mot · G5022018 · 1982-01-26 00:00:00 — Skolan skall hjälpa till att fostra eleverna till demokratiskt sinnade, ansvarskännande och hänsynsfulla människor, som visar omtanke om andra. Detta står inte i motsättning till kunskapsmålet. Goda basfärdigheter och en bred allmänbildning är nödvändiga förutsättningar såväl för ett positivt och aktivt samhällsengagemang som för en positiv personlig utveckling. Samverkan mellan hem och skola måste utvecklas och fördjupas. Mycket av skolans verksamhet måste utformas efter lokala förhållanden och lokala behov och önskemål. Beslut om organisation, resursutnyttjande och pedagogik måste inom de ramar som fastlagts centralt fattas av dem som har direktkontakt med verksamheten. I ett lokalt beslutsfattande måste självfallet inbegripas rätten att också göra misstag. Det förhållandet att inte allt från till en annan sker i överensstämmelse med de intentioner som formulerats i riksdagsbeslut får inte tas till intäkt för ett återinförande av central styrning utan måste mötas med intensivare information, erfarenhetsutbyte och inspiration. Det är angeläget med en snabb spridning av idéer som visar sig framgångsrika när det gäller att förbättra skolmiljön och höja utbildningens kvalitet.Omvänt kan idéer och projekt prövas utan att deras negativa effekter får nationella konsekvenser. Många av tidigare års misslyckanden när det gäller t. ex. matematik- och språkundervisningen hade med mindre centralstyrning kunnat undvikas. De borgerliga trepartiregeringarnas skolpolitik har utformats efter de här redovisade grundläggande principerna. Skolpolitiken under ledning har varit inriktad på det mest grundläggande för skolan: att slå fast skolans mål och syfte, att ge eleverna motivation för skolutbildning, att ställa kunskaper och färdigheter i centrum och som en förutsättning för resultat att återställa ordning och reda i skolan. De åtgärder som vidtagits har betytt inledningen på en process som om den fullföljs med kraft och konsekvens kan vrida utvecklingen i våra skolor rätt igen. Viktiga inslag i den förda skolpolitiken är: Ett statsbidragssystem som möjliggör en friare resursanvändning och ökar det lokala inflytandet över skolans verksamhet. En avveckling av statsbidragen till kommunala skolbyggen liksom av den statliga granskningen av ritningar för sådana samt mängder av regler och 1981/82: 2018 Det är nu möjligt för kommunerna att planera och genomföra skolbyggen efter egen bedömning. Ett nytt arbetstidsavtal för lärarna. Förbättrad skolledarfunktion, dvs. fler skolledare och sänkt undervisningsskyldighet för skolledare. Fr. o. m. har kommunerna också fått eget ansvar för och förfogande över den samlade skolledarresursen för . Genom den s. k. normgruppen, som tillsattes av , har ett brett arbete i fostransfrågorna inletts. Normgruppen har också påbörjat ett utredningsarbete om skolans sanktionssystem. I läroplan för , fastställd av regeringen , har skolans kunskapsförmedlande roll framhävts starkare . En ökad satsning görs på baskunskaper och basfärdigheter. Väsentligt ökade individuella valmöjligheter införs på högstadiet, både genom ett friare tillval och genoms, k. temastudier. En större satsning på teknik och naturorientering görs även på låg- och mellanstadiet. Läxornas betydelse för att öka färdigheter och befästa kunskaper understryks. Statsbidragen till gymnasieskolan har förändrats så att utbildning i företag och utbildning i skolinstitution jämställs. Genom försöksverksamheten med introduktionsprogram och s. k. yrkesintroduktion har möjligheter skapats att ta hand om även de ungdomar som avvisar tanken på fortsatt skolmässig utbildning. Nästan alla beredskapsarbeten för ungdomar har därmed kunnat avskaffas. Nya former för elev- och föräldrainflytande i och gymnasieskolan har införts. Rektor är nu skyldig att samråda med företrädare för eleverna på högstadium och i gymnasieskolan, liksom med företrädare för föräldrarna till elever på samtliga stadier. För att detta samråd inte