra övergången mellan förskola och skola så mjuk som möjligt. Praktiskt taget alla sexåringar deltar i någon form av förskoleverksamhet, och en växande grupp av förskolebarnen finns i daghem. Förskolan ger alltså goda möjligheter att på många sätt förbereda barnen för skolstarten. Som exempel på sådana förberedelser kan nämnas att träna barnen i att ta emot information och instruktioner i en stor grupp, att barnen skall känna till en del om sin egen ornvärld och om naturen och att de skall ha fått vissa kunskaper om trafiken. Av särskilt intresse är vidare de möjligheter som finns att utveckla barnens språkförmåga. Vissa barn lär sig att läsa, skriva och räkna, men många barn börjar skolan med dåligt utvecklade språkfärdigheter. Det är därför viktigt att man använder den resurs som förskolan utgör också i detta avseende. Språkets avgörande betydelse för barnens personlighetsutveckling och inlärning gör det nödvändigt att man arbetar med deras språkutveckling och begreppsbildning. Språkträningen måste ges ökad uppmärksamhet inom barnomsorgen. Särskilt viktigt är att alla sexåringar ges en systematisk språkträning. Om man på detta sätt inriktar verksamheten i förskolan mot skolstarten bör många av de problem som finns kunna undvikas. 3.3 Övergången frän förskola till lågstadiet Det finns en uttalad viljeinriktning såväl centralt som ute i kommunerna att åstadkomma en närmare samverkan mellan förskola och lågstadium. Både barnstugeutredningen och utredningen om skolans inre arbete () betonade betydelsen av denna samverkan. och har också bedrivit ett antal forsknings- och utvecklingsarbeten rörande samverkan. En statlig utredning arbetar med samverkansfrågorna mellan förskola och skola. I praktiskt taget alla kommuner pågår även någon form av samverkansprojekt. I flertalet kommuner finns uppbyggt lokala samverkans- och samarbetsgrupper mellan förskola och lågstadium. Formerna för en ökad samverkan är dock fortfarande oklara. Skillnaden i måltolkning, värderingar och utbildningstraditioner försvårar också en ökad samverkan. Det är därför nödvändigt att ytterligare förstärka de centrala insatserna för att underlätta en ökad samverkan. och bör regelbundet sammanställa exempel och erfarenheter i frågor som rör samverkan mellan förskola och lågstadium. Information och rapporter av detta slag efterfrågas i många kommuner och kan aktivt bidra till att stimulera en mer organiserad och planlagd samverkan. bör det vara möjligt att organisera övergången så att förskolepersonalen och lågstadielärarna samarbetar. Pedagogik, innehåll och mål för förskolan resp. lågstadiet kan då i den praktiska och vardagliga verksamheten närma sig varandra. Detta kräver förändringar av fortbildningen och grundutbildningens innehåll. Också en lokalmässig samordning skulle kunna underlätta en ökad samverkan. Därigenom skulle en reell växelverkan kunna uppnås mellan förskola och skola. Det lokala utvecklingsarbete som pågår strävar också i denna riktning. Ett generellt genomförande av en organisation enligt vad vi här anfört kräver omfattande förändringar som vi i avvaktan på bl. a. pågående utredningsarbete inte f. n. kan gå in på. Vissa omedelbara åtgärder som kan ge påtagliga förbättringar i det korta perspektivet bör dock enligt vår mening vidtas. Det krävs särskilda praktiska och organisatoriska åtgärder för att åstadkomma en mjuk övergång mellan förskola lågstadium. I många kommuner finns det redan bra exempel som kan tjäna som vägledning. Som exempel på dessa åtgärder kan nämnas: inför skolstarten bör skolpersonalen - lärare, elewårdspersonal - besöka förskolorna för att skapa en första kontakt med barnen, varje barn skall oavsett var i kommunen de har sin förskolevistelse få besök från skolan, alla barn skall besöka skolan och vara med om skolmåltider, delta i någon lektion i klassrummet, träffa skolsköterskan och lära sig hitta de viktiga lokalerna i skolan. Barnen söker ofta svar på enkla konkreta problem (t. ex. var finns toaletterna?, smakar skolmaten bra? ), sådana som vuxna