mot · G5022018 · 1982-01-26 00:00:00 — Att ta till vara förskolans möjligheter i detta hänseende är nödvändigt för att höja kvaliteten i utbildningen över huvud taget och för att förhindra att vissa elever i skolan drabbas av allvarliga språkliga handikapp. Hemspråksträningen är viktig för invandrarbarnens intellektuella och emotionella utveckling. Det är naturligt att för de yngsta barnen i barnomsorgen stor hänsyn tas till individuella och spontant upplevda behov och önskemål. Med tilltagande mognad bör kraven öka på att barnen skall arbeta i större grupper och med samma sak under längre tidspass. Vartefter den intellektuella mognaden hos barnen ökar måste inslagen av kunskapsutveckling och färdighetsträning i verksamheten starkare betonas. Samstämmiga vittnesbörd ger vid handen att nybörjare på lågstadiet visar allt större svårigheter att anpassa sig till skolmiljön. Det brister bl. a. i arbetsvanor och koncentration. En stor del av förklaringen torde ligga i förskolans organisation och inriktning. Alla sexåringar, även de som vistats på daghem, skall ha möjlighet att delta i gruppverksamhet med pedagogisk inriktning mot skolstarten. Det är viktigt att reducera de problem som möter barnen vid övergången från förskola till skola. Målet måste vara att förskola och lågstadium direkt skall knyta an till varandra. Övergången mellan förskola och skola måste göras så mjuk som möjligt och ske med hänsyn till elevernas mognad. På många håll i landet bedrivs olika slag av försöksverksamhet med samverkan mellan förskola och skola. Arbetet med att utvärdera försöksverksamheten och finna de för barnen bästa samverkansformerna måste bedrivas skyndsamt och de hinder som finns för samverkan elimineras. Samverkan bör bygga på ett likartat synsätt i fråga om barns utveckling och behov och innebära ett närmande av arbetssätt och pedagogisk metod mellan barnomsorg och skola. är ett av de få länder i som har så sen skolstart som . Det föreligger en betydande spridning i mognaden hos sexsjuåringarna. Såväl i fysiskt som i psykiskt avseende finns det stora skillnader. De senaste årens forskning tyder på att barn mognar tidigare än förr men att spridningen består. En sänkning av skolpliktsåldern till skulle ha åtskilliga fördelar. Främst givetvis att man toge till vara barnens vilja och förmåga till en mer systematisk inlärning under en mycket receptiv del av deras liv. Många sexåringar visar tecken på att tröttna på verksamheten i förskolan med 1981/82: 2018 åtföljande av lågstadielärare omvittnad oro i årskurs 1. Dessa problem skulle försvinna om barnen fick börja skolan tidigare. Vi förordar en sänkt skolpliktsålder. Givetvis måste då hänsyn tas till de enskilda eleverna och intagningen göras flexibel med hänsyn till deras mognad och utveckling. Förutsättningarna för en rationell användning av de resurser som avsatts för barn och ungdom har avsevärt förbättrats med den senaste grundskolereformen. Likaså har möjligheterna att tillgodose varje enskild elevs behov och intressen och att bedriva en effektiv undervisning och fostran av de unga ökats i och med den nya läroplanen för . Ännu har dock inte insikten om vilka vida ramar man nu har för sitt arbete nått ut i alla skolor. Många skolor och kommuner föreställer sig också att en rad, ofta kostsamma, krav ställs från centralt håll. Det är enligt vår mening angeläget att regeringen granskar förordningar och bestämmelser i syfte att se till att de inte motverkar reformernas intentioner och att man i samlad form redovisar för kommuner och skolor vad som är krav och vad som är att betrakta som erbjudanden, möjligheter och upplysningar. Reformeringen av den statliga skoladministrationen innebär att länsskolnämnderna nu skall ägna sina huvudsakliga krafter åt att hjälpa och stödja det utvecklingsarbete som pågår ute i skolorna. Därvid bör enligt vår mening särskild uppmärksamhet ges färdighetsträningen och arbetsmetodiken. har framställt ett material för diagnostisering av läsundervisningen. finns ett läsutvecklingsschema som bör medföra att elever inte kan gå vidare utan att fått inhämta grunderna. På motsvarande sätt finns ett diagnosmaterial för elever på mellanstadienivån. Däremot har inte angivit vilka resurser som krävs för att göra läsundervisningen effektiv: vad som kräver särskilda lärarinsatser, hur man bör bilda grupper etc. Vi anser att ett uppdrag bör lämnas SÖ att utreda dessa frågor. Vi anser vidare att ett liknande diagnosmaterial bör utarbetas för skrivning och för matematik. Elever är olika när de kommer till skolan, och skolans strävan skall heller inte, enligt läroplanens anvisningar, vara att göra dem lika. Det innebär att arbetsmetodiken måste utformas så att barns olika förutsättningar tillgodoses. Såväl en höggradigt teoretisk som en utpräglat praktisk läggning skall respekteras och mötas med uppgifter och arbetssätt som tillfredsställer de olika eleverna. Så långt möjligt bör uppgifter, teman och projekt utformas så att det blir naturligt för elever med olika läggning att samarbeta. Vi anser det nödvändigt att arbetsmetodiken enligt dessa riktlinjer behandlas i kommentarmaterial från . har upprepade gånger understrukit att alla aktiviteter inom den 1981/82: 2018 samlade skoldagen skall bilda en pedagogisk helhet. Mer än efter beslutet om SIA-reformen förekommer det dock fortfarande missuppfattningar om innebörden av fria aktiviteter. Detta förhållande kan inte längre accepteras, så mycket mindre som det medfört ett resursslöseri som inte tjänar skolans intressen. Vi finner det därför nödvändigt att bestämmelserna nu förändras, så att det klarare framgår vilka aktiviteter som kan anses höra till skolans primära uppgifter. Det bör särskilt framhållas att tiden för fria aktiviteter i enlighet med förslag bör utnyttjas för stödet till svagpresterande elever eller elever som kommit efter i undervisningen. Vi anser vidare att aktiviteter som avser föreningsmedverkan eller har utpräglad hobbykaraktär, dvs. det som i praktiken uppfyller tiden för fria aktiviteter, bör bli frivilliga. Skolan har emellertid till uppgift inte bara att förmedla kunskaper och färdigheter utan även att fostra. Detta innebär bl. a. att skolan skall lära eleverna att ta ansvar för den egna miljön och för varandra. Så bör t. ex. äldre elever hjälpa yngre elever till rätta. Tid måste också finnas för klassråd, för elevmedverkan vid vård av lokaler och material, vid skolluncher osv. Allt detta kräver tid som inte kan tas från lektionerna. Skoldagen behöver därför omfatta utöver lektionerna som är obligatorisk för alla elever. Avvägningen mellan obligatoriska och frivilliga inslag bör avgöras i samråd mellan skola och föräldrar. I de nya bestämmelserna bör det också klarläggas att i skolstyrelsens beslutsansvar ingår att besluta om införandet av samlad skoldag och att avgöra vilka resurser som skall ställas till förfogande härför, medan beslut om skoldagens längd och innehållet i de fria aktiviteterna bör ligga på skolenheten inom de uppdragna ramarna. Hemspråksreformen har varit i kraft i fyra läsår i och i gymnasieskolan. De gjorda erfarenheterna visar att en rationellare organisation av hemspråksundervisningen krävs. Hemspråksreformens ena syfte är att genom hemspråksundervisning ge elever den språkliga identitet som är nödvändig för begreppsbildning och abstrakt tänkande. Detta sker i de lägre åldrarna. Insatserna bör därför i högre grad koncentreras till förskolans hemspråksträning och lågstadiets hemspråksundervisning. Ett aktivt stöd till förskolebarnens språkutveckling kan ges genom att de placeras i familjedaghem där det egna språket talas samt genom att hemarbetande invandrarföräldrar uppmärksammas på vikten av att barnen lär sig det egna språket. Det bör vara möjligt att i större tätorter föra samman lågstadieelever med samma hemspråk till större grupper än som sker. Hemspråksundervisningen bör i så stor utsträckning som möjligt förläggas till tid för fria aktiviteter för att hindra att dessa elever går miste om den övriga undervisningen. Då det gäller nordiska invandrare som ofta återflyttar till hemlandet bör enspråkiga, i första hand finskspråkiga, klasser vara möjliga att bilda. Hemspråksreformens andra syfte är att ge eleverna möjlighet att bibehålla 13 1981/82. 