mot · G5022018 · 1982-01-26 00:00:00 — En stor del av de arbetslösa ungdomarna saknar naturligt nog arbetslivserfarenhet. Det är vanligare att unga flickor blir utan arbete vid övergången till arbetsmarknaden än unga pojkar. Ungdom med utländskt medborgarskap har en högre arbetslöshetsfrekvens än unga svenska medborgare, och ungdom med handikapp har svårare att få fotfäste på arbetsmarknaden än övriga. Arbetslösheten bland ungdom har ökat fortlöpande , och ökningen har varit störst i . Antalet arbetslösa i åldrarna var av det totala antalet arbetslösa. har omfattande insatser gjorts för att minska ungdomsarbetslösheten. Skolan har ålagts ansvar för alla upp till . Gymnasieskolan har byggts ut till en kapacitet som motsvarar hela kullen 16-åringar, och ett omfattande uppföljningsansvar har lagts på den lokala skolstyrelsen. 1981/82: 2018 bidragen för gymnasial företagsutbildning har byggts ut. Kortkurser inom gymnasieskolans ram har införts. Försök med varvad utbildning har vidgats, och 10 000 nya årselevplatser har skapats på yrkesinriktade utbildningslinjer. Åldersgränsen för deltagande i arbetsmarknadsutbildning har sänkts, och AMS och SÖ har fått rätt att köpa utbildning i företag för utbildning av arbetslösa ungdomar. utgick nyrekryteringsbidrag för att stimulera företagen att tidigarelägga anställning av ungdom. Statliga praktikarbeten hos myndigheter och verk tillkom . Under de borgerliga trepartiregeringarna har också möjligheterna till lärlingsutbildning ute i företagen förstärkts, vilket ger möjlighet till individuell utformning och geografisk spridning av utbildningen. fattades under stark kritik från socialdemokraterna beslut med anledning av den s. k. ungdomspropositionen. Skolan tar därmed över ansvaret för 16- och 17-åringar i ett system som innehåller möjligheter till utökad gymnasieutbildning, introduktionsprogram och yrkesintroduktion för dessa åldersgrupper. Det är en kraftig markering av att de yngre åldersgrupperna är i stort behov av förbättrad utbildning för att på ett bättre sätt klara sitt inträde på arbetsmarknaden. Dessa insatser skall prioriteras. Det är också ett avståndstagande från den socialdemokratiska inställningen att beredskapsarbeten skall vara det huvudsakliga sättet att klara ungdomsarbetslösheten. Som ytterligare en stödform tillkom efter avtal mellan SAF och LO/TCO de s.k. ungdomsplatserna - ett system där företagen med hjälp av statsbidrag skall kunna ta in ungdom för enklare uppgifter och sådana arbeten som normalt inte utföres. Avtalet överensstämmer med moderata samlingspartiets hävdade uppfattning att kostnadsläget och avtalsmässiga hinder försvårat ungdomarnas inträde på arbetsmarknaden. Antalet stödformer och omfattningen av dem visar att ungdomsarbetslösheten skulle ha varit väsentligt högre om inte de här redovisade åtgärderna vidtagits . Tillgången på arbete för olika grupper på arbetsmarknaden är beroende av aktiviteten i vår ekonomi. Snabb ekonomisk tillväxt leder till efterfrågan på arbetskraft, låg tillväxt till motsatsen. Dessa villkor gäller i synnerhet för de stora grupper ungdomar som söker sig ut på arbetsmarknaden. Den ekonomiska kris som präglat utvecklingen har resulterat i en mycket svag efterfrågan på arbetskraft. Detta har slagit hårt mot speciellt ungdomsgruppen. Företagen har främst sökt efter arbetskraft med god utbildning och erfarenhet. Antalet platser har inte räckt till för dem som ännu inte hunnit skaffa sig kvalifikationer. En annan viktig förändring på arbetsmarknaden är den minskade tillväxten i den offentliga sektorn, vilket understryker kravet på tillväxt i ekonomin för att kompensera bortfallet av traditionella ingångsjobb för också de unga kvinnorna. 1981/82: 2018 En god utbildning har visat sig vara en grundläggande förutsättning för att unga människor skall få arbete. Vår skola tycks inte klara av att ge alla elever en väl anpassad utbildning. Alltför många hoppar av utan yrkesutbildning efter avslutad grundskola. Detta innebär att deras konkurrenskraft på arbetsmarknaden allvarligt försvagas. Ungdomarna får ofta genom en bristfällig studie- och yrkesvägledning inte klart för sig inom vilka områden det finns efterfrågan på arbetskraft. Många yrkesval framstår som mindre intressanta på grund av den opinionsbildning mot industriell sysselsättning som bedrivits . Ett hinder som tillkommit är den omfattande arbetsrättsoch trygghetslagstiftningen. Den har i alltför stor utsträckning inriktats på den vuxna arbetskraftens situation. I många stycken utgör den ett allvarligt och påtagligt hinder för de ungas möjligheter att vinna inträde på arbetsmarknaden. Unga människor utestängs från möjligheter till praktik och arbete. Det finns många exempel på att lokala fackliga organisationer genom sitt ökade inflytande direkt hindrat unga människor från att delta i företagsintern utbildning, praktik m. m. Lagstiftningen har också fått en långsiktig och än mer allvarlig effekt. Fackets inställning har skapat en förklarlig försiktighet och ett motstånd bland arbetsgivarna mot att anställa unga människor. De är helt enkelt rädda att råka ut för skadestånd genom att bereda möjligheter till praktik och utbildning för ungdom i sina företag. Ett annat växande hinder för ungdomens möjligheter att komma ut på arbetsmarknaden är de snabbt stigande lönekostnaderna . Höga arbetsgivaravgifter och snabb löneutveckling för den unga arbetskraften utgör ett stort hinder. Regeringen anför i årets finansplan att "lönesättningen på arbetsmarknaden måste anpassas så att efterfrågan på nytillträdande arbetskraft ökar. Vi instämmer i denna bedömning. Höga ingångslöner innebär att företagen undviker att anställa oerfaren arbetskraft, även när verksamheten skulle motivera en personalökning. Undomen kommer till korta. Därmed blir deras möjligheter att skaffa sig praktik, erfarenhet och kunskaper väsentligt mindre. Eftersom lönekostnader och produktivitet är betydelsefulla faktorer för våra företags möjligheter att göra sig gällande i konkurrensen kommer den unga, oerfarna arbetskraften att ställas åt sidan. Därmed minskas deras möjligheter ytterligare att ta sig ur arbetslösheten. Fler i arbete med ny politik Nyckeln till en förbättrad arbetsmarknad för ungdom ligger i den ekonomiska politiken. Vi måste få fart på svensk industri och skapa förutsättningar för våra företag att investera och expandera. Därigenom ökar den totala efterfrågan på arbetskraft och företagen får större möjlighet att anställa unga människor. Den ekonomiska politikens inriktning är och måste vara fundamentet i våra ansträngningar för att klara ungdomsarbetslösheten. 1981/82: 2018 Förstärkta insatser på utbildningsområdet är också nödvändiga. Den reguljära skolutbildningen bör i större utsträckning förbereda ungdomen för inträde på arbetsmarknaden. Stödet till lärlingsutbildning, varvad utbildning och annan företagsintern utbildning bör byggas ut. Därigenom stimuleras företagen att öka antalet platser inom dessa utbildningsvägar. Ökade kostnader kompenseras med minskade utgifter för beredskapsarbeten och arbetsmarknadsutbildning. Arbetsmarknadsutbildningen bör förändras så att utbildningsresurser i större utsträckning köps direkt ute i företagen. Den mer grundläggande utbildning av reguljär karaktär som förekommer inom AMU bör tas över av SÖ inom ramen för det ordinarie utbildningssystemet. På detta sätt friställs resurser som kan satsas på att stimulera ökad företagsintern yrkesutbildning. Arbetsmarknadslagstiftningen och trygghetslagstiftningen måste ändras så att den inte förhindrar unga människor att vinna inträde på arbetsmarknaden. Elever som befinner sig under utbildning är elever och icke anställda. Generell rätt till sex månaders provanställning och korttidsanställning utan hämmande restriktioner bör öppnas . Turordningsreglerna vid uppsägning bör mjukas upp. Ingångslönerna och de höga kostnaderna för den yngre arbetskraften måste förändras. Större löneskillnader mellan erfaren och oerfaren arbetskraft måste accepteras. Det