ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G5022403 · 1982-04-01 00:00:00 — Samordnad datapolitik (prop. 1981/82:123) Datadelegationen har i rapporten datapolitik föreslagit särskilda insatser för att en bred utbildning inom dataområdet skall kunna ges dels inom arbetslivet, dels till allmänheten. Delegationen har även föreslagit att datadelegationen ges tilläggsdirektiv för att ge råd och stöd i samband med den breda utbildningen. Enligt rapporten skulle delegationen få följande uppgifter: - att verka för att de datapolitiska målen för utbildning uppfylls - att verka för en intensifiering av sådan utbildning - att bedöma skilda utbildningsanordnades produkter, att föreslå utveckling av dessa vid behov och att ge råd åt den som vill ha utbildning - att i en begränsad omfattning via särskilda medel kunna initiera utbildning där den är eftersatt. Uppdraget föreslås avse en begränsad tidsperiod, t. ex. . Enligt rapporten bör delegationen i denna verksamhet söka samarbete med befintliga grupper eller organ för personalutbildning inom resp. det statliga, kommunala, landstingskommunala och näringslivsområdet. Vi anser det vara nödvändigt att något organ aktivt verkar för en spridning av den breda utbildningen i datafrågor och verkar för att den får en lämplig inriktning. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen hemställer om att regeringen utfärdar tilläggsdirektiv till datadelegationen angående bred datautbildning inom arbetslivet.
mot · G5022406 · 1982-04-01 00:00:00 — och datapolitik (prop. 1981/82:123) Registerföring av företag och organisationer () Varje nytt statligt datasystem kan fungera som ett lokaliseringsobjekt. Decentraliserade riksomfattande datasystem gör det automatiskt. Även centrala system ger en beaktansvärd regionalpolitisk effekt - utöver själva investeringen - genom sysselsättningseffekter inom , transportföretag, posten osv. I proposition 1981/82:123 om data, bilaga 1 s. 54, anför regeringen att dess allmänna önskan är att minska koncentrationen av systemutvecklingen till . Ett av de nya system som då kommer i fråga för utlokalisering är registret för företag och organisationer (), som regeringen föreslår i proposition 1981/82:118 (s. 18). Utveckling av har inte hunnit längre än att både dess framtida datacentral och tillhörande systemerargrupp kan placeras på en eller två orter i landet, förslagsvis i . Arbetsmarknadsproblem i är väl kända av och regeringen. Arbetslösheten är hög och även framförliggande sysselsättningsproblem mycket stora. En av de grundläggande orsakerna till den krissituation som råder i är näringslivets struktur. Behovet av en starkt ökad diversifiering av näringslivet är följaktligen mycket stort. En lokalisering av dataregisterverksamheten till skulle innebära en tacknämlig och verksam insats från statsmakternas sida att dels bidra till differentieringen av näringslivet i länet, dels ge ett icke föraktligt tillskott av nya sysselsättningstillfällen. Eftersom består av dels en datacentral, dels en dataregistreringscentral, dels en systemerargrupp kan lokaliseras till två olika orter i Väimland. Förslagsvis kan datacentralen och systemerargruppen förläggas till där bl. a. försvaret har en datacentral förlagd. Således finns redan en omfattande personell datakompetens på orten. Dataregistreringscentralen kan och med speciellt angelägen sysselsättningseffekt lokaliseras till en mindre ort i länet. Behovet av nya sysselsättningstillfällen är utomordentligt stort i de flesta kommuner och tätorter i . Dit hör förvisso även där de befintliga statliga verksamheterna efterhand minskat sin personal i oroväckande stor omfattning. Detta har bl. a. fått till följd att administrationsbyggnaden numera har minst 100-talet arbetsrum stående tomma. En lokalisering av dataverksamheten till en eller två orter i skulle mycket väl svara upp mot den strävan som regeringen bygger in i den datapolitik som föreslås i nämnda propositions bilaga 1. Med hänvisning till vad vi här anfört hemställs att beslutar att dataverksamheten förläggs till med såväl datacentral, systemerargrupp som dataregistreringscentral.
