mot · G5021423 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1423 Utsläpp av kemikalier i har inte bara en lång Östersjökust utan också en viss del av . och över huvud taget jordens biosfär är en enhet, där skador på ett håll blir skador överallt, är det vår plikt som svenskar och som världsmedborgare att bekämpa allt som fördärvar dessa hav. är mycket svårt hotad av miljöförstöring, därför att den ligger i ett av världens mest industrialiserade områden. Den är ett av världens biologiskt mest produktiva hav. Fiskeresurserna i har länge utnyttjats till att föda många nationers befolkning. har också utvinningen av olja och gas blivit mycket betydelsefull. 42 sådana installationer finns i och flera planeras. är dessutom ett av de livligast trafikerade havsområdena i världen, eftersom det är tätt omgivet av stora och hårt utnyttjade hamnar. Denna intensiva användning av håller nu på att bli ett svårt hot mot den ekologiska stabiliteten i detta område. Avsevärda mängder kemikalier (av de mest skilda slag) hamnar i , dels genom dumpning, dels genom utsläpp från land. Av giftiga metaller tillförs , bl. kvicksilver en tiondel av hela jordens kvicksilveravfall. Enbart floden tillför vidare organiska klorföreningar , vilka endast långsamt kan nedbrytas. Därtill kommer avfall från många andra floder. Genom dumpning från fartyg tillfördes nästan industriavfall till . Slutligen måste svälja slam och avfall från hamnar, avloppssystem och byggnads- och vägkonstruktioner. Resultatet kan avläsas i effekterna på djur- och växtliv i havet. Vissa forskare anser att det är det kemiska avfallet som gör att av den fisk som fångas vid den tyska är behäftad med olika sjukdomar. Även ämnen som inte är direkt giftiga, kan kväva växt- och djurlivet om de dumpas i grunda kustvatten. Ännu mer oroande är de långsiktiga effekterna. Tungmetaller, liksom klorhaltiga organiska pesticidrester, är inte nedbrytbara och anrikas därför i levande organismer. Fiskar från vissa områden av har redan högre nivåer av kvicksilver, kadmium och bly än vad som är rådligt att äta. I delar av Bristolkanalen är zinkhalten så hög att den påverkar fotosyntesen hos vissa Det är lätt att inse att om sådana trender får utveckling, blir hotet mot havet som födoämneskälla ytterst allvarligt. En stor del av dessa kemiska effekter på lång sikt och i andra och tredje hand är dåligt utforskade. Försiktighet är alltså mer av nöden. Vissa konventioner finns redan som skall motverka dessa skador. Främst är det Oslo- och Londonkonventionerna, som behandlar dumpning till havs, och som handlar om utsläpp från land. Dessa konventioner behöver emellertid förbättras och kompletteras. Jag föreslår att inom vederbörande internationella organ arbetar för i varje fall följande ändringar i dessa konventioner: I bilaga I till Oslokonventionen skall det noga definieras vilka ämnen och hur stora mängder av dem som skall falla under begreppet obetydliga föroreningar, vilka är tillåtna att släppas ut i vattnet. Bly, arsenik, koppar, zink och deras föreningar skall överföras från bilaga II till bilaga I i samma konvention och därigenom hindras att bli dumpade i . Vidare bör ta initiativ - i möjligaste mån genom nordiskt samarbete - till att de europeiska länderna skärper sina lagar om hur giftigt avfall skall behandlas. I dessa bestämmelser bör bl. a. tillses att giftiga ämnen i möjligaste mån återförs till de industriella processerna och inte släpps utanför fabrikerna. Vidare bör inga andra ämnen få släppas ut i havet annat än inaktiva och/eller biologiskt nedbrytbara. Farliga och icke-nedbrytbara ämnen skall deponeras på land under kontroll så att de inte kan slippa ut. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående svenskt initiativ till ändringar i den s. k. Oslokonventionen, 2. att som i sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående nordiskt initiativ förande till skärpta miljöskyddsregler i .