är bättre att kunna erbjuda ungdom arbete till något lägre betalning än att inte kunna erbjuda några arbeten alls. Arbetsmarknadens parter bör ta sitt ansvar härvidlag. De resurser för beredskapsarbeten som även skall finnas för ungdomsgrupperna bör inriktas mot den enskilda sektorn. Statens kostnader för beredskapsarbeten inom den offentliga sektorn kan minskas. Beredskapstidens längd bör inom denna sektor förkortas från nuvarande . En generell sänkning av ersättningsnivåerna vid beredskapsarbeten för icke försörjningspliktiga ungdomar bör övervägas. Detta skulle möjliggöra att ytterligare s. k. enskilda beredskapsarbeten tillkom ute i företagen inom ramen för minskade kostnader. För att nå bättre resultat med olika arbetsmarknadspolitiska stimulansåtgärder för ungdom är det nödvändigt att förenkla administrationen. Företagen har stora svårigheter att nå kontakt med de många myndigheter och institutioner som har ansvaret för olika stödåtgärder. Antalet kontaktvägar för företagen måste därför minska så mycket som möjligt. Detta skulle med stor sannolikhet innebära fler praktikplatser och beredskapsarbeten, fler utbildningsplatser m. m. Ungdomsarbetslösheten ställer stora krav på insatser från många håll, inte minst från ungdomarna själva. De måste godta erbjudna arbeten och vara beredda att ta chansen till inträde på arbetsmarknaden. Ett stort ansvar åvilar alla i samhället att bidra till att lösa ungdomsarbetslöshetsproblemen. Enbart politiska och ekonomiska insatser är inte tillräckliga. Det är inte sällan fråga om attitydförändringar hos arbetsgivare, hos redan anställda och 1981/82: 2018 deras fackliga organisationer samt inte minst bland de unga. Alla berörda arbetsmarknadens organisationer, föreningsvärlden, skolan, föräldrarna och ungdomarna - måste ta sin del av ansvaret i gemensamma strävanden att bereda alla unga människor i vårt land tillfälle till produktivt, meningsfullt arbete. att arbetslösheten skall bekämpas på bred front med målet full produktiv sysselsättning åt alla, att arbetsmarknadspolitiken främst skall inriktas på åtgärder som underlättar en nödvändig industriell expansion, att löneutvecklingen och lönebildningen skall anpassas på ett sådant sätt att återvinner konkurrenskraft och nödvändiga kostnadsfördelar gentemot omvärlden, att arbetsmarknadsverket skall effektiviseras och organiseras efter ovan angivna riktlinjer, att arbetsförmedlingsmonopolet skall ses över inom ramen för de av ratificerade , att arbetsrätts- och ledighetslagstiftningen skall ses över i syfte att underlätta relationerna och funktionerna på arbetsmarknaden, att arbetsrättsliga hinder för ungdomens inträde på arbetsmarknaden undanröjs, att obegränsad rätt till sex månaders provanställning och korttidsanställning vid arbetstoppar skall införas, att turordningen inom ramen för lagen om anställningsskydd skall ses över, att åtgärder skall sättas in för att undanröja sådana företeelser som hämmar den yrkesmässiga och geografiska rörligheten på arbetsmarknaden, att systemen med avgångsvederlag och rörlighetsstimulanser skall utvecklas, att utbildning och yrkesvägledning skall inriktas på att stimulera yrkesval som ger förutsättningar för sysselsättning inom den enskilda sektorn, att de unga kvinnornas situation på arbetsmarknaden särskilt skall uppmärksammas, att stödet till lärlingsutbildning, varvad utbildning och övrig företagsintern utbildning förbättras, att arbetsmarknadsutbildningen skall effektiviseras och att resurserna i större utsträckning skall inriktas på köp av utbildningskapacitet i företagen, att resurserna för beredskapsarbeten skall inriktas på sysselsättning inom den enskilda sektorn. Betydelsen av datateknik och automatisk databehandling har ökat väsentligt under det gångna decenniet. Automatisk databehandling används sedan 1981/82: 2018 länge för administrativa tillämpningar inom myndigheter och företag. I växande utsträckning tas tekniken i bruk för styrning av maskiner, robotar och hela produktionssystem. kommer