ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G502507 · 1982-01-20 00:00:00 — Motion 1981/82:507 m. fl. Skattelättnader för att stimulera bostadssparande Med hänvisning till det allmänna ekonomiska läget och behovet av ökade industriinvesteringar har statsmakterna vidtagit olika åtgärder för att öka sparandet och underlätta näringslivets kapitalanskaffning. Det är tveksamt om åtgärderna i form av skattesparande och skattefondssparande lett till något påtagligt nysparande. Själva formen för sparstimulans kan därutöver starkt ifrågasättas ur fördelningspolitiska och andra betydelsefulla aspekter. Så länge denna form för stimulans av sparande existerar kan det dock övervägas om inte motsvarande stimulans till sparande inom andra områden kunde ge mera socialt betydelsefulla effekter. Ett ökat sparande målinriktat till bostadssektorn bör eftersträvas. Därigenom kan anspråken på kreditmarknaden reduceras när det gäller finansiering av den egna kontantinsatsen för en bostad. Trots införande av produktionskostnadsanpassad belåning är den egna kontantinsatsen för egna hem och bostadsrättslägenheter i många fall betydande. Genom ett långsiktigt förhandssparande till bostaden underlättas såväl planering av bostadsbyggandet som medborgarnas bostadsanskaffning. Det senare är betydelsefullt inte minst för ungdomars och unga familjers möjligheter att anskaffa bostad. Det bör nämnas att i infördes ett system med statlig premiering av bostadssparande som påbörjas när den sparande är . Sparandet intar i den bostadskooperativa verksamheten en viktig roll och leder till medlemmarnas aktiva engagemang i verksamheten. Skattemässiga stimulansåtgärder skulle vara av betydelse för att främja nysparandet till bostadssektorn. Ett skattepremierat bosparande, som direkt syftar till att underlätta nyinvesteringar i bostadssektorn, framstår som minst lika angeläget som övriga former av statligt premierat sparande såsom vinstsparande, skattesparande och skattefondssparande. Stimulansåtgärderna bör avse ett regelbundet sparande av viss storleksordning för förvärv av egna hem och bostadsrättslägenheter. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till skattemässiga stimulansåtgärder för sparande till bostad. () () HANS () () () ()
mot · G502508 · 1982-01-21 00:00:00 — 1981/82 508-515 och av inkomst av annan fastighet Vid skatteomläggning infördes individuell beskattning (särbeskattning) av äkta makars inkomster i den mån de hade karaktär av arbetsinkomster. Dessa inkomster benämns nu A-inkomster. Kapitalinkomster och liknande inkomster sambeskattas däremot. Dessa inkomster benämns B-inkomster. Med A-inkomst avses inkomst av tjänst (med vissa undantag) samt inkomst av jordbruksfastighet eller rörelse, om den skattskyldige varit verksam i förvärvskällan ej blott i ringa omfattning. Till B-inkomster förs alltså alltid bl. a. inkomst av annan fastighet. Detta sker utan hänsynstagande till om den skattskyldige har utfört verkligt arbete av ej blott ringa omfattning i exempelvis en förvärvskälla omfattande förvaltning av hyresfastigheter. Man kan ifrågasätta hela den uppdelning av A- och B-inkomster som sker men det verkar helt felaktigt (mot bakgrund av att man vill beteckna inkomster som härrör sig från arbete som A-inkomst) att helt undanta inkomst av annan fastighet. Mot denna bakgrund borde det enligt vår uppfattning genomföras en sådan förändring av skattereglerna att inkomst av annan fastighet, såvida den skattskyldige varit verksam i förvärvskällan i ej blott ringa omfattning, betecknas som A-inkomst. Förslag om detta bör läggas fram av regeringen i så god tid att ändring kan ske till taxeringen 1984. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande inkomst av annan fastighet. BO () ()
