mot · G5022262 · 1982-03-24 00:00:00 — m. fl. Säkerhets- och försvarspolitiken samt totalförsvarets fortsatta utveckling (prop. 1981/82:102) I proposition 1981 /82:102 har regeringen redovisat sitt förslag till inriktning av totalförsvaret mot bakgrund av de förslag som lämnats av försvarskommitté. I denna motion redovisas moderata samlingspartiets ställningstagande till dessa frågor mot bakgrund av den principsyn som angavs i den moderata partimotionen 1981/82:2018. Under det gångna decenniet har förutsättningarna för säkerhetspolitik gradvis förändrats. Detta är dels en följd av den ökade strategiska betydelse som främst men som en följd av detta även NATO kommit att tillmäta det nordeuropeiska och nordatlantiska området. Men det är också en följd av att den avspänningspolitik som svensk säkerhetspolitisk planering fäste så avgörande vikt vid kommit att avlösas av en period av skärpta motsättningar och ökade spänningar, och att vi som en följd av detta fått en situation där våra försvarsresurser minskat i förhållande till de resurser som disponeras i vår omedelbara omvärld. De försvarsbeslut som fattades i slutet av 1960- och grundades på vad som senare visat sig vara felaktiga antaganden om den politiska och militära utvecklingen i vår omvärld under det kommande decenniet. Följden blev en viss försvagning av våra försvarspolitiska resurser i en period där motsatsen varit motiverad. De felbedömningar som då gjordes visar mycket tydligt på de risker som är förknippade med en säkerhets- och försvarspolitik som tar utgångspunkten för långsiktiga beslut i kortsiktiga förhoppningar. försvarskommitté har lagt ner ett omfattande arbete på att redovisa grunderna för svensk säkerhetspolitik, och i propositionen ansluter sig regeringen i allt väsentligt till vad kommittén anfört. Moderata samlingspartiet tillstyrker den inriktning av säkerhetspolitiken som regeringen anger. Det förblir svårt, att med någon bestämdhet uttala sig om den säkerhetspolitiska miljö som kommer att leva i om ett eller två decennier. Den kommer att påverkas av en lång rad faktorer, varav endast en del 1 1981/82, 3 sami. kan överblickas med någon säkerhet, medan andra knappat ens kan skönjas. Den snabba vapenteknologiska utvecklingen i de bägge supermakterna skapar risk för överraskningar som kan påverka vårt säkerhetspolitiska läge med samma styrka som t. ex. utvecklingen av de strategiska atomutbåtarna gjorde. Grunddragen i vår geopolitiska situation kommer dock knappast att förändras. Vårt land omfattar ett vitt område beläget i omedelbar närhet av områden av central betydelse för den sovjetiska supermaktens industriella och militära styrkeutvecklingen, och mellan dessa och det nordatlantiska område som i såväl nuklära som konventionella konflikter kommer att tillmätas en mycket stor betydelse av de bägge maktblocken. Den rustningsutveckling som pågår i de bägge maktblocken visar på den betydelse som militär maktutveckling har i dessa strategier, och det finns ingen anledning att anta att detta förhållande kommer att förändras . Det finns heller ingen anledning att anta, att det nordeuropeiska och nordatlantiska området skulle förlora i strategisk betydelse . Snarare förefaller det sannolikt, att detta områdes strategiska betydelse kommer att öka något. Det är mot denna bakgrund som den svenska alliansfria politiken, syftande att ge oss möjlighet att stå neutrala i ett krig i vårt närområde, skall utformas. Den måste bygga på en frihet från militära bindningar eller allianser och på ett efter våra förhållanden starkt totalförsvar. Moderata samlingspartiet ansluter sig till den redovisning av förutsättningarna för och innehållet i den svenska alliansfria säkerhetspolitiken som statsministern redovisar i propositionen. Systemet med femåriga försvarsbeslut bidrar till att ge vår försvars- och säkerhetspolitik en stadga som är en väsentlig fördel. De femtioåriga perspektivplanerna är avsedda att ge de femåriga försvarsbesluten