att präglas av en omfattande elektronisk automatisering inom både industri och kontorsarbete. Utvecklingen kommer att innebära stora successiva förändringar i samhället. Den data- och elektroniktekniska utvecklingen representerar ett nytt skede i ett tekniskt och administrativt framåtskridande. I detta framåtskridande ligger stora möjligheter. Den datapolitiska debatten har i alltför stor utsträckning kretsat kring de negativa effekter som datorernas frammarsch kan medföra. Risker för den personliga integriteten, för negativa arbetsmiljöeffekter, för utarmning av arbetsinnehållet, för en alltför stor sårbarhet i samhället och för förlust av ett stort antal arbetstillfällen har dominerat debatten. Det är i och för sig förståeligt att datadebatten har kommit att föras med sådana förtecken. Inför nya företeelser är det lätt att reagera negativt. Vi menar emellertid att debatten i ökad utsträckning borde inriktas på de väldiga möjligheter som den nya tekniken, rätt utnyttjad, erbjuder. Inte bara i tekniskt avseende utan också när det gäller att skapa ett bättre samhälle i nästan alla de hänseenden där datoriseringen anses medföra risker. För att kunna tillvarata de stora fördelar den nya tekniken erbjuder behövs ett genomtänkt synsätt på datapolitiken. En sådan samlad syn får emellertid inte innebära att politikerna anser det vara sin uppgift att styra eller fatta beslut i alla frågor som rör ADB-verksamheten i samhället. Den datatekniska utvecklingen skall i stället i första hand styras av önskemålen hos de enskilda medborgarna, ute i företagen, organisationerna och myndigheterna. Politikerna har för det första ett lagstiftningsansvar. Datalagstiftningen är ett exempel på ett politiskt ingrepp syftande till att åstadkomma ett skydd för den personliga integriteten. Politikerna har vidare ett resursfördelningsansvar beträffande den offentliga sektorn. Behovet av att satsa på exempelvis utbildning rörande den nya tekniken måste komma till uttryck genom politiska prioriteringar på utbildningsområdet. Politikerna har för det tredje ett förvaltaransvar rörande den offentliga sektorn. Att i denna sektor satsa på nya avancerade hjälpmedel i syfte att åstadkomma rationaliseringseffekter är ett sätt att befrämja ny teknik som besparingseffekter kan åstadkommas. Skattereglernas utformning är av stor betydelse för teknikutvecklingen. Vi menar att skattelagstiftningen bör befrämja en sådan utveckling och avvisar därför varje tanke på beskattning av ny teknik, t. ex. i form av datorskatt. Också indirekt beskattning av ny teknik, exempelvis i form av proms, måste med denna utgångspunkt avvisas. 1981/82: 2018 1979 hade mer än en miljon arbetstagare kontakt med databehandlingsinformation i sina arbeten. Inom en överskådlig framtid kommer den siffran troligtvis att ha stigit till att omfatta praktiskt taget varje yrkesarbetande. Hos många människor skapar detta en oro och för hur det skall gå med deras jobb. Uppenbarligen kommer arbetsmarknaden att utsättas för stora förändringar . Många människor kommer att få byta arbetsuppgifter. Men detta är en nödvändig omställningsprocess just för att vi skall kunna skydda sysselsättningen. 1 debatten glöms ofta sambandet mellan ökad produktivitet och hög sysselsättning bort. Med den nya teknikens hjälp kan vi öka produktiviteten. Därigenom skapas nya resurser i samhället. På så sätt vinns nya arbetstillfällen i stället för dem som försvinner i strukturomvandlingens spår. Att införa facklig vetorätt eller andra regler som syftar till att fördröja den tekniska utvecklingen är att framkalla verkligt djupgående problem. De statliga utredningar som arbetat med ifrågavarande problem, data- och elektronikkommittén samt dataeffektutredningen, har båda varnat för de risker för sysselsättningen det kan medföra att bromsa upp införandet av ny teknik i företagen. Tillverkningen av elektronikprodukter spelar en allt viktigare roll i den svenska industriproduktionen. 1978 svarade dessa produkter för ca 2,av vår totalproduktion, vilket placerade i en tätposition vad gäller elektronikindustrins totala produktionsvärde. Det samlade produktionsvärdet inom den svenska elektronikindustrin har ökat mycket kraftigt , . har antalet sysselsatta inom branschen vuxit betydligt. Detta kommer att bli en av de industrigrenar som med all säkerhet kommer att öka starkt även , såväl omsättningsmässigt som sysselsättningsmässigt. Sannolikt kommer också nyetableringsnivån att ligga på en hög nivå. Den enskilde medborgaren möter allt oftare olika delar av ADBverksamheten och dess verkningar. Hos många har datatekniken skapat tvekan och oro t. ex. vad gäller den personliga integriteten och samhällsutvecklingen i stort. Detta förhållande inskärper vikten av en ökad utbildning och allmän information om ADB-tekniken. Inom har anpassningen till utvecklingen inom elektronikområdet släpat efter. I den nya läroplanen för . Lgr 80. ingår dock datalära i flera moment. Detta är ett steg i rätt riktning. För gymnasieskolans del finns problem vad gäller de utbildningslinjer som inte är specifikt inriktade på elektronikområdet. Det är viktigt att tillämpning av datateknik ges ett större utrymme på många av gymnasieskolans linjer. 1981/82: 2018 På högskolenivå finns ett relativt omfattande utbud av undervisning med anknytning till ADB. är dock undervisningen i tillämpad datateknik inom olika ämnesområden alltför begränsad. Inom UHÄ har arbetats fram ett förslag syftande till att i väsentlig grad stärka högskolans kapacitet på detta område. Vi ställer oss bakom den allmänna inriktningen i dessa förslag. En stor del av debatten om datorerna har behandlat integritetsaspekter. Den första borgerliga trepartiregeringen tillsatte datalagstiftningskommittén, som avlämnat flera betänkanden. Datalagens regler och datainspektionens verksamhet har medfört att personregister har kunnat anpassas till integritetsskyddets krav. Strävan i tillämpningen av datalagen har varit att med stöd och anvisningar få fram dataregister med ett gott integritetsskydd i stället för att och otid förhindra tillkomsten av nya register. Vi menar att datainspektionens verksamhet också framgent bör präglas av en sådan strävan. Vi välkomnar de förslag som framlagts från datalagstiftningskommitténs (DALK) sida om en mera begränsad tillståndsprövning och en koncentration av resurserna till sådana register som verkligen kan innebära fara från integritetssynpunkt. Det är också angeläget att datainspektionens tillsynsverksamhet ges en högre prioritet. Vi menar således att det är av största vikt att också framgent upprätthålla ett starkt skydd för den personliga integriteten. har en rad krav ställts på ökad kontroll av medborgarna i olika sammanhang. Det kan givetvis i enskilda fall framstå som motiverat att det allmänna kontrollerar exempelvis att rätten till bidrag inte missbrukas. Detta gäller bl. a. utbetalning av bostadsbidrag som kontrolleras mot anmäld inkomstuppgift till . Vid samköming med ADB finns emellertid risker för den enskildes rättssäkerhet som måste beaktas. För det första finns det risk för att även personer som inte fuskat blir utsatta för misstankar. Den enskilde kommer lätt i en situation där han tvingas bevisa sin oskuld; i synnerhet gäller detta om någon uppgift genom ett handläggningsfel skulle ha blivit felaktig. En sådan omvänd bevisbörda strider helt mot svenska rättsprinciper och är förvisso ett hot mot den personliga integriteten. För det andra är kontroll genom samköming ofta en kostsam åtgärd. För det tredje och detta är den allvarligaste invändningen blir ofta möjligheten till maskinell kontroll ett argument för bidragssystem eller regelsystem som inbjuder till fusk eller försök till fusk. Det finns nämligen en påtaglig risk att politikerna inrättar eller accepterar bidrags- eller avgiftssystem som är mycket komplicerade med hänvisning till att man med ADBteknikens hjälp kan både administrera systemet och bedriva kontrollverksamhet. I stället bör självfallet regler och