ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G5021429 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1429 och ändring av lagen om rätt till jakt trädde en ny lag om jaktvårdsområden i kraft. Lagen i sig medförde en hel den lättnader i vad avser bildandet av nya områden. Men det har visat sig att vissa komplikationer tillstött såvitt avser kopplingen mellan dels förut bildade områden när dessa skall utvidgas med hjälp av den nya lagen, dels tillkommande områden. Olika lag kan bli gällande för de två. Likadant kan det bli om en förrättning anhängiggjorts före men utvidgas efter denna dag. Två olika lagar blir gällande. När det gäller förutsättningar som anhängiggjorts efter ikraftträdandet visar det sig att det ej går att använda de fullmaktsformulär som hänvisar till den gamla lagtexten. Enligt representanter för länstyrelsen kan dessa fullmakter inte användas om förrättningen handläggs enligt den nya lagen. Insamlandet har påbörjats långt före ansökan för att man skulle få ihop tillräckligt antal röster när man söker om förrättningen. Ett långvarigt arbete med att skaffa in fullmakter (i vissa fall ) har därigenom visat sig vara bortkastat. Ett omständligt arbete måste företas ånyo. Av berörda parter upplevs det som verkligt onödig byråkrati. 14 § lagen om rätt till jakt skall stå att å samfällighet må delägarna, där de ej annorledes åsämjas, allenast för egna behov utöva jakträtt. Detta stadgande skall tolkas så att det inte går att ta in samfällda ägoskiften i jaktvårdsområden. (Skilj på samägda fastigheter och ägoskiften samfällda för flera fastigheter: de förra kan ingå i jaktvårdsområden, de senare ägoskiftena kan inte.) Som exempel kan nämnas att i i är en tredjedel samfälld mark. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att övergångsbestämmelserna i nya jaktvårdslagen kompletteras på så sätt att fullmakter från den gamla lagstiftningen blir gällande i nybildade jaktvårdsområden och att 4 § i lagen om rätt till jakt ändras på så sätt att samfällda ägoskiften kan ingå i jaktvårdsområden.
mot · G5021430 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1430 Obligatorisk förhandsprövning av djurförsök trädde en lag om djurförsöksetiska nämnder i kraft. Emellertid har det i praktiken blivit så att endast en del av de planerade djurförsöken behandlas i de etiska nämnderna. Resten anses så lite plågsamma att de bara behöver anmälas till de etiska nämndernas sekretariat vid lantbruksstyrelsen. Tyvärr har det visat sig att många av de djurförsök som endast anmäls är så påfrestande för djuren att de borde ha granskats av någon etisk nämnd. Det görs t. ex. långvariga experiment med droger och deras inverkan på beteendet, cancerframkallande ämnen ges i maten till djur , tänder transplanteras på apor, som sitter i trånga burar , allt utan att någon etisk nämnd har godkänt försöken, därför att dessa av försöksledaren själv anses vara så lindriga att de inte behöver godkännas. Avsikten med lagen om etiska nämnder var att det skulle ske en avsevärd minskning och humanisering av djurförsöken. Det kan inte vara i överensstämmelse med lagens anda att en stor del av djurförsöken undandras etisk förprövning. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om åtgärder ledande till att samtliga planerade djurförsök skall förhandsprövas av de djurförsöksetiska nämnderna.