1981/82: 2018 sin kulturella identitet, vilket bör kunna ske i större grupper än bestämmelserna nu anger och i många olika former, inte nödvändigtvis i lektionsform. Det torde vara rationellare och effektivare att överlåta denna del av undervisningen till invandrarorganisationerna själva och förlägga den till tid utanför skoldagen. Resurser för stödundervisning i svenska för nytillkommande invandrarelever på högre stadier och för studiehandledning på hemspråk måste självfallet finnas kvar. En omedelbar översyn av reglerna för vilka som skall komma i åtnjutande av hemspråksundervisningen måste göras. Åtskilliga exempel på icke avsedd tillämpning av reformen kan också andragas. T. ex. måste en striktare tilllämpning av regeln att hemspråket skall vara det språk som talas i hemmet göras. Om så krävs bör regeringen förelägga förslag till lagändring i syfte att uppnå vad som ovan anförts. Till följd av förändrade regler beräknar vi att en helårsbesparing bör kunna uppnås på anslaget till hemspråksundervisning på minst 100 milj. kr. För /83 bör besparingseffekten uppgå till minst 40 milj. kr. Som redan påpekats satsar mer än något annat industriland per capita på utbildningsväsendet. I reala termer lär resurserna för ha mer än fördubblats sedan införande . En översyn av hur dessa stora resurser för ungdomsskolan används bör nu komma till stånd i syfte att främja effektivitet och motverka resursslöseri. Denna översyn bör omfatta såväl de statliga resurserna som de kommunala medel som ställs till förfogande. Särskilt bör personaltillväxten i skolor och i olika kommuner belysas. Det finns också skäl att belysa effekterna av olika former av behovsrelaterad resursfördelning. Om man i en skola bedömer att man bäst gagnar alla elevers intressen genom att bilda mindre grupper bör denna åtgärd inte förkastas utifrån förutfattade meningar. En belysning av effekterna av olika former av resursfördelning är så mycket mer angelägen som kommuner och skolor är i stort behov av hjälp för att på objektiva grunder kunna fördela resurserna på bästa sätt. Behovet av utbildning efter har ökat i betydande grad. var det i stort sett endast de teoretiska yrkena som krävde lång formell utbildning. Många andra arbetstagare lärde sig sitt yrke genom att arbeta. Arbetslivet ställer större krav till följd av den tekniska utvecklingen och den stigande utbildningsnivån. De flesta yrken kräver lång utbildningstid. Alla ungdomar måste erbjudas utbildning, praktik eller arbete efter . Det är rimligt att anta att huvuddelen av de aktuella ungdomarna kommer att återfinnas i gymnasieskolan. 1981/82: 2018 Gymnasieskolan skall erbjuda såväl i huvudsak studieförberedande som mera direkt yrkesinriktade utbildningsalternativ med individuella variationsmöjligheter. För att underlätta elevens val fordras en väl fungerande studieoch yrkesorientering. Ett utbildningssystem anpassat till eleverna Utbildningssystemet måste vara så flexibelt att alla ungdomars behov av utbildning kan tillgodoses. Huvudparten av utbildningen måste vara förlagd till den reguljära gymnasieskolan. Därutöver skall det finnas tillräckliga möjligheter till inbyggd utbildning, företagsutbildning, lärlingsutbildning och värvning av arbete och kortare kurser. De yrkesinriktade utbildningsvägarna bör organiseras i samarbete med arbetslivet för att garantera att utbildningen anpassas till arbetslivets aktuella krav. Gymnasial yrkesutbildning med de praktiska momenten förlagda till företag liksom inbyggd företagsutbildning och lärlingsutbildning innebär en smidig övergång från utbildning till förvärvsliv. Företagsförlagd utbildning och lärlingsutbildning ger god yrkeskompetens. Näringslivet