mot · G502509 · 1982-01-21 00:00:00 — och beskattning av vin Den nuvarande utformningen av vinbeskattningen i är enligt vår mening inte tillfredsställande. Beskattningen av lättvin sker genom en grundavgift (3,. per liter), en procentavgift (av detaljhandelspriset över disk exkl. mervärdeskatt) samt mervärdeskatt. Det innebär att varje prisökning på inköpssidan leder till stora påslag på konsumentpriset. Detta system har lett till att prisbildningen på lättviner har utvecklats så att priset på viner som kvalitetsmässigt ligger strax över de allra billigaste är väsentligt dyrare än dessa. Självklart har en sådan utveckling gjort det ekonomiskt svårt för många konsumenter att välja bland olika kvaliteer lättviner. Den gällande alkoholpolitiken innebär att man förutom att minska den totala alkoholkonsumtionen strävar efter en övergång från alkoholstarkare till alkoholsvagare drycker. En sådan övergång gynnas inte av den ovan redovisade utformningen av vinbeskattningen. Det vore därför önskvärt att vinbeskattningen ändrades, inom ramen för en vid oförändrad försäljning oförändrad skatteinkomst, så att en större andel av beskattningen togs ut genom grundavgiften och en mindre andel genom procentavgiften. Det kunde också övervägas att utforma den del av beskattningen som utgörs av procentavgiften så att inte ett helt rätlinjigt samband erhålls. Genom en omläggning av vinbeskattningen med den inriktning som ovan angetts skulle med sannolikhet intresset för konsumtion av lättvin som alternativ till konsumtion av starkare alkoholdrycker öka. Genom att en viss ökning av försäljningen av viner med något högre kvalité kan antas uppkomma är det sannolikt att de totala statsinkomsterna genom denna omläggning skulle komma att öka, även vid en oförändrad total försäljningsvolym. Vid nästa förändring av alkoholbeskattningen bör enligt vår mening regeringen ta initiativ till en omläggning i den riktning som anges i motionen. Redan nu bör regeringen, exempelvis genom någon departmentsutredning, överväga hur vinbeskattningen lämpligast utformas för att uppnå de effekter som anförts i motionen. Mot bakgrund av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om en förändring av vinbeskattningen.
mot · G502511 · 1982-01-20 00:00:00 — i m. fl. Med jämna mellanrum upplyses i massmedia om skattebedrägerier där de skyldiga efter begångna brott lämnar landet för att utomlands avbida den preskriptionstid då brottets straffbarhet upphävs. Senast presenterades i ett antal personer som är skyldiga det svenska samhället bortemot 100 milj. kr. Man kan förmoda att detta endast är en liten del av det totala antalet skattebrottslingar som använder sig av dessa metoder för att lura staten på avgifter. Det har redovisats olika storlek på de summor som undandragits och som på ena eller andra sättet förts ut ur landet, men några säkra uppgifter har inte stått att få. Därför avstår vi ifrån att nämna sådana. Alla är dock överens om att det rör sig om mycket pengar. Många rättrådiga medborgare retar sig på att det är så lätt att slippa fullgöra sina skyldigheter mot samhället och kräver krafttag för att ändra på förhållandena. Likaså gör åklagar- och kronofogdemyndigheter. Dessa sitter maktlösa medan skattebrottslingarna lever ett liv i lyx utomlands medan preskriptionstiden löper. När sedan brottets straffbarhet upphävts kan dessa olojala medborgare komma tillbaka till vårt land och åtnjuta alla de fördelar som lojala skattebetalare hjälpts åt att bygga upp. Ett sätt att minska benägenheten till denna form av skattebedrägerier vore att låta preskriptionstiden stoppa när det konstaterats att en skattebrottsling lämnat landet. Vi vill därför föreslås att preskriptionstiden slutar löpa när detta förhållande konstaterats. Ofta planeras denna typ av brott . Det är mycket som skall ordnas. Egna och anställdas skatter och avgifter skall samlas, företag skall tömmas på sitt substansvärde, bostad m. m. skall ordnas i tillflyktslandet osv. Om man vet att det inte går att på ett så lättvindigt sätt försvinna , för att därefter komma tillbaka som en förmögen medborgare och njuta av välståndslandets frukter, kanske man tänker sig för mer än en gång innan man organiserar sådana brott. Med hänvisning till vad ovan sagts hemställer vi att hos regeringen begär förslag till lagändring i vad gäller preskriptionstiden för skattebrott enligt de riktlinjer som anförs i motionen. () ()