sociala system vara så enkla och lättöverskådliga för både allmänheten och de handläggande myndigheter 1981/82: 2018 na att sofistikerade kontrollåtgärder inte behövs. Med en sådan inriktning är det fullt möjligt att utnyttja den nya tekniken för att öka skyddet för den personliga integriteten. Att exempelvis minska uppgiftslämnandet för enskilda medborgare, på det sätt som genom DEFU:s försorg skett för företagen, är ett sätt att stärka rättssäkerheten och minska byråkratin och svåröverskådligheten för den enskilde. Datorerna kan, såsom sker vid flyttningsanmälan, användas för att sprida samma uppgifter till olika myndigheter. Vi menar att en delegation bör tillsättas med uppgift att, med DEFU som förebild, lämna förslag till en minskning av medborgarnas uppgiftsbörda. Sårbarheten och säkerheten Genom det arbete som utförts av den tillsatta sårbarhetskommittén har en värdefull kartläggning kunnat göras av vilka sårbarhetsfaktorer som uppkommit till följd av den ökade ADB-användningen. pekar i sitt slutbetänkande på att dessa faktorer är av skiftande karaktär. Databrott, datamissbruk för politiska syften, naturkatastrofer och olyckshändelser, längre strömavbrott, geografisk eller funktionell koncentration av ADB-driften, utlandsberoendet och flera andra faktorer har analyserats av kommittén. Som ett resultat av kommitténs arbete har en sårbarhetsberedning nu tillsatts med uppgift att följa utvecklingen och lämna ytterligare förslag till hur sårbarheten skall kunna minskas. Redan genom den kartläggning kommittén gjort ökar förutsättningarna för att sårbarhetsrisker skall kunna beaktas i samband med systemuppläggning och även . Till det skall läggas att den nya tekniken ger möjligheter till systemlösningar som är geografiskt utspridda och därmed i viktiga hänseenden mindre sårbara. Kunskapen om den nya tekniken sprids också mycket fort. Detta kan i vissa hänseenden minska utlandsberoendet. Utvecklingen mot allt större minneskapacitet och allt bättre prestanda hos datorerna verkar i samma riktning. Att, som framhållits ovan, värna svensk kompetens på det dataindustriella området också vad avser komponentsidan är ytterligare ett sätt att minska sårbarhetsriskerna. Den statliga ADB-användningen ADB-användningen i den offentliga sektorn är av mycket betydande omfattning. Totalkostnaden för ADB inom statsförvaltningen beräknas uppgå till ca 950 milj. kr. för /81. Till detta kommer kringkostnader av möjligen samma storleksordning. Ändå är det uppenbart att hela den offentliga sektorn framgent kommer att i väsentligt ökad utsträckning utnyttja ADB. I tider av växande ekonomiska svårigheter och krympande anslag kommer kraven på en rationalisering av verksamheten att växa sig starkare. Det kan noteras att driftkostnaderna för den svenska statsförvaltningen, dvs. kostnaderna för den operativa verksamheten inom de statliga myndigheterna exkl. affärsverken, kan uppskattas till . Varje procents rationaliseringseffekt motsva 1981/82: 2018 rar således 200300 milj. kr. Av en redovisning som SCB gjort åt statskontoret framgår att det inom den statliga sektorn arbetar ca 3 000 personer på heltid eller minst kvartstid med ADB-produktion. Av dessa sysslar 1000 personer med systemarbete, ca 1000 med programmeringsarbete och ca 1 000 med arbete i anslutning till datamaskinerna. Ca hälften av dessa 3000 ADB-arbetande statsanställda arbetar vid sex å sju av de myndigheter som har störst ADB-verksamhet. Men självfallet berörs betydligt fler statsanställda av denna verksamhet. Det finns 15 000 textskärmsterminaler eller terminalskrivare i arbete i olika statliga myndigheter och affärsverk. En uppskattning kan vara att 30000 anställda helt eller delvis arbetar med denna utrustning som hjälp. Av samma studie framgår vidare att staten skulle ha behövt ca 10000 fler tjänstemän än vad som är fallet om man inte haft hjälp av datorer. Det är alltså ställt utom varje tvivel att datoriseringen redan fram till haft stor betydelse för den statliga verksamheten.