måste stimuleras att engagera sig i sådan utbildning i ökad utsträckning. Inom en rad mindre branscher råder brist på utbildad arbetskraft. Många ungdomar efterfrågar utbildning som är direkt inriktad mot dessa branscher. Det kan inte helt uteslutas att de svårigheter som visat sig att i tillräcklig utsträckning anordna gymnasieutbildning i samverkan med näringslivet kan hänga samman med att bidragen - trots de betydande höjningar som skett - alltjämt är för låga. Detta bör utredas. Det stora problemet är dock vilken arbetsrättslig ställning som elever i olika utbildningsformer har. Genom beslutet om provanställning upp kan problemet till en viss del kringgås. Vi finner det ytterst angeläget att regeringen klarlägger de arbetsrättsliga omständigheterna i detta sammanhang och föreslår de åtgärder som kan vara erforderliga för att likställa elever i olika utbildningsformer i arbetsrättsligt hänseende. De speciella svårigheter som föreligger med lärlingsutbildning hos hantverkare som driver enmansföretag bör till en del kunna undanröjas genom att en tvåårig hantverkslinje inrättas inom gymnasieskolans ram. Den yrkesspecifika delen av utbildningen skall då ske hos en hantverksmästare eller på ett mindre företag. Undersökningar visar klart att benägenheten att söka gymnasieutbildning varierar med avståndet till utbildningsorten. var detta förhållande särskilt märkbart när det gällde ungdomar med inriktning mot yrkesutbild 1981/82: 2018 ning, men alla elevers inställning till långa resor och andra besvärligheter har ändrats. Gymnasieskolans organisation så som den beslöts 1970 förutsatte inte att av årskullen 16-åringar skulle fortsätta till gymnasieutbildning. Med ungdomspropositionens beslut har det nu blivit möjligt att förlägga yrkesinriktad utbildning också till små orter. beslut om förändringar av gymnasieskolans timplaner ökar möjligheterna till samläsning mellan framför allt de tre- och fyraåriga linjerna. Förutsättningar finns nu för att snabbt förändra riktlinjerna för gymnasieskolplaneringen. Den 1976 tillsatta gymnasieutredningen avgav ett principbetänkande, som inrymmer flera intressanta uppslag vad avser gymnasieskolans framtida utformning. Vissa delar av utredningsförslaget är dock bristfälligt underbyggda. Ett sådant förslag rör övergången mellan grundskola och gymnasieskola. Utredningen förutsätter intagning på höstterminsbetyget i årskurs 9. Den försöksverksamhet som pågått med sådan intagning är inte utvärderad och de erfarenheter som redovisats är på många håll negativa. Ett annat förslag med betydande svagheter är utformningen av första årskursen i gymnasieskolan. Det är stor risk att den föreslagna konstruktionen med att två av de tre första terminerna i gymnasieskolan skall vara gemensamma för alla studieprogram inom det aktuella utbildningsområdet kommer att leda till att de målinriktade eleverna inte känner sig motiverade. Vidare är det långt ifrån säkert att de svagmotiverade eleverna bäst tillgodoses genom en nästan årslång - eller mer än årslång, om höstterminsintagning genomförs - mjuk övergång mellan skolformerna. En tredje svaghet är bristen på fullständiga och hållbara kostnadsberäkningar för reformförslagets genomförande. Anmärkning kan också riktas mot omfattningen av den handledda praktiken för elever med långa studieprogram, liksom mot att studier i gymnasieskolan skall ge allmän behörighet för högskolestudier. (Jfr våra förslag i avsnittet om den högre utbildningen.) I betänkandet konstateras att dagens gymnasieskola i många, för att inte säga de flesta, avseenden fungerar bra. Trots detta föreslår utredningen en genomgripande förändring av hela systemet. Motiveringarna är inte alltid särskilt starka. betänkande är ett uttryck för en övertro på de praktiska utbildningsmomentens möjlighet att lösa snart sagt alla problem i gymnasieskolan. Som redan framhållits kommer gymnasieskolan på grund av de förändrade timplanerna att genomgå en avsevärd förändring. Ytterligare