skall bli en tom formalitet måste samråd äga rum innan MBL-förhandlingar med de fackliga organisationerna i motsvarande frågor kommer in i ett avgörande skede. För att personal, elever och föräldrar skall ha möjlighet att gemensamt diskutera olika frågor med rektor införs bestämmelser om skolkonferens. Beslut har fattats om en genomgripande förändring av skolforskningen och lärarfortbildningen. Ansvaret för det pedagogiska utvecklingsarbetet läggs i huvudsak på regional och lokal nivå. Särskilda medel skall i statsbudgeten anslås för kurser inom högskolan som direkt vänder sig till lärare. Den nuvarande resursen för studier med s. k. B-avdrag slås samman med övriga fortbildningsmedel och ges direkt till kommunerna som har att avgöra fortbildningsbehoven. Den stora översynen av den statliga skoladministrationen har genomförts. Antalet tjänster vid minskas med ca en tredjedel. Ansvaret för vissa frågor decentraliseras till länsskolnämnderna, som dock inte får ökad personal. Inom lärarutbildningen skall graderade betyg i ämnesteori finnas kvar, 1981/82: 2018 medan lärarskickligheten i fortsättningen bedöms endast som godkänd resp. icke godkänd. Under socialdemokraternas regeringsinnehav utvecklades en mycket snäv praxis i fråga om rätten att starta enskilda skolor. har ett antal beslut om tillstånd att starta enskilda skolor (främst ) tagits. En generösare praxis vilken också bättre stämmer överens med gällande skollag har därmed införts. I den nya läroplanen för intar normfrågorna en framskjuten plats. Till skillnad från tidigare läroplaner utgör den nya läroplanens mål och riktlinjer bindande föreskrifter för skolan. Fostran bygger på konsekvens. De vuxna måste ge konsekventa förebilder för de ungas normutveckling. Det finns fortfarande en stor osäkerhet även bland vuxna som yrkesmässigt arbetar med barn om vilken grad av engagemang i de ungas fostran och utveckling som de får, bör och vill ha i förhållande till barnets föräldrar. Samma rädsla för att bestämt och konsekvent söka förmedla det demokratiska samhällets normer till barnen finns hos många föräldrar. Normgruppen har på olika sätt skapat underlag för den för ett gemensamt förhållningssätt från de vuxnas sida nödvändiga diskussionen inom skolan och mellan skola och hem om vad normer och moral i dagens samhälle innebär. Normgruppen måste få fullfölja sitt arbete och ges möjlighet att vidta de åtgärder den finner erforderliga för att normdebatten inte återigen skall avstanna. Regeringens beslut att lägga ner normgruppen är ett allvarligt misstag. I den nya läroplanen föreskrivs bl. a. följande: Med utgångspunkt i de grundläggande värderingarna måste varje klass och varje skola utforma de regler som barn, skolpersonal och föräldrar tillsammans kommer överens om är nödvändiga för att arbetet och samvaron skall fungera i klassen och i skolan. Dessa regler för vardagslivet skall kännas angelägna just i den situation som råder och upprätthållas konsekvent. Det gäller också att gemensamt bestämma vilka följder olika överträdelser av reglerna skall ha. De som bryter mot skolans regler skall självfallet bära konsekvenserna av detta, vare sig det gäller uppsåtlig skadegörelse, ovarsamhet med materiel eller hänsynslöshet mot kamrater eller skolpersonal. Det finns också anledning att ständigt erinra eleverna om att lagarna inte stannar vid skolgrinden. Eleverna måste få ta ett större ansvar för skolmiljön och det praktiska skolarbetet. Fostran av den unga generationen till delaktighet och ansvar åvilar alla vuxna. Det bör därför vara naturligt att eleverna - under sakkunnig ledning och med stöd från de fackliga organisationerna får arbeta med 1981/82: 2018 sin egen arbetsmiljö och därmed sin egen trivsel. Alla människor, inte minst barn och ungdomar, har behov av att få känna att de är till nytta. Med denna utgångspunkt kan det inte accepteras att planeringen av resursanvändningen i skolan och av besparingar sker ovanför elevernas huvuden. Ett led i barns och