mot · G502273 · 1982-01-15 00:00:00 — Motion 1981/82:273 m. fl. Kommersialismens verkningar på kulturområdet Sammanfattning kommunisterna redovisar i denna motion kortfattat grundvalarna för partiets kulturpolitiska arbete. I anslutning härtill ställs två krav: En parlamentarisk utredning om kommersialismens verkningar inom kulturområdet, främst avseende barnen och ungdomen. En utredning om en kulturlag som söker garantera en jämn kulturell standard och förbättrade betingelser för en utveckling av kulturlivet inom kommunerna. I andra motioner tar vpk upp särskilda kulturfrågor såsom ett värnande om språket, litteraturen och biblioteken, invandrarnas rättigheter i vad avser deras egen kultur och eget språk, organisations- och kulturtidskrifternas villkor, massmedierna i övrigt. Kulturen är särskilt omistlig i kristider, och de nedskärningar som regeringen de facto föreslår i budgetpropositionen kan inte accepteras. Kulturen i dagens är allvarligt hotad. Författare, bildkonstnärer, musiker, filmare, sångare, dansare och teaterarbetare tystas och motas ut bakvägen från anslagsgivande myndigheter. Bibliotekens litterära utbud minskar både i bredd och i kvalitet. De ekonomiska förutsättningarna för de små kvalitetsförlagens och tidskrifternas verksamhet undergrävs. , centrumbildningar, teatrar, museer och utställningsverksamhet behandlas allt styvmoderligare. De fria grupperna hotas av en smygande utrotning. Hetskampanjer bedrivs mot radikala ensembler och teaterarbetare. En utredning har presenterats om visningsersättning för bildkonstnärerna, vars resultat inte kan uppfattas som annat än ett hånskratt åt konsten och en förolämpning mot dess utövare. Ju kraftigare nedskärningar inom den offentliga sektorn, desto mindre åt kulturen. Ju mindre åt kulturen, desto större beroende av de kommersiella krafterna i samhället. I spåren av den statliga kulturpolitikens nedskrotning 1 1981/82. följer näringslivets profitörer och ideologimakare förklädda till välvilliga sponsorer. kommunisternas kulturpolitiska program påpekade att den borgerliga kulturindustrin exploaterar de arbetandes kunskapsbehov och upplevelser som den hämmar deras möjligheter att uttrycka egna erfarenheter och känslor. Den framställer myter om livet och samhället i det dubbla syftet att tjäna pengar och bevara klassamhället. Vi ser hur dessa förhållanden framträder allt tydligare. Det är ännu mer beklagligt att vad som sägs i programmet, nämligen att filmer (nu också utbjudna på en kommersiell videomarknad), populärmusik och massmarknadslitteratur sprider en samhällssyn och människosyn präglad av tilltagande anti-humanism, cynism och råhet, visar sig allt riktigare. Den till ny individualism maskerade egoismen predikas och tar sig allt brutalare uttryck i vår vardag. Det sker i allt från mänsklig isolering och ensamhet till sociala nedskärningar för eftersatta grupper. Reaktionära uppfattningar och förakt för svaghet gör sig allt bredare. Den arbetslösa ungdomen förtrampas och förtalas. Hets och konkurrens ersätter rättvisa och jämlikhet. Arbetarrörelsen har alltsedan sin uppkomst fört kulturkamp. Arbetarklassen är den samhällsklass som kämpar för kulturell utveckling och rättvisa mot borgerlig kommersialism och ideologisk deformering. Det är den som söker insikt om de samhälleliga, konstnärliga och kulturella sammanhangen. I tider av kris hopar sig frågorna. Behovet av kunskap och insikt växer. Behovet av kulturen som uttryck för människors arbete, erfarenheter och upplevelser ökar. Kulturen blir en än viktigare kraft i klasskampen. Det blir därför allt viktigare att arbetarrörelsen tar kulturens sprängkraft i sin tjänst genom att knyta de progressiva kulturarbetarna till sig. Arbetarrörelsen måste inspirera och understödja kulturell verksamhet som tar sin utgångspunkt i människors vardag, arbetsmiljöer och arbetsvillkor, i människors egen erfarenhet och blir till litteratur, sånger, bilder, arbetarspel, gräv-där-Du-står-cirklar, utställningar, festivaler m. m. Även videotekniken kan användas i detta syfte. Under den nuvarande krisen är det inte minst barnens kulturbehov som ställs åt sidan. Det är av oerhörd vikt att barnkulturen försvaras mot kommersialismens härjningar och ges ett ökat stöd. Skolan, som borde ge grunden till kulturintresse och impulser till kulturaktiviteter, ges allt mindre utrymme för skapande kultur och åt den levande kulturen. Kulturen och kulturarbetarna måste på ett helt annat sätt än knytas till skolan och undervisningen. Samhällen som inte bryr sig om sina barns framtid, utbildning, fostran och kultur går mot sitt sönderfall. De inhemska