mot · G5022352 · 1982-03-25 00:00:00 — Till dess fattat beslut i enlighet med vad vi i det föregående förordat avstyrker vi att lokaliseringsstöd införs för att ytterligare stimulera tillkomsten av flisanläggningar. stöd har utgått till turistnäringen ända sedan stödverksamhetens böljan. regionalpolitiska beslut i förstärkte detta stöd genom att helt jämställa turism med andra stödberättigade verksamheter. Det regionalpolitiska stödet är f.n. det enda stöd som utgår till turistnäringen, vilket är helt otillräckligt. Överväganden om eventuellt branschstöd, konsumentstöd e. d. pågår f. n. inom bl. a. rekreationsberedningen. I avvaktan på beredningens förslag finns det ingen anledning att vidta några större förändringar i det regionalpolitiska stödet till turism. Regeringens förslag till marginella förändringar har vi emellertid inget att erinra mot. I fråga om den geografiska avgränsningen av stödet anser vi dock att det bör utgå även i primära rekreationsområden i stödområde C. På förslag av den socialdemokratiska regeringen fattade beslut om att en verksamhet med statliga industricentra skulle påbörjas i regionalpolitisk syfte. Under ledning av har därefter fyra anläggningar tillkommit, nämligen i , , och . Vidare håller två anläggningar i och i på att färdigställas. I de färdiga anläggningarna sysselsätts inemot 400 personer, varav det stora flertalet är nya arbetstillfällen som har tillförts industricentraorterna. Enligt vår uppfattning får detta anses vara ett tillfredsställande resultat med tanke på de svåra yttre omständigheter som stiftelsen har haft att arbeta under. Den senare har, som vi tidigare framhållit, präglats av ett djupgående industriellt svaghetstillstånd som också medfört stora svårigheter att rekrytera företag till industricentraanläggningarna. Trots detta är anläggningarna i stort sett fyllda med hyresgäster, och det är allmänt omvittnat att anläggningarna har spelat en betydande roll för att stärka sysselsättningen och förbättra den industriella miljön på de olika orterna. Vi anser sålunda att industricentra spelar en viktig roll som regionalpolitisk instrument. Verksamheten bör därför fortsätta och vidareutvecklas. Vi är övertygade om att en aktiv industripolitik av det slag som vi har förordat kommer att leda till en uppgång i industriinvesteringarna. Därmed skapas också förutsättningar för företagsetableringar i de orter där industricentra nu är under uppförande och på ett antal nya orter. Vi har ingenting att erinra mot det urval av orter som redovisas i propositionen, nämligen och , men anser att även och bör erhålla industricentraanläggning. Vi anser att nuvarande organisationsform med en statlig stiftelse, som har ansvar för såväl förvaltning som rekrytering av företag, har fungerat tillfredsställande. Vi ställer oss därför negativa till den tanke som diskuteras i propositionen och som innebär att industricentra skulle helt eller delvis kommunaliseras. Motivet för detta skulle enligt den utredningsrapport som ligger till grund för propositionen vara att kommunerna på detta sätt dels skulle få ett reellt inflytande över driften och utbyggnadstakten, dels att kommunerna skulle engagera sig mera aktivt i arbetet med att rekrytera hyresgäster. Samtliga de kommuner som yttrat sig i frågan har avstyrkt en kommunalisering av industricentra. En sådan åtgärd skulle också komma att drabba några av de mest sysselsättningssvaga regionerna i landet. Frågan om en kommunalisering bör därför anstå, och vi avstyrker en utredning i frågan. Detta bör ges regeringen till känna. Däremot är det självfallet av stor betydelse att ett väl fungerande samarbete etableras mellan industricentra, kommunerna och regionala organ, främst utvecklingsfonderna. Detta önskemål kan tillgodoses genom en förstärkning av de redan existerande samarbetsrådens ställning. Stiftelsens personal har lagt ner ett betydande arbete på att skaffa hyresgäster till lokalerna. Under de senaste årens kärva läge för industrin har det utan tvivel varit en stor tillgång att stiftelsen har kunnat erbjuda relativt låga hyror tack vare att investeringskostnaderna helt har finansierats med statliga medel. föreslås en väsentlig försämring i detta. Enligt propositionen skall i fortsättningen av investeringskostnaden täckas med lån på den allmänna kreditmarknaden. Det innebär att tillskottet till stiftelsekapitalet minskas betydligt. Enligt stiftelsen kan man räkna med att det kommer att innebära en ökning av kallhyran med inemot /m2 lokalyta eller i stödområde 5 och med i stödområde 6. Vi anser att ett genomförande av förslaget avsevärt skulle komma att försvåra rekryteringen av företag