ungdomars fostran är att lära sig hushållning med tillgängliga resurser. Deras medverkan till god hushållning bör eftersträvas och deras aktiva insatser för att nedbringa kostnader eller finna olika vägar att finansiera det som de finner angeläget efterfrågas. Ansvar kan aldrig läras med låtsasverksamhet. Samverkan mellan hemmen och skolan är av avgörande betydelse. Den skall inte enbart syfta till att ge föräldrarna information om elevernas prestationer, utveckling och uppförande utan måste i lika hög grad ge föräldrarna möjlighet att ställa krav på skolan och tillsammans med lärarna och annan skolpersonal diskutera vilka krav som skall ställas på eleverna. Ett sätt att nå bättre samverkan mellan hem, samhälle och skola kan vara att uppmuntra och utveckla insatser av frivilliga föräldrar och andra i skolans arbete såsom sker i många andra länder. Insatserna kan bestå i att man medverkar i undervisningen genom att t. ex. berätta om sitt yrke eller om andra erfarenheter, att man tillverkar saker som behövs i skolan, hjälper till på utflykter och deltar i lägerskolor eller att man hjälper eleverna till rätta på olika sätt. Förutom att förbättra kontakten och samverkan mellan hem, samhälle och skola kan insatser av frivilliga leda till en förbättrad fostran och underlätta en individualisering i skolarbetet. Frivilliga insatser måste självfallet ske i överensstämmelse med mål och riktlinjer i läroplanerna. De frivilliga bör inte få kontant ersättning. Skolan mäste på ett tidigt stadium kontakta hemmen och vidta andra nödvändiga åtgärder när det gäller elever med oanmäld frånvaro. De formella förutsättningarna har med den nya läroplanens föreskrifter radikalt förbättrats. Där slås föräldrarnas övervakningsplikt fast liksom skolans ansvar för närvarokontroll och frånvaroregistrering. har redovisat det av regeringen givna uppdraget att kartlägga hur skolorna fastställer, registrerar och följer upp skolk. I uppdraget ingick att föreslå lämpliga åtgärder. SÖ vill verka för organisatoriska åtgärder som motverkar frånvaro och stimulerar arbetet med miljön i skolan. SÖ anser också att metoderna att ta hand om elever som börjat skolka bör förbättras. Med instämmande i dessa förslag vill vi dock hävda att en ofrånkomlig förutsättning ändå är att frånvaron snabbt fastställs och registreras. I proposition 1975/76:39 avvisades förslag om enhetliga bestämmelser för frånvaroregistrering m. m., och föredragande statsrådet menade att formerna för registrering och för rapportering hem borde kunna avgöras lokalt. 1981/82: 2018 Läget har dock inte förbättrats i tillfredsställande grad. Vi anser därför att förslag nu bör genomföras. Skolledarna har en nyckelposition i skolan. har också skolledarnas utbildning ägnats betydande uppmärksamhet. Skolledarrollen som sådan har dock diskuterats i mindre utsträckning trots att dagens skolledare har ett betydligt större ansvar än tidigare i ekonomiska och organisatoriska frågor. De har också förhandlingsskyldighet gentemot personalen och samrådsskyldighet gentemot elever och föräldrar. Det är nödvändigt att skolchefers och rektorers utbildning förbättras i dessa avseenden. Men det finns anledning att nu låta utreda hur ledarorganisationen i dagens skola bör utformas och att klarlägga behovet av skilda funktioner. Likaså bör skolledningens befogenheter klargöras. Utan den drivkraft som lärarnas ambitioner utgör och det arbete de utför ofta till betydande del ideellt skulle skolan brottas med väsentligt allvarligare och mer djupgående problem. De flesta lärare har goda ämneskunskaper och en gedigen yrkeskunskap. För att vidmakthålla detta krävs en väl fungerande fortbildning. Genom reformeringen av lärarfortbildningen finns nu resurser och möjligheter för att lokalt avgöra var och hur fortbildningsinsatserna skall sättas in. Aktuella rapporter tyder på att fortbildningsinsatserna riskerar att koncentreras till kortare tvärvetenskapliga kurser av för dagen mer populärt slag. Det är väsentligt att är