språkliga minoriteterna och invandrarna har rätt till sin kultur och sitt språk. Handikappade måste ges möjligheter att fullt ut ta del av kulturen. Det kan ske genom att TV textar för döva och hörselskadade, att blinda och synskadade får dagliga tidningar på kassett och att rörelsehindrade får möjlighet att bevista kulturarrangemang. Arbetarrörelsen måste kraftigt understödja kulturarbetarnas kamp för en fullvärdig ersättning för sitt arbete. De multinationella bolagens dominans inom produktionen och distributionen av film, video och musik måste bekämpas, liksom tillkomsten av en nordisk . Den statliga kulturpolitiken måste rustas upp. En lagstiftning måste genomföras som garanterar en jämn kulturell nivå kommunerna emellan och leder till förbättrade betingelser för en kraftfull utveckling av deras kulturliv. Yttrandefriheten på och i TV och andra massmedier måste försvaras och utvidgas. Mot högerkrafternas ideologiska kampanjer, mot den demoralisering som följer i dess spår, mot kommersialism och förfall uppmanar kommunisterna alla kulturarbetare och deras organisationer, arbetarrörelsen och dess organisationer såsom bildningsförbund, fackföreningar och partier att på alla nivåer och alla områden i samhället försvara kulturen. Bildnings- och kulturkampen har alltid utgjort en viktig och omistlig del av arbetarrörelsens frigörelsesträvan. Skapande fantasi och stridbar konstnärlighet har ett naturligt samband med människors samhälleliga frigörelse och ökade medvetande. Detta är den naturliga grunden för en gemensam motoffensiv från kulturens arbetare och alla radikala politiska krafter. I budgetpropositionen hävdas att kulturen tillhör det område som icke omfattas av de nedskärningar som drabbar de statliga utgifterna i övrigt. Så är emellertid inte fallet. Förutom de omfördelningar som föreslås inom kulturområdet rör det sig i många fall om direkta försämringar till följd av pris- och lönekostnadsökningarna. Litteraturstödet höjs, men då på bekostnad av biblioteksanslaget o. s. v. Regeringen vägrar vidare att inse att kulturen inte kan ses isolerad från samhällslivet i övrigt utan är en del av detta. Kulturen kan inte ses isolerad från arbetslivets utarmning, den ekonomiska politiken i övrigt eller andra förhållanden i samhället såsom flyttlasspolitiken och bostadssegregationen. Kulturen ingår i samma väv, samma samhälleliga landskap, och vill vi kunna påverka detta landskap, vill vi lägga fast en strategi för ett mer demokratiskt och rättvist samhälle , måste vi påvisa vilka krafter som har makten. Redan medvetandet om dessa krafter utgör en möjlighet till förändring och därmed till en annan framtid. härskar den nya individualismen. Genom sin mäktiga apparat för ideologispridning bestående inte bara av skola och kulturmonopol för man från borgarklassens sida ett mycket medvetet krig riktat mot folkflertalets intressen. Ett krig som riktar sig mot varje uttryck för lönearbetarnas identitet och solidaritet. Elementen är många. Dit hör förnekandet av historisk kultur och utbildningsbehov. Dit hör åtskillnaden mellan manuellt och intellektuellt arbete. Dit hör arbetets utarmning - inte minst genom datateknikens insteg också bland servicenäringar och dylikt. Dit hör monopoliseringen av yrkeskunskaper till ett fåtal. Vi kommer, som den norske sociologen uttryckt det, att få en huvudmotsättning mellan vilka som skall vara med och ha de intressantaste jobben och dem som kommer att vara dömda att stå vid sidan om, då inte bara genom den sociala utslagningen som utgör västvärldens värsta gissel utan också genom åtskillnaden mellan hand och hjärna. Dit hör naturligtvis också den av multinationella monopol producerade masskulturen med sina ingredienser av fascistoida ideal, individualism, kvinnoförakt (och inte minst psykiskt och fysiskt våld). Denna s. k. kommersiella kultur utmärks av att den ger möjlighet till flykt från verkligheten i arbetsliv och fritid och öppnar för människorna drömmar om styrka och framgång, drömmar som ryms i privatsfärens socialt förkrympta men för fantasin oändliga värld. skall det erkännas att det inte bara är utifrån socialistiska utgångspunkter denna masskultur angrips. I debatten förekommer de mest ytliga fördömanden över våldskulturen och kommersialismen. Vad man undviker att se är sambanden mellan denna s. k. kommersialism och det ekonomiska systemet i sig. Ett tredje framträdande element i dagens åttiotal - ett element som så tydligt knyter samman kulturens egotrippar med det ekonomiska livet, är den våg av ekonomisk ideologi som sköljer över oss. Nyliberaler, monetarister, nykonservatister kallas