mot · G5021064 · 1982-01-22 00:00:00 — Motion 1981/82:1064 m. fl. Förvaltningsformerna för de statliga företagen, m. m. De statliga bolagen har en omfattande verksamhet och många anställda. Statsföretagsgruppen, och övriga statliga aktiebolag hade 1980 en omsättning på och medeltalet anställda uppgick till ca 154 000 personer. Det är fråga om åtskilligt fler än 1 000 bolag och i de flesta har staten aktiemajoritet och därmed helt ägaransvar. Många är vilande bolag eller säljbolag i utlandet. Tillsammans med de statliga affärsverken och kreditinstituten har de statliga bolagen över 314 000 anställda och en omsättning och utgör därmed en tung och strategiskt viktig sektor av det svenska näringslivet. Det statliga ägaransvaret innebär att staten kan fastställa målen i stort för verksamheten och tillsätta viss ledningspersonal, främst styrelsen för bolagen. Därvid fungerar staten ungefär som ett moderbolag gentemot ett dotterbolag på den s. k. fria marknaden. Bolagen fungerar i praktiken som fristående juridiska personer, och bolagsstyrelserna och de administrativa ledningarna har alltså i princip fria händer att inom ramen för de uppställda målen operera på marknaden. Grundtesen anges vara att företagen /bolagen skall drivas efter rent företagsekonomiska principer, och om man på beställning av samhället skall driva viss verksamhet som avviker härifrån, tillämpas den s. k. offertprincipen, dvs. staten får betala för denna verksamhet i den mån den leder till förlust. Staten är vi, heter ett talessätt. Måhända utifrån denna grundtanke finns föreställningen hos människorna, att statliga företag skall ta sociala och samhällsekonomiska hänsyn i större utsträckning än vad fallet är med privatkapitalistiska företag. En rad praktiska exempel ur verkligheten visar att det inte förhåller sig så. I kraft av sin status som fristående juridiska personer bedriver t. ex. de statliga bolagen ofta en politik som inte står i överensstämmelse med samhällets intresse då det gäller regional-, sysselsättnings- eller näringspolitik. Här skall endast anföras några inträffade fall, som bekräftar detta. såldes till Wallenbergsföretaget som sedan lade ner företaget. interiör AB såldes till Marbodal i , varefter Interiör efter hand avvecklas. (Bakom Marbodal står , vilket i sin tur ägs av . Sistnämnda bolag har f. ö. lagt ner Svenska Dörrs fabriker i och ). såldes överraskande till som sedan beslutat lägga ner fabriken, vilken tillkommit efter betydande insatser från samhället. vägrade sälja fabriken i till privata intressenter eller till ett av de anställda planerat kooperativ. Motiveringen var bl. a. att man ville undvika konkurrens med andra NCB-ägda enheter med samma tillverkning (plywood). I kommenterades detta av industriministern med följande: Ansvaret för NCB:s omstrukturering åvilar företagets ledning. Vidare: Några åtgärder från min sida är inte aktuella. Dessa yttranden står i skarp kontrast till vad i näringsutskottets betänkande 1980/81:49 sades, då fattade sitt beslut om NCB. Där sägs: Regeringens program innebär avveckling av olönsamma enheter, såvitt möjligt på sådant sätt att deras verksamhet kan fortsätta i ny regi. I detta sammanhang kan också nämnas att i de anställda, jämte kommunen, efter företagens ingående utredning var beredda att ta över massafabriken, då främst för att trygga sysselsättningen. NCB lyckades dock genomdriva sin ursprungliga plan på nedläggning av verksamheten. Emsfors Bruk utanför skulle enligt det statsägda läggas ned. Även här visade en facklig utredning att fortsatt drift skulle vara lönsam. Sedermera köpte kommunen företaget, vilket köp f. ö. överklagats av . Enligt uppgift drivs fabriken vidare och med en orderingång så omfattande att man inte klarar densamma utan måste avsäga sig order. Detta kan tjäna som exempel på att strategiska beslut om försäljning eller nedläggning fattade av ett statligt bolags styrelse, om än i samråd med moderbolaget, inte alltid är riktiga. Ett liknande exempel utgör Kätting ägt av , som på grund av bristande lönsamhet ville lägga ner företaget. Facket hävdade det felaktiga i detta beslut. Genom att kommunen i kunde köpa verkstadsföretaget och sedermera skapa en lämplig driftsform, har företaget räddats kvar till en av sysselsättningsproblem hårt drabbad ort och drivs nu vidare med ständigt växande omsättning. Dessa exempel och en rad andra talar för att löntagarkooperativ eventuellt tillsammans med kommunen bör ha förköpsrätt vid försäljning av statliga företag. Man kan konstatera att även om det i målsättningen för de statliga bolagens verksamhet talas om vidgat medinflytande för de anställda och hänsyn till samhällsintresset beaktas sällan de anställdas och samhällets intressen då bolagen fattar sina långsiktiga strategiska beslut. Endast i de fall då exempelvis en omstrukturering kräver betydande medelstillskott och därmed riksdagsbeslut, uppkommer en politisk diskussion om företagets långsiktiga strategiska planering. Men även i sådana fall är det oftast fråga om att i praktiken ställs inför fullbordat faktum. Enligt vpk:s mening måste förvaltningsformerna för de statliga företagen omprövas. Aktiebolagslagen, utformad efter de privatkapitalistiska företagens behov och målsättning, kan inte sägas vara ändamålsenlig för moderna statliga företag som ändå i grunden skall ta särskild hänsyn till samhällsintresset. De statliga företagens verksamhet bör regleras i en särskild lagstiftning som med beaktande av målsättning och ansvar ges ett demokratiskt innehåll. Vpk har tidigare i riksdagsmotioner redovisat sin uppfattning om de statliga industriernas roll på något . Dessa måste vara ledande i en industriell förnyelse av vårt land - ett slags spjutspetsar för framtidssektorerna. De statliga företagen bör också utgöra mönster vad gäller inflytande för de anställda och i konsekvens härmed skall lednings- och utvecklingsorganen ha en majoritet av lönearbetare. Med hänsyn till det som anförts föreslås 1. att beslutar att hos regeringen hemställa om förslag till lag om förköpsrätt för löntagarkooperativ vid försäljning eller nedläggning av statligt företag, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en särskild demokratisk lagstiftning för reglering av de statliga bolagens verksamhetsformer. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)