mot · G5022329 · 1982-03-24 00:00:00 — m. fl. Åtgärder för tekoindustrin, m. m. 1981/82:148) Krisen riskerar nu radera ut de rester av svensk textilindustri, vilka alltjämt återstår. Krisen i textilbranschen är gammal. Förloppets nuvarande fas har kunnat förutses utifrån den passiva politik som förts. De borgerliga regeringarna har lagt fram upprepade s. k. tekopropositioner, vilka saknat både effekt på och relevans till krisen. Man kan sålunda dra slutsatsen, att de borgerliga regeringarna varit inställda på att textilindustrin i skulle förintas. Sedan tvang regeringen att acceptera en trettioprocentig självförsörjningsgrad som mål för tekopolitiken, har regeringen dels sökt omtolka beslutets innebörd, dels genom otillräckliga åtgärder medverkat till att underminera grunden för målet. Huvudfaktor bakom textilkrisen är multinationaliseringens verkningar på världens textilindustri. Endast en mindre del av de svenska textilföretagen har varit förlustföretag. Huvudelementet i den statliga tekopolitiken har varit subventioner. Åtgärderna har således inte i egentlig mening varit utformade med hänsyn till branschens huvudproblem. Privatkapitalet har fått gåvor - allt medan det steg för steg skuddat engagemanget i textilindustrin av sig. Den statliga tekokoncernen har också fått gåvor - allt medan den fullföljt en liknande avvecklingspolitik i synbarligen än mer tvivelaktiga former. Flykt och sönderfall karakteriserar vad som är kvar av textilbranschen i . Handhavandet av statliga stödpengar, liksom redovisning av och motiv för dessa i företagen och i överstyrelsen för ekonomiskt försvar, uppvisar egendomliga drag. Genom att dölja dessa och senare öppet vägra att undersöka vad som skett, medverkar regeringen till att en destruktiv och korrupt atmosfär sprider sig i branschen. Mot denna bakgrund är den föreliggande tekopropositionen en ren utmaning. Man gör ingenting åt industrins struktur och inriktning, ingenting åt importproblemet, ingenting åt prissättningen, ingenting för att gardera konsumenterna. Förslaget till ursprungsmärkning, som äntligen kommer, har fått vänta till en tidpunkt, när det redan hunnit mista en stor del av sin betydelse. Propositionen är sålunda ett uttryck för en fullständig underkastelse under de multinationella kapitalintressena och under en lika misstolkad som dogmatisk frihandelspolitik. Mot detta väger i regeringens tankevärld både konsumenternas och textilarbetarnas elementära intressen fjäderlätt. De problem som måste angripas för att försvara en framtida textilindustri i är i huvudsak följande. Textilindustrin har blivit helt beroende av den utveckling som det multinationella kapitalet framdrivit. Dess självständighet har i stort sett försvunnit. Multikapitalet styr nu allt - från typen av bomullsutsäde till prissättning och handelsvillkor. Maskinteknikens utveckling har lett till glesare och mindre hållbara tyger. Med detta följer ett övermått av appretur. Varornas bruksvärde och faktiska livslängd undergrävs. Kontakt med förbrukarna saknas. Behovsanpassningen blir allt sämre. Detta gör sig särskilt gällande för arbets- och specialkläder. Ytlig och prestigestyrd form och design slår ut hälso- och lämplighetskrav. Prispolitiken exploaterar konsumenterna, som den missgynnar inhemska produkter. God kvalitet missgynnas till förmån för dålig. Särskilt de köpsvaga grupperna utnyttjas via försäljningen av lågprisvaror med tvivelaktig användbarhet. Manipulering av priser och kostnader, omflyttning av kapitalet mellan länder, våldsam exploatering av de arbetande i tredje världens länder, kännetecknar tekokapitalets politik. Mot denna bakgrund blir regeringens importpolitik en slavisk följsamhet gentemot multikapitalets krav och avsikter. Frihandel är inte längre fri handel. Varken handel eller konsumtionsval är fria. Det är fråga om en maktpolitik, likgiltig för en sund textilproduktion, rimliga nationella intressen och existensen av en god yrkestradition. Det blir med rådande utveckling