mot · G5021431 · 1982-01-26 00:00:00 — 1981/82 1431-1438 Motion 1981/82:1431 Utvidgad lagstiftning om djurskydd Lagen om djurskydd (SFS 1944:219) avser endast vård och behandling av husdjur och av andra djur som hålls i fångenskap (1 §). Detta innebär en allvarlig brist i möjligheterna att lagskydda vissa arter av djur. Det finns exempel på att lantbruksstyrelsen tillskrivit tillverkare av vissa fångstredskap och uppmanat dem att upphöra med marknadsföring av redskap som anses innebära onödig grymhet mot djuren. Det finns dock f. n. inte stöd i djurskyddslagen för alla djurarter. Den lagändring som kan förväntas ligger enligt uppgift fram i tiden. De typgranskningar av fångstredskap och övriga utredningar som erfordras borde kunna tidigareläggas avsevärt. Det borde vara självklart att även de djur som människan kallar skadedjur bör ha samma rätt till en snabb och smärtfri död som andra djur. Det finns ingen orsak till att förorsaka någon form av bestraffning på skadedjuren för att dessa i sin naturliga livsföring tillfogar samhället skada. Men av någon förlegad uppfattning behöver inte samma hänsyn tas till sådana djur. I ett etiskt och moraliskt högtstående samhälle bör lagskyddet naturligtvis gälla för alla djurarter. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om snara åtgärder för att tillgodose det berättigade lagskyddet för alla djur. 1 1981/82.
mot · G5021432 · 1982-01-25 00:00:00 — m. fl. Omhändertagande av djur enligt djurskyddslagen Djurskyddslagen måste alltid ge möjlighet till omhändertagande där djurhållningen är så dålig att ingripande bör ske. 17 § djurskyddslagen är dock inte anpassad till de behov av ingripanden som börjat förekomma, bland annat på grund av att ett ökat antal missbrukare av alkohol eller narkotika skaffar sig djur, oftast hundar. Om djur genom misshandel, överansträngning eller vanvård eller på annat sätt otillbörligen utsätts för lidande och rättelse ej sker på tillsägelse av polismyndigheten, hälsovårdsnämnden eller , får enligt 17 § första stycket djurskyddslagen förordna att djuret skall omhändertas. Enligt tredje stycket får eller polismyndigheten förordna att djur skall omhändertas i avvaktan på beslut varigenom avgör ärendet. En förutsättning för slutligt beslut om omhändertagande enligt första stycket är att rättelse ej sker på tillsägelse. Detta innebär att slutligt omhändertagande inte kan ske i fall där vederbörande tidigare inte varit känd för djurskyddsmyndigheterna och detta även om ett omhändertagande är påkallat från djurskyddssynpunkt. Om ett djur omhändertagits interimistiskt enligt tredje stycket, kan nödgas återställa djuret, om förutsättningar inte finns för ett slutligt omhändertagande. Detsamma gäller fall då djurets ägare inte kan påträffas. Bristerna i ovannämnda bestämmelser har fått särskild betydelse , eftersom det numera ofta förekommer att missbrukare av alkohol eller narkotika har djur, särskilt hundar. I dessa fall är det ofta meningslöst med tillsägelse om rättelse. Det förekommer vidare ofta att vederbörande övergivit djuret i bostaden utan vare sig foder, vatten eller övrig tillsyn och vård och själv inte kan anträffas. Villkoret i första stycket medför att slutligt beslut om omhändertagande inte kan meddelas i sådana fall. De ovan påtalade förhållandena är otillfredsställande från djurskyddssynpunkt. Det föreligger därför behov av en förändring av 17 § så att beslut om slutligt omhändertagande kan meddelas utan att ägaren tidigare fått tillsägelse om rättelse i fall när det är uppenbart att tillsägelse skulle vara gagnlös eller när ägaren inte kan påträffas. Därtill kommer att ett omhändertagande i vissa fall, t. ex. när ägaren inte kan anträffas, kan medföra stora kostnader för vården av djuret. Enligt 9 § kungörelsen om omhändertagande av djur (SFS 1968:736) får djuret ej säljas eller dödas, förrän beslut om omhändertagande vunnit laga kraft. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär förslag till ändring av 17 § djurskyddslagen så att beslut om slutligt omhändertagande kan meddelas utan att ägaren tidigare fått tillsägelse om rättelse i fall när det är uppenbart att tillsägelse skulle vara gagnlös eller när ägaren inte kan påträffas. () ()
