mot · G5021614 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1614 m. fl. Regionalpolitiska åtgärder för län är en region som i många avseenden är i obalans. Ofta talas det om att fördelarna med är att det är gott om arbetstillfällen. Detta är dock skenbart. Den öppna arbetslösheten närmar sig 15 000, varav ungdomsarbetslösheten utgör mer än hälften. Den sociala situationen för många arbetslösa, då främst ungdomen, medverkar till snabb nedbrytning och utslagning. Regionen har det mest omfattande missbruket av alkohol, narkotika och andra droger i landet. Belastningen ökar ständigt på vårdsektorn, i första hand socialvård och sjukvård. Den kraftiga nedgången i bostadsbyggandet har på kort sikt förvandlat ett bostadsöverskott till ett reellt underskott. Allvarliga inslag är dels den kraftiga segregationen och dels ungdomarnas svårigheter att få en egen bostad. Bostadsmarknaden i har i hög grad övertagits av den svarta marknaden. Spekulations- och vinstintressena har växt sig starka. Näringsstrukturen för länet skiljer sig väsentligt från landet i övrigt. som den industriella utvecklingen genomgår en kraftig tillbakagång har administration och service ökat. Detta framför allt . Därmed har snedvridningen i näringssturkturen från tillverkningsindustri till allmän och privat service och kontor starkt medverkat till obalansen. Genom dessa olika områden och problem har också en delvis ojämn befolkningsstruktur vuxit fram. Det ger stora skillnader i skatteunderlag, liksom stor variationsbredd i utdebitering mellan länets kommuner. skiljer högsta och lägsta utdebiteringen inom länet, trots den inomregionala skatteutjämningen. har drabbbats mycket hårt av minskningen av antalet anställda inom industri- och byggnadsverksamheten. försvann 40 000 arbetstillfällen inom dessa branscher i länet och försvinner ytterligare nästan 10 000 om inga motåtgärder sätts in. En del företag, t. ex. i och LM i flyttar stora delar av sin verksamhet till utlandet. Andra företag, t. ex. Svenska Maskinverken i läggs ned helt. Åter andra industriföretag permitterar och/eller inför tredagarsvecka. Grunden för en industrialisering i länet måste vara ett statligt utvecklingsprogram som vpk har utvecklat i en annan motion. berättigade andel därav. Industrialiseringen måste bygga på ny teknik, alternativa energikällor och en ökad förädling inom landet. Därför måste det i länet upprättas ett tvärvetenskapligt centrum där man kan forska fram nya produkter och ny teknik. En produktion som ger arbetstillfällen. De fackliga organisationerna måste tillsammans med stat, landsting och länets kommuner ha det avgörande inflytandet över detta forskningscentrum. Det är omöjligt att här ge några preciserade förslag till vad de nya industrierna skall kunna syssla med, men det kan t. ex. vara återvinning av material och energi från avfallet i länet, tillverkning av sjukvårdsmateriel, byggande av trådbussar och pendeltågsvagnar (som även går ) för kollektivtrafiken, verkstad för ombyggnad - s. k. omkorgning - av tunnelbanevagnar, utveckling av anläggningar för alternativ energiproduktion m. m. Det s. k. Nynäshamnskombinatet beräknas ge 2 500 personer arbete under uppbyggnaden och 500 personer för driften. En annan möjlighet är att utveckla gasimporten och därigenom få en nödvändig upprustning av länets hamnverksamhet till stånd. Denna skulle också i sin tur tjäna en trafikpolitik med en utvecklad kust- och insjöfart som vpk föreslagit i en annan motion. Sysselsättningen i länet stimulers också om en planmässig utbyggnad av den spårbundna gods- och persontrafiken sker. De nya industrierna skall vara statligt eller kooperativt ägda eftersom de privata företagen genom sitt agerande visat att de inte är intresserade av industriverksamhet i . Att länets