till de mest utsatta orterna i inlandet, i all synnerhet som vissa kostnader - framför allt för uppvärmning - ligger betydligt högre i dessa kommuner än i andra delar av landet. Vi avstyrker sålunda förslaget. När det gäller byggandet av kommunala industrilokaler i stödområdena AC vill vi först understryka att erfarenheterna av verksamheten måste betecknas som goda. Ett relativt stort antal sådana mindre lokaler har tillkommit, och de har haft stor betydelse för att förstärka den industriella miljön i de berörda orterna. Även om den direkt avläsbara sysselsättningseffekten är blygsam har lokalernas tillkomst betytt att befintliga företag fått starkt förbättrade förutsättningar för en fortsatt positiv utveckling. De lokaler som företagen lämnat har i sin tur ofta övertagits av andra företag, och på detta sätt har en indirekt sysselsättningseffekt uppkommit. Enligt vår uppfattning är tillhandahållandet av inflyttningsfärdiga lokaler ett av de mest verksamma regionalpolitiska instrumenten i inlandskommunerna och bör därför utnyttjas mera konsekvent än i hela inlandet. Vi anser sålunda att det statliga stödet inte bör begränsas till enbart mindre orter utan kunna utgå i samtliga orter i stödområde AC som ännu inte har någon industricentraanläggning. Vi efterlyser över huvud taget en mera offensiv inställning från statsmakternas sida i denna fråga. Vi föreslår att Stiftelsen Industricentra får i uppdrag att omgående inventera behovet av industrilokaler i samtliga inlandskommuner och att upprätta en plan för hur utbyggnadsbehovet skall kunna tillgodoses. Med hänsyn till den svåra situationen i bör inventeringsarbetet börja i detta län och en delredovisning ske av resultatet. I detta sammanhang vill vi också framhålla att nuvarande regler för uppförande av industrilokaler som beredskapsarbeten bör ändras för del. Sådana lokaler bör få uppföras enligt samma regler som gäller för andra kommunala beredskapsarbeten. Propositionens förslag till finansiering av kommunala industrilokaler innebär en försämring mot nuläget genom att framtida lokaliseringsbidrag minskas . Motivet är bl. a. att högre stödprocent bör utgå till ett enskilt företag som självt investerar i byggnader än till en kommun. som har gått sedan stödet infördes har det inte framkommit något som tyder på att stödets nuvarande utformning skulle ha haft några snedvridande effekter. Några sådana erfarenheter redovisas heller inte i propositionen. Vi avstyrker därför förslaget, som kan komma att leda till att de ekonomiskt svagaste kommunerna kan komma att avstå från att bygga industrilokaler. När det gäller privata industrilokaler föreslås i propositionen att lokaliseringsstöd skall kunna utgå även om äganderätten till det förvaltande bolaget inte ligger hos samma fysiska eller juridiska intressenter som dominerar det rörelsedrivande industriföretaget. Vi anser liksom AMS att det är angeläget att hela det regionalpolitiska stödet bör komma det rörelsedrivande bolaget till godo och avstyrker därför förslaget. Behovet av särskilda insatser för glesbygden uppmärksammades av den socialdemokratiska regeringen . Olika typer av sysselsättnings- och servicestöd har därefter stegvis utvecklats. I samband med regionalpolitiska beslut fastställdes reglerna för de nu gällande glesbygdsstöden. Glesbygdsdelegationens översyn av de regionalpolitiska stöden har visat att de givit betydande resultat med förhållandevis små insatser. Glesbygdsstödet har genom sin kompletterande karaktär utgjort en viktig del i den samlade regionalpolitiken. Glesbygdsdelegationen har i en rapport, Politik för glesbygden, lagt förslag om en fördubbling av de högsta stöden för såväl sysselsättningsskapande åtgärder som för IKS-verksamheten. De förslag som läggs i propositionen innebär enligt vår mening en försämring av viktiga delar av glesbygdsverksamheten jämfört med glesbygdsdelegationens förslag. Dels stannar regeringen vid att höja stödbeloppen med hälften av det delegationen föreslog, dels anger man inte någon annan finansiering än det sammanhållna anslaget. Enligt vår mening är det en uppenbar risk att det regionalpolitiska anslaget till länen urholkas om man genomför höjningar av glesbygdsstöden utan att ange annan finansiering än omprioritering inom länsanslaget. bör därför uttala att det särskilda glesbygdsanslaget även i fortsättningen skall åtskiljas från de andra regionalpolitiska anslagen och att särskilda medel anvisas till den föreslagna höjningen av stöden till glesbygd. 1 propositionen föreslås att högsta beloppet för avskrivningslån höjs från . och att högsta beloppet för stöd till uthyrnings stugor höjs från . Beträffande stödