mot · G502506 · 1982-01-21 00:00:00 — Vissa skattefrågor i samband med skogsbrukets yttre rationalisering i gällande regler för realisationsvinstbeskattning har rent generellt fått en hämmande effekt på markägarnas villighet att frånhända sig skog och skogsmark. Från strukturrationaliseringssynpunkt är detta allvarligt med hänsyn till den ägosplittring som råder i synnerhet inom , som har ett stort antal skogsägare i förhållande till arealen skogsmark, något som starkt försvårar bildandet av ändamålsenliga brukningsenheter. Reavinstbeskattningen synes därvid ha fått en avsevärt hårdare slagkraft än skattelagstiftaren uppenbarligen från början tänkt sig. Anledningen torde stå att finna i det faktum att flertalet fastigheter förvärvats genom benefika fång. Vidare har taxeringsvärdena vid anskaffningstillfällen varit påfallande låga i jämförelse med de värden skogsfastigheter betingar . Eventuell försäljning omfattar också som regel endast skogsmark utan mangårdsbyggnad och därtill hörande möjligheter till årligt avdrag om . Med hänsyn till de besvärliga äganderättsförhållandena inom uppfattas reavinstutredningen enligt nu gällande skattelagstiftning också som både osäker och alltför omständlig. I detta sammanhang bör alltstå någon enklare schablonmetod tillämpas vid avyttring av mark och/eller skog i samband med sådana fastighetsregleringar som anses nödvändiga i strukturrationaliseringssyfte och därigenom understöds av samhället med statsbidrag. Schablonreglerna kan lämpligen utformas efter samma mönster som de vilka tillämpades för uppburen ståndskogslikvid vid laga skiftesförrättningarna i enligt tidigare gällande jorddelningslag. Avdragsprocent med ledning av förvärvsår: Avdragsprocent med ledning av förvärvsår Markägare som erhållit skog och skogsmark genom fastighetsreglering och därmed stått som utgivare av ståndskogslikvid, har behandlats gynnsamt enligt tidigare regler. gällande regler begränsar dock dessa möjligheter. Med hänsyn till arronderingsbehovet inom får detta anses som klart otillfredsställande. regler, med full avdragsrätt för utgiven ståndskogslikvid bör alltså återinföras, men endast vid sådan fastighetsreglering som anses befrämja skogsbrukets strukturrationalisering och som därför understöds med statlig bidragsgivning enligt vad som sagts ovan i anslutning till uppburen ståndskogslikvid. I detta sammanhang bör också uppmärksammas de ogynnsamma effekter ändringarna av reglerna för beskattning av samfälligheter fått beträffande skötsel och administration av bl. a. gemensamhetsskogar m. fl. Dubbelbeskattningseffekter är svåra att undvika, speciellt för samfälligheter med många delägare där årlig utdelning i nollställningssyfte är orealistisk just av denna anledning. Förvaltningen har blivit påtagligt mer tungrodd och byråkratiserad. Svårigheten att fondera obeskattade medel för framtida, i princip avdragsgilla, driftkostnader arbetar också emot gällande skogsvårdslagstiftning. Intresset för gemensamhetsskogen som alternativ i strukturrationaliseringssammanhang har härigenom dämpats betänkligt, något som livligt måste beklagas mot bakgrund av den svårhanterliga fastighetsstruktur som dominerar vissa delar av länet. Det är därför ett starkt önskemål att samfällighetsbeskattningen granskas . Mycken irritation skulle kunna undvikas om gemensamhetsskogar fick öppna skogskonto på samma villkor som fysisk person. för mervärdeskatt är ett annat exempel på ur skogsbrukets synvinkel rationaliseringshämmande beskattningsregler. Frigränsen gynnar passivt skogsägande i kombination med små ägolotter och ges i den allmänna strukturrationaliseringsdebatten större betydelse än den egentligen förtjänar. Det är önskvärt att saken uppmärksammas. Äldre regler för uppburen och utgiven ståndskogslikvid vid laga skiften enligt gamla jorddelningslagen bör även få tillämpas i samband med sådana större fastighetsregelringsförrättningar som anses nödvändiga för skogsbrukets yttre rationalisering och därför understöds genom statliga bidrag. I kommun återstår tre laga skiften som handläggs enligt gamla jorddelningslagen. Den nuvarande skattelagstiftningen utgör ett allvarligt hinder för slutförandet av ifrågavarande förrättningar, vilka påbörjades . Det är främst reglerna i 22 och 35 §§ KL som bör kompletteras. En lösning är att avverkningar som görs för att finansiera påförd ståndskogslikvid (skuld) liksom tidigare skall vara helt avdragsgilla samt att vid emottagen ståndskogslikvid (fordran) realisationsvisnt beskattas enligt följande schablonregel: Avdragsprocent med ledning av förvärvsår Till stöd för motionen åberopas i yttrande till budgetdepartementet över promemorian Beskattning av skogsbruk (Dsb 1978:2) s. 4 och ff. Det frågan gäller är en tillfällig dispens från den realisationsvinstlagstiftning som avser avyttringar efter och de skogsbeskattningsregler som skall tillämpas års taxering. Ändringen är nödvändig för att ovannämnda skifteslag skall bli jämställd med tidigare avslutade laga skiften i . Ett tungt vägande skäl för att nämnda laga skiften skattemässigt skall behandlas på samma sätt som de laga skiften där likviderna redan blivit beskattade enligt gamla reglerna är det faktum att samtliga dessa laga skiften igångsattes ungefär (slutet av ) och på samma utfästelser från mydigheternas sida i vad gäller beskattningen. Att fastighetsbildningsmyndigheten inte ansett sig kunna bestämma likviderna före trots att nu mer än tre årtionden förflutit från det att förrättningarna påbörjades bör rimligen inte drabba de sakägare som haft oturen att ligga inom den skifteslag vars handläggning råkat dra ut . Mot bakgrund av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär förslag om sådan ändring i skogsbeskattningen att skogsbrukets yttre rationalisering främjas i enlighet med vad i motionen anförts.