mot · G5021148 · 1982-01-25 00:00:00 — m. fl. Ändrade regler för riksdagsval I proposition 1981/82:83 läggs fram förslag om förkortning av den tid som bör åtgå från beslut om extra val till den dag då extra val skall äga rum. Diskussion om detta uppkom i samband med regeringsombildningen . Från såväl moderat som socialdemokratiskt håll framfördes krav om nyval. En viss tveksamhet uppkom dock när man upptäckte att det skulle ta inemot ett nyval kunde effektueras, beroende på gällande bestämmelserom förtidsröstning, tryckning av valsedlar m. m. Från socialdemokratiskt håll framfördes dock i den allmänna debatten förslag om hastiga förändringar av gällande bestämmelser så att tidsutrymmet skulle kunna förkortas. Om dessa förslag hade efterkommits hade det varit i hög grad betänkligt. Det hade inneburit att vallagen ändrats för att tillgodose partitaktiskt betingade krav i en viss bestämd situation. Det är rätt givet att det är just i lägen då den politiska debatten når särskild hetta som de i vallagen bestämda reglerna skall ligga fast. Den förda debatten reser onekligen frågan om den vanliga lagformen som gäller för vallagen är ett tillräckligt skydd mot hastigt påkommande krav på förändringar. Vallagens bestämmelser är en mycket viktig del av det lagsystem som reglerar grunderna för den politiska demokratin. Det inträffade aktualiserar enligt min mening frågan om inte åtminstone vissa delar av vallagen borde ges formen av grundlag. En grundlagsreglering skulle effektivt göra slut på alla resonemang i en akut situation om snabba, partitaktiskt betingade förändringar av vallagen. Denna fråga bör utredas. I den nu aktuella propositionen föreslås åtgärder som skall göra det möjligt att genomföra extra val inom . Grundlagsbestämmelsen om att extra val skall hållas kvarstår dock oförändrad enligt förslaget. Tidsmarginalen kan således bli längre än de angivna . Den exakta tidpunkten när valet skall hållas blir en fråga som avgörs från fall till fall inom ramen för tremånadersregeln. Det som gör att tidsmarginalen enligt förslaget kan krympas något i jämförelse med nu gällande ordning är föreslagna förkortningar av tidsfrister i en rad avseenden. Det gäller t. ex. förtidsröstning, anordnande av valsedelsförsändelser, kontroll av och utfärdande av röstkort. Vad det gäller är särregler för extra val. De ordinarie valen omfattas inte av de nya bestämmelserna. Det kan ifrågasättas om det är en lämplig ordning med skilda bestämmelser för de olika valen. De extra valen har samma innebörd som ordinarie val. Den riksdag som utses genom extra val har exakt samma befogenheter som den som tillkommer genom ordinarie val. Och omvänt borde gälla att om man anser det lämpligt och riktigt att förkorta en rad av de tidsfrister som anges för valen i vallagen så borde dessa förkortningar rimligen kunna gälla även för ordinarie val. Den procedur som skall genomföras och de rättsgarantier som skall gälla är ju desamma för extra val och ordinarie val. Även ur praktisk synpunkt är det bättre med samma regler för alla val till . Vi anser således att det i det fortsatta beredningsarbetet - om möjligheten till extra val skall finnas kvar - bör övervägas att skapa enhetliga regler för valen. Den erfarenhet som vi nu har och den debatt som förts om valsystemet, om mandatperiodernas längd och om riksdagsupplösning och extra val ger anledning till en vidgning av perspektivet utöver vad som berörts ovan. Ett ytterligare skäl för detta är att grundlagskommittén (SOU 1981:15) misslyckats med att nå partipolitisk enighet kring en rad framåtsyftande förslag. Ett fortsatt beredningsarbete har påbörjats under justitieministerns ledning. Mandatperioden för såväl riksdag som kommunala församlingar var tidigare . Valen var åtskilda på så sätt att man valde riksdag och vartannat fullmäktige och landsting. Några särskilda nackdelar eller något utbrett missnöje med denna ordning fanns inte. Skälen till att den avskaffades var av annan karaktär. För att gå med på den enkammarreform som genomfördes krävde socialdemokraterna någon form av s. k. kommunalt samband. Resultatet blev gemensam valdag för alla tre valen samt treårig mandatperiod. Orsaken till att man skar ner mandatperioden till var att man ansåg att det i annat fall skulle bli för lång tidsrymd mellan de allmänna valen. Beslutet att korta ner mandatperioden var enligt vår mening olyckligt. För att möjliggöra en planering på litet borde mandatperioden i såväl kommuner som riksdag vara . Det bästa skulle vara att återgå till den ordning som gällde före 1969.1 de gemensamma valrörelser som äger rum sjunker de kommunala frågorna lätt undan. Men de är av en sådan räckvidd och betydelse att de väl förtjänar att ventileras i en separat valrörelse. Det är vidare ur demokratisynpunkt inte tillfredsställande att utgången av valen i olika kommuner och landsting nästan helt bestäms av partiernas rikspolitiska agerande. Valen borde rimligen vara en värdering av partierna och deras företrädare i det egna och i den egna kommunen. Skilda valdagar skulle således vara till gagn för den kommunala demokratin. Men om det av politiska skäl skulle man trots detta visa sig omöjligt att slopa den gemensamma valdagen bör man trots detta överväga att införa , förslagsvis . Behovet av längre planeringsperioder och därmed av har nära samband med frågan om riksdagsupplösning och extra val. Ett extra val innebär ju att mandatperioden ytterligare förkortas. De ordinarie valen äger hos oss sedan gammalt rum på i förväg i författningen angivna fasta tider. Mandattiden för dem som valts i ett extra val gäller således endast den återstående tiden av den ordinarie mandatperioden. En tanke som lanserats i den allmänna debatten och som vunnit visst gehör framför allt inom socialdemokratin är att vi skulle övergå till ett system av engelsk eller dansk typ. Det innebär i korthet att man stadgar en längsta tid som den valda församlingen kan sitta - i fem, i . kan man - i realiteten statsministern - bestämma när val skall hållas. Efter valet börjar ny mandatperiod att löpa. Hur lång mandatperioden blir inom de angivna gränserna och när val skall hållas bestäms således efter politiska överväganden av den sittande regeringen och dess ledning. Enligt min mening bör systemet med fasta mandatperioder bibehållas. Ur rent praktisk synpunkt är det en fördel för myndigheter och politiska partier och även för allmänheten att på förhand veta när valdagen kommer. Valförberedelserna, särskilt nomineringsprocessen, inom partierna är tämligen omständliga och utdragna i tiden. Det grundläggande och i hög grad vällovliga skälet för detta är att man inom partierna vill ge så många som möjligt inflytande över nomineringarna. Men även ur principiell synpunkt är det fel att en sittande regering skall kunna bestämma när valet skall äga rum. Ensidiga partipolitiska överväganden bör inte få avgöra en så viktig sak. Det ger också en oberättigad politisk favör åt det eller de partier som innehar regeringsmakten. Man eftersträvar naturligtvis att välja en tidpunkt som ur opinionssynpunkt är så gynnsam som möjligt för det egna partiet. Ett system med fasta valdagar som gör att valen kommer på bestämda, i förväg angivna tider är således ur olika aspekter att föredra. De berättigade invändningar som kan riktas mot ett system med flytande mandatperioder gäller också i hög grad mot de möjligheter till extra val som finns i vår författning. Men därtill kommer också en rad andra. Det är regeringen som beslutar om extra val. Om regeringen drabbats av misstroendeförklaring i kan den besluta om extra val. Regeringen sitter då kvar i avvaktan på valet. Men regeringen kan också utan föregående misstroendeförklaring besluta om extra val. Ett sådant beslut fattas således efter en rent politisk värdering. Regeringen kan också besluta att pågående