mot · G5021648 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1648 Försöksverksamhet med kollegiala beslutsformer i den statliga förvaltningen fick i tilläggsdirektiv i uppdrag att bl. a. kartlägga de förändringar som skett i den statliga förvaltningsorganisationen - bl. a. genom lekmannastyrelser - och beskriva och analysera förhållandena. Beslutsformerna i statsförvaltningen har under tidernas lopp genomgått en betydande förändring. införde det kollegiala beslutssystemet i och som sedermera under och blev mera utbrett. Det tidiga kom att präglas av en politisk beslutsförlamning som många försökte förklara bort genom att skylla på den kollegiala beslutsordningen i förvaltningen. med det liberala genombrottet med en förnyelse av den politiska handlingskraften under det senare övergick förvaltningarna till den enrådiga beslutsordningen också kallad ledar- eller chefssystemet som skulle göra även förvaltningarna mera effektiva. Än tillämpas detta system i stor utsträckning hos verk och myndigheter om än i blandade former. I många fall tillämpas detta ledarsystem nu så att cheferna lyssnar på några rådgivare och fattar därefter självständiga beslut. Detta är dock inte längre det mest lämpliga beslutssystemet. Många skäl talar för att ett återinförande av det kollegiala beslutssystemet kan leda till ett större engagemang och därmed en effektivare verksamhet inom de beslutande organen, inte minst inom de stora verken. MBL har inom olika förvaltningar och verk lett till vissa problem och effektivitetsförluster, eftersom MBL-organen inte enbart behöver sysselsätta sig med frågor rörande arbetsförhållanden utan i stor utsträckning tar upp frågor (kanske på ett mera informellt sätt) som egentligen inte ligger inom MBL:s kompetensområde. Orsaken till detta är ofta att chefssystemet inte tillåter att olika opinionsyttringar i sakfrågor kan komma fram. Efter inrättandet av olika lekmannastyrelser har detta blivit ännu mera uppenbart. Beredningen av de ärenden som skall avgöras i dessa lekmannastyrelser sker genom cheferna i enlighet med allmänna verksstadgan, speciallagar m. m. I många fall finns det dock olika meningar i förvaltningarna men som aldrig kommer till uttryck inför styrelsernas beslut. Styrelsernas ledamöter blir då onödigtvis beroende av information vid sidan av de vanliga kanalerna, vilket kan bidra till felaktiga ställningstaganden. Enligt min mening borde lekmannastyrelserna i den statliga förvaltningen därför få möjlighet att fatta beslut om att ärenden som skall avgöras av styrelsen skall baseras på beslutsförslag framlagda av en kollegial ledningsgrupp. Vid behov skall styrelserna även kunna föreskriva att verkställighetsbeslut skall fattas kollegialt på olika nivåer. Det är dessa lekmannastyrelser som har den bästa kännedomen om i vilka verk och förvaltningar och i vilken omfattning det nuvarande byråkratiska ledarsystemet bör kunna förbättras genom ett eventuellt införande av kollegiala organ där olika uppfattningar självklart redovisas. Jag hemställer således att förvaltningsutredningen får i uppdrag att föreslå formerna för en tidsbegränsad försöksverksamhet med en kollegial ledningsorganisation vid de förvaltningar och verk som så önskar. En slutlig analys av erfarenheterna med lekmannastyrelse skall först göras efter det att en större erfarenhet har vunnits av kollegiala beslutsformer i dagens moderna förvaltningsorganisation. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen hemställer om tilläggsdirektiv till förvaltningsutredningen i enlighet med vad som anförs i motionen.