dess företrädare. Främst bland dem är utländska ekonomer som och , anammade också i . Deras främsta teser - egentligen avdammade trettiotalsteser - är att demokratiskt valda organ, kommuner, riksdag eller landsting skall styra så litet som möjligt. Politikerna skall förhålla sig passiva till förmån för marknadskrafternas förödande spel. Tillsammans hotar dessa krafter inte bara de kulturpolitiska mål vi alla varit överens om att sätta upp och där yttrandefriheten är en omistlig del. Sammantagna griper dessa krafter djupt in i vår vardag - inte minst barnens och ungdomens. Ty den kulturimperialism som de multinationella bolagen representerar har nämligen som väsentlig målgrupp haft just barnen och ungdomen. har i ett antal utredningar påvisat just detta faktum. De har också bekräftat det vpk tidigare påpekat, att barnen som de alltmer fjärmats från det produktiva livet, från arbetet men också från vuxenlivet som sådant, har utnyttjandet, exploateringen av dem ökat och antagit nya former. Barnen och ungdomarna påverkas självfallet av det klassamhälle de lever i, men detta samhälle framstår som alltmer mystifierat och främmande för en stor grupp av dem. Genom avsaknaden av en reell statlig kulturpolitik och genom de njugga anslagen till kulturlivet har ytterligare ett mycket allvarligt problem växt sig allt starkare , nämligen den s. k. sponsorverksamheten, dvs. att storbolagen erbjuder sig att betala musiker, teaterarbetare och andra konstnärer mot att dessa i sin tur gör bolagen vissa tjänster. Dessa tjänster kan ta sig de mest skiftande former, från att bolagens namn förekommer i programblad, till att man avkräver teatergrupper direkt reklam för företagets produkter under pågående föreställningar. I förlängningen härav ligger ett synnerligen allvarligt hot mot yttrandefriheten, förnyelsen och den kritiskt granskande funktion kulturarbetarna står för. Särskilt allvarligt är att detta kan vinna insteg också i verksamhet avsedd för de yngre. Bästa sättet att motverka dessa nya tendenser är att verka för att kulturarbetarna tillerkänns samma möjligheter som andra yrkesgrupper i vad gäller ekonomisk ersättning för sitt arbete. Vpk anser att det behövs en omläggning av den statliga kulturpolitiken att en strategi måste fastläggas som inte bara innebär att man söker anpassa också andra ekonomiska och sociala förhållanden till det faktum att vi lever i ett klassamhälle som påverkar också barnen, utan även en kulturpolitik som direkt riktar sig mot och ingriper mot kommersialiseringen av kulturen och inte bara lappar på här och var. Detta gäller inte minst de nya medierna. Regeringen har i budgetpropositionen visserligen medtagit några vaga ord om att man får inte bortse ifrån de problem som kan uppstå. Därför skall en kommitté tillkallas med uppgift att följa utvecklingen just i vad gäller det växande mediautbudet. Vi återkommer närmare till detta i en annan motion. Som tidigare framhållits från vpk:s sida finns redan en mängd material och information, inte minst från . Däremot har man ännu inte tagit något samlat politiskt grepp på dessa frågor och sökt se framåt. Vi anser att en parlamentarisk utredning skall tillsättas som framför allt skall uppmärksamma: - ägandeförhållandena inom skilda delar av kulturindustrin - importen av kulturprodukter såväl till privata som offentliga organ - marknadsföring och distribution - det kommersiella språket och dess effekter på människorna - effekterna av de statliga insatserna på kulturområdet i förhållande till det kommersiella utbudet - kulturindustrins utveckling och anknytning till utvecklingen av skilda former av massmedia och förlag - effekterna av åtgärder inom andra områden, såsom arbetsmarknadspolitiska, samt utarbeta förslag till - samhälleliga insatser som kan göra sig gällande mot det kommersiella utbudet - restriktioner som kan dämpa den kommersiella kulturindustrins acceleration. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att beslutar att hemställa hos regeringen om en parlamentariskt förankrad utredning om kommersialismens verkningar på kulturområdet med beaktande av de i motionen anförda synpunkterna, 2. att beslutar att hemställa hos regeringen om en utredning om en kulturlag som garanterar en jämn kulturell standard och förbättrade betingelser för en kraftfull utveckling av kulturlivet i kommunerna, 3. att beslutar att hemställa hos regeringen om åtgärder för att motverka det hot mot yttrandefriheten som utgörs av att de kommersiella intressena utvidgar sitt inflytande över kulturlivet genom sponsorverksamhet. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)