mot · G502512 · 1982-01-20 00:00:00 — m. fl. Med hänvisning till vår motion (1981/82:612) om förhöjt anslag till skogsvårdsstyrelserna föreslår vi en höjning av skogsvårdsavgiften. Med hänvisning till ovanstående föreslås att beslutar anta följande Lag om ändring i lagen (1946:324) om skogsvårdsavgift Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1946:324) om skogsvårdsavgift skall ha nedan angivna lydelse. Den, för vilken vid taxering till inkomstskatt såsom skattepliktig inkomst upptagits garantibelopp för jordbruksfastighet, som vid fastighetstaxering åsatts delvärdet skogsbruksvärde, skall betala skogsvårdsavgift. Avgiften utgör för varje beskattningsår av skogsbruksvärdet. Den, för vilken vid taxering till inkomstskatt såsom skattepliktig inkomst upptagits garantibelopp för jordbruksfastighet, som vid fastighetstaxering åsatts delvärdet skogsbruksvärde, skall betala skogsvårdsavgift. Avgiften utgör för varje beskattningsår av skogsbruksvärdet. Har garantibeloppet jämkats enligt 47 § sjätte stycket kommunalskattelagen (1928:370) skall också underlaget för beräkning av skogsvårdsavgift jämkas. Skogsvårdsavgift utgår i helt antal kronor. Avgiftsbeloppet avrundas vid öretal över femtio uppåt och vid annat öretal nedåt till närmaste hela krontal. Denna lag träder i kraft och tillämpas första gången vid taxering. Till den del beskattningsåret omfattar tid före beräknas avgiften dock alltjämt enligt äldre bestämmelser. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G502514 · 1982-01-21 00:00:00 — och av häktningstid m. m. Nuvarande regler i om tillgodoräknande av tid för straffprocessuellt frihetsberövande infördes . En nyhet i de nya reglerna var att tillgodoräknande blev obligatoriskt. Avräkningsreglernas tillämpning vållade, i synnerhet , stora bekymmer för domstolarna. Detta förhållande föranledde bl. JO att i en skrivelse till regeringen föreslå att regeringen övervägde att genom närmare bestämmelser eller på annat sätt skapa bättre säkerhet för att avräkningsreglerna tillämpades rätt. En åtgärd från den dåvarande regeringen var att ändra utformningen av domsblanketterna. Vi har förstått att det trots JO:s ingripande och trots att domsblanketterna ändrat reglernas tillämpning alltjämt skapar bekymmer. Det sker alltjämt fel i rättstillämpningen på området. Ett färskt exempel härpå utgör högsta domstolens avgörande (SÖ 2744). Att reglerna inte alltid tillämpas rätt, måste enligt vår mening uteslutande bero på hur regelsystemet är utformat. När t. o. m. våra högt ansedda domstolar har bekymmer med tillämpningen av en bestämmelse, måste det vara bestämmelsen som har fått en olycklig utformning. På grund av reglernas konstruktion är det i regel den dömde som blir lidande av de fel som inträffar. Den faktiska verkställighetstiden riskerar att bli längre än vad den rätteligen skall vara. Vad vi nu har sagt innebär, att vi anser att tiden nu är mogen för att se över reglerna om avräkning av häktningstid i syfte att stärka rättssäkerheten och göra reglernas tillämpning mindre svår. Inför en sådan översyn vill vi nämna följande som uppslag till förbättringar. Som det nu är kan man inte föra särskild talan mot ett beslut i avräkningsfrågan, utan hela domen måste överklagas. En förenkling - både för parterna och för domstolarna - skulle vara att medge att särskild talan fick föras. Denna tanke framförde lagrådet redan i den proposition vari nuvarande regler föreslogs. Lagrådet fick dock inte något gehör för sina synpunkter. - Uppdagas ett fel sedan domen har vunnit laga kraft är det svårt att rätta till felet. Att ansöka om nåd eller om resning är f. n. de enda möjligheter som står till buds. Även här borde man kunna göra förfarandet enklare och smidigare. Ett sätt är att låta rätten till särskild talan i saken inte vara inskränkt i tiden. Ett annat kan vara att öppna möjlighet till domvillobesvär beträffande ett felaktigt beslut om avräkning. Det finns säkert ytterligare sätt på vilka regelsystemet kan förbättras. En mera drastisk förändring skulle vara att låta besluta om avräkning av all tid för frihetsberövande i målet i samband med strafftidsberäkningen. Den översyn av regelsystemet som vi förespråkar är av det slaget att den bör göras inom . Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som har anförts i motionen om en översyn av reglerna om avräkning av häktningstid m. m.
mot · G502515 · 1982-01-21 00:00:00 — m. fl. har kriminalvårdens anstalter fått motta ett mer utslaget och svårbehandlat klientel. Dels har antalet långtidsdömda ökat, dels har genom narkotikans påverkan klientelet försämrats. Beläggningsantalet på kriminalvårdsanstalterna har ökat markant. Någon differentiering av klientelet går därför inte att göra. Varje anstaltsplats är i princip upptagen, och personalen får därigenom en avsevärt försämrad arbetsmiljö. Miljön försämras även i motsvarande grad för de intagna. Genom att man ej kan förhindra insmuggling av narkotiska preparat på anstalterna har stora problem uppstått. Användandet av tung narkotika har resulterat i sjunkande arbetsinsatser från de intagnas sida, minskat deltagande i fritidsaktiviteter samt försämrad hygien. I proposition 1981/82:100 bilaga 5 under punkten E 8 nämns flera ny- och ombyggnadsarbeten på kriminalvårdsanstalter. nämner i sin uppräkning av ny- och ombyggnadsarbeten anstalten i . Anstalten i har planerats och uppförts . Den var avsedd att användas för ett klientel som förutsattes göra en produktiv insats under förhållanden som så långt som möjligt överensstämde med dem som råder vid en modern industri. Personalen dimensionerades med hänsyn till den relativt godartade klientelsammansättning, som då var aktuell för dessa anstalter. Genom att det blivit ett markant förändrat klientel, med längre strafftider, med narkotika och psykiska störningar, har grunden ändrats för tidigare givna förutsättningar. Den fåtaliga personalen upplever därför stor otrygghet i sin arbetssituation. Antalet sjukskrivningar har ökat bland personalen, och det är svårt att rekrytera personal. För att förbättra arbetsmiljön på anstalten i krävs mindre anstaltsavdelningar. Kraven om mindre anstaltsavdelningar har förts fram tidigare genom motion 1978/79:845, 1979/80:1114 och 1980/81:1180. Det är också ett krav från den fackliga organisationen . Enligt vår uppfattning är situationen mycket allvarlig vid anstalten i , och något måste göras för att förbättra miljön både för de anställda och de intagna. Ett mindre antal intagna på avdelningarna skulle innebära bättre kontakt mellan de intagna och personalen. Fritids- och samhällsaktiviteter för de intagna kunde skapas på ett annat sätt, och personalen skulle ges möjlighet att påverka de intagna i rehabiliterande riktning. Vi ser det som en omöjlighet för personalen att på ett för alla parter tillfredsställande sätt kunna utföra sitt arbete under nuvarande former. I enlighet med vad som framhållits i motionen föreslår vi att en tidsplan läggs fram i vad gäller byggandet av mindre anstaltsavdelningar i . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen framhållits angående kriminalvårdsanstalten i . () ()
mot · G502516 · 1982-01-21 00:00:00 — I BRÅ:s PM 1979:3, Medinflytande och medansvar motverkar skadegörelse och skolk, redovisas i en lägesrapport vissa erfarenheter från lokala försök med ökat elevinflytande i skolan. Vad som emellertid - mot bakgrund av de fortgående och ökande problemen - är anmärkningsvärt är att trots den mångfald rapporter och utredningar som presenterats ett åtgärdsprogram grundat på de kunskaper och erfarenheter som föreligger inte har kommit till stånd. Ett sådant åtgärdsprogram ter sig nu nödvändigt att åstadkomma. I budgetpropostionen framhåller också föredragande statsråd (prop. 1981/ 82:100, bilaga 5, s. 18) att ungdomsbrottslighetsproblemet måste prioriteras i kampen för att nedbringa kriminaliteten. I sammanhanget bör också framhållas att (Ds Ju 1980:7) i sitt förslag till allmän målsättning (s. 108) särskilt betonade den oroväckande utvecklingen vad gäller ungdom och kriminalitet och vad gäller verksamhetens innehåll i BRÅ uttalade (s. 120): Verksamheten bör särskilt inriktas på ungdom och straffbara beteenden som kan leda till fortsatt brottslighet. Vad gäller ungdomsbrottsligheten är inom BRÅ forskning, utredning och arbete med mer direkt verkande åtgärdsförslag splittrade på ett flertal enheter och arbetsgrupper. I samband med den omorganisation av BRÅ som föreslås är det lämpligt att - inom ramen för BRÅ:s verksamhet - ta ett mer enhetligt och samlat grepp på de av statsmakterna uttalade prioriterade problemområdena inom kriminaliteten. Detta ligger också i linje med de uttalanden som gjorts av vid förra årets budgetbehandling om att det brottsförebyggande arbete som faller inom verksamhetsområde skall bedrivas med önskemålet att nedbringa kriminaliteten som en mera omedelbar utgångspunkt och inte utvidgas till allmänt syftande insatser av social natur. BRÅ:s samlade erfarenhet och kunskap och ungdomsbrottslighetens natur och vilka åtgärder som kan vidtas bör därför komma till uttryck i ett mer enhetligt och målinriktat arbete inom BRÅ för att få fram underlag för statsmakternas ställningstagande när det gäller ungdomsbrottsligheten. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om arbetet med ungdomsbrottsligheten inom BRÅ. () ()
mot · G502520 · 1982-01-20 00:00:00 — Förlängning av preskriptionstiden för underhållsbidrag Enligt 7 kap. 9 § går rätten att kräva ut fastställt underhållsbidrag förlorad efter den ursprungligen gällande förfallodagen. Detta innebär att försäkringskassorna i regel upphör med sina återkrav förflutit från förfallodagen för resp. månadsbelopp. synes vara en väl för att överge kravet på återbetalning. En förändring av den underhållsskyldiges situation kan vara så pass stor tiden därefter att det är rimligt att hans skuld till samhället saneras. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär förslag till en förlängning av preskriptionstiden för underhållsbidrag.
mot · G502522 · 1982-01-21 00:00:00 — m. fl. Skyldighet för motorfordonstillverkare m. fl. att avhjälpa vissa tillverkningsfel I en del länder finns det lag på att alla fordon med vissa brister måste återkallas till tillverkaren/generalagenten. Flera skäl talar för att tillverkaren/generalagenten skall ha ansvar för bilarna även när de kommit i trafik och också ha skyldighet att på lämpligt sätt åtgärda bristfälliga fordon. Det förekommer ibland att fordonsmodeller har bristfälligheter som uppenbarligen inte kan hänföras till normalt slitage eller eftersatt underhåll, dvs. inte kan hänföras till brister som fordonsägaren odiskutabelt har att svara för. Det kan gälla sådant som sprickor i ram eller karosseri, onormalt glapp i styrväxel, styrleder eller spindelleder, skador till följd av olämpligt dragna bromsledningar eller elledningar, bristfällig fastsättning av karosseri, strålkastare, bromsledningar eller säten m. m. Det bör vara helt naturligt att tillverkaren/generalagenten har en generell skyldighet att vidta lämpliga åtgärder för att eliminera eller begränsa de risker som kan vara förenade med sådana bristfälligheter på fordonet. Undertecknade anser det angeläget att i lag ålägga biltillverkarna/ generalagenterna en formell skyldighet att i skälig omfattning åtgärda sådana fel och brister som inte kan anses bero på normalt slitage eller eftersatt underhåll. Förebilder för hur en sådan lag skulle kunna utformas finns i andra länder, varför något längre dröjsmål knappast skulle behövas. Frågan har varit föremål för utredning även här i landet. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till lag som ålägger motorfordonstillverkare/generalagenter att - utan kostnad för ägaren - avhjälpa fel eller återkalla motorfordon som har brister som kan påverka trafiksäkerheten. () BO () () ()
