mot · G5021250 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1250 Under innevarande år kommer FN:s andra specialsession för nedrustning att äga rum. Sedan den första konferensen har få framgångar uppnåtts, och de förhoppningar som då knöts till bl. CD:s möjligheter att föra förhandlingarna vidare i en konstruktiv anda har endast delvis infriats. SALT-förhandlingama har inte kunnat fullföljas så som förutsetts, och kan knappast förväntas nå något resultat av betydelse. De förutsägelser om ökad avspänning mellan stormakterna och en därav följande allmän nedrustning som gjordes vid tillkomst har visat sig felaktiga. har förhållandet mellan stormakterna skärpts, och de säkerhetspolitiska förutsättningarna för ökad rustningskontroll har försämrats. Världen av lever farligt. Konfliktsituationer, terror, krigshandlingar och övergrepp hör till vardagen. Mellersta Östernkrisen har inte förbättrats, och är i krig med varandra, och annektering av tycks permanentas. säkerhetspolitiska betydelse har ökat. Utvecklingen i försiggår i vår omedelbara närhet. Den ryska kärnvapenbestyckade ubåtsflottan i är större än vad som antagits, vilket för vårt folk aktualiserat vilka följder en militär konflikt kan få också för oss. Den polska krisen har flera särdrag. Förtroendet för det och dess ledning har under en följd av år undergrävts. Den polska ekonomin har i vitala hänseenden brutit samman. Den i unika utvecklingen med en i förhållande till det oberoende fackförening med bred förankring liksom den katolska kyrkans oberoende och respekterade roll har gett den polska krisen politiska dimensioner som inte kan undgå att på påverka förhållandena i hela . Krisen i ger återigen exempel på den grundläggande konflikt som är inrymd i de östeuropeiska staternas förhållande till . Det förtryck av dessa staters nationella och kulturella identitet som lydstatsförhållandet till medför resulterar gång på gång i politiska eruptioner vilka måste kvävas med militära maktmedel eller hot om sådana. Lydstatsförhållandet är i grunden av säkerhetspolitisk natur. Därför får de inre frigörelseförsöken i effekter på hela spänningstillståndet i och därmed på nedrustningsförhandlingar av olika slag. T. ex. begränsade sammanträffandet mellan de två supermakternas utrikesministrar när dessa sent omsider skulle mötas för att diskutera en begränsning av kärnvapenbärande medeldistansrobotar. Förutsättningarna för en ökad rustningskontroll är alltså dåliga. är f. ö. att söka i politiska faktorer relaterade till supermakternas egna bedömningar av säkerhetspolitiska risker och de ekonomiska uppoffringar landet är villigt till för att inte anse sig vara i militärt underläge i förhållande till den andra supermakten. Redan antaganden om motståndarens vapenutveckling bedöms som realiteter vare sig de är grundade på verifierbara fakta eller ej. Offentliggörandet av planer på framtida vapensystem utlöser på motståndarsidan en utveckling som strävar efter än mer avancerade vapensystem. Rustningsspiralen går vidare - ett vanvett utan like i historien, grundat på nationella säkerhetsbedömningar. Erfarenheterna från många års nedrustningsförhandlingar ger belägg för tesen att ingen nation är beredd att nedrusta om detta äventyrar den militära styrkebalansen eller den egna säkerheten. Det bör här framhållas att det är uppfattningen om risken som är avgörande, mera sällan det faktiska förhållandet. Nedrustningsarbetet måste dock gå vidare; strävan är att åstadkomma en kontroll av rustningarna, med sikte på begränsningar. Varje människa kan bara dödas en gång. När frågan gäller att döda alla människor tjugo eller femtio gånger om tappar frågan kvantifierbara dimensioner. Likväl kommer de oerhörda vapenarsenalerna att bestå så länge en nation känner sig hotad av en annan. När inte andra garantier finns för den yttre och inre säkerheten kommer makthavare i olika länder att lita till militära maktmedel för att försöka freda sig mot potentiella hot. Ytterligare en faktor som påverkar kapprustningen är den hemlighetsfullhet som omger militärutgifterna i mänga stater. Detta gäller speciellt stater med slutna samhällssystem och långtgående