skall avbrytas. Det innebär att riksdagsarbetet läggs ner och riksdagsledamöterna skickas hem. Extra val blir också följden om talmannen fyra gånger skulle misslyckas med att få en statsministerkandidat godtagen av . Enligt vår mening är det ur principiell synpunkt felaktigt att regeringen kan besluta om extra val och även besluta om avbrytande av . Dessa befogenheter är uppenbarligen en reminiscens av det statsrättsliga tankesätt som gällde , då regeringen (kungen) betraktades som överordnad och också benämndes den första statsmakten. är regeringen ett organ som tillkommer genom att utser statsminister. kan också genom misstroendeförklaring avsätta regeringen. De avgörande beslutsfunktionerna vad gäller lagstiftning och budget ligger numera odelat hos . Regeringen är således ett organ, som tillsätter och som också kan avsättas av . Det är därför en uppenbar anomali att regeringen kan avgöra hur länge den av folket i direkta val utsedda skall sitta. Redan av strikt principiella skäl bör således regeringens rätt att utlysa extra val och avbryta avskaffas. Om något organ skall kunna fatta ett sådant beslut bör det vara själv. Men det finns även andra skäl som talar för att möjligheterna till extra val bör inskränkas starkt, helst helt avskaffas. Man kan givetvis göra den inledande invändningen mot ett avskaffande att institutet inte använts särskilt ofta i vårt land. Detta är riktigt. Men de historiska erfarenheterna härvidlag hindrar inte att det kan bli vanligare med extra val . De praktiska möjligheterna att utnyttja institutet ökar dessutom om man beslutar om den förlängning av gällande mandatperioder som av andra skäl är starkt befogad. Till detta kommer de propåer som framförts om flytande mandatperioder enligt engelskt eller danskt mönster. De som förordat en sådan ordning förutsätter ju att det är regeringen som skall besluta om valen och därmed också i realiteten om mandatperiodernas längd. Alla val skulle enligt den ordningen bli extra val, och avgörandet skulle ligga i regeringens, eller kanske rättare, i statsministerns hand. Men även bortsett från detta så är själva förekomsten av möjligheten till extra val till skada. Hotet om extra val kan bli ett vapen i den sittande regeringens hand mot . Men det kan också vara ett alibi för såväl regering som folkrepresentation att undvika att ta nödvändiga beslut i besvärliga, kontroversiella och ur kortsiktig opinionssynpunkt otacksamma frågor. Erfarenheterna från t. ex. ger vid handen att det förhåller sig just på detta sätt. Eftersom man inte vet, när det kan bli val vågar inte partierna göra de kompromisseftergifter som skulle vara nödvändiga för konstruktiva majoritetsbeslut. Man bevakar sina positioner för den händelse det skulle bli val. Och regeringen tvingas ge upp och utlysa nyval. Frågorna hänskjuts - som det brukar heta - till folkets avgörande. Själva hotet om eller förväntningarna på nyval bidrar således starkt till att det också blir nyval. I har man val . Det är länge sedan något folketing satt hela den fyraåriga mandattiden ut. Några avgörande förändringar av sammansättning har de täta valen som regel inte gett. Och problemen har varit desamma efter valen som före. I vårt land har under de senaste mandatperioderna frågan om extra val helt dominerat den politiska debatten även om detta inte resulterat i något extra val. Särskilt socialdemokraterna och kommunisterna har drivit frågan hårt. Den politiska debatten har därmed i hög grad kommit att handla om formfrågor och taktiska frågor i stället för sakfrågorna. har det varit osäkert om extra val skulle komma att utlysas eller ej. har den taktiskt betingade debatten helt tagit överhand. Detta gällde särskilt i samband med regeringsombildningen . Man kan således konstatera att redan förekomsten av möjligheten till extra val i vissa situationer kan vara till skada. I stället för att söka sakligt betingade lösningar på aktuella