i förväg har svårt att inse betydelsen av. Även de äldre barnen inom skolan bör ta ansvar för viss introduktion av nybörjarna. Förskolepersonalen bör ges tillfälle att arbeta jämsides med lärarna under barnets första tid i skolan. Varje barn bör vid skolstarten ha fått besök av sin förskolepersonal. Förskolepersonalen bör också delta i skolans konferenser för att kunna följa upp resp. barns skolstart. Under både höst- och vårtermin bör förskole- och lågstadiets personal regelbundet träffas och utbyta synpunkter. Föräldrarnas medverkan vid barnets första tid i skolan är också av stor betydelse. Det ökar barnets trygghet och underlättar att dess två världar hem och skola - förs närmare varandra. Om verksamheten inför barnens skolstart organiseras på detta sätt - vilket också sker i vissa kommuner - behöver inte övergången bli den tvära och plötsliga förändring som många barn upplever. Det finns ytterligare en anknytningspunkt mellan barnomsorgen och skolan som bör uppmärksammas, nämligen fritidshemmen. Eftersom har uttalat sig för en utredning om formerna för denna verksamhet tar vi inte upp denna fråga i detta sammanhang. 3.4 Vidareutbildning och fortbildning Innehållet i grundutbildning och fortbildning för personalen har stor betydelse för att åstadkomma en mjukare övergång. Personalutbildningarna bör ge ökade kunskaper om resp. verksamhets mål, innehåll och arbetssätt. Utbildningen bör även i större utsträckning behandla och förmedla idéer och erfarenheter från utvecklingsarbete kring samverkan och övergång mellan förskola och lågstadium. Vi har tidigare påtalat behovet av att barnens språkträning påbörjas redan i förskolan. Detta kräver också förändring av personalutbildningen. Att förskolans personal bör ges ökade kunskaper i att stimulera barnen att utveckla sin språk- och talförmåga är av avgörande betydelse för att underlätta barnens läs- och skrivinlärning i lågstadiet. De övriga förändringarna av förskolans innehåll som vi tidigare redovisat måste givetvis också påverka utbildningen. Det är också angeläget att viss del av fortbildningsinsatserna sker gemensamt mellan personalen inom förskolan och lågstadiet. Fortbildning av förskolepersonalen åvilar i första hand kommunerna. Vi anser det angeläget att statsmakterna aktivt stimulerar kommunerna att i ökad utsträckning anordna gemensam fortbildning för personalen. Vi föreslår därför att - förutom nuvarande reguljära statsbidrag - extra medel anslås för anordnande av gemensamma fortbildningsinsatser. Fortbildningen skall syfta till att underlätta övergången från förskola till skola och förbättra kunskaperna om förskola och lågstadium. Diskussionerna under fortbildningen bör kunna ligga till grund för utveckling och revidering av lokala planer och program för hur en mjukare övergång bör organiseras. föräldrarnas roll och delaktighet vid övergången bör uppmärksammas. Det är också av stor vikt att kunskaperna om barn med särskilda behov ges en framträdande roll i fortbildningen. Dessa fortbildningsmedel bör ej bindas vid någon centralt utarbetad fortbildningsplan. I stället är det en fördel om olika modeller och former utarbetas lokalt som sedan kan få praktisk betydelse för det fortsatta reformarbetet i vad gäller övergången förskola-lågstadium. Enligt vår mening bör för nästa budgetår 5 milj. kr. anvisas till gemensamma fortbildningsinsatser för personalen inom förskola och lågstadium. Medlen bör anvisas under ett särskilt anslag och fördelas gemensamt av och . Dessa myndigheter bör också få till uppgift att utarbeta ett särskilt material som underlag och stöd till denna fortbildning samt att följa och utvärdera verksamheten. Resultatet bör sedan löpande delges kommunerna och de olika personalgrupperna i syfte att stimulera en successiv utveckling av verksamheten. UHÄ har i sin anslagsframställning i likhet med föregående år föreslagit en särskild vidareutbildning av förskollärare till lågstadielärare på tre orter, i , och . Regeringen har dock inte varit beredd att biträda detta förslag. Enligt vår uppfattning kan denna vidareutbildning få en viktig principiell betydelse för att överbrygga skillnaderna mellan förskola och grundskola. I vissa regioner finns ett överskott av förskollärare som det finns brist på lågstadielärare. Flera skäl talar således för en ökad satsning på vidareutbildning av förskollärare. Vi föreslår därför att i enlighet med UHÄ:s förslag 1,5 milj. kr. anslås för vidareutbildning av förskollärare till lågstadielärare. Medlen tas upp under anslaget Utbildning för undervisningsyrken. 