mot · G5021433 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1433 m. fl. Åtgärder mot försurning av mark och vatten Ett av de största miljöproblemen i vårt land är försurningen av mark och vatten. De hårdast drabbade delarna av landet är och . har tagit initiativ till insatser på det internationella planet, och som en följd härav har ett omfattande utredningsarbete påbörjats. Vidare har de nordiska länderna en gemensam miljöskyddskonvention som trädde i kraft . En europeisk konvention om långväga luftföroreningar finns mellan 33 stater. Konventionen har antagits av riksdag. Av lämnade rapporter framgår att påverkas mest av de danska utsläppen, men även de svenska, engelska och västtyska utsläppen påverkar länet i väsentlig omfattning. Genom en skrivelse till regeringen har de västsvenska länen i en promemoria redovisat försurningsläget i västlänen. I promemorian anges o att västlänen är kraftigt försurningspåverkade o att sjöarnas fiskbestånd kraftigt skadats o att utfällning av giftiga ämnen såsom aluminium och kadmium ökar o att anrikningen av giftmetaller i fisk och vilt medför ökade risker för befolkningen o att skador på skogsträd förekommer o att de årliga kostnaderna för korrosionsskadorna uppgår till höga I promemorian föreslås åtgärder som bör vidtas för att man skall komma till rätta med försurningsproblemet. Densamma är undertecknad av västlänens länsstyrelser, landsting och länsavdelningar. Slutsatsen är att mark och vatten i försuras alltmer. Detta är länets allvarligaste miljöfråga. De gjorda åtgärderna är emellertid ej tillräckliga, utan läget har i stort förvärrats. Vi vill framhålla att det är angeläget att överläggningarna med de europeiska länderna påskyndas och leder till resultat. Det har i en utredning visats att en lösning leder till betydande ekonomiska fördelar för flertalet länder. Kostnaderna för skadorna ökar nämligen för var dag. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att beslutar begära att regeringen, inom ramen för gällande konventioner, vidtar åtgärder för att minska försurningen inom västra och södra delarna av landet. () ()
mot · G5021434 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1434 och av importerad frukt Yrkesmässigt odlas nära äpplen och päron i . Betydligt större kvantiteter odlas enskilt i villaträdgårdar. Importen av äpplen och päron omfattar ca . Givetvis varierar dessa siffror med resp. års skördeutfall. Vid sidan om län, som kraftigt dominerar fruktodlingen, sker en icke obetydlig sådan i södra i kommun med som gammalt centrum. Totalt sysselsätter fruktodlingen ca 2 000 personer - en kanske i och för sig inte så imponerande siffra i ett riksperspektiv - men nog så viktig ur lokal sysselsättnings- och regionalpolitisk synvinkel. Fruktodlingens framtida överlevnad och utveckling utgör i dessa mindre regioner basen för människors försörjning och därmed bygdens överlevnad. Att på skilda sätt trygga näringens framtid framstår därför som regionalpolitisk! Den alltmer omfattande importen utgör ett allvarligt hot mot den yrkesmässiga odlingen i dessa trakter. Denna skyddas visserligen av såväl visst tullskydd per kilo frukt som importstopp av året, men effekterna av detta skydd har successivt urgröpts. Bland annat sker, genom en utvecklad lagringsteknik och centraliserad import via de stora grossistföretagen, en omfattande upplagring av utländsk frukt strax före importstoppsdatum. Denna frukt kan sedan säljas ut till konsumenterna under i princip importförbudet råder. Det är dags att på allvar ifrågasätta om nuvarande regleringar tillgodoser det ursprungliga syftet: att stimulera svensk yrkesmässig fruktodling. Vidare borde det finnas skäl för, om så inte visar sig vara fallet, att pröva nya effektivare former, exempelvis i form av begränsningar av försäljningen av importerad frukt