mot · G5021302 · 1982-01-25 00:00:00 — 1981/82 1302-1306 Motion 1981/82:1302 och för att minska antalet aborter Till de problem i vårt samhälle som ännu inte fått en tillfredsställande lösning hör abortfrågan. Det måste betecknas som ett misslyckande från samhällets sida, att mer än 30 000 kvinnor inte tycker sig finna någon annan lösning åtminstone till en början på sina icke önskade havandeskap än att begära abort. Och än allvarligare är att ett avsevärt antal av dessa aborter utförs på ett sent stadium. Tyvärr har de preventiva åtgärderna icke lett till det ansvarstagande som man borde ha kunnat förvänta sig i ett land som vårt. Framför allt har från männens sida ett bristande intresse förmärkts i denna för såväl män som kvinnor och barn så viktiga fråga. En alltför ensidig inriktning på preventivmedel som förstärker kvinnans ansvar för hela preventivproblematiken kan alltjämt konstateras. Så har exempelvis experiment gjorts med hälsovådliga preparat som allvarligt skadat många kvinnors liv. En annan ensidighet kan förmärkas i den sexualupplysning som ges i olika sammanhang. Själva preventivmedelstekniken har fått en icke önskvärd dominans, medan sådana faktorer som ömhet, hänsyn och ansvar inte fått samma utrymme. Detta leder lätt till att även abortproblemet mer eller mindre blir en fråga om teknik. Ändå torde det inte vara svårt att förstå vad som är den verkliga bristen nämligen ett fördjupat personligt ansvarstagande i samlevnadsfrågorna. Ingen teknik och inga preparat kan ersätta den enskilda människans ansvarstagande både för sig själv och för andra. När så ett ovälkommet havandeskap blivit ett faktum ställs ofta kvinnan ensam i ett som det till en början kan tyckas olösbart problem. Visserligen har förbättringar åstadkommits i samhällets engagemang, men förvånansvärt många beskriver sin situation som i hjälplös ensamhet. Den rådgivning som sker och de resurser som står till förfogande kan inte anses vara till fyllest, när abort blir den slutliga lösningen, fast många gärna skulle ha fullföljt havandeskapet, om de bara sett någon rimlig utväg. Härvidlag finns särskild anledning att erinra om de många som i sin kritiska situation, somliga t. o. m. sedan tid för abort blivit fastställd, fått hjälp av någon närstående eller annan tillgiven människa och som sedan med glädje fött sitt barn. Abort är ingen verklig lösning på här aktualiserade problem utan en nödfallsutväg. Många svårigheter infinner sig nämligen först efter genomgången abort. Om dessa komplikationer, särskilt på det känslomässiga området, är den allmänna upplysningen skrämmande bristfällig. 1 1981/82. upplevs efterproblematiken så svår att man säger sig aldrig ha sökt abort, om man vetat mer om följdverkningarna. Det är heller inte obekant, att ett betydande antal abortsökande inte kommer av helt fri vilja utan står under inflytande av någon eller några, som mer eller mindre framtvingar detta ställningstagande. Det förekommer t. o. m. att den blivande barnafadern kräver att abort skall genomföras, för att parternas förhållande skall fortsätta. andra närstående personer utövar stundom starka påtryckningar i en riktning som den gravida kvinnan icke önskar. Det är ovärdigt ett kultursamhälle som vårt, att inte mer görs av vanlig enkel medmänsklig omsorg för dem som råkat i svårigheter på grund av ett oberäknat havandeskap. Med en bättre känslomässig trygghet skulle tvivelsutan många få uppleva sitt oönskade havandeskap förvandlat till en stor livets lycka. Därför måste den rådgivande verksamheten förbättras och fördjupas. Men ett havandeskap, fullföljt eller avbrutet, är aldrig enbart en angelägenhet för den blivande modern. Den totala delaktigheten i livssammanhanget är ett obestridligt faktum. Likaväl som mannens ansvar och medinflytande följer det födda barnet och dess moder måste ett eventuellt avbrytande av havandeskapet ske i nära samförstånd. Den grundprincipen torde behöva aktualiseras i olika sammanhang. Säkerligen skulle också många onödiga aborter kunna undvikas om det gemensamma ansvaret för det hjälplösa fostret bättre kom till uttryck i både den allmänna upplysningen och den särskilda rådgivningen. Tyvärr finns emellertid onaturliga eller olyckliga situationer, som gör att somliga kvinnor ensamma måste fatta sina svåra beslut, men sådana omständigheter måste med alla till buds stående medel förändras. Särskilt på tre områden finns det naturliga möjligheter att vidta positiva åtgärder. Skolans sexualundervisning kan väsentligt förbättras genom att det personliga ansvaret starkare framhålls - både ansvaret för varandra och för det nya livet. Vidare bör en fördjupad kunskap ges om abortens följdverkningar. Det andra området är den särskilda familjerådgivningen med bl. a. frågan om abort. De omfattande erfarenheter av abortkomplikationer som läkarjournalerna vittnar om borde få större beaktande i rådgivningen. Detta skall självfallet inte användas till att skrämma patienter men väl till att ge en saklig upplysning och möjlighet till moget övervägda beslut. Den tredje förbättringen kunde vinnas genom att aktivt stödja enskilda och föreningar som arbetar för att hjälpa i första hand ensamma blivande mödrar. Genom sådan personlig omsorg skapas den samhörighet och känslotrygghet som kan ge många tveksamma möjlighet att förverkliga sina innersta önskningar som i regel är att bejaka sitt havandeskap och föda sitt barn. Med hänsyn till det anförda hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att minska antalet aborter. () () 1* 1981/82.