och programplanerna den stadga som krävs för att systemet skall fungera som avsett. försvarsbeslut är av stor betydelse för vår säkerhetspolitiks utformning . Dess effekter kommer att bli som tydligast under årtiondets andra hälft. Det finns anledning att anta, att vår säkerhetspolitik kommer att ställas inför mer skiftande uppgifter än vad som hitintills förefallit vara fallet. Snabba skiftningar i det internationella klimatet kan komma att ställa nya krav på underrättelsetjänst och förmåga att variera totalförsvarets beredskap, och en ökad vikt måste fästas vid försvarets förmåga att redan i fredstid övervaka och värna vårt territoriums olika delar mot de intrång som förekommer från främmande makters sida. Denna senare uppgift ställer skärpta krav på försvarets olika delar. Försvarets förmåga att lösa sina fredstida uppgifter har stor betydelse för omvärldens tilltro till dess möjligheter att också fullgöra sina uppgifter vid neutralitetsläge eller i krig. Till detta skall så läggas konsekvenserna av den snabba tekniska utvecklingen, och de ökade möjligheter som denne ger främst de bägge supermakternas militära styrkor. Möjligheterna till överraskande, snabba och begränsade insatser i syfte att inom en kort tidsrymd nå vissa strategiska syften ökar, och det är icke osannolikt att ett mera labilt internationellt läge kommer att medföra ett ökat utnyttjande av direkt militära medel från de bägge stora maktblockens sida i områden där deras intressegränser icke framstår som helt klara, eller där instabilitet av någon anledning uppstår. Den sovjetiska invasionen av utgör ett exempel på detta. Vi kan utgå från, att denna möjliga ökade användning av begränsade militära insatser kan komma att beröra också det nordeuropeiska och nordatlantiska området. 2 Grunderna för totalförsvaret Säkerhetspolitiken måste stödjas av ett starkt totalförsvar, som har en sådan uppbyggnad och inriktning, att den gör det möjligt för statsmakterna att övertyga såväl om vår vilja som vår förmåga att motstå hot mot oss av de mest varierande slag. Traditionellt har totalförsvaret främst dimensionerats för att kunna möta det avgörande hot som en storinvasion över hav eller land skulle utgöra. Det militära försvaret är totalförsvarets kärna, och dess övriga delar har byggts upp främst för att skydda samhället och stärka vår motståndsförmåga när det gäller att stå emot en storinvasion. En storinvasion är det allvarligaste hot som vårt totalförsvar har att möta, men detta innebär inte, att planeringen för totalförsvarets uppbyggnad kan bortse från de hot av annan storleksordning som kan uppkomma. Den fredstida övervakningen av vårt territorium ställer vissa bestämda krav, liksom de skyldigheter som vi som neutral stat har att uppfylla i en situation där väpnade strider pågår i vårt närområde. Planeringen för att kunna möta en storinvasion får icke innebära att planeringen för att möta de andra hot som kan uppkomma eftersätts. har de icke-militära delarna av totalförsvaret kommit att tilldra sig ökad uppmärksamhet. Det har främst gällt vår förmåga att motstå olika typer av ekonomiska hot samt förmågan att skydda befolkningen mot verkningarna av ett krig i vår omgivning eller i vårt eget land. Betydelsen av samordningen inom totalförsvaret har ökat i takt med att de möjliga utmaningar som vår säkerhetspolitik kan ställas inför har blivit fler och alltmer varierande. Den förstärkning av de icke-militära delarna av totalförsvaret som försvarskommitténs förslag innebär är därför angelägen och välkommen. Därmed ges möjlighet att bygga upp ett totalförsvar med ökad förmåga att trovärdigt möta hot över ett brett säkerhetspolitiskt spektrum. Den fredsbevarande och krigsavhållande effekten av totalförsvaret förblir dock i första hand en funktion av det militära försvarets styrka. Totalförsvaret skall omfatta hela det svenska samhället. Genom att det militära försvaret grundas på den allmänna värnplikten, kan försvaret