industrier har minskat sitt antal sysselsatta har kompenserats av att den offentliga (gemensamma) sektorn ökat sitt antal anställda. Hade t. ex. sjukvården inte expanderat som den gjorde hade vi haft massarbetslöshet . Den minskning av den offentliga sektorn som sker tack vare regeringens s. k. sparåtgärder inom statens, och kommunernas verksamhet är mycket allvarlig, inte minst ur sysselsättningsaspekt, för , eftersom var tredje yrkesarbetande (300 000 personer vilket kan jämföras med ca 150 000 inom tillverkningsindustrin) i länet arbetar inom den offentliga sektorn. Regeringens nedrustning av den offentliga sektorn måste upphöra och förbytas i sin motsats, en offensiv offentlig verksamhet. En utvecklad offentlig sektor kommer också att bli en stor beställare av industriella produkter. Vårdsektorn har varit av stor betydelse för i första hand ungdomarnas och kvinnors möjligheter att finna arbete. nyanställde t. ex. mellan 7 000-8 000 personer. har siffran sjunkit till något tusental eller färre . Huvuddelen av de ungdomar som slutat sin utbildning och merparten av de kvinnor som gått ut på arbetsmarknaden har funnit arbete inom den offentliga sektorn. Ca hälften av landets kulturarbetare finns vidare i . Både i relativa och absoluta tal drabbas dessa märkbart av den ekonomiska åtstramningspolitiken: Den öppna arbetslösheten närmar sig nu 15 000 arbetslösa i . Av dem är drygt hälften . Arbetslösheten i har inte vrit så hög under hela efterkrigsperioden. blir de lediga jobben allt färre. Det går f. n. tre arbetslösa på varje ledigt arbete. De yrkesområden som minskat mest är inom tillverkningsindustrin, särskilt inom verkstadsarbete samt kontorsarbete. Anledningen till att efterfrågan på arbetskraft har sjunkit så kraftigt, är enligt länsarbetsnämnden att söka i den rådande lågkonjunkturen samt i den ekonomiska åtstramningen inom den offentliga sektorn som främst drabbar administrationen. Därtill kommer effekterna av den fortgående s. k. strukturomvandlingen. Arbetsköparna kan därför skärpa kraven på utbildning och erfarenhet hos dem som anställts. Krav som slår hårdast mot ungdomar, invandrare samt kvinnor som efter hemarbetet söker sig ut på arbetsmarknaden igen. Vad som också kan iakttas är de allt större svårigheterna att finna ett arbete, som bl. a. drabbat handikappade, äldre och personer med svag förankring inom arbetsmarknaden. I kan f. n. av de arbetslösa hänföras till dessa grupper mot för riket i sin helhet. De arbeten som var s. k. ingångsjobb har försvunnit och de flesta platser som finns lediga har höga krav på utbildning och erfarenhet. som antalet arbetslösa ökar minskar de statliga bidragen till beredskapsarbeten. Beredskapsarbeten är inget bra i sig, men förefaller f. n. vara en av de få möjligheter som finns att snabbt få fram nya arbetstillfällen. Bostadsbristen i ökar. Hyrorna fortsätter att stiga våldsamt. Därmed är det inte behovet utan köpkraften som avgör valet av bostad. En allt större del av lägenheterna förmedlas på svarta marknaden därför att bristen är så omfattande. Detta medför också en social åtskillnad i boendet. Människor i små omständigheter koncentreras till vissa områden som välbärgade samlas i andra. Dessa orättvisor har förstärkts genom att flertalet kommuner i regionen nästan enbart byggt småhusområden. Bostadsbyggandet i har legat långt under det redovisade behovet. Byggandet av flerfamiljshus har sjunkit katastrofalt. Ca 45 000 personer står i länets bostadsköer och över hälften av dessa saknar egen bostad. Av dessa är ca 14 000 ungdomar. kommer ytterligare 13 000 ungdomar att lämna gymnasieskolan. kommer att bli hänvisade till att lösa sina bostadsproblem genom svarthandel eller uthyrningsrum i den mån det finns tillgång på sådana. Många kommer att tvingas