mot · G5021344 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1344 Humanistiska perspektiv på teknikutbildningen Det förekommer ofta i dagens debatt att tekniken, eller teknikerna, beskylls för att vara orsaken till många missförhållanden i det nutida samhället. Såvitt jag kan förstå är detta delvis att lägga skulden på fel ställe, eftersom ingen har begärt av tekniker att de skall se till mer än det rent tekniska och ekonomiska resultatet av sitt arbete. Delvis är det emellertid sant, så till vida att utbildningen och yrkeskraven på tekniker mycket väl skulle kunna förändras och göra dem bättre i stånd att se de verkliga resultaten av sitt arbete och på ett initierat sätt kunna påverka dessa och delta i samhällsdebatten omkring dem. Givetvis finns strålande exempel på civilingenjörer och motsvarande som redan gör detta. Men min motion handlar om förslag att sprida en sådan hållning och en sådan kunskap till mycket vidare kretsar av studerande och arbetande. Till detta vill jag först lägga den ytterligare synpunkten, att förståelsen för teknik hos icke-tekniker är minst lika viktig, även i högskoleutbildningen. För många akademiker är allmänbildning en fråga om att känna till stora namn och verk inom filosofi, litteratur, konst och musik. Några är beredda att lägga till skolkunskaper i historia, samhällskunskap och geografi. Få ser däremot elementa i teknik och naturvetenskap som en nödvändig ingrediens i allmänbildning. Detta sakernas tillstånd ter sig orimligt i ett samhälle som i allt högre grad påverkas av teknik och naturvetenskap. Allmänbildning bör även innefatta grunder i teknik och naturvetenskap. Ett bidrag till en insiktsfullare teknikdebatt vore därför att ge humanister och samhällsvetare möjlighet att skaffa sig grundkunskaper i teknik och naturvetenskap som en del av sin allmänbildning eller sin yrkesutbildning. På motsvarande sätt som det i teknisk högskoleutbildning ingår valfria eller obligatoriska kurser i humaniora och samhällsvetenskap, skulle det i journalisters, lärares, bibliotekariers, juristers, psykologers, ekonomers m. fl. grundutbildning ingå valfria eller obligatoriska kurser i teknik och naturvetenskap. Syftet med sådana kurser vore att förmedla grundläggande begrepp och att ge en uppfattning om teknikens begränsningar och möjligheter. Sådana kurser kunde antingen vara anpassade till resp. yrkeskategori (dvs. vara yrkesutbildning) eller rikta sig till humanister och samhällsvetare som grupp (dvs. vara allmänbildning). Datorer är ett givet tema för både kurser anpassade till resp. yrkeskategori och för allmänbildningskurser. Telekommunikation eller nya media (video, kabel-TV, , datavision) kan passa journalister och kulturkommunikatörer. de finnas av många slag. Några exempel är kurser om energi, kemi , simulering, material, miljövård, transporter, automation. Andra ämnen som borde komma in i de vanliga humanistiska kurserna är teknikhistoria och teknik- och vetenskapssociologi. För att nu återgå till undervisningen i tekniska ämnen, så borde lärare i naturvetenskapliga basämnen och tillämpade teknikämnen vid tekniska högskolor anknyta mer i sin undervisning till humaniora och samhällsvetenskap. Det finns mycket inom dessa områden som har en direkt och naturlig anknytning till tekniklärarnas ämnen, framför allt inom fortsättningskurser och forskarutbildning i tillämpade teknikämnen. Visserligen finns det tekniklärare som redan gör sådana utvikningar, men som inte gör någon affär av det och i vars ämne det inte avspeglats i kursplaner. Men fler tekniklärare borde göra sidoblickar, och dessa borde betraktas som legitima och avspeglas i kursplanerna. Bara några få tekniklärare kommer antagligen att ha intresse för dem. Dessa skulle ges ett ansvar för att som en del av sitt arbete driva teknik-humaniora inom sitt ämne, eventuellt betjäna flera tillämpade teknikämnen. Viktigt är att inte bara få med unga och relativt oetablerade tekniklärare i ett sådant försök, utan också någon med auktoritet inom sitt ämne. Innehållet i sidoblickarna måste i första hand avgöras av resp. lärares intressen. Hur skall man få till stånd detta sidoblickande? För det första genom återkommande möten tekniklärare och lärare/forskare inom samhällsvetenskap och humaniora. Erfarenheterna från LuH av sådana möten är goda. För det andra genom en generös inställning till tekniklärares ledigheter för eventuella kompletterande studier i humaniora och samhällsvetenskap. I tillämpade teknikämnen med intresserade lärare borde lämplig samhällsvetenskap och humaniora skrivas in i kursplanen, som linjenämnden ger ett uttryckligt ansvar för den delen av en kurs till en lärare. räcker det emellertid inte med att ett fåtal tekniklärare var för sig tar upp teknik-humaniora i sin undervisning. måste det vara möjligt för sådana lärare att forska på området på en institution vid den egna högskolan eller vid ett näraliggande universitet. Ett problem till är att meritvärdet för sidoblickande