genomgripande reformer inom gymnasieskolan bör därför anstå. betänkande bör bli föremål för en överarbetning, som 1981/82: 2018 syftar till en kontinuerlig översyn och en rullande reformering av den gymnasiala utbildningen. Därvid måste kvalitetskravet upprätthållas i såväl yrkesutbildningen som den studieförberedande utbildningen. Gymnasieskolans uppgift att också förbereda för fortsatt högre utbildning måste starkt betonas. Skolan har undergått en lång rad av reformer. Trots det eller på grund därav återstår en hel del att göra. Utvecklingen med borgerligt regeringsinnehav har dock gått i rätt riktning. Besluten har flyttats närmare den enskilde. Skolan har avreglerats. Attityderna till skolan har börjat förändras i positiv riktning. Huvuddelen av det som återstår att göra måste ske på nivå i nära samverkan mellan skola, föräldrar och elever. En hel del måste också ske via beslut av regering och riksdag. Vi har pekat på en del i den tidigare framställningen. har elever och lärare rätt att ställa krav på arbetsro. De reformer som är nödvändiga för att komma till rätta med dagens problem måste ske stegvis och innebära successiva förbättringar. De stora administrativa skolreformernas tid måste vara förbi och ersättas med ett mödosamt arbete för att successivt höja utbildningens kvalitet och förbättra arbetsmiljön. Nuvarande problem kan inte lösas med ytterligare resurser. måste ägnas åt att skapa ordnade arbetsförhållanden i skolorna, åt att utveckla ett rättvist betygssystem och åt att höja kvaliteten i undervisningen. att skolans undervisning skall utformas så att varje enskild individ hjälps till en allsidig utveckling av sina förutsättningar samt stimuleras till ökat kunskapsinhämtande, att normgruppens arbete skall fullföljas, att eleverna skall få ta ett större ansvar för skolmiljön och det praktiska skolarbetet, att insatser av frivilliga föräldrar och andra i skolarbetet skall stimuleras, att enhetliga bestämmelser för frånvaroregistrering skall utarbetas, att ledningsorganisationen i skolan skall ses över, att lärarutbildningen skall förändras i enlighet med ovan angivna riktlinjer, att betyg skall ges på alla stadier i och i gymnasieskolan, att möjligheter till konkurrenskomplettering av betyg skall finnas, att statligt och kommunalt bidrag skall utgå till enskilda skolor, att mindre skolor skall möjliggöras genom en flexiblare skolplanering, att en sänkt skolpliktsålder kombinerad med flexibel intagning till skall genomföras, att bestämmelserna om samlad skoldag skall förändras, så att det klarare framgår vilka aktiviteter som hör till skolans primära uppgifter, 1981/82: 2018 att aktiviteter som avser föreningsmedverkan eller har utpräglad hobbykaraktär inom ramen för den samlade skoldagen skall vara frivilliga, att hemspråksundervisning i första hand skall ske under tid för fria aktiviteter, att översyn av reglerna för vilka som skall komma i åtnjutande av hemspråksundervisning skall göras och att översynen skall resultera i en helårsbesparing om minst 100 milj. kr., att en översyn av resursanvändningen i skall göras, att elever i skilda utbildningsformer i arbetsrättsligt hänseende alltid skall betraktas som elever även om delar av utbildningen är förlagda till företag eller i övrigt utanför skolan, att en tvåårig hantverkslinje skall inrättas inom gymnasieskolans ram, att ytterligare genomgripande reformer av gymnasieskolan inte skall äga rum. Högre utbildning, forskarutbildning och forskning Vår välfärd har sin grund i kvalificerat kunnande. Vår varuproduktion och de framgångar som denna mött på exportmarknaderna har byggt på den höga utbildnings- och forskningskvalitet som kännetecknat det svenska utbildningsväsendet i allmänhet och universiteten och högskolorna i synnerhet. Vi är för vår fortsatta välfärd tvungna att hävda oss i internationell konkurrens med vår export av varor och tjänster. Detta kommer inte att vara möjligt om vi inte förmår värna den kvalitet som har kännetecknat