att bo kvar i föräldrahemmet. Enligt bedömning måste 10 000-12 000 lägenheter byggas . Det faktiska byggandet f. n. stannar vid drygt hälften. I t. ex. påbörjades inte en enda lägenhet i flerfamiljshus . Skälen till att bostadsbyggandet minskat kraftigt och fortsätter att minska är många. Främst skall dock detta ses som ett resultat av regeringens bostadspolitik och hög inflationstakt. Det samhälleliga stödet till bostadsbyggandet har urholkats och utformats så att det i första hand gynnar ägare till småhus och då i synnerhet de med lyxbetonade småhus. Avdragsrätten är här avgörande. Hyresutvecklingen och den orättvisa fördelningen av statens och kommunens subventioner till bostadssektorn är det andra bostadspolitiska problemet i länet (och i landet som helhet). En allt större del av det samhälleliga stödet går till ägda lägenheter, främst i överstora småhus. Av det totala stödet från stat och kommun till bostadssektorn () går till småhusägarna. Det betyder i realiteten att hyresgästerna via beskattningen medverkar till att betala småhusägarnas (och särskilt de mest välbärgades) boendekostnader. övervältras en del av nyproduktionens hyror (i de allmännyttiga företagen) på hyresgästerna i äldre hus. De kraftigt ökade boendekostnaderna drabbar såväl den enskilde som kommunerna. De senare, som tillsammans med staten har ansvaret för bostadsförsörjningen har uppenbara svårigheter att ekonomiskt klara ett ökat bostadsbyggande. Hit hör också att vissa kommuner i länet tidigare påtagit sig en tung börda då det gällt bostadsbyggandet medan andra, som regel de med bättre ekonomi, dragit sig för att bygga bostäder. o Ett bostadsbyggnadsprogram måste upprättas för som innebär 10 000 lägenheter varav i flerfamiljshus. Saneringen av dåliga bostadsmiljöer måste med kraft komma i gång, varvid en stor hänsyn måste tas till bevarande av stadsmiljön. Upprustningar och förnyelse av torftiga bostadsområden i förorterna bör ske genom miljöförbättringar, gemensamhetslokaler, kollektiv service m. m. o Skall ett ökat bostadsbyggande kunna komma till stånd och ett upprustningsprogram förverkligas måste staten gå in med stödåtgärder. Genom bidrag, alternativt ränte- och amorteringsfria lån till kommunerna, borde det vara möjligt att kraftigt öka byggandet och genomföra saneringar, o Hyrorna måste pressas ned till en socialt acceptabel nivå, dvs. högst av en industriarbetarlön för en nybyggd tvårumslägenhet. Hyresgästerna måste också få ett avgörande inflytande över boendemiljö och förvaltning. o Det måste bli slut på orättvisorna mellan olika boendeformer. Statliga och kommunala skatteförmåner och andra subventioner måste omfördelas från ägarsektorn - främst rika villa- och fastighetsägare - till de allmännyttiga hyreshusen och vanliga hyresgäster, o Större rättvisa i boendet kan också åstadkommas genom införande av tak för ränteavdragen och avdrag efter skatt, höjd schablonintäkt på stora villor och en skärpt realisationsvinstbeskattning, o Planerade hyreshöjningar kan kraftigt begränsas och stoppas. Ett hyresstopp kan åstdkommas genom ett riktat statligt (och kommunalt) stöd till de allmännyttiga bostadsföretagen, o Statliga lån till underhåll och hyresförluster samt ränte- och amorteringsfria lån för att stimulera nyproduktionen och täcka aktuella hyreshöjningsbehov hos allmännyttan är åtgärder som kan få snabb effekt, o Momsen på bostadsbyggandet och sanering/ombyggnad måste slopas. är beroende av olja och kärnkraft för sin energiförsörjning. För att bryta detta har STOSEB - det energibolag där de flesta av länets kommuner är delägare - föreslagit byggandet av en hetvattenledning från Forsmarks kärnkraftverk. Alla regionens fjärrvärmesystem föreslås knytas ihop till ett sammanhängande fjärrvärmenät. När kärnkraften