utnyttja en stor del av samhällets samlade försvarsförmåga. Även övriga delar av totalförsvaret måste stödja sig på möjligheterna att vid konflikt eller krig utnyttja det civila samhällets resurser. Detta är betydelsefullt dels för de resurser som därmed tillförs försvarets olika delar, dels för den manifestation av vår nations samlade försvarsvilja som det utgör. En central fråga i de senaste årens säkerhetspolitiska debatt har varit frågan om kärnvapnens sannolika användning i de olika krigsfall som har relevans för svensk säkerhetspolitik. De beslut i slutet av 1960- och som på olika punkter innebar en försvagning av vårt försvar innebar bl a. att frågan om skydd mot kärnvapen sköts i bakgrunden på ett sätt som icke var sakligt motiverat. Angelägna studier om kärnvapnens effekt på vårt försvar i olika lägen kom t. ex. icke till stånd. I viss utsträckning har dessa brister nu mildrats genom det arbete som uträttats års försvarskommitté, som ägnat kärnvapenfrågorna betydligt större uppmärksamhet . Det förblir omöjligt att bygga upp ett trovärdigt och effektivt svenskt försvar mot en angripare som utan restriktioner är beredd att använda kärnvapen för att nå de mål vad avser som han satt upp. Men är det angeläget, att totalförsvaret så långt detta är möjligt besitter en trovärdig förmåga att tillfoga även en angripare som använder kärnvapen betydande uppoffringar i olika former, och att skydda befolkningen och säkra dess långsiktiga överlevnad vid ett kärnvapenkrig i vilket blir inbegripet. Det är ytterst osannolikt, att en kärnvapenmakt skulle välja att i ett krig göra en första insats av kärnvapen mot just . Men varje mera omfattande krig i och det är främst i samband med ett sådant som vi ser militära hot mot som sannolika kommer att föras under ett ständigt hot om snar och massiv insats av kärnvapen från konfliktens bägge sidor. När väl kärnvapen satts in, kommer det inte att finnas någon anledning att utgå från att särskild restriktivitet kommer att tillämpas mot t. ex. . I fred formaliserade garantier mot kärnvapenangrepp torde i ett sådant läge knappast ha någon relevans. Sannolikheten för att en så avgörande kraftmätning mellan å den ena sidan och NATO å den andra som ett storkrig i skulle utgöra kan föras utan att kärnvapen kom till användning kan icke vara stor. Den sovjetiska ubåten har visat, att kärnvapen i t. ex. är spridda till olika enheter som ett inslag i deras rutinbeväpning. Det finns därför starka skäl att ytterligare understryka den vikt som i de olika totalförsvarsgrenarnas programplanering, och i det övergripande säkerhetspolitiska studiearbetet, måste tillmätas kärnvapenfrågorna liksom skyddet mot kemiska stridsmedel. 3.1 Inriktningen av det militära försvaret Moderata samlingspartiet är i stort berett att instämma i den inriktning av det militära försvaret som regeringen, på grundval av försvarskommitténs betänkande, föreslår. I enlighet med den beskrivning av delar av den framtida säkerhetspolitiska miljön som getts ovan, vill vi emellertid ytterligare understryka vikten av olika åtgärder för att förbättra beredskapen och möjligheterna att variera denna. Detta måste också få konsekvenser när det gäller anskaffningen av viss materiel. Ett mera oklart säkerhetspolitiskt läge, där möjligheterna till snabba och överraskande insatser också i vår del av världen ökar, kommer att ställa delvis nya krav på vår förmåga att snabbt och smidigt anpassa vårt militära försvars beredskap i olika delar av landet. Behovet av en väl fungerande och samordnad underrättelsetjänst har understrukits av bl. a. försvarskommittén, och regeringen aviserar i propositionen vissa åtgärder i för att ytterligare förbättra samordningen i dessa frågor. Men detta är icke alltid tillräckligt. Icke ens en väl fungerande underrättelsetjänst kan oftast lämna annat än indikationer och fragmentariska informationer, som sedan måste göras till föremål för bedömningar och beslut i fråga om bl. a. anpassning