eller långsiktiga problem blir politikerna lätt engagerade i en positionsstrid och en taktiskt motiverad debatt. Möjligheten till extra val kan också snedvrida det politiska beslutsfattandet genom att hänsynen till kortsiktiga opinionseffekter i alltför hög grad kommer att styra partiernas val av positioner och förslag i olika frågor. De täta opinionsundersökningarna som ständigt registrerar förändringar i välj aropinionen bidrar till detta. Ett ständigt sneglande på den omedelbara effekten på opinionen av olika ståndpunkter försvårar beslut, vars nyttiga och gynnsamma verkan framgår först på litet . Risken är uppenbar för vad som brukar kallas SIFO-demokrati. Helt allmänt befrämjar redan den korta ordinarie mandatperioden en utveckling i denna riktning. Det är således längre mandatperioder som behövs - inte perioder som kan avkortas genom extra val. Utöver de invändningar mot extra val som nämnts ovan finns det - som berörts i inledningen av motionen - också invändningar av något annan natur. Det är tänkt att extra val skall kunna tillgripas bl. a. när regeringen misslyckats med att få gehör i för ett förslag i en viktig fråga, oavsett om detta lett till antagande av misstroendeförklaring eller ej. Frågan som orsakat det uppkomna läget skall hänskjutas till folket för avgörande i ett allmänt val. Det innebär att valrörelsen i hög grad kommer att fokuseras till en enda fråga. Denna begränsning kommer att förstärkas om - som syftet är - tidpunkten för valet läggs nära beslutet om val. Andra frågor än den som direkt orsakat den utlösande kontroversen kommer i skymundan. Valet blir ett slags folkomröstning i en enda fråga. Därmed vilseleds väljarna, eftersom den valda har att besluta i alla frågor på samma sätt som en riksdag som framgått ur ett ordinarie val. Om man vill höra väljarna i en särskild fråga eller helt överlämna beslutanderätten till väljarna bör detta ske i en regelrätt folkomröstning. Ett slopande av möjligheten för regeringen att utlysa extra val kan, om man så vill, kombineras med införandet av ett klarare definierat och reglerat folkomröstningsinstitut än det nuvarande. Om detta liksom om arbetsformer i andra avseenden än som här berörs har vi tillsammans med andra centerpartister väckt särskilda motioner till årets riksdag, till vilka det finns anledning att hänvisa. Som framgått av vad som ovan sagts bör regeringens rätt att utlysa extra val och avbryta avskaffas. Vi anser dock inte att dessa befogenheter skall överföras till . De bör således utgå ur författningen. Den riksdag som valts skall sitta mandatperioden ut. Därmed understryks ansvar. Någon möjlighet att undfly detta ansvar genom extra val finns ju inte. Det kan nämnas att i finns ingen möjlighet att upplösa och utlysa nyval. Det i de ordinarie valen utsedda sitter således alltid den fyraåriga mandattiden ut. Några olägenheter med detta har inte kunnat spåras. Det har visserligen tidigare diskuterats att införa ett nyvalsinstitut. Denna diskussion har numera helt ebbat ut. De norska partierna tycks vara helt ense om att behålla den gällande ordningen. a. har - enligt vad företrädare för partierna uppgett - erfarenheterna från det danska systemet verkat avskräckande. Det bör understrykas att möjligheten för regeringen att utlysa extra val således inte skall finnas ens i det fall då en regering fälls genom misstroendeförklaring. Det är i själva verket alldeles särskilt inkonsekvent att regeringen i ett sådant läge har en överordnad ställning med möjlighet att sända hem och anordna extra val. Oavsett på vilka grunder en regering avgår bör således initiativet återgå till , som i föreskriven ordning har att utse ny statsminister och därmed också ny regering. Därefter äger regeringsskifte rum. Det finns ett undantagsfall för vilket det kan diskuteras om möjligheten till extra val skall finnas kvar. Det fall jag åsyftar är om talmannen fyra gånger skulle misslyckas