restriktiv i bedömningen av vilken fortbildning som skall vara B-avdragsberättigad och speciellt inriktar denna mot fortbildning som innebär en fördjupning av ämneskunskaperna. De lokala skolmyndigheterna bör dessutom tillse att fortbildningen inte tidsmässigt förläggs så att skoleleverna går miste om värdefull undervisning. I detta sammanhang är det nödvändigt att slå fast att varje lärare självfallet måste få disponera sin fritid på det sätt han eller hon finner bäst. Det måste vara den enskildes ensak om han under uppehållen i skolans verksamhet vill fördjupa sina ämneskunskaper genom att studera facklitteratur eller önskar delta i någon fortbildningskurs. Att som skett lärare blivit uteslutna ur sitt de velat utnyttja sin fritid till fortbildning är stötande för normal rättsuppfattning. Trots den starka och till stor del berättigade kritik som LUT74:s betänkande rönte finns det anledning att ta fasta på vissa delar av utredningens förslag som syftar till att angripa de problem elever, lärare och föräldrar upplever i 1981/82: 2018 samband med stadieövergångarna. Arbetet med en proposition om förändrad lärarutbildning var långt framskridet vid regeringsupplösningen våren Enligt vår mening bör en proposition som bygger på följande principer framläggas: förkunskapskraven för tillträde till klasslärarutbildningen bör skärpas, nuvarande låg- och mellanstadielärarutbildning bör slås samman och utbildningen förlängas i förhållande till nuvarande lågstadielärarutbildning för att medge förstärkt ämnesutbildning, särskilt i svenska, ämnesvidden bör minskas för lärare i lägre årskurser, studieorganisationen bör utformas så att den underlättar vidareutbildning för högre stadium, tidsramen för ämneslärarnas ämnesutbildning bör bibehållas, möjligheterna för de olika lärarkategorierna att samläsa enskilda ämnen bör främjas. En översyn av nuvarande regler för uttag och förläggning av lärarnas arbetstid är önskvärd. togs också initiativ från i den riktningen genom att de tre lärarförbunden inbjöds att ingå i en partssammansatt arbetsgrupp för företrädare för och . Avsikten var att man gemensamt skulle studera vilka möjligheter som finns att bättre anpassa lärarnas arbetstidsreglering till den utveckling som skett i skolan . Vi anser det nödvändigt att detta arbete fullföljs och att överläggningarnas resultat redovisas. Det relativa betygssystemet har haft en rad skadliga effekter. Det har t.o.m. lett till att betygen i skolan ifrågasätts. Moderata samlingspartiet motsatte sig systemet redan från början. I motion II 1962:717 hette det: Allvarliga invändningar måste i princip resas mot den relativa betygssättningen. Med hjälp av denna kan enbart visas hur kompetensförhållandena gestaltar sig i en viss klass ett visst år. Det tillgodoser inte elevernas och föräldrarnas uppenbara intresse av att kunna göra sig en objektiv föreställning om styrka och svagheter i en elevs skolutbildning. Vi föreslår därför att betygssättningen skall ske med utgångspunkt i klart definierade kursfordringar. Kritiken mot det relativa betygssystemet ledde till att systemet modifierades något i samband med beslutet om ny läroplan för 1979 (inga fasta procenttal för elevernas fördelning på betygsgrader). togs dock svagheterna i systemet delvis till intäkt för att minska antalet betygstillfällen i till att gälla enbart årskurserna 8 och 9. 1981/82: 2018 Eleverna har rätt att få sina prestationer bedömda. De har rätt att få bekräftat att de med egna ansträngningar kan påverka sin situation. Betygsättningen är också ett av skolans sätt att ställa krav. Och skolan måste ställa krav, om eleverna skall få de rätta förutsättningarna att klara sig senare i livet. Undersökningar har också påvisat betygens betydelse särskilt för elever från lägre socialgrupper. Dessa är mer beroende än andra av höga betyg för att våga satsa på fortsatt utbildning. Elever från socialgrupp 3 har genomgående kommit in på sökt utbildning med högre betyg än deras kamrater från högre