efter ett visst datum. Det finns därvid anledning att beakta de krav som och framfört vid uppvaktningar hos regeringen. Dessa önskemål och krav omfattar bl. a. licensierad import efter genom behovsprövning av jordbruksnämnden, ökad uppmärksamhet på eventuella EG-subventioner samt insatser för ökad marknadsföring av svensk frukt. Inte minst det sistnämnda önskemålet bör vara av intresse för de svenska konsumenterna, vilka med oro tar del av rapporter om bristande kontroll av användningen av kemiska preparat vid odling och lagring av utländsk frukt. Med anledning av vad som ovan framförts hemställs att hos regeringen begär en översyn av gällande regleringsbestämmelser i syfte att få ett regelsystem som bättre kan tillgodose fruktodlarnäringens ovan framförda önskemål och konsumenternas intresse av god produkthygien. . HÖGMARK (m)
mot · G5021436 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1436 m. fl. Säkerheten för de ombordanställda i fiskeflottan bör kunna effektiviseras. Statliga medel utgår tidigare som lån till förvärv av viss utrustning för säkerheten ombord. Tekniken på området har utvecklats och är fortfarande föremål för forskning och utredning. Inom flyget, handelsflottan och fjällräddningen har med framgång utvecklats metoder som varit framgångsrika när det gällt att lokalisera olycksplats och nödställda samt kunna sätta in åtgärder för att bringa den hjälp och undsättning som bedöms nödvändig i samverkan med såväl sjukvårdspersonal och räddningsmanskap som radio- och telepersonal. Mot bakgrund av den senaste tidens fiskefartygsolyckor i och speciellt med tanke på de tragiska olyckorna med SIN/Västfart och SIN 41 bör förutsättningarna att utrusta fiskefartygens livflottar med automatiska nödsändare som kan direktpejlas av räddningshelikoptern och andra räddningsenheter utredas. Vidare bör utredas möjligheten att införa obligatorisk nödträning för fiskefartygsbesättning. att hos regeringen begär en översyn av möjligheterna att förbättra nödutrustningen för fiskefartyg i enlighet med vad som i motionen anförts. () () () () ()
mot · G5021438 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1438 och tredje vice talmannen med grovfoder Den handel som äger rum mellan och med hö och annat stråfoder är av naturliga skäl s. k. gränshandel. Den är i vissa fall av stor betydelse för lantbrukare på båda sidorna om den svensk-norska gränsen. har framhållit betydelsen av att utveckla samarbetet i gränstrakterna mellan de olika nordiska länderna. Det är därför kanske något förvånande att man från norsk sida har framfört önskemål om att införa mer restriktiva regler för import till av grovfoder. I övervägs sålunda två alternativa handelshinder mot hö från . Det ena handelshindret skulle vara licensbeläggning av importen, och det andra skulle vara en varudeklaration för hö och annat stråfoder som förs in över den norska gränsen. Som ofta när det är fråga om handelshinder skulle resultaten av en sådan norsk reglering bli minst sagt egendomliga: För att skicka ett hölass över gränsen skulle det krävas en importlicens av någon myndighet i , eller om möjligt ännu värre en varudeklaration när det gäller höets kvalitet. Visserligen har och var för sig en jordbrukspolitik som innebär att en fri handel med jordbruksprodukter mellan de båda länderna inte är helt möjlig. Men för den skull bör de båda länderna undvika en nålstickspolitik av det slag som de nu aviserade norska åtgärderna är ett exempel på. Vi bör också komma ihåg att de högtidliga deklarationerna om nordiskt samarbete i gränsområdena förvandlas till tomma ord om man inte är beredd att följa upp dem i praktisk handling när det gäller de många små åtgärder som i själva verket avgör villkoren för gränssamarbetet. Mot denna bakgrund är det angeläget att berörda svenska myndigheter snabbt agerar mot onödiga inskränkningar i den traditionella gränshandeln med foder mellan och . Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om villkoren för gränshandel med grovfoder mellan och .