allt svårare att lägga upp ett effektivt försvar mot nedrivandet av svensk textilindustri. Processen har fått gå förödande långt. Målen kan f. n. endast bli att försvara de arbeten som alltjämt finns kvar. Redan detta kräver genomgripande och radikala åtgärder. Nuvarande större textilföretag bör sammanföras i ett statligt tekokombinat. Kombinatet bör utgöra en integrerad kedja, omfattande importproduktion-grosshandel. Inom kombinatet bör majoriteten av representanterna i alla lednings- och styrorgan väljas av de anställda. Ledningen för Eiser måste avgå. En undersökning av förhållandena ii om Eiserkoncernen, liksom mellan textilbranschen och överstyrelsen för ekonomiskt försvar måste inledas. Även styrelsen för sistnämnda organ bör med anledning av uppenbara fakta avgå. Ett särskilt stöd i form av krediter och investeringsbidrag bör inrättas för arbetskooperativa företag. All stödpolitik bör inriktas på att uppmuntra bruksanpassade, kvalitativt goda produkter. Importen bör minskas med en mängd motsvarande i första hand av nuvarande marknad inom landet. Detta kan uppnås genom att bestämda kvalitetskrav uppsätts för alla importerade tekovaror. Sådana begränsningar både onödiggör tullar och kan släppa igenom kvalitativt goda importvaror. I kvalitetskraven bör ingå särskilda moment, vilka beaktar allergiproblem. Import från s. k. frizoner, liksom från länder där arbetarnas rättigheter grovt kränks - t. ex. , , , m. fl. - bör upphöra. Enkla, informella direktkontakter bör skapas mellan tillverkare och förbrukare. Av särskilt intresse är detta på områden som arbetskläder, vinterkläder och barnkläder. Liknande kontakter kan som ett led i statens exportstödjande ansträngningar utvecklas, i den mån de riktar sig till exempelvis fackliga och kooperativa organisationer och företag i utlandet. T ekostödet bör - med undantag för särskilda stöd åt arbetskooperativ - ges i form av en totalsumma, som tekokombinatet kan disponera. Hittillsvarande stöd för privatföretag kan bibehållas under förutsättning av en striktare redovisning och mer ordnade former. Svensk textilindustri kan rehabiliteras, återerövra vissa marknader och i någon mån öka exporten. Det krävs då en stegvis utveckling bort från den typ av teknik, produktutformning och inriktning som alltmer kommit att dominera. Utveckling av inhemska material som rayon och ull bör eftersträvas. Import av högklassig bomull från länder i tredje världen bör ske, då den utgör ett alternativ till multikapitalets ensidiga och tvångsvisa utbredning av s. k. höglandsbomull. En frigörelse från de av multijättarna skapade villkoren måste sålunda påbörjas. Krisen kan bara bekämpas, om man är beredd att angripa dess verkliga grund. Illusionen om att det finns en fri marknad på textilområdet måste uppges. Den internationella tekobranschen är ett internationellt, monopolistiskt maktsystem. Det handlar om vem som skall styra det. Valet står lika obarmhärtigt som klart: multikapitalet eller nationen, exploatörerna eller textilarbetarna, vinstintressena eller konsumenterna. Mot bakgrund av det anförda föreslås 1. att hos regeringen hemställer om att organisera ett statligt tekokombinat på sätt som anförs i motionen, 2. att hos regeringen begär förslag till kvalitetskrav för tekoimport i enlighet med riktlinjerna i motionen, 3. att beslutar att som mål för tekoimporten ange att den bör reduceras av varumängden på den svenska marknaden, 4. att hos regeringen begär förslag till s. k. socialklausul, så att import från frizoner och fascistländer kan förhindras, 5. att hos regeringen begär förslag till stöd åt arbetarkooperativ i enlighet med vad som anförs i motionen, 6. att hos regeringen begär en offentlig undersökning av förhållandena inom och överstyrelsen för ekonomiskt försvar, 7. att uttalar att ledningarna för Eiser och ÖEF bör avgå, 8. att i övrigt uttalar sig för en svensk textilpolitik i enlighet med vad som anges i motionen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)