mot · G502523 · 1982-01-20 00:00:00 — m. fl. En omyndighetsförklaring är den största oförrätt en människa kan drabbas av. Så säger bl. a. en överförmyndare som lagt ner ett mycket stort arbete med att få tidigare omyndighetsförklarade människor myndiga med hänvisning till lagen . Han kan också vittna om den stora lycka dessa människor upplevt framför allt då de återfått sin rätt att delta i allmänna val. Samma överförmyndare ifrågasätter också om det över huvud taget är erforderligt med några omyndighetsförklaringar , om det inte är tillräckligt med förordnande av god man, som kan vara behjälplig för de människor som inte har förmåga att kunna vårda sig själva eller sin egendom. Sådana här vittnesmål från personer som i sin dagliga verksamhet kommer i kontakt med dessa problem föranleder krav på översyn av förmyndarskapsreglerna utifrån just dessa synpunkter. Kan kanske andra former för att bistå tidigare omyndigförklarade tillskapas? Kan kanske godmansförordnandet förstärkas? Kan kanske t. ex. en person som av någon anledning är oförmögen att vårda sin egendom och därför behöver stå under en överförmyndares beskydd ändock få behålla sin rätt att delta i allmänna val? En inskränkning i dessa medborgerliga rättigheter upplevs som synnerligen kränkande av många människor. Ar det helt otänkbart att en människa som inte själv kan sköta sin ekonomi och därför är omyndigförklarad kan få ingå äktenskap? Ingen kan ju hindra honom/henne att vara sambo! beslöt , med anledning av LU:s betänkande 1981/82:4, begära att en utvärdering av reglerna för förmyndarskap och godmanskap skulle göras för att kartlägga de problem som yppat sig i tillämpningen av bestämmelserna i lagen från 1974.1 motiveringen till kraven på utvärdering ingick dock icke de ovan angivna förutsättningarna. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att den utvärdering av reglerna för förmyndarskap och godmanskap som beslöts med anledning av LU:s betänkande 1981/82:4 även skall omfatta ovan anförda synpunkter och förslag. () () () BO FINNKVIST (s) () ()
mot · G502524 · 1982-01-20 00:00:00 — Motion 1981/82:524 Faderskap vid artificiell insemination Det förekommer i s. k. artificiell insemination (konstgjort befruktning) där kvinnor befruktas med sperma från en för henne själv helt okänd man eller från egen make. Det torde f. n. födas mer än 200 barn i vårt land vilka har kommit till genom artificiell insemination. De problem detta kan skapa visas av en rättegång där en frånskild man befriades från faderskapet till ett barn som han inte var far till då det bevisligen avlats genom artificiell insemination och genom en annan man. Barnet har alltså inte någon känd fader! Trots att det borde kunnat gå att enkelt konstatera vem som är fadern om detta registrerats och meddelats modern. Varje barn borde ha en självklar rätt att kunna få veta sitt ursprung - vem som är dess far och vem som är dess mor. Att samhället genom sin sjukvård skall hjälpa till att skapa förhållanden där detta blir omöjligt kan inte under några förhållanden accepteras. Justitieministern ämnar kalla en utredningsman för att överväga de juridiska spörsmålen i sammanhanget. I avvaktan på utredningens resultat och oavsett vilka resultat denna utredning än kommer till måste åtgärder vidtas snabbt. Den artificiella inseminationsverksamheten måste stoppas i alla de fall där det inte klart kan dokumenteras för kvinnan eller det eventuella barnet vem som är barnafadern. Barnet måste ges rätt att få veta vem som är dess far. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att artificiell insemination skall vara förbjuden om inte barnafaderns namn kan fastställas och registreras.