mot · G5022493 · 1982-04-19 00:00:00 — Kontroll över visst automatspel (prop. 1981/82:203) Regeringens proposition 1981/82:203 med förslag om kontroll över spelhallarna är ett steg i rätt riktning men inte tillräckligt långtgående. En bred opinion står bakom kravet på kontroll över hela den kommersiella fritids- och nöjessektorns utveckling. Närmre 400 social-, fritids- och skolchefer från hela landet har i gemensam framställning till statsrådet begärt att kommunerna skall få etableringskontroll och vetorätt då det gäller alla slags kommersiella nöjesplatser för ungdom. Man menar att ett ansvarigt kommunalt politiskt organ skall ta ställning efter det att skolstyrelsen, fritids- och socialnämnden samt föreningslivet haft möjlighet att yttra sig. En liknande uppfattning har ett stort antal företrädare för en rad barnoch ungdomsorganisationer givit uttryck för i brev till kommunministern. Undertecknarna kommer från Unga Örnar, Förbundet , Svenska Missionsförbundets Ungdom, , och andra folkrörelser. kommunstyrelses stora utredning om olämpliga ungdomsmiljöer har också föreslagit att kommunerna skall erhålla denna kontrollmöjlighet. I den enhälliga utredningen ingick företrädare för skol-, fritidsoch socialförvaltningarna, brottsförebyggande rådet, polisen, ungdomens föreningsliv och de fackliga organisationerna inom fritidssektorn. Oron gäller hela den spel- och drogkultur som breder ut sig. Särskilt ansvarigt är det just nu då många kommuners ekonomi tvingar fram verksamhetsinskränkningar och minskade bidrag till det ideella föreningslivet. De statliga bidragen till ungdomsorganisationernas verksamhet minskar också. En etableringskontroll och vetorätt innebär icke att kommunerna skall stoppa alla kommersiella nöjesaktiviteter. Vad det gäller är att ansvariga kommunala organ skall kunna styra utvecklingen inom sitt eget område och ha möjlighet att säga nej till rent destruktiva verksamheter och olämpliga ungdomsmiljöer. Genom etableringskontrollen och vetorätten får också kommunen en förhandlingsmöjlighet gentemot dem, som planerar olika aktiviteter. En kommun kan ge synpunkter på verksamhetens utformning och ställa dessa som krav för ett kommunalt tillstånd. Som exempelvis beträffande öppethållandetider, åldersgränser, vissa verksamhetsinslag, ordningsfrågor och liknande. Redan nu måste olika tekniska krav vara uppfyllda. Vad som sägs i hälsovårdsstadga, brandstadga och ordningsstadga måste beaktas. 1 vissa fall behövs polistillstånd. I 1981/82. Som vi redan påpekat är förslagen i propositionen alltför begränsande för den insyn som ur synpunkt ter sig önskvärd. Därför måste tillståndsbesluten tas i ett ansvarigt politiskt kommunalt organ där också sociala synpunkter kan vägas in i bedömningen. En administrativ handläggning och tjänstemannabeslut är icke tillräckliga. I motsats till vad som anförs i propositionen där motiven till begränsningarna uppges vara bekämpandet av onödig byråkrati hävdar vi att lagförslaget i stället skapar ökad byråkrati som det öppnar nya möjligheter att kringgå syftet. Kommunernas möjligheter att påverka dessa ärenden måste vidgas och inte begränsas på ett så konstlat sätt som propositionen anvisar. Med hänvisning till det som anförts föreslår vi att som sin mening ger regeringen till känna att det nu framlagda lagförslaget i proposition 1981/82:203 vidgas till att omfatta alla slag av kommersiella fritids- och nöjesplatser.