avvecklats skall två koleldade kraftvärmeverk byggas i Forsmark - där hamn för de fartyg som skall leverera kolet saknas. Realismen i Forsmarksförslaget är inte stor och anhängare till den idén minskar snabbt i antal allt eftersom nya uppgifter kommer fram som visar hur dåligt underbyggt detta tiomiljardersprojekt är. Ett argument för Forsmarksledningen som framförts är att den ger många arbeten och att den ger svenska stålindustrin jobb. Det är naturligtvis sant att utbygnaden ger arbeten, men när bygget väl är klart krävs inte många anställda för driften. Den framtida energiförsörjningen får inte heller leda till en massiv ökning av elvärmen eftersom den medför en stark bindning till kärnkraften och till att det kan bli allvarliga problem att finna ersättning när den avvecklas. I stället behövs ett samlat grepp över energifrågor och utarbetandet av en energistrategi som bygger på mångsidighet beträffande energiråvaror, användande av inhemska energikällor i så stor utsträckning som möjligt, minskning av oljeberoendet och avveckling av kärnkraften. Inslag i en sådan regional energistrategi måste vara en måttfull fjärrvärmeutbyggnad i form av lågtemperatursystem med avancerad energihushållning, solvärme, värmepumpar och eventuell annan lokal värmeproduktion. De kraftvärmeverk som byggs måste kunna eldas med olika bränslen och de måste förses med bästa möjliga rening. För att klara nedläggningen av kärnkraften måste elproduktionen i kraftvärmeverken vara relativt stor i förhållande till värmeproduktionen. Möjligheterna att importera naturgas till är goda. Ledningar kan byggas från såväl som och . Det borde vara självklart att utnyttja naturgas i regionen. Naturgas är ett mycket rent och effektivt bränsle. Ytterligare ett viktigt inslag i energistrategin är Nynäshamnskombinatet. Projekteringen för en sådan anläggning måste sättas i gång och sikta på driftsstart /88. Det bör byggas ut och drivas i statlig eller regionalt samhällelig regi. Fördelarna med ett energikombinat är mycket stora. Ur restoljor, svavelhaltigt kol och flis- bränslen som kan vara svåra att använda på annat sätt - kan på ett miljövänligt sätt produceras avsevärda mängder bränslegas, hetvatten och metanol. Forsmarksledningen bygger på gammal teknik och leder inte till någon industriutveckling. Den kräver inte heller någon speciell kreativitet eller ny teknik. Energikombinat i däremot innebär utvecklandet av en ny teknik som kan komma den svenska industrin till godo, förbättra dess internationella ställning och ge fler jobb . Energikombinatet förutsätter en marknad för metanol som motorbränsle. Det finns ännu ingen sådan. Det finns däremot goda möjligheter att planera för en introduktion av metanol som motorbränsle under de år som går innan kombinatet kan stå färdigt. En övergång till metanol som drivmedel skulle innebära stora fördelar, både miljömässigt och handelspolitiskt. En sådan åtgärd kräver dock statliga och regionala initiativ. har planerats under förutsättning att bilen skall svara för huvudparten av transporterna i länet. Inte bara lasttransporter utan också det privata resandet skall ske med bil. Antalet privatbilar har också ökat rekordartat som väldigt många - de billösa - dömts att ha sämre möjligheter än de som disponerar bil. För del har det medfört att många förorter och länets glesbygder har en otillräckligt utbyggd kollektivtrafik. De som bor där har ofta långa restider till sitt arbete och måste vare sig de vill det eller inte ha bil för att inte tvingas till resor som med kollektivtrafik skulle ta orimligt . De som saknar bil blir lätt mer eller mindre socialt isolerade. I länets kärnområde och särskilt orsakar bilismen buller, avgaser och trafikskador. Främst barnen drabbas av fysiska och psykiska skador i denna