mot · G5022407 · 1982-04-01 00:00:00 — m. fl. Samordnad datapolitik (prop. 1981/82:123) I datapropositionen föreslås i industridepartementets bilaga inrättandet av ett antal Verkstadstekniska utvecklingscentra och två s. k. CAD/CAMcentraler. Departementschefen anför att det med hänsyn till bl. a. nödvändigheten av att få tillgång till kvalificerad personal är motiverat att begränsa och koncentrera insatserna på detta nya område. Han föreslår mot den bakgrunden att Verkstadstekniska utvecklingscentra byggs upp i , och samt att CAD/CAM-centraler inrättas i och . Vi delar uppfattningen att en koncentration av tillgängliga personalmässiga och finansiella resurser bör ske för att få största möjliga effekt av de föreslagna institutionerna. Som framhållits av flera remissinstanser är det emellertid angeläget att utvecklingscentralerna placeras så att största möjliga kontaktyta i förhållande till näringslivet kan åstadkommas. Eftersom ett främjande av forskningssamverkan mellan högskolor och industri, industriellt utvecklingsarbete och teknikspridning ingår bland huvuduppgifterna för de föreslagna institutionerna är det självfallet av största vikt att dessa är placerade så att så många företag som möjligt kan nås av deras verksamhet. Mot denna bakgrund är det förvånande att inte ett verkstadstekniskt utvecklingscentrum föreslås förlagt till . I bedrivs en omfattande verksamhet på det datatekniska fältet och då inte minst i nära anslutning till de områden som ett verkstadstekniskt utvecklingscentrum skall arbeta inom. I finns en mycket stor del av den elektronikindustri och övriga industri som den föreslagna verksamheten skall betjäna. Nämnas kan i detta sammanhang den verksamhet som i , , framgångsrikt påbörjat. Syftet med den gruppen är att genom avknoppningsprincipen skapa nya små företag byggda på en elektroniktekniskt baserad produktidé. har verksamheten lett till 15 stycken självständiga företag. a. med hänvisning till den verksamhet som bedrivs inom och till de övriga engagemang på det data- och elektroniktekniska område som finns vid samt till vad tidigare anförts om vikten av att förlägga Verkstadstekniska utvecklingscentra till regioner där kontaktmöjligheterna med ett stort antal företag är goda, vill vi föreslå att ett verkstadstekniskt utvecklingscentrum förläggs till . Med stöd av vad ovan anförts hemställer vi att ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inrättandet av ett verkstadstekniskt utvecklingscentrum vid . () ()
mot · G5022410 · 1982-04-01 00:00:00 — i Kumla och i utlänningslagen (1980:376), m. m. 1981/82:146) I proposition 1981/82:146, Verkställighet, försvar och ansvar enligt utlänningslagen, anförs: Verkställigheten av avvisnings- och utvisningsbeslut är en ansvarsfull och krävande uppgift, inte minst därför att det i verkställighetsförfarandet på ett slutgiltigt sätt avgörs om utlänningen skall avlägsnas. I det skedet mobiliseras därför inte sällan alla återstående möjligheter från utlänningens eller hans anhörigas eller andra närståendes sida för att få till stånd en ändring av avlägsnandebeslutet. Föredragande statsrådet anför vidare: Det kan enligt min mening inte nog understrykas att verkställighetsmyndigheten måste vara lyhörd för varje påstående av utlänningen som kan innefatta en invändning om politiskt verkställighetshinder och som därför skall prövas av . Är det på minsta sätt tveksamt om påståendet kan ha fog för sig eller om det har prövats, skall ärendet enligt gällande regler överlämnas till verket. Detta gäller oavsett om verkställigheten avser avlägsnande som har beslutats av en polismyndighet, av eller av regereringen eller . I utlänningslagkommitténs betänkande Ds A 1981:8 påpekas att polisens ansvar i verkställighetsskedet blivit avsevärt större genom utlänningslag och att till kommittén framförts uppfattningen att praxis inte är helt likartad i de olika polisdistrikten. Detta gäller framför allt när humanitära skäl åberopas i verkställighetsärendet. anför vidare att om verkställigheten av ett avlägsnandebeslut av olika skäl inte kunnat ske och förflutit mellan beslutet och den förestående verkställigheten, finns det