av beredskapen inom delar av försvaret eller olika delar av landet. Entydiga underrättelseinformationer som kan lämna underlag för enkla och raka ställningstaganden i fråga om beredskap och mobilisering utgör ett idealfall som med största sannolikhet icke kommer att inträffa. Betydelsen av ett system för smidig anpassning av försvarets beredskap i olika former är därför mycket stor. I detta sammanhang talar starka skäl för, att överbefälhavaren bör ges en viss rätt att själv fatta beslut om begränsade beredskapsanpassningar i syfte att under en kortare eller längre tidsperiod gardera sig mot de osäkerheter som det samlade underrättelsematerielet alltid kommer att innehålla. är sådana beslut helt förbehållna regeringen, vilket har en rad nackdelar. Dels blir beslutsgången ofta mindre snabb, dels finns det en risk för att en beredskapsanpassning i ett visst läge uppfattas som en mer dramatisk utrikespolitisk signal än vad som är avsikten. Den mycket begränsade beredskapshöjning som regeringen gav ÖB tillstånd till under en fas av Polen-krisen är ett gott exempel på detta. Enligt moderata samlingspartiets åsikt talar således starka skäl för, att möjligheterna till smidig och odramatisk anpassning av beredskapen till bl. a. de krav som osäkerheten i underrättelseunderlaget alltid kommer att ställa förbättras, t. ex. genom att ÖB ges klart specificerade möjligheter att beredskapsinkalla vissa förband. Regeringen bör ges i uppdrag att vidta åtgärder för att möjliggöra detta. Ett förbättrat system för beslut om olika beredskapsanpassningar måste emellertid motsvaras av en faktisk förmåga hos det militära försvarets 1 * 1981/82. olika delar att kunna genomföra olika typer av mobilisering, styrkeförstärkning och tidig insats i syfte att möta en kränkning eller ett regelrätt anfall mot vårt land. Det är av speciellt stor betydelse, att försvaret kan disponera förband som efter en mobilisering är beredda till en kraftfull och samordnad insats. Detta kräver, att dessa förband regelbundet övas, och att dessa övningar sker med sådan regelbundenhet, över en sådan tidsperiod och i sådan storlek att förbanden verkligen kan anses vara stridsberedda efter en plötslig total eller partiell mobilisering. Särskilt viktigt framstår kravet på att återkommande och realistiska övningar kan äga rum i hela brigadförband. Förbanden måste också vara beredda att mobilisera under strid för att successivt kunna slå tillbaka ett begränsat överraskande anfall. Moderata samlingspartiets förslag till inriktning av försvaret har därför inräknats ett större utrymme för större samövningar av försvarets olika delar än vad som kunnat inrymmas i regeringens förslag. Speciell vikt måste fästas vid möjligheterna att snabbt kunna bygga upp styrka i särskilt utsatta delar av landet. Detta gäller i första hand övre , men också de andra delar som delvis oförutsedda säkerhetspolitiska situationer kan komma att bli föremål för hot om anfall eller direkt anfall. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning krävs därför en utökad anskaffning bl. a. av krigsbromateriel för att säkerställa möjligheterna till förstärkning av övre i ett skede då krig redan utbrutit och en fortsatt utbyggnad med minst två tunga transportflygplan av flygvapnets transportflygresurser. Under försvarskommitténs arbete togs från moderat sida initiativ till vissa åtgärder för att förbättra försvarets möjligheter att i fredstid övervaka vårt territorium för att kunna upptäcka, identifiera och avvisa de olika kränkningar som med viss regelbundenhet förekommer. ÖB har sedermera föreslagit en rad åtgärder i detta syfte, och i propositionen begär regeringen ett beställningsbemyndigande på 160 milj. kr. för att täcka vissa utgifter som en ökad ambitionsnivå på detta viktiga område medför. Moderata samlingspartiet vill understryka vikten av att dessa åtgärder genomförs så snabbt som möjligt. har en rad incidenter visat på brister i såväl förmågan att upptäcka