3.5 Åtgärder inom lågstadiet På motsvarande sätt som vi tidigare beskrivit när det gäller förändringar i förskolans verksamhet bör också arbetet i lågstadiet ges en sådan utformning att arbetssätt och innehåll i de båda skolformerna närmar sig varandra. Särskilt viktigt är att den helhetssyn på barns situation som vi tidigare förordat i fråga om förskolans verksamhet också måste prägla skolans arbetssätt. Den täta kontakt mellan personal och föräldrar som vanligtvis finns i förskolan försämras oftast när barnet börjar lågstadiet. Föräldrarnas delaktighet i verksamheten är också ett område där lågstadiets verksamhet behöver utvecklas. Målet bör vara att åstadkomma en samsyn mellan förskola och lågstadium så att barnen upplever övergången mellan förskola och lågstadium som en naturlig utveckling. Detta gemensamma synsätt kräver att arbetssättet i lågstadiet utgår mer än f. n. från barns erfarenheter och olika mognadsnivå. En sådan förändring, av arbetssättet ställer också andra krav på lågstadielärarutbildningen. Konfliktlösningar, kunskaper om barns utveckling, massmedia och kulturpåverkan är några områden som bör ges en mer framträdande roll i lågstadielärarnas utbildning. Denna inriktning av lågstadiets arbetssätt vi här beskrivit framhålls i nya läroplan (Lgr80). Många lågstadielärare arbetar också efter dessa inriktningar. Det bör dock betonas att det fortfarande råder stora skillnader i arbetsförhållandena mellan skola och förskola. T. ex. är personaltätheten avsevärt högre i förskolan vilket gör att personalen har större möjligheter att arbeta i nära samarbete med varje barn. En naturlig samverkan mellan förskola och skola är det snabbaste sättet att öka kännedomen om resp. verksamheters arbetsformer hos de olika personalgrupperna. Vi föreslår i det följande särskilda resurser för sådan samverkan. Förbättringar av grund-, vidare- och fortbildningsinsatser kan endast i begränsad omfattning och främst förbättra arbetssituationen vid skolstarten. Det är därför nödvändigt att komplettera dessa insatser med åtgärder som kan underlätta för skolan att bearbeta de problem som vi tidigare beskrivit kring skolstarten. Det behövs därför direkta resursförstärkningar för lågstadiet. I första hand måste skolstartens särskilda behov uppmärksammas i större utsträckning än vid kommunernas fördelning av förstärkningsresursen. Förutom detta anser vi att det också behövs ett särskilt tillskott av mer temporär utformning som kan bidra till att lösa de mest akuta problemen i de kommuner och rektorsområden som har störst behov. I har tillbaka anställts förskollärare på samtliga lågstadieskolor. Förskolläraren har haft till uppgift att tillsammans med lågstadieläraren ge eleverna ökat stöd och hjälp vid skolstarten. Härigenom haren närmare samverkan kunnat utvecklas mellan förskola och lågstadium. Verksamheten har uppvisat ett mycket gott resultat. Vi anser att det finns anledning att genom centrala insatser bl. a. möjliggöra en spridning av denna verksamhet. Vi föreslår därför att anslaget Särskilda åtgärder på skolområdet för detta ändamål ökas med 30 milj. kr. Detta anslag fördelas av länsskolnämnderna och skall utgå efter behov. Därigenom kan bidraget styras till de skolor och klasser som har störst behov av stöd och som är beredda att pröva samverkan mellan lågstadiet och förskolan. Dessa medel bör ses som en specialdestinerad resurs inom anslaget och endast avse förstärkningar till lågstadiet och främst verksamheten i årskurs 1. Mot bakgrund av att