mot · G5021439 · 1982-01-26 00:00:00 — 1981/82 1439-1445 Motion 1981/82:1439 Besvär över lantbruksnämnds beslut i vissa fall Enligt nuvarande praxis i tillämpningen av jordförvärvslagen och förvaltningslagen äger endast den som vägrats förvärvstillstånd av lantbruksnämnd besvärsrätt. Detta kan i en del fall synas stötande. Om exempelvis en lantbruksnämnd ingått förhandlingar med andra eventuella köpare än sökanden men sedermera ändock medger den sistnämnde förvärvsrätt uppkommer en mindre tilltalande situation. Den eller de som lantbruksnämnden haft kontakter med känner sig ofta rättslösa när de inte kan föra ärendet till en överprövning. Det är visserligen ofta mycket grannlaga prövningar som lantbruksnämnderna har att göra, och det finns heller inte anledning till att rikta någon generell kritik mot dessas handläggning. Men enligt min uppfattning utgör dessa förhållanden inte något hållbart skäl mot att det i några fall kunde vara mycket angeläget, inte minst ur rättssäkerhetssynpunkt, med en prövning av lantbruksstyrelsen. Jag vill därför föreslå att jordförvärvslagens 18 § ändras så att en utökad besvärsrätt medges för presumtiva köpare som varit föremål för behandling i lantbruksnämnden eller som nämnden varit i kontakt med under ärendets handläggning. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar ändra jordförvärvslagen så att även andra än sökanden medges besvärsrätt i enlighet med vad som anförts i motionen. 1 1981/82.
mot · G5021443 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1443 m. fl. Åtgärder mot försurning av sjöar, m. m. I är 20 000 sjöar döda eller på väg att dö på grund av försurning. Till orsakas denna försurning av svavelutsläpp från de stora industriländerna, , och . Även andra orsaker finns till att sjöar dött, och här har miljöfarliga industriutsläpp en stor del av skulden. I budgetpropositionen anslås 167 milj. kr. för att genom kalkning söka rädda hotade sjöar. Detta är mycket litet pengar, och kalken utgör inte heller någon saliggörande lösning på detta stora problem. Sjöar behöver inte vara biologiskt döda utan endast fiskdöda, vilket i ett antal sjöar antas bero på att fisken utrotats. Detta skedde exempelvis i ett flertal sjöar där det naturliga beståndet av skräpfisk (= fisk som vid tiden inte ansågs attraktiv) och gädda utrotades för att bereda plats för inplantering av öring. är öringen död och sjöar fiskdöda och ingen har planterat in ny fisk. ägare har vanligen inget större intresse av att åtgärda detta genom inplantering, och lika litet intresse visar ägarna att genom åtgärder söka rädda sjöarna från att försuras och gå under på grund av negativ miljöpåverkan. Ägarna ges inte sådan ekonomisk avkastning av sjöarna att de anser sig ha råd att göra några större insatser. För samhället är möjligheterna att aktivt gå in och vidta åtgärder starkt begränsade. Nya vägar att lösa detta överhängande miljöproblem behövs, och en naturlig möjlighet är att anmoda sjöarnas ägare att utarrendera eller försälja rätten till den avkastning sjöarna kan ge och ålägga arrendatorerna, köparna, ansvaret för miljöförbättrande åtgärder, så att djur och växter inplanteras och vårdas och obalans i miljön neutraliseras. En lösning är också att införa någon form av inmutningsrätt av sjöarna till vilken skall vara förknippat visst ansvar för att miljöförbättrande åtgärder vidtas eller att djur och växter inplanteras och vårdas. Detta skulle ge många nu dödsdömda sjöar chans att överleva till följd av att intresserade personer och organisationer, med och utan anknytning till miljövårdsyrken eller näringar med anknytning till sjöarnas djur- och växtliv, alla aktivt kan medverka till att lösa detta stora nationella miljöproblem. Ett rikt föreningsliv har möjlighet att utvecklas med det gemensamma målet att aktivt verka för sjöarnas tillfrisknande och fortlevnad. Med denna ökade möjlighet till återställande av fiskbeståndet i ett stort antal sjöar kan erhållas ett betydande livsmedelstillskott inom landet samt i viss utsträckning även ökade arbetstillfällen. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en skyndsam utredning med förslag som stärker intresserades möjlighet att aktivt verka för upprustning och miljöskydd av landets sjöar under iakttagande av de rättigheter deras ägare tillerkänns. () ()