skäl att iaktta försiktighet. bör då vara särskilt lyhörd för omständigheter som kan ha inträffat och som skulle kunna medföra att frågan om verkställighet överlämnas till SIV:s prövning. Vi instämmer i kommitténs åsikt att polismyndigheten skall iaktta lyhördhet. Vi tolkar också skrivningen som att kommittén anser att man skall ta hänsyn till humanitära skäl, vilket vi också instämmer i. Eftersom polisens ansvar i verkställighetsskedet blivit avsevärt större, har verkställigheten blivit en mycket mer grannlaga och påfrestande uppgift för polismyndigheten. Vi anser därför att denna uppgift och detta ansvar aldrig skall åvila en enskild tjänsteman. I stället bör - innan verkställighet av förpassning sker - polisstyrelsen eller annan kollektiv beredningsgrupp bedöma huruvida omprövning eller verkställighet av förpassningsärendet skall ske. Med hänvisning till ovanstående hemställs att ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att polisstyrelsen eller annan beredningsgrupp skall bedöma huruvida omprövning eller verkställighet av förpassningsärendet skall ske. () ()
mot · G5022411 · 1982-04-01 00:00:00 — m. fl. Ändring i utlänningslagen (1980:376), m. m. 1981/82:146) I arbetsmarknadsutskottets betänkande 1979/80:27 behandlades ett antal motioner rörande förslaget till ny utlänningslag. Fyra av dessa gick ut på att förbud mot avvisning på formell grund senare än efter inresan skulle upphävas. I betänkandet säger sig utskottet inte ha tillräckligt underlag för att föreslå att tremånadersregeln tas bort, och avslog motionen. har utlänningslagkommittén ytterligare utrett frågan och för sin del föreslagit att tremånadersregeln slopas och att ett särskilt utvisningsförfarande införs med polisen som beslutsinstans. Kommittén föreslår alltså ett särskilt regelsystem för de personer som inte tagit kontakt med myndigheterna förrän efter inresan. Enligt en undersökning som kommittén låtit göra har antalet sådana ärenden uppgått till 700-800 , och ca hälften av dessa har gällt personer som haft så starka skäl att få stanna i att de i alla händelser skulle ha prövats av invandrarverket eller efter besvär - av regeringen. Enligt vår bedömning kommer dessa ärenden att bli allt färre, men det är ändå stötande för rättskänslan att vissa personer genom att utnyttja tremånadersregeln skaffar sig en bättre behandling än de som följer reglerna. Erfarenheten pekar på - enligt - att överskridandet av tremånadersgränsen görs medvetet. Undertecknade motionärer vidhåller sin uppfattning från tidigare motionstillfälle, att tremånadersgränsen helt borde slopas. Huruvida man avvisar eller utvisar en person är en terminologifråga. Avvisning bör normalt ske redan vid gränsen, men eftersom avvisning redan tillåts tillämpas inte heller nu denna princip. Rättssäkerheten torde vara tryggad inom ramen för nuvarande regler: när politiska skäl åberopas skall polisen få besluta om avvisning bara om skälen är uppenbart oriktiga eller kan lämnas utan avseende. Detta skulle naturligtvis gälla även om tremånadersgränsen slopades. Det kan finnas starka humanitära skäl för att polisen skall lämna över ärenden gällande personer som vistats i landet. Det skydd som behövs för sådana fall ges i 33 § utlänningslagen, och regeringen bör göra klara uttalanden om tillämpningen av denna paragraf, vilka bör följas upp med anvisningar från och . Med hänvisning till vad som anförts ovan hemställs att beslutar att tremånadersgränsen för avvisning av utlänningar som utan att ta kontakt med svensk myndighet uppehåller sig i landet slopas i utlänningslagen. () ()