och avvisa kränkningar av främst vårt sjöterritorium som också i de bestämmelser som styr krigsmaktens uppträdande i dessa situationer. Jakten på främmande ubåt utanför i 1980 samt grundstötningen av den sovjetiska ubåten vid i aktualiserade en rad frågor om bl. a. utformningen av och tillämpningen av nuvarande instruktion för krigsmaktens uppträdande i fred och neutralitet (IKFN). I propositionen meddelar regeringen, att ÖB nu företar en översyn av , och att regeringen senare kommer att fatta beslut om vissa förändringar. Enligt moderata samlingspartiets mening bör erfarenheterna från leda till vissa störningar av IKFN. Så är det t. ex. nödvändigt, att främmande örlogsfartyg som intränger på svenskt inre territorialvatten och militärt skyddsområde behandlas med en större skärpa än vad IKFN innehåller bestämmelser om. Förändringarna av IKFN bör beslutas i sådana former att omvärlden klart informeras om den samlade uppslutningen bakom mera skärpta bestämmelser, liksom om de ökade möjligheter att hävda vårt territorium i fred och neutralitet som de nu aktualiserade åtgärderna gradvis kommer att medföra. Med en på detta sätt kompletterad inriktning av det militära försvaret bör detta, enligt moderata samlingspartiets mening, ha goda möjligheter att ge vår säkerhetspolitik det stöd som kan komma att krävas . 3.2 Inriktningen av krigsorganisationen Försvarsbeslutets yttersta syfte är, att genom olika insatser åstadkomma den framtida krigsorganisation som i olika angreppsanfall bedöms kunna ge vår säkerhetspolitik det starkaste stödet. Det säger sig självt, att krigsorganisationen i alla sina detaljer icke kan göras till föremål för offentlig debatt. Men det är trots detta angeläget, att försvarsdebatten i allmänhet och försvarsbesluten i synnerhet i ökad utsträckning inriktas på en diskussion om ett förverkligande av en viss krigsorganisation. har huvuddragen i det svenska försvarets krigstida styrka och organisation dessutom kommit att offentliggöras på ett sätt som varit till fördel för den inhemska debatten utan att tillföra utländska bedömare kunskaper som de tidigare icke hade. I försvarskommitténs arbete har frågan om krigsorganisationens inriktning och omfattning, liksom hur man bl. a. genom rationaliseringar i fredsorganisationen skall kunna få fram tillräckliga ekonomiska resurser för denna, varit central. De olika partierna har formulerat sina förslag till inriktning av försvaret delvis i termer av vissa krav på krigsorganisationen, och för moderata samlingspartiet har t. ex. vissa tydliga brister i den av mittenpartierna förordade krigsorganisationen lett till konkreta krav på ytterligare materielanskaffning till vissa förband. I propositionen undviker regeringen att ta ställning till flera av de avgörande frågor om krigsorganisationens utveckling som aktualiserats under försvarskommitténs arbete. Regeringen anser det icke varken möjligt eller nödvändigt att nu i detalj binda sig för krigsorganisationens långsiktiga utveckling. Utan tvekan förlorar försvarsbeslutet en del av den betydelse det bör ha om det inte förenas med ett bestämt ställningstagande till krigsorganisationens utveckling. Det finns visserligen skäl, främst den osäkerhet som alltid vidlåter planering över en längre tidsperiod, att undvika en alltför detal jerad låsning av krigsorganisationen. Det framgår dock som olämpligt att ta dessa skäl till intäkt för att undvika att ta ställning till frågor av sådan vikt att de t. o. m. föranlett partierna att gå olika vägar i försvarskommitténs arbete. När regeringen t. ex. icke är beredd att ange någon bestämd inriktning i fråga om antalet moderna infanteribrigader eller antalet moderna ubåtar i krigsorganisationen har man indirekt berövat försvarsbeslutet en väsentlig del av dess sakinnehåll. Man bäddar dessutom för en debatt om försvarspolitiken, som icke kan föras om krigsorganisationen, utan som då i stället främst kommer att röra fredsorganisationen och med den