anslaget bör styras till de kommuner som har störst svårigheter bör anslagets storlek kunna bidra till påtagliga förbättringar av arbetssituationen vid skolstarten i de områden där oron är störst. Resursökningen motsvarar ytterligare 300 heltidstjänster. Barnens kulturella villkor formas till stor del av den ekonomiska och sociala situationen de lever i. Den fysiska uppväxtmiljön bestämmer också i långa stycken deras möjligheter till kontakt och gemenskap med andra människor och till att själva aktivt kunna utforska omvärlden. Samspelet mellan kulturpolitiken och andra politiska områden ströks också under i beslut om den nya kulturpolitiken (KrU 1974:15). De särskilda åtgärder som föreslås på kulturområdet får inte vara ett sätt att söka skyla över andra betydande brister i människors livssituation. I den socialdemokratiska partimotionen 1980/81:1251 underströks att kulturverksamheten för barn och ungdomar är eftersatt. Resurserna är otillräckliga, och barnkulturens betydelse har inte heller beaktats tillräckligt inom kulturområdets institutioner och organisationer. I motionen föreslogs omfattande satsningar av barnkultur inom litteratur, musik och teater. Vidare underströks behovet av ökade medel för barn- och ungdomsorganisationernas kulturella verksamhet. Även förslag om förstärkningar av museioch utställningsverksamhet som riktas till barn och ungdom behandlades. Krav ställdes på att kulturinstitutioner med statligt stöd skall presentera en utvecklingsplan för hur verksamhet som riktar sig till barnen skall kunna förstärkas. Sammantaget föreslogs ett resurstillskott på 27 milj. kr. för att förstärka kulturinsatserna för barn och ungdom. Under riksdagsbehandlingen (KrU 1980/81:26) avslogs samtliga våra förslag av den borgerliga riksdagsmajoriteten. Inte heller i årets budgetproposition har föredraganden ansett att barnkulturen bör ges någon framträdande roll. Tvärtom är det fråga om kraftiga nedskärningar på vissa anslag, vilket ytterligare kommer att begränsa möjligheterna till satsningar på barnkulturen. Föredraganden har inte på någon punkt i budgetpropositionen ens berört förslag till ökade insatser inom barnkulturområdet trots att förstärkningar inom detta område särskilt framhållits av flera institutioner och organisationer i deras anslagsframställningar. Årets budgetproposition understryker ytterligare att regeringsförslaget om barnkultur var en engångsföreteelse som inte gett några fortsatta effekter i vad gäller regeringens vilja att öka barnens möjligheter att få tillgång till utvecklande kulturaktiviteter. Vi anser i motsats till regeringen att kulturinsatser för barnen måste prioriteras. Vi återkommer därför i det följande till förslag som syftar till att stärka och vidareutveckla samhällets stöd till barnkultur. Vi gör detta mot bakgrund av kulturens avgörande betydelse för barns möjligheter till en innehållsrik och stimulerande uppväxtmiljö. 4.2 Det kommersiella kulturutbudet En mycket allvarlig och djupt oroande tendens i vårt samhälle är den tilltagande kommersialiseringen av barns fritid. Barnen utsätts särskilt hårt för det starka kommersiella utbud som profiterar på deras behov av gemenskap, aktivitet och känslor som det motverkar barns kreativitet, fantasi och egna skapande kulturaktiviteter. Det kommersiella kulturutbudet kännetecknas ofta av värderingar och budskap som står i direkt motsatt ställning till de mål för kultur-, skola- och förskoleverksamheter som samhället fastställt. Detta kulturutbud är oftast torftigt, ensidigt och i många fall direkt skadligt för barnen. Samhällsutvecklingen präglas också av ett allt större informationsflöde. Undersökningar om barns TV-tittande visar att skolbarn ser på TV . Barn i åldern ägnar /dag åt tekniska ljudoch bildmedier. av skolbarnen läser regelbundet serietidningar och vart tredje förskolebarn tittar i serietidningar. Barnen tar till sig budskapet utan att få tillräcklig hjälp att granska och bearbeta dess innehåll. Föräldrarnas, skolans och förskolans möjligheter att påverka vilka