mot · G5022412 · 1982-04-01 00:00:00 — och i utlänningslagen (1980:376), m. m. 1981/82:146) En förutsättning för att skall kunna leva upp till den höga ambitionsnivå som kännetecknar vår invandringspolitik är att vi har en reglerad invandring. Många utlänningar lyckas dock ta sig in illegalt, och det förekommer också att utlänningar håller sig gömda för att undgå ett eventuellt avlägsnandebeslut eller för att hindra verkställigheten. anförde i sitt betänkande Ds A 1981:8 att det av naturliga skäl är omöjligt att ange närmare omfattning av den verksamhet som pågår i syfte att hindra beslut och verkställighet enligt utlänningslagen men att det förekommer i icke ringa utsträckning och att detta möjliggörs genom att här boende personer medverkar genom att transportera och gömma utlänningarna. Kommittén framhöll också att om en stat i längden tolererar att regeringens och behöriga myndigheters beslut undandras verkställighet på grund av åtgärder från allmänhetens sida, så verkar detta av naturliga skäl demoraliserande bl. a. på dem som har att fatta och verkställa besluten. Underlåtenheten att beivra sådana åtgärder skapar också intryck av att samhället inte menar allvar med besluten. slutsats blev att den som döljer utlänning eller genom annan åtgärd försöker hindra verkställighet av beslut om dennes avvisning eller utvisning skall dömas till böter eller vid försvårande omständigheter till fängelse. Undantag föreslogs dock göras för make, barn, förälder eller syskon. I proposition 1981/82:146 om Verkställighet, förvar och ansvar enligt utlänningslagen frångår föredraganden utlänningslagkommitténs förslag och föreslår att endast den sorn av vinningsskäl gömmer undan en avvisad eller utvisad utlänning och därmed försöker hindra verkställigheten kan dömas till böter eller fängelse. Detta är enligt vår mening ett betydande avsteg från kommittéförslaget och ett avsteg, som kan bidra till att undergräva respekten för gällande lagar. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att beslutar att personer som gömmer undan en avvisad eller utvisad utlänning eller på annat sätt försöker hindra verkställigheten av beslut om avvisning eller utvisning skall kunna dömas till böter eller fängelse med undantag för anhöriga i enlighet med utlänningslagkommitténs förslag. () ()
mot · G5022413 · 1982-04-01 00:00:00 — och (prop. 1981/82:156) En svällande byråkrati med en trög och ibland opersonlig behandlingsgång gör det svårt för den enskilde att bevaka sin rätt och att överblicka följderna av olika handlingsalternativ. Modern teknik inte minst inom dataområdet öppnar skrämmande perspektiv. Den enskilda människans frihet att inom vida ramar själv bestämma över sitt privatliv kan lätt hotas. Förslaget i 28 § namnlagen är ett exempel på hur datatekniken överordnats den enskilde. Genom anmälan till pastorsexpeditionen föreslås att ordningsföljden mellan förnamn skall kunna ändras så att tilltalsnamnet kommer först. Motiveringen härför är att dataregistren bara har utrymme för ett begränsat antal förnamn. Tilltalsnamnet kan då komma att förkortas eller helt försvinna vid utskrift från dataregister. Motsvarande bestämmelser som i den föreslagna 28 § finns inte namnlag. Då uppmanades i stället den enskilde vänligen av myndigheter och andra att stryka under tilltalsnamnet, om samtliga förnamn skulle uppges. uppmanas vederbörande att kasta om ordningsföljden bland sina förnamn för att tillförsäkras rätten att få med tilltalsnamnet på handlingar och i adresser. Tydligare än så kan inte en misslyckad datateknisk lösning beskrivas. bör av den anledningen avstyrka första meningen 28 § i förslag till ny namnlag. Den föreslagna 29 § bör tillgodose de behov som i vissa fall kan finnas till ändring av förnamn. Datatekniken bör vara underordnad den självklara rätten att var och en skall kunna använda sina förnamn på det sätt som de givits vid födelsen. Det finns då två lösningar på det som propositionen tagit upp som ett problem. Antingen att det i dataregistren införs markeringar för vilket namn som är tilltalsnamn så att detta alltid finns med i utskrift eller att utrymmet i dataregistren ökas så att samtliga namn får plats även i utskrift. Regeringen bör ge folkbokföringsmyndigheterna och övriga myndigheter som utnyttjar folkbokföringsuppgifter i uppdrag att omarbeta sina dataregister på det sätt som ovan beskrivits. Med stöd av ovanstående hemställer undertecknade 1. att beslutar att 28 § i namnlagen skall ha följande lydelse: Genom anmälan till pastorsexpeditionen får stavningen av förnamn ändras, om inte namnets uttal ändras genom detta. 2. att beslutar att ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om dataregister för folkbokföringen m. m.