sammanhörande frågor. Enligt moderata samlingspartiets mening bör ett försvarsbeslut innehålla en klar riktningsangivelse när det gäller den kvantitativa omfattningen av och det kvalitativa innehållet i det militära försvarets avgörande krigsoperativa enheter. I den mån t. ex. den säkerhetspolitiska utvecklingen ger anledning till förändring av denna inriktning, är det självklart att sådana förändringar skall kunna genomföras på det sätt som hitintills varit fallet. Moderata samlingspartiet utgår därför ifrån, att försvarsbeslutet kommer att få ett innehåll som möjliggör en bedömning av hur krigsorganisationens avgörande delar kommer att utvecklas under och efter programplaneperioden. I fråga om arméstridskrafterna bör utvecklingen inriktas på en utökning av antalet norrlandsbrigader från nuvarande fyra till fem, ett bibehållande av fyra pansarbrigader, organiserandet av elva moderna infanteribrigader, uppsättandet av en mekaniserad brigad samt ett antal mekaniserade bataljoner. I försvarskommittén förordade moderata samlingspartiets ledamöter en infanteribrigad samt ett antal mekaniserade bataljoner utöver vad som kunde inrymmas i regeringspartiernas företrädares förslag. Den inriktning vi nu föreslår överensstämmer med detta. I fråga om marinstridskrafterna bör utvecklingen inriktas på ett successivt införande av modern sjörobot på så många ytattackfartyg som möjligt som de äldre av dessa börjar att ersättas av en ny robotbåt med utökad kapacitet mot olika typer av mål, anskaffningen av ett sådant antal moderna A17-ubåtar att det totala ubåtsantalet kommer att uppgå till minst 13 men om möjligt 14 samt en modernisering av vissa minröjningsförband och en förstärkning av nuvarande resurser för övervakning av havsområdet samt ubåtsjakt. För kustartilleriets del sker en anskaffning av modernt rörligt kustartilleri och en anskaffning av ny lätt kustrobot. För flygstridskrafternas del inriktas arbetet mot tolv jaktdivisioner, varav åtta utrustade med JA37 , ett bibehållande av nuvarande fem och en halv division AJ37 samt tre divisioner S37 . Flygtransportförbanden bör enligt moderata samlingspartiets mening gradvis utökas ytterligare. kommer behov att föreligga av beslut på vissa väsentliga materielområden för den framtida inriktningen av krigsorganisationen inom försvarets olika delar. Inom arméstridskrafterna kommer beslut att erfordras om anskaffningen av ny lätt pansarvärnsrobot. Det är enligt moderata samlingspartiets mening av stor betydelse att detta vapen kan tillföras ett så stort antal förband som möjligt. I de ramar vi förordar är inplanerat en ökad anskaffning av lätt pansarvärnsrobot, vilket bl. a. medger att denna kan tillföras även vissa lokalförsvarsförband. Anskaffningen av helikoptrar för pansarvärnsuppgifter, och en utökning av antalet arméflygförband, är andra beslut av större vikt. Beslut kommer dessutom att erfordras om utvecklingen av framtida system för luftvärnsskydd av bl. a. arméstridskrafterna. Det finns skäl att noga överväga möjligheterna att inom landet utveckla eller väsentligt modifiera ett utländskt robotsystem för att klara av dessa uppgifter. Möjligheterna till samordning med den utveckling av vapen till det nya som kommer att ske måste självfallet tillvaratas. Inom marinen är beslutet om omfattningen av våra ubåtsstyrkor av stor betydelse icke minst för vår förmåga att bibehålla en kvalificerad kapacitet för utveckling och tillverkning av ubåtar speciellt anpassade till unika förhållanden. Införandet av modern sjörobot bör ske i så stor omfattning som möjligt, och det kan finnas anledning att studera möjligheterna att förse ytterligare enheter till lands och sjöss med detta vapensystem. Det är också viktigt, att den planerade anskaffningen av en ny lätt kustrobot till kustartilleriets rörliga förband sker som planerat. Inom flygvapnet kommer självfallet anskaffningen av ett nytt flygplanssystem för att successivt ersätta att vara den dominerande frågan.