trafikmiljö. har - under trycket av stigande oljepriser - den officiella politiken tvingats svänga några grader och bli mer kollektivtrafiktillvänd. Så t. ex. talas trafikpolitiska beslut om vikten av att minska trafikolyckorna och förbättra trafiken samt att trafikpolitiken skulle bidra till samhällsmål inom näringspolitik, energihushållning och sysselsättningspolitik. Men det är långt kvar till att kollektivtrafiken kan vara ett alternativ till bilismen. Det är t. o. m. långt kvar till att arbetsresorna till de centrala arbetsplatserna i länet skall kunna företas med kollektiva trafikmedel, något som är ett minimum både ur rättvisesynpunkt och för att boendemiljön skall bli acceptabel. Antalet bilar som per dag passerar tullar måste halveras . Trafikverksamheten i måste således planeras och byggas ut så att den får en helt annan kvalitativ och kvantitativ nivå än vad den har . För detta krävs ett program med åtgärder på både kort och lång sikt. Till de senare hör en upprustning och fortsatt utbyggnad av den spårbundna trafiken, något som kan underlättas om de principiella riktlinjer och förslag till bidragsformer som framlägges i väghållningsutredningens betänkande genomförs. Statsbidrag kan därigenom erhållas för en nödvändig upprustning av tunnelbanenätet samt utbyggnad av busstrafiken. För att underlätta och utbygga pendeltågstrafiken bör ytterligare ett spår anläggas mellan och samt mellan och Väserhaninge, så att sträckningarna erhåller dubbelspår hela vägen. Vid en satsning på energikombinatet i bör en utökning av spårkapaciteten till dubbelspår också vara aktuell till . Detta skulle underlätta för mer frakter på järnväg och medverka till en minskning av den tunga lastbilstrafiken. För att förstärka spårkapaciteten mellan och bör ett nytt spår anläggas parallellt med de nuvarande. Detta skulle möjliggöra en snabb och nödvändig utbyggnad av pendeltågstrafiken i hela länet. Då skulle t. ex. två spår kunna användas i en och samma riktning under högtrafik. Härigenom underlättas för direktförbindelse mellan och . I samband med utflyttningen av inrikestrafiken från till bode beslut tagits som inneburit en satsning på spårburen direkttrafik. På litet är det nödvändigt att helt separera fjärrtågstrafiken, såväl söderut som norrut, från pendeltågstrafiken. Detta sker lämpligen med separata dubbelspår mellan och S, och där det tredje spåret enligt ovan ingår som en del. På så sätt skulle pendeltågstrafiken helt kunna separeras från fjärrtrafik. Genom ökad spårkapacitet mellan och S möjliggörs anläggandet av pendeltågsstation i . Vidare är en ombyggnad och upprustning av S nödvändig. De nuvarande förhållandena för dem som trafikerar denna gamla station, med bl. a. perrongbyte för pendeltrafiken, är inte acceptbel. Kollektivtrafiken i kan till viss del finansieras genom att en extra arbetsgivaravgift införes på företagen i länet. Vpk har i en annan riksdagsmotion föreslagit åtgärder så att detta kan bli möjligt för . En sådan arbetsgivaravgift skulle dels överföra delar av kostnaderna till rätt kostnadsbärare, dels bli ett regionalpolitisk! styrmedel och dels utgöra en stimulans för att åstdkomma förskjutna arbetstider. Dessutom utgör detta ett medel att åstadkomma rättvisa mellan kollektivtrafikanter och bilister. Inom länet finns flera Europavägar. En total sammanbindning av dessa har dock inte åstadkommits. Detta bör kostnadsmässigt åläggas staten. Staten bör därför påta sig ansvaret för byggandet av samtliga Europavägar inom , t. ex. vid . Med det anförda föreslås* att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs beträffande åtgärder inom området arbetsmarknad och sysselsättning och hemställer om förslag härom. (vpk) C.-H. (vpk) INGA (vpk) (vpk) (vpk) * Se även motionerna 1981/82:1615-1617.