mot · G5022417 · 1982-04-02 00:00:00 — 1981/82:156) Sedan urminnes tid har det bruket varit rådande att barn som efternamn antagit s. k. patronymikon, dvs. på så sätt att barn fick efternamnet eller eventuellt i vissa landsdelar . Detta bruk var allmänt när våra första skriftliga källor tillkom och fanns kvar även i alla samhällsklasser. Det är t. ex. tveksamt om verkligen lystrade till annat namn är , som han hette efter sin far riksrådet . (Hans mor hette ). Vasa-namnet kommer av att familjens vapen och sigill innehöll en vase, och kan ha kommit i bruk först långt efter det blev kung, i avsikt att imponera på utlandet. På många håll i landet och i många familjer bevarades denna namnsedvänja mycket . Möjligheten försvann emellertid i praktiken i och med att namnlags införande. Undantag beviljades under en övergångstid för att möjliggöra för yngre syskon i en och samma familj att heta likadant som sina äldre syskon. Departementschefen har i propositionen på s. 15 understrukit att namnlagstiftningen bör utformas så att den ger utrymme (. . .) för traditionella uppfattningar. Att det här avsedda namnskicket är traditionellt är uppenbart. Med hänsyn till den praxis som utvecklats kan det emellertid betvivlas att departementschefens uttalande skulle kunna medföra att myndigheterna gör avvikelse från en nu nästan tjugoårig praxis. Mot bakgrund av det anförda anser jag att lagförslaget bör ändras så att användningen av patronymik omöjliggörs. Ett alternativ är att i 1 § tredje stycket förs in en bestämmelse av innebörd att anmälan kan avse ett efternamn avlett av faderns förnamn. Ett annat tänkbart alternativ är att i 10 § efter orden nybildat efternamn införa orden eller till ett efternamn som är avlett av faders förnamn. För den händelse inte finner att lagen kan ändras på något av de föreslagna sätten bör i stället uttala att med synnerliga skäl i 13 § bör avses även önskemålet att få använda ett patronymikon, i varje fall om det kan påvisas att detta namnskick varit en tradition i vederbörande släkt. I detta sammanhang bör övervägas om under synnerligt skäl inte också kan införas användandet av metronymikon (avledning av moders förnamn). Under åberopande av det anförda hemställs att vid behandlingen av proposition 1981/82:156 vidtar sådan ändring i förslaget till namnlag att användandet av patronymikon möjliggörs i enlighet med vad som anförs i motionen.