vår utbildning och forskning. Den explosionsartat ökade tillströmningen till universitet och högskolor som ägde rum den årliga inskrivningen ökade /51 till 1970/71 med närmare 25000 studenter ledde till farhågor för en kommande akademikerarbetslöshet. Genom den s. k. PUKAS-reformen avsågs studierna mera inriktas mot utbildning, för vilken det kunde finnas avsättning utanför skolväsendet. utbildningsutredning - U 68 skulle ge underlag för åtgärder som mer beständigt löste de problem med överproduktion och felutbildning av akademiker som man förutsåg. Mycket snart visade sig PUKAS-reformen vara missriktad. De utbildningslinjer som inrättades underkändes i hög grad av de studerande själva. De ersatte linjerna med utbildning som de själva kombinerade med utgångspunkt i sin egen uppfattning om arbetsmarknadens behov. U 68 drog inte några slutsatser av erfarenheterna från PUKAS-systemet. Utredningen arbetade vidare med förslag om administrativ styrning av de 1981/82: 2018 studerande mot mer eller mindre väl definierade yrkesområden. framlades förslag om demokratisering av högskolan, breddning av begreppet högskoleutbildning, större geografisk spridning av utbildningsorterna, försök att få till stånd en mindre sned social rekrytering etc. Allt skulle lösas med hjälp av regleringar och administrativa åtgärder. fattade 1975 beslut om att den s.k. högskolereformen skulle genomföras. Genom en parlamentarisk beredningsgrupps arbete hade en politisk kompromiss träffats mellan socialdemokraterna och . En central H 75 och sex regionala organisationskommittéer tillsattes 1975 för att konkretisera innehållet i reformen. Kommittéerna arbetade under stark tidspress och strax efter regeringsskiftet förelåg underlaget för en proposition till . De politiska förutsättningarna för en radikal förändring av förslaget fanns inte i den första trepartiregeringen. Den tidigare i princip beslutade reformen trädde i kraft . Inledningsvis lyckades trepartiregeringen trots detta behålla en fri sektor som till stora delar sammanföll med de utbildningsvägar som varit ospärrade inom de filosofiska fakulteterna. En ny överenskommelse mellan socialdemokraterna och gjorde dock högskolan totalspärrad fr. o. m. Det är inte möjligt att redan nu utläsa effekterna i alla avseenden av högskolereformen. Förändringar av högre utbildning och forskning får i många fall genomslag först efter en period av fem till . Det finns dock tillräckligt underlag för att kräva förändringar på en rad punkter. Administrationen inom högskolan har ökat på ett oroväckande sätt. Ökningen beror även av andra faktorer än själva reformen. Oavsett detta måste åtgärder vidtas så att de medel som avsätts för högre utbildning och forskning i väsentligt högre grad kommer själva verksamheten till godo och inte den administrativa kringapparaten. Anslagssystemet fungerar otillfredsställande och kan förenklas avsevärt. Antagningssystemet är oerhört komplicerat och svåröverskådligt. På ett mycket effektivt sätt har PUKAS-reformen och högskolereformen visat den tröghet som präglar administrativa regleringar av den högre utbildningen. Jämfört med administrativa regleringar utgör de studerandes egna reaktioner genom förändrade studieval och ändrade preferenser för högre utbildning en smidig och känslig anpassning av studierna till förändrade yttre förhållanden. Undersökningar visar att den sociala snedrekryteringen snarare tenderar att öka än minska efter högskolereformen. Genomströmningen i den högre utbildningen har minskat kraftigt och antalet studieavbrott ökat. Medianåldern för dem som påbörjar studier har för många utbildningslinjer höjts drastiskt etc. Svensk utbildningspolitik har alltför länge kännetecknats av en vilja att genom långtgående ingrepp anpassa utbildningen till aktuella politiska mål. och högskolor har detta medfört genomgripande organisa 1981/82: 2018 Vittgående reformer bör undvikas . Uppgiften att rätta till de missförhållanden som uppstått är krävande i sig.