sekretesskrav. Sekretessen skapar i sin tur osäkerhet om både resurser och avsikter hos andra länder och bidrar därmed till att beredskapen ökar hos de länder som inte har insyn i andra länders satsningar på den militära sektorn. Det finns naturligtvis uppgifter rörande staters militära beredskap som inte kan - och inte bör - offentliggöras. Med en öppnare redovisning av staternas militära budgetar skulle dessa dock kunna undvika en av anledningarna till en helt onödig vapenutveckling och åstadkomma ett ökat förtroende. Det är därför angeläget att i det internationella nedrustningsarbetet fortsätter att driva frågan om en öppnare redovisning av militärbudgetarna för att därmed undvika en upprustning utan relevans för en önskad militär balans. En sådan mer öppen redovisning måste anses höra till de förtroendeskapande åtgärderna och därmed kunna bli föremål för mer långtgående förhandlingar i samband med arbetet på uppföljningen av Helsingforsdokumentet. Svenska insatser i detta uppföljningsarbete måste fortsätta även om blir resultatlös. Ett fritt flöde av människor, idéer och information över gränserna är den enda möjliga vägen för att kunna åstadkomma en framgångsrik avväpning av jordens länder. Realiserade förtroendeskapande åtgärder kan bli nyckeln till avspänning och rustningskontroll. av världens totala konsumtion används för militära ändamål. Före var siffran . NATO har beslutat om en 3 %-procentig ökning av militärutgifterna i fast penningvärde, och kan enligt de riktlinjer som givits väntas nå ännu högre. En ny generation strategiskt bombflyg håller på att skapas, och i är regionala kärnvapen förbandslagda. Kärnvapen i med en räckvidd om täcker ända till och , dvs. ett område inom vilket en stor del av NATO:s stabsplatser, underhållsplatser, hamnar, kämvapenförråd och militära baser finns. NATO:s kärnvapen i med samma räckvidd kan nå och men däremot inte och huvudparten av WP:s stabs- och underhållsplatser samt inte heller baseringsplatserna för sovjetiska medeldistansvapen med längre räckvidd. Kärnvapnens och kärnvapendoktrinernas främsta syfte är att avskräcka från kärnvapenanvändning och väpnade konflikter över huvud taget. I den officiella sovjetiska doktrinen har kärnvapen framställts som om de vore helt vanliga vapen ehuru kraftigare. Från västmakterna har framförts ett antagande om ett begränsat kärnvapenkrig inom utan att kriget blir ett totalt kärnvapenkrig. Både öst och väst är medvetna om att följderna av ett överskridande av den s. k. kärnvapentröskeln inte går att förutse. Den politiska uppmärksamhet som WP:s övertag i fråga om kontinentala kärnvapen väckt i har sitt ursprung i baseringen av de första exemplaren av den sovjetiska 1977. F. n. installeras en SS 20-robot- med tre kärnvapenstridsspetsar - avsedd för mål i . NATO:s eurostrategiska robotar och flyg är till stora delar föråldrade och relativt sårbara. NATO:s beslut om ersättning av dessa äldre system fr. o. m. med 108 raketer av typ Pershing II och 464 landbaserade kryssningsrobotar har dock utlöst en politisk oenighet inom alliansen. En annan iögonenfallande skillnad i sammansättningen av de båda maktblockens styrkor på detta område är stora andel robotar. Förhandlingar mellan och om reducering av dessa regionala kärnvapensystem har inletts. Resultatet av dessa förhandlingar har avgörande betydelse för den fortsatta diskussionen om en kärnvapenfri zon i . har uttalat att frågan om en kärnvapenfri zon i måste ses i ett europeiskt sammanhang. De nordiska länderna har konsekvent eftersträvat att hålla fritt från kärnvapen. och har från början klargjort att de inte önskar de allierades kärnvapen på sina territorier, och har ensidigt fattat ett beslut att avstå från kärnvapen. har på olika sätt markerat sin vilja att se hela som en s. k. kärnvapenfri zon. Icke desto mindre berörs de nordiska länderna på flera sätt av maktblockens kärnvapenbeslut. Sovjetiska kärnvapen som kan nå mål också i finns dels på , dels ubåtsbaserade i . Ubåtsaffären visade att ubåtar med taktiska kärnladdningar opererar i i en okänd omfattning. I icke-spridningsavtalet finns påpekat angelägenheten av att man på olika håll i världen bildar s. k. kärnvapenfria zoner. Frågan har särskilt lett till en intensifierad debatt också i vårt land. Vi vill särskilt understryka betydelsen av att man från svensk sida under alla förhållanden noga beaktar kravet på att som kärnvapenfri zon måste inbegripa också närliggande regioner. Så länge kärnvapen finns stationerade i omedelbara närhet är varje förslag om de nordiska staterna som en kärnvapenfri zon säkerhetspolitiskt oacceptabelt. Vidare bör, som tidigare nämnts, debatten fördjupas och konkretiseras vad gäller zonens förhållande till de europeiska kärnvapenstationeringarna. Vi anser därför att en expertstudie bör göras avseende problem med och möjligheter till en kärnvapenfri zon i sett i europeiskt perspektiv så som beslutats i . De svenska insatserna i det internationella nedrustningsarbetet måste nu i högre grad inriktas på Europafrågorna. I detta sammanhang spelar förhandlingarna om militära styrkereduktioner i en viktig roll. Förhandlingarna har, sedan de inleddes , icke lett till några resultat. Enligt vår mening kan en av orsakerna härtill vara att förhandlingarna uteslutande förs mellan NATO- och WP-stater. Följaktligen finns det inte utrymme för andra stater att inta en medlande eller kompromissökande roll. Ett sätt att söka bryta stillaståendet i förhandlingarna vore att neutrala och icke alliansbundna stater gavs möjlighet att i någon form medverka i förhandlingarna. bör därför diskutera möjligheten att begära ett vidgat deltagande i MBFR-förhandlingarna med länder som , , och . Alla människor är medvetna om behovet av fred och avspänning i världen. När det gäller medlen att nå dessa mål är emellertid uppfattningarna delade. Detta gäller också i vårt land. Olika fredsrörelser och organisationer i har i ökad utsträckning i debatten om nedrustning fört över de internationella ansträngningarna att minska upprustningen i världen till att uteslutande gälla förhållandena i med konkreta krav på svensk nedrustning. har längre än de flesta andra länder varit förskonat från krig. Detta har hos många svenskar skapat en trygghetskänsla som mot bakgrund av den rådande situationen i världen är svårmotiverad. Den militärteknologiska utvecklingen tillsammans med vårt för supermakterna betydelsefulla militärstrategiska läge har allvarligt minskat våra möjligheter att stå utanför en eventuell framtida storkonflikt. Grunden för vår säkerhetspolitik är vår alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig. Denna grund förutsätter att vi kan skapa tilltro till våra principer. Detta kan endast ske genom att vi har ett försvar, som genom sin styrka kan göra omvärlden medveten om våra avsikter att militärt bemöta varje kränkning av svenskt territorium. Detta innebär att det ökade medvetandet om krigsrisker och konsekvenserna av en världskonflikt är positivt. Den framväxande fredsrörelsen kan genom ett spridande av kunskap om situationen i världen få stor betydelse. internationella säkerhetspolitiken kan emellertid aldrig bestämmas av ett litet land ensamt, vilket genom sitt agerande tror sig kunna påverka upprustningen i världen. Det är därför viktigt att arbetet inom fredsrörelsen sker i samarbete med myndigheter av olika slag. Fredsrörelsens främsta uppgift uppfattas ofta som vilja att påverka just myndigheterna, och det är därför viktigt att det utvecklas ett ömsesidigt samarbete. Folk och försvar är det organ som har huvudansvaret för folkrörelsernas information i säkerhetspolitiska frågor. Det är angeläget att ett intensifierat samarbete kommer till stånd. Det bör ankomma på Folk och försvar att ta initiativ till vidgade kontakter med fredsrörelsens olika organisationer. Med anledning av det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om de svenska insatserna för förtroendeskapande åtgärder, 2. att hos regeringen hemställer om en expertstudie rörande en kämvapenfri zon i sedd i europeiskt perspektiv, 3. att hos regeringen hemställer om att kontakter tas med icke alliansbundna stater om eventuella insatser i MBRFförhandlingarna i , 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ett vidgat samarbete mellan Folk och försvar och fredsrörelsens organisationer. () ()