mot · G5022418 · 1982-04-02 00:00:00 — 1981/82:156) I regeringens proposition 1981/82:156 framläggs förslag till ny namnlag. Enligt lagförslaget får makar före eller i samband med vigseln anmäla om de vill ha gemensamt efternamn. Görs ingen anmälan behåller var och en sitt namn. Även om förslaget i propositionen något ändrats jämfört med lagrådsremissen, uppfattas det av många så att behållande av var sitt namn blir huvudregel. Eftersom vår namntradition är att ha gemensamt namn i äktenskapet - och eftersom dessutom en övervägande majoritet av det svenska folket enligt undersökningar anser att så även bör vara fallet , är det olyckligt om den nya lagen gör behållandet av var sitt namn - det som varit undantag - till huvudregel. Genom att det kommer att fordras en aktiv handling - anmälan till pastorsämbetet - för att få gemensamt namn kan ren passivitet leda till behållande av var sitt namn. En bättre lösning skulle vara att samma aktivitet skulle krävas oberoende av om man vill ha gemensamt namn eller ej. Enligt den nya norska lagen har man enligt min uppfattning löst denna fråga på ett bättre sätt än i det svenska förslaget. I skall kontrahenterna inför vigseln välja om de vill ha gemensamt namn eller ej. En uttrycklig regel föreskriver nämligen skyldighet för parterna att i förhand till vigselförrättaren anmäla vilket namn de önskar bära efter vigseln. 8 och 9 §§ i förslaget till namnlag bör enligt min mening omarbetas så att de motsvarar de norska reglerna och därigenom göra gemensamt namn och behållande av var sitt namn i äktenskapet som två likvärdiga alternativ. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar att personer som avser att ingå äktenskap före vigseln skall anmäla om de önskar ha gemensamt efternamn, och i så fall vilket, eller om de önskar behålla sina namn.
mot · G5022419 · 1982-04-02 00:00:00 — Vissa pensionsfrågor m. m. 1981/82:174) I propositionen föreslås att statsrådspension skall samordnas med annan inkomst. Beträffande vissa offentliga uppdrag förekommer sådan samordning . Det är därför positivt att denna samordning utvidgas både till inkomster från andra offentliga anställningar såväl som till inkomster från privata anställningar. Det har med visst fog ansetts som orimligt att f. d. statsråd har kunnat uppbära både statsrådspension och t. ex. arvode som riksdagsledamot. Detta blir med regeringens förslag nu inte längre möjligt. Propositionen förändrar dock inte förhållandena för dem som redan uppbär sådan pension. Det är heller inte möjligt för regering och riksdag att fatta beslut om pensionsförmåner för de kommunala förtroendemännen. Det är likväl angeläget att största möjliga likställdhet uppkommer både mellan redan utgående statsrådspensioner och kommande pensioner såväl som mellan statliga och kommunala förtroendemän. bör därför uttala sig om önskvärdheten av att denna likställdhet uppkommer. Beträffande de redan utgående pensionerna riktas detta uttalande till dem som uppbär denna förmån, och beträffande de kommunala pensionerna riktas uppmaningen till kommunförbunden. Med hänvisning till ovanstående hemställs att uttalar sin anslutning till vad som anförts beträffande redan utgående statsrådspensioner samt beträffande pensioner till kommunala förtroendemän.
mot · G5022422 · 1982-04-02 00:00:00 — och (prop. 1981/82:156) Propositionen bygger främst på de värderingarna att man icke i namnrättsligt hänseende bör göra någon skillnad mellan barn vars föräldrar är gifta med varandra och barn vars föräldrar ej är det - dvs. samboförhållandet upphöjs till rättslig norm - samt att man så långt som möjligt icke tillerkänner företräde åt vare sig kvinnans eller mannens efternamn (s. 13). Med stöd av dessa värderingar framläggs ett omfattande förslag som mer eller mindre vänder upp och ner på dagens ordning och som på ett radikalt sätt undergräver en i folkmedvetandet fast förankrad syn på betydelsen av familjebildning och släktsamhörighet. Några av förslagets konsekvenser är mera uppseendeväckande och utmanande än andra, nämligen att alla medlemmar i en familj kan bära olika efternamn samt att barn till föräldrar med olika efternamn föds utan efternamn (! ); barnet saknar ju efternamn - är namnlöst - intill dess anmälan görs . Vi avvisar med skärpa såväl de nämnda värderingarna som de förslag för vilka dessa är uttryck. att avslår proposition 1981/82:156.