mot · G5021300 · 1982-01-26 00:00:00 — m. fl. Intresset för djurhållning är stort i och mycket talar för att husdjurens antal även framgent kommer att fortsätta öka. En sådan utveckling behöver inte vara negativ; den kan tvärtom vara positiv, då det hos många människor finns ett omvittnat behov av att hålla sällskaps- och nyttodjur. Med denna ökade djurhållning följer emellertid krav på ett större ansvarstagande från djurägarens sida, framför allt för att motverka groende motsättningar mellan djurägare och övrig allmänhet. Dessa motsättningar har kommit till uttryck i en framför allt i tätorterna intensifierad debatt om de olägenheter hundföroreningarna för med sig; krav har framförts på en bättre hundhållning, i vilka seriösa hundägare har instämt. Detta till trots har många betraktat diskussionen om hundföroreningarna som ett pikant inslag i den allmänna miljödebatten. Man har inte tillräckligt förstått den viktiga del av denna diskussion som gäller de arbetsmiljörisker, vilka föroreningarna utsätter många arbetstagare för. Stora medlemsgrupper inom kommer i direktkontakt med de ökade föroreningarna. Det gäller parkarbetare, anläggningsarbetare, renhållningsarbetare och flera andra grupper. Problemen har även påtalats av andra fackförbund, t. ex. , som har snarlika problem. Man kan peka på flera problem som förorsakas av förekomsten av hundträck i dessa yrkesgruppers arbetsmiljö. Vid vissa arbetsmoment stänker hundavföring upp över ansikte och arbetskläder; andra arbetsuppgifter kan ha sådan karaktär, att större eller mindre mängd damm rörs upp. Om dessa arbetsuppgifter utförs i miljöer där hund ofta vistas, kan arbetaren i många fall inte undgå att och även nedsvälja finfördelat, torkat hundträck. Även handhavandet av vissa arbetsredskap innebär att arbetstagaren ständigt exponeras för hundföroreningar. Det arbetsmiljömässiga problemet har kraftigt accentuerats, då medicinsk forskning på området pekar på allvarliga hälsomässiga faror, som är förbundna med en stor hundpopulation, då det via hundars avföring kan spridas smitta ledande till sjukdom av ofta svårdiagnostiserad art. Undersökningar har påvisat, att salmonella ej sällan, samt olika nematoder och toxocara canis, i stor utsträckning förekommer i hundars avföring. Dessa kan samtliga överföras från hund till människa via hundträcket. Toxocaran utgör härvidlag ett speciellt problem. Sjukdomen har varit så gott som okänd, vilket har medfört att uppmärksamheten på den varit mycket ringa, med förmodligen därav följande låg diagnostiseringsfrekvens. Ett annat problem med toxocaran utgör den utomordentliga livskraften hos parasiternas ägg, vilka kan fortleva i fuktig jord, vilket får till följd att smittorisken ständigt ackumuleras. Arbetstagarens och allmänhetens möjligheter att skydda sig mot toxocara försvåras ytterligare av att spridningen av toxocaraägg blir effektiv först när hundexkrementerna förmultnat. Detta innebär, att det i miljöer där hundar rastas finns en ständigt växande, osynlig smittofara. Då landets befolkning i tilltagande utsträckning har bosatt sig i tätbebyggelse, kan det förutsättas att det ökade antalet hundar koncentrerats till områden med starkt begränsad tillgång på för rastning nödvändiga gångvägar och grönytor. Detta innebär, att även hundträck och därmed maskägg, anhopas över just de fria områden, inom vilka även maskfria djur rastas. Genom sina oskyddade tassar och sitt nosande i marken behäftas de här med klibbande ägg, som vid slickandet blir nedsvalda och ger upphov till nya, äggläggande maskar. Vi synes vara på mycket god väg att inom de begränsade ytor, där vuxna människor skall rekreera sig, barnen leka och fastighets- och parkarbetare utföra sitt förvärvsarbete i nära kontakt med marken, förvandla jord, sand och grus till veritabla smittkällor för sjukdomsalstrande parasiter. Via träckeller jordbesudlade skor sprids äggen till hyreshusens trappor och därmed till lokalvårdarnas närmaste arbetsmiljö samt till hemmens svårrengjorda heltäckningsmattor, dvs. de minsta barnens intimaste närmiljö. Det är uppenbart att denna problematik endast kan åtgärdas genom att hundträcket tas om hand på ett betryggande sätt. Med tanke på ovanstående faror och olägenheter, som träffar en allt större allmänhet, men för vilka framför allt vissa yrkeskårer är utsatta, framstår kravet på ett åtgärdsprogram för att komma till rätta med detta problem som oeftergivligt, då detta redan ur sin rent etiska aspekt ställer krav på effektiva åtgärder, men framför allt då de medicinska faromomenten kräver att insatser görs för att garantera i första hand yrkesarbetaren en säkrare arbetsmiljö. Med hänvisning till vad som anförts föreslås att hos regeringen anhåller att arbetarskyddsstyrelsen får i uppdrag att beakta de i motionen framförda arbetsmiljökrav som djurhållning påkallar. HANS () i () () ()