värderingar barnen får del av har därigenom minskat som de normer som det kommersiella kulturutbudet förmedlat ökat sin påverkan på barnen. Videoteknikens explosionsartade utbredning har ytterligare förstärkt denna utveckling. För att möta den utveckling som här beskrivits krävs en rad åtgärder. Samhället måste bl. a. genom förskola och skola ge barnen redskap att hantera, analysera och kritiskt granska det ökade informationsflödet. Även barn- och ungdomsorganisationerna har här en viktig uppgift. Mot denna bakgrund aktualiseras också ytterligare behovet av att åstadkomma en bred satsning på god barnkultur. 4.3 Ökad satsning på barnkultur Vi föreslår i det följande ett sammanlagt resurstillskott om 20 milj. kr. för insatser som kan utveckla barnkulturen. Detta visar på vår uttryckliga vilja att trots ett mycket bekymmersamt budgetläge fortsätta satsningen på kulturområdet. Våra förslag kommer att i väsentlig grad öka arbetstillfällena för de konstnärligt verksamma. Vi har valt att samla dessa nya resurser till ett särskilt anslag inom . Avsikten är att de nya resurser vi föreslår skall gå till verksamheter med och för barn. Tillskottet ur resursen skall således inte utnyttjas för att kompensera minskade resurser till administration av verksamheten. Anslaget bör fördelas till kulturverksamhet som särskilt riktar sig till barnen och fördelas till institutioner och organisationer i enlighet med de riktlinjer vi här anger. Även kommuner bör ges möjlighet att få del av detta anslag för att utveckla barns kulturaktiviteter. Vi vill i detta sammanhang särskilt framhålla betydelsen av en utökad satsning på kulturverksamhet inom förskolan och lågstadiet. För de barn som inte genom hemmet får tillräcklig stimulans och motståndskraft är kulturverksamheten inom samhällets barn- och ungdomsinstitutioner - förskola och skola - av avgörande betydelse för barnets fortsatta personliga utveckling. För att utveckla denna verksamhet behöver förskolan och skolan inleda en närmare samverkan med olika institutioner och organisationer inom kulturområdet. Ett ökat och mer organiserat samarbete mellan de kommunala nämnderna inom kultur-, social- och skolområdet är också nödvändigt. Även kulturarbetarna har en viktig funktion att fylla för att stimulera olika former av skapande kulturverksamhet inom förskola och skola. Vi vill också peka på betydelsen av att man inom hela kulturområdet, inom ramen för den reguljära verksamheten, i större utsträckning beaktar barnens behov. På många kulturområden förekommer knappast någon verksamhet som riktar sig till barnen. För samhällets kulturinstitutioner borde barnen vara en lika självklar målgrupp som de vuxna. För att detta skall kunna uppnås krävs förändringar av verksamheten, omfördelningar av resurserna och i många fall ett radikalt nytänkande inom samhällets kulturinstitutioner. Vi anser därför att varje institution och grupp som verkar inom kulturområdet med statligt stöd skall ange ett mål och en utvecklingsplan för sitt arbete bland barn i samband med den årliga anslagsframställningen. Detta bör ge regeringen till känna. Det resurstillskott på 20 milj. kr. som föreslås anvisas till disposition för barnkultursatsningar bör fördelas enligt följande riktlinjer. För bidrag till organisationernas verksamhet som riktas till barn föreslår vi sammanlagt 7,5 milj. kr. Med det direkta syftet att öka kulturinslagen i föreningslivet och stimulera till egen kulturell aktivitet föreslår vi att 5,5 milj. kr. av dessa medel anvisas som bidrag till barn- och ungdomsorganisationernas kulturella verksamhet. Dessa bidrag skall fördelas efter särskild anslagsframställning. 2 milj. kr. bör fördelas till Folkets park, Folkets hus och centrumbildningars viktiga verksamhet bland barn och ungdom i enlighet med dessa organisationers begäran inför årets anslagsframställning. I årets budgetproposition föreslås kraftiga nedskärningar av bidragen till folkbiblioteken. Biblioteksverksamheten har också i många kommuner drabbats hårt av kommunala besparingar.