mot · G5021707 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1707 och för narkotikaförseelse och narkotikabrott Narkotikastrafflagen har tre brottsrubriceringar: narkotikaförseelse, narkotikabrott och grovt narkotikabrott. För grovt narkotikabrott har straffmaximum höjts i olika steg till fängelse. höjdes också straffmaximum för narkotikabrott till fängelse. För narkotikaförseelse har påföljden varit böter. Brottsrubriceringen narkotikaförseelse används bl. a. för innehav av mindre mängder narkotika, något som ofta betecknas för eget bruk, samt för överlåtelse i mindre skala. Överlåtelse och försäljning bedöms strängare än blotta innehavet. Här finns dock i de enskilda fallen stora svårigheter för polis och åklagare att bevisa att narkotikan innehafts i försäljningssyfte. Denna omständighet utnyttjas systematiskt av langare som genom att endast bära på sig smärre mängder vid försäljningstillfället i händelse av polisingripande hävdar att narkotikan innehafts för som det heter eget bruk och därigenom får en lindrigare rättslig bedömning. Brottsrubriceringen blir i de flesta sådana fall bara narkotikaförseelse. Många ärenden som rör narkotikaförseelser avgörs genom att åklagare utfärdar strafföreläggande för viss bötessumma. Handläggningen kan ofta bli rutinmässig och några hänsyn kan sällan tas till bakgrunden för brottet eller om detta utgjort led i en mer omfattande narkotikahandel. Böter är inte någon lämplig påföljd för missbrukare eller för langare. De senare kan lätt kompensera sig för dessa omkostnader genom att höja sina priser. En mer nyanserad bedömning av narkotikaförseelserna skulle bli möjlig om domstolarna lät göra personundersökning för att utröna den misstänktes sociala situation och andra förhållanden, om polis och åklagare kunde genomföra husrannsakan samt om påföljderna för narkotikaförseelse ändrades till att omfatta böter eller fängelse i högst . Med en sådan lagändring följer automatiskt möjligheterna till husrannsakan samt personundersökning. För ändringen talar också det polisiära erfarenheter av narkotikabekämpningen. Insatserna mot de stora ligorna och deras huvudmän har i en del fall varit framgångsrika och rönt berättigad uppmärksamhet. Trots detta har polisen upplevt stora svårigheter att slå ut gatulangningen och den lilla marknaden. Så länge den finns kvar kommer också den organiserade narkotikabrottsligheten att fortsätta sin verksamhet. Ett av de viktigaste skälen till att polisen inte kommer till rätta med gatulangningen är att påföljderna för narkotikaförseelse inte är tillräckligt kännbara för att avskräcka langarna från fortsatt verksamhet samt att det ofta föreligger stora svårigheter att bevisa Med den föreslagna lagändringen skulle de lokala rättsvårdande myndigheterna få möjligheter till en mer nyanserad och flexibel bedömning av de enskilda målen och mer verkningsfulla instrument i kampen mot langningen. Slutligen bör noteras att den föreslagna ändringen inte behöver leda till en mer repressiv behandling av de enskilda missbrukarna. De möjligheter som den nya lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) ger bör tas till vara för att bereda dem vård i stället för straff. För att LVM skall bli tillämplig i samband med narkotikaförseelser, narkotikabrott eller annan brottslig gärning torde det troligen inte räcka med endast böter i straffskalan för den aktuella gärningen. Som en konsekvens av ändringarna i påföljd för narkotikaförseelse bör böter utgå som påföljd för narkotikabrott. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att påföljden för narkotikaförseelse skall vara böter eller fängelse i högst , 2. att beslutar att påföljden böter skall slopas för narkotikabrott. () ()