mot · G5021908 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1908 Omprövning av förbudet mot användning av DDT i skogsbruket I planteras ca 400 miljoner skogsplantör - till övervägande delen tall och gran på en sammanlagd yta av ca 170000 ha. Den totala kostnaden för plantering inkl. förberedelsearbetet och plantor kan uppskattas till ca 700 milj. kr. De ny satta plantorna löper stor risk att skadas. Hotbilden är omfattande av många orsaker. Den består bl. a. av insekter och framför allt av snytbaggen. Snytbaggen finns över hela landet. Den utgör på grund av sitt levnadssätt ett ständigt hot mot tall- och granplantor på ett hygge. Hotet kvarstår de tre till fyra första åren närmast efter avverkningen. Snytbaggen gnager barken på 1 -5 åriga plantor, vilket oftast leder till att plantorna dör. För att skydda plantorna mot dessa skador kunde man tidigare behandla dem med DDT. Detta är dock förbjudet i , medan det är tillåtet i t. ex. och . Efter DDT-förbudets ikraftträdande har skogsbruket tvingats tillgripa andra metoder för att undvika skador av snytbaggen bl. a. markberedning och senare plantering. Men alla marker kan tyvärr inte p.g. a. stenighet, lutning, bärighet osv. markberedas på maskinell väg. markberedning är av olika skäl praktiskt taget utesluten. Skall man vänta mellan avverkning och plantering, uppstår problem med gräs, lövsly och andra hinder för planteringsarbetet förutom att vaije års väntan innebär /ha i förlorad tillväxt. Ett DDT-förbud leder alltså till att landets skogsproduktion har sjunkit med . DDT introducerades och har bevisligen, framför allt i tropiska länder, bidragit till en kraftig minskning av insektsburna sjukdomar hos människor och djur. har det varit ett oöverträffat medel att förhindra allvarliga insektsangrepp på växande och för människan livsviktiga grödor. Genom en delvis hämningslös användning av DDT, speciellt i , började man också notera dess risker. Den bryts ned långsamt och kan anrikas på kritiska punkter i olika näringskedjor. Detta kan i sin tur leda till hälsorisker, genetiska skador etc. En stark och välmotiverad reaktion uppstod mot DDT och det förbjöds under hand i industri Dispens gavs dock i till 1974 för skogsbrukets mycket små behov mindre än för skydd mot just snytbaggen. DDT används dock fortfarande i medicin, även receptfri, mot skabb. Mera från luften! Innan förbudet infördes i användes DDT, varav i skogsbruket för behandling av tall- och granplantor. Som jämförelse kan nämnas att mottar ca DDT genom atmosfäriskt nedfall. Behandlingen av skogsplantör med DDT liksom av DDT-behandlade plantor skedde under iakttagande av strikta restriktioner och skyddsbestämmelser. Med varje DDT-behandlad planta följde med ut i skogen, motsvarande ca per planterat hektar. I jorden binds DDT mycket hårt och urlakning och rörlighet i sid- och djupled är mycket liten. års forskningsresultat har givit vid handen att nedbrytningen sker väsentligt snabbare än vad man trott. 1 svenska skogsjordar är den huvudsakliga nedbrytningsprodukten , vilken är vattenlöslig och därför inte, som det fettlösliga DDT, anrikas i näringskedjan. Insekter som känner verkan av DDT kryper ned i jorden, vilket förklarar att man sällan kunde finna döda snytbaggar invid skyddsbehandlade plantor. Risken att sådana insekter skall ätas av fåglar och att medlet på så sätt skall komma in i näringskedjan måste betraktas som mycket liten. Ett forskarlag som undersökte ett antal personer som arbetat med DDT i skogsbruket fann bl. a. följande: O personal som DDT-behadlat plantor genom doppning erhöll ingen eller endast lätt stegring av DDT-halten i blodet O den personal som tog upp besprutade plantor i plantskolan visade ingen ökning av DDT-halten i blodet och inte heller den personal som planterade behandlade plantor. De personer som deltog i undersökningen hade även arbetat med DDT men visade före undersökningen ingen DDT-halt som avvek från vad som är vanligt hos svenskar som inte genom sitt yrke har på onormalt sätt kommit i kontakt med DDT. Det finns i marknaden andra preparat än DDT för behandling på motsvarande sätt av skogsplantör. Inget av dem har dock visat sig ur plantskyddssynpunkt lika effektiva som DDT. Dessutom har de visat sig kunna hos personal som handskas med dem ge vissa förgiftningssymptom såsom huvudvärk, yrsel, hudirritation etc. Genom antagande av proposition 1975/76:6 godkände den s. k. , innebärande bl. a. att de fördragsslutande parterna förbundit sig att motverka att farliga ämnen, bl. a. DDT och PCB, utsläpps i genom luften, vattnet eller på annat sätt. Mot bakgrund av vad som här konstaterats om DDTs ringa rörlighet i marken och med införande av strikta och tvingande bestämmelser om bl. a. sättet för behandling av plantor med DDT samt förvaring, transport och övrig hantering jämte noggrant urval av marker för plantering av desamma, borde följderna av en återinförd dispensgivning för skogsbrukets användning av DDT för skyddsbehandling av skogsplantör ej behöva komma i konflikt med denna aktuella del av . Med hänvisning till vad som här anförts hemställer vi 1. att beslutar begära att regeringen genom infordrande av redovisning från forskare, det praktiska skogsbruket och andra sakkunniga utreder om det f. n. eller finns eller förväntas finnas metoder och hjälpmedel vilka kan föranleda en omprövning av nuvarande förbud för behandling av skogsplantör med DDT, 2. att beslutar begära om sådana förutsättningar finns att regeringen verkställer en sådan omprövning, 3. att beslutar begära att regeringen, om en sådan omprövning motiverar en dispensgivning för skogsbruket för behandling av skogsplantör med DDT, föreslå att besluta om sådan dispensgivning med villkor och sätt för densamma. () ()