är negativt. kommer attityden att kunskaper om teknik är mindre värda än kunskaper i teknik att dominera. Även om sidoblickandet för länge sedan var en självklarhet och åter blir legitimt, kommer det bl. a. därför att dröja innan någon lärare kan räkna sin teknik-humaniora-roll som en merit. På mycket lång sikt kan dock en starkare ställning för teknik-humaniora möjligen medföra en förbättring. Civilingenjörerna bör även i sin egen grundutbildning ha vissa inslag av humaniora och samhällsvetenskap. Först då kan de verkligen uppfylla kraven, så som de faktiskt ställs i utbildningsplanerna, att deras tekniska kunskap skall komma samhället till nytta. Många teknikförvaltare och teknikinformatörer kan vänta sig arbetsuppgifter där specialistkunskaper i tillämpad teknik spelar en mindre framträdande roll. Uppfattningar om ett ökat samhällsansvar för tekniker samt signaler från avnämarhåll om behovet av en bredare utbildning är vidare viktiga skäl. Ett sätt att ta skälen på allvar är att i de tillämpade teknikämnena integrera moment av humaniora och samhällsvetenskap, som ovan skisserats. Ett annat är att utveckla teknikhumaniora-profiler inom civilingenjörsutbildningarna. Några civilingenjörsprofiler som kunde rubriceras som teknik-humaniora-profiler finns redan, t. ex. den arbetsvetenskapliga inriktningen vid LuH. Det borde finnas fler. Behovet av och innehållet i nya civilingenjörsprofiler borde utredas och utbildningarna borde prövas. Förutsättningarna för sådana profiler är att valfriheten under tredje och fjärde studieåret i nuvarande utbildningar kraftigt utökas, så att sammanlagt upp till två terminer kan förläggas till andra fakulteter. Man kunde tänka sig att de inledande två åren sammanfaller med i nuvarande civilingenjörsutbildningar. skulle då till hälften bestå av en kombination av tillämpade teknikämnen med en bestämd inriktning, valda från tredje och fjärde årskurserna i nuvarande civilingenjörsutbildningar; den andra hälften av tiden skulle teknologer från olika linjer tillsammans läsa kurser, huvudsakligen från andra fakulteter, som anpassats till civilingenjörsutbildningen. Denna profilerande del av utbildningen skulle som mål ha att förena teknikkunskaper med systemtänkande, kunskaper om teknikkonsekvenser och kommunikationsträning. Vad som skulle läras i sådana profiler kunde t. ex. vara att se hur tekniska beslut ingår i ett större sammanhang. Sådana beslut fattas vanligen uteslutande utifrån ekonomiska kriterier. En belysning av teknikkonsekvenserna från t. ex. ekologiska och kulturella perspektiv ingår sällan i beslutsunderlaget. Speciellt görs sällan försök att klarlägga vilka effekter var för sig välmotiverade innovationer tillsammans kan ge. Ett exempel är den från många utgångspunkter önskvärda datoriseringen, som åstadkommit svårbemästrade säkerhetsproblem och beroenden, för vilka beredskapen tycks vara låg. Ett vedertaget sätt att strukturera komplexa problem är systemtänkandet, ett slags utstuderat sunt förnuft. Det tillämpas med framgång inom t. ex. materialhantering och datorbaserade informationssystem, men då vanligen utan ambitioner att ge en bild av samhällseffekterna. När systemtänkandet tillämpas på samhällseffekterna av teknik, har det gett upphov till aktiviteter som går under beteckningar som teknikvärdering, riskanalys och miljöeffektstudier. I systemprofilens avslutande del skulle tyngdpunkten ligga i att klarlägga, bedöma och kommunicera samhällseffekter av teknik med hjälp av erfarenheter från sådana aktiviteter. En annan profil kunde röra s. k. lagomteknik, dvs. underlättar decentralisering genom småskalighet, t. ex. vissa tillämpningar av energiteknik, datateknik, telekommunikationer eller bioteknik. En teknikutveckling med decentralisering som mål eller biprodukt pågår på olika håll (t. ex. i , i , och Office of i ). Det kan gälla speciella teknikanpassningar för lokalsamhällets eller behov, eller tekniktillämpningar som är biprodukter av utvecklingen inom datateknik, telekommunikationer och elektronik. Till att börja med kunde UHÄ utreda om det är möjligt att inom ramen för någon av de nuvarande civilingenjörsutbildningarna skapa en sammanhängande studieinriktning som bygger på modern, småskalig teknik och syftar till att få fram innovatörer och entreprenörer för arbete främst i små och medelstora företag eller i internationellt bistånd. En sådan studieinriktnings icke-tekniska del måste innehålla ekonomi (t. ex. marknadsföring, finansiering, redovisning), juridik (t. ex. patenträtt), administration (t. ex. projektplanering) och psykologi (t. ex. kreativa metoder). Ett förlängt examensarbete, helst tillsammans med ekonomistuderande, kunde vara en övning i att starta ett företag. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att hos regeringen begär att UHÄ företar en översyn av utbildningsplaneringen inom civilingenjörsutbildningen så att humanistiska och socialvetenskapliga perspektiv får större plats i den tekniska utbildningen.