med att få accept på förslag till statsminister. Enligt nu gällande regler blir det automatiskt extra val om inte ordinarie val ändå skall hållas . Det bör understrykas att risken för att ett fall av det slag som här angetts skulle inträffa måste bedömas vara utomordentligt liten. Det skulle innebära att - inkl. de politiska partierna - inkompetensförklarade sig själv. Det bör också noteras att den sittande regeringen kvarstår som åtgår för det extra valet. Dess kompetens är också orubbad, bortsett från ett i det här sammanhanget helt irrelevant undantag som gäller rätten att förordna om extra val. Det förtjänar att framhållas att begreppet expeditionsministär, som av och till flitigt används i den allmänna debatten, helt saknar grundlagsstöd. En sittande regering har således alltid grundlagsenlig rätt att utöva de befogenheter som grundlagen tillerkänner varje regering. Enligt gällande författning är landet heller aldrig utan regering. Den gamla regeringen sitter alltid kvar fram till den tidpunkt då en ny regering tillträder. Ett helt realistiskt alternativ till det automatiska extra val, som talmannens misslyckande att få en ny statsminister godtagen av enligt gällande regler utlöser, är således att den regering som finns sitter kvar. Det är klart logiskt ur den synpunkten att misslyckats i sina försök att få fram ett alternativ. En sådan ordning skulle f. ö. få den effekten att inte på lättsinniga grunder frestas att fälla en sittande regering. En misstroendeförklaring skulle helt enkelt inte bli aktuell i andra lägen än då det var helt klart att det i fanns underlag för en ny regering. Partierna i skulle således vara tvingade att ha alternativet klart innan majoriteten gick i författning med att fälla en regering. Det är svårt att upptäcka några nackdelar med en sådan ordning. Det bör tilläggas att det inte finns några garantier för att ett extra val - efter ett misslyckande av talmannen - skulle erbjuda någon ny eller lättare lösning av regeringsfrågan. Det är föga troligt att några avgörande förskjutningar skulle ske i valmanskåren . Problemen med regeringsbildningen skulle således vara exakt desamma. Och hur skulle man då göra? Ett nytt val igen? - Men även i det fall extra val utlöses under löpande mandatperiod är det helt möjligt att regeringsfrågan efter valet befinner sig i precis samma läge som före. Utgången av det genomförda valet i är ett illustrativt exempel härvidlag. Den analys av möjligheterna till extra val som redovisats ovan har begränsats till effekterna på det politiska systemet i trängre mening. Detta är också av uppenbara skäl i en demokrati det väsentligaste. Det bör dock nämnas att till detta kan läggas de effekter extra val i vissa lägen skulle ha på hela förvaltningssystemet. Detta har som bekant en stor omfattning, och dess gilla gång är i en rad avseenden av direkt betydelse för flertalet medborgare. En av grunderna för förvaltningens verksamhet och även för många verksamheter som direkt eller indirekt är beroende av statsmakterna är statsbudgeten och de i anknytning till denna utfärdade regleringsbreven. Ett extra val som förhindrade att anta budgeten i föreskriven ordinarie ordning skulle sannolikt få besvärande konsekvenser härvidlag. I de författningsfrågor som berörs i föreliggande motion bör inriktningen av det fortsatta beredningsarbetet vara att mandatperioderna även fortsättningsvis skall vara fasta, att mandatperioden utsträcks till , att möjligheten till extra val starkt begränsas eller helt avskaffas, att det övervägs att ge vissa delar av vallagen grundlagsskydd samt att - om någon möjlighet till extra val bibehålls - enhetliga regler för alla val till utarbetas. Med hänvisning till vad som anförts i denna motion hemställs att beslutar uttala att det fortsatta beredningsarbetet i de författningsfrågor som berörs i motionen skall ha den inriktning som där angetts. () () () () () () () () () ()