mot · G5021444 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1444 och statsstuteriers framtida verksamhet Verksamheten vid hingstdepå och stuteri har mer än 300-åriga anor. Den utgör garanti för den svenska varmblodsavelns kvalitet - som i sin tur har nått internationell ryktbarhet men som naturligtvis i första hand är en grundförutsättning för hela den svenska ridsporten. I delbetänkande avgivet av hästutredningen, Ds Jo 1981:6, redogörs utförligt för den nuvarande verksamheten vid , och man diskuterar också en framtida organisationsform. Utredningen har därvid i sina direktiv varit styrd av ambitionen att finna en organisationsform som kunde bli självfinansierande. Med nuvarande driftsinriktning uppstår ett årligt driftsunderskott på 1 å 2 milj. kr. Utredningen har i olika sammanhang och i olika avseenden redovisat utomordentligt stora betydelse och föreslår att statens ägareansvar överflyttas till en stiftelse och att denna övertar det ekonomiska ansvaret för den framtida verksamheten. I regeringens proposition har emellertid inte aviserats något förslag i anledning av utredningen. Här ovan nämnda förhållanden inger ovisshet och oro inom den svenska varmblodsaveln i dess helhet och bland de anställda i synnerhet. Ett avelsarbete som med framgång byggts upp under århundraden får naturligtvis inte äventyras av ett aktuellt driftsunderskott som i ett större perspektiv får anses blygsamt. Som exempel kan nämnas hur en ganska ordinär idrottsanläggning i en enda kommun normalt kräver större allmänt stöd än hela detta statsstuteri. Då man dessutom kan förmoda att man successivt har goda möjligheter att nedbringa driftsunderskottet exempelvis genom ökat elevintag skulle varje beslut som äventyrar oersättliga värden vara oerhört olyckligt. Med stöd av ovanstående föreslår vi att som sin mening ger till känna värdet av en tryggad verksamhet vid . Detta skulle vara garantin för att i ett opartiskt sakligt centrum kunna behålla och vidareutveckla den svenska varmblodsavelns höga kvalitet. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande framtida verksamhet.
mot · G5021445 · 1982-01-25 00:00:00 — m. fl. Införande av prisregleringsavgift på ål och laxfiskar F. n. är yrkesfiskare ålagda att erlägga s. k. prisregleringsavgift på landad fångst av sill/strömming, torsk och vissa andra mindre förekommande fiskslag. Denna regleringsavgift används huvudsakligen till att utjämna priserna för landad fångst vid ojämn prisutveckling. har emellertid ganska stora summor av prisregleringsavgiften på sill och torsk använts för odling och utsättning av ål och lax, på grund av brist på medel för denna verksamhet. Sill- och torskfiskarna är inte tilltalade av detta användningssätt. Yrkesfiskarna får nu omkring 2,. per kg för landad sill, för landad lax . per kg, alltså omkring 20 gånger mer per kg för lax. Priset på landad ål är . Vardagsfisken sill och torsk som kan hänföras till basmaten är alltså beskattad medan lyxfisken inte är det. Vi anser därför att ål och lax mycket väl tål ett prispåslag och är övertygade om att en prisregleringsavgift på dessa fiskslag skulle tas väl emot av fiskekollektivet. På grund av kraftverksutbyggnader i våra vattendrag och andra ingrepp i naturen har laxens och ålens naturliga fortplantning i hög grad försvårats. Därför är det nödvändigt att hjälpa till med återväxten genom att på artificiell väg odla fram fiskyngel. En väl utbyggd och bra fungerande fiskyngelodling är en oundgänglig förutsättning för ett givande laxfiske i haven och i vattendragen. Många av våra svenska fiskodlingsanläggningar har fått stora ekonomiska bekymmer, mycket beroende på uteblivna anslag från EG. Genom att man inför prisregleringsavgift på ål och lax ges näringen möjlighet att själv sörja för den egna framtiden. Detta förutsätter att medlen som denna avgift ger huvudsakligen används för reproduktion. Med hänvisning till vad ovan anförts föreslår vi att beslutar begära att regeringen inför s. k. prisregleringsavgift på ål och laxfiskar. () () ()