socialgrupper. Däremot kan det ifrågasättas, om det finns något skäl att detaljerat betygsätta svaga prestationer. Betygsskalan kan vara mera graderad ju högre prestationsnivå det gäller. Betygen kan och skall givetvis kompletteras med information i andra former. Men det måste understrykas att endast formella betyg som ges i en enhetlig skala har en innebörd som är entydig såväl för läraren som för eleven och föräldrarna. Betyg kan av detta skäl inte ersättas med information i form av t. ex. samtal med elever och föräldrar. Formaliserade betyg ger också i motsats till annan information eleverna (och deras kamrater) möjlighet att kontrollera rättvisan i de betyg som läraren satt. Betygen är det bästa instrumentet för urval till utbildning. Den fingerade intagning som ingått i planeringen av försöksverksamheten med betygsfri intagning i län har övertygande visat att den obalans som förekommer på vissa linjer kraftigt skulle förstärkas utan betyg som urvalsgrund. Nära hälften av eleverna måste då utsättas för övertalningsförsök att välja annorlunda om uttalande att elevernas önskemål måste vägas mot samhällets och arbetsmarknadens behov samt tillgängliga utbildningsresurser fortfarande skall gälla. Lottning kan heller inte accepteras. Att, såsom också föreslagits, låta eleverna köa skulle på vissa studievägar medföra att ingen direktsökande från skulle kunna få sitt förstahandsval tillgodosett - andra skulle vara före i kön. Vi anser att betyg skall ges på alla stadier i och i gymnasieskolan. Skolan skall genom betygen vitsorda kunskaper och färdigheter i förhållande till bestämda kursfordringar. Betygen skall bedöma gjorda prestationer och inte begåvning, möjlighet till framtida utveckling e. d. Betygsättningen skall vara officiell och öppen. En skriftlig officiell betygsättning innebär också en samhällets kontroll av skolans arbete. Elever bör dessutom ha möjlighet att repetera en kurs för att få högre betyg. Kompetensbestämmelserna vid intagning till olika utbildningsvägar skall utgå från de kunskaper eleven måste besitta för att klara utbildningen, inte vid vilket tillfälle eller på vilket sätt dessa kunskaper inhämtats. Det nuvarande systemet ger eleverna bristande respekt för kunskaper och uppammar missriktat taktiktänkande. 1981/82: 2018 har genom sin anslutning till FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna, till konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande skyldigheterna och till mot diskriminering inom undervisningen förpliktat sig att garantera föräldrars rätt att välja undervisning för sina barn. Den reservation som gjorde till konvention innebär inte någon avvikande mening i denna fråga. Det kan visserligen hävdas att av dessa konventioner inte följer någon rättslig förpliktelse att ge statligt och kommunalt stöd till skolor som inrättas vid sidan av det allmänna skolväsendet. I realiteten innebär dock det förhållandet att föräldrar åsamkas dryga kostnader om de väljer godkända enskilda skolor utan statligt och kommunalt stöd en väsentlig inskränkning i deras rätt, som enligt vår mening inte kan negligeras. Det anstår inte en demokratisk stat att i frågor som gäller fri- och rättigheter agera inkonsekvent. Övriga fri- och rättigheter åtnjuter numera samhälleligt stöd efter vissa allmänna principer. Då det gäller enskilda skolor utgår stöd selektivt. Utredningen med enskild huvudman har i sitt betänkande Fristående skolor föreslagit ett utvidgat men fortfarande selektivt stöd. Utgångspunkten för de villkor för statligt stöd som utredningen uppställt är inte föräldrarnas rätt utan statens bedömning av vilket värde för det allmänna skolväsendet som vissa enskilda skolor kan ha. Det är enligt vår mening rimligt att uppställa vissa kvalitetskrav för undervisningen i enskilda skolor, så som sker i skollagens 34 §. Detta måste ses som ett uttryck för samhällets ansvar för alla skolpliktiga skolbarns undervisning. Därutöver anser vi det befogat att uppställa krav på visst antal elever och på stabilitet i verksamheten för att samhälleligt stöd skall utgå. Är dessa villkor uppfyllda bör såväl statligt som kommunalt bidrag till verksamheten utgå som högst motsvarar de kostnader som samhället har för elever i det allmänna skolväsendet. , som var det stora skolbyggnadsdecenniet i , präglades på nära nog alla samhällsområden av en överdriven tro på centralisering och storskalighet. En mycket stor del av dagens högstadieskolor och gymnasieskolor är därför byggda med utgångspunkt i tanken på stordriftsfördelar och maximal valfrihet för eleverna. De negativa följderna i form av anonymitetskänsla hos eleverna, otrivsel, stress och skadegörelse jämte andra, numera välkända psykosociala effekter som detta medfört har varit ett av huvudmålen för moderata samlingspartiets kritik av den skolpolitik som fördes . Det bör understrykas att de båda stora parlamentariska skolutredningarna skolkommission och skolberedning ansåg det angeläget att begränsa skolanläggningarnas storlek. I praktiken kom emellertid en rad 1981/82: 2018 statliga detaljbestämmelser jämte övertro på stora enheter att styra utvecklingen i riktning mot stora, i vissa fall rent mastodontiska, skolanläggningar. /78 gick en tredjedel av landets mellanstadieelever och av landets högstadieelever i skolor med mer än 400 elever, vilket var den övre elevantalsgräns som skolkommissionen rekommenderade. kom de negativa psykosociala effekterna av alltför stora skolor att framstå som alltmer uppenbara. har strävandena från samhällets sida att motverka en fortsatt utarmning av glesbygderna lett till ökade ansträngningar att bibehålla små skolor i avfolkningsbygder. Det nya statsbidragssystemet för , med dess skolenhetsanknutna basresursstilldelning, är ett konkret uttryck för denna strävan. Under de perioder efter 1976 då moderata samlingspartiet haft ett direkt ansvar för skolfrågorna i regeringsställning, har flera initiativ tagits i syfte att bibehålla resp. möjliggöra byggandet av mindre skolor. Det har skett både i form av regeringsbeslut i konkreta ärenden och genom modifiering av hittillsvarande planeringsprinciper. Den viktigaste åtgärden har varit tillkallandet av en sakkunnig med uppdrag att utreda förutsättningarna för en flexiblare skolplanering. Utredningsuppdraget, som gavs , har redovisats i ett betänkande (Ds U 1981:7, En flexiblare skolplanering). Om man vill åstadkomma en mer balanserad befolkningsutveckling och en acceptabel samhällsservice i alla delar av landet krävs ett mer decentraliserat skolväsende än statsmakterna har varit beredda att godta. Samhällets ambition att ge alla ungdomar som lämnar någon form av fortsatt utbildning på gymnasial nivå kräver likaså att gymnasieskolutbildningen ges en ökad geografisk spridning. Elever med svag studiemotivation kommer knappast annars att nås av utbildningserbjudandena. Förslagen i betänkandet är enligt vår mening i linje med moderata skolpolitiska strävanden och i linje med önskemålet om att bättre än f. n. anpassa skolutbildningen till individernas behov. Utredningen har visat att väsentliga förbättringar kan genomföras utan att statens utgifter behöver öka och utan att kommunerna behöver åläggas några nya åtaganden. Vi finner det angeläget att de nödvändiga politiska besluten blir fattade. Föräldrarna har huvudansvaret för sina barns fostran och utbildning. Förskolan skall i nära samarbete med hemmen främja en allsidig personlighetsutveckling hos barnen. Föräldramedverkan i förskolans planering och vardagsarbete är nödvändig, inte minst för att föräldrarna tillsammans med personalen skall kunna fastställa vilka normer och regler som bör gälla i den egna förskolan. De krav på objektivitet och allsidighet som ställs på måste ställas också på verksamheten i förskolan. 1981/82: 2018 Språkträning måste få en framskjuten plats i förskolan. Förskolan kan få stor betydelse särskilt när det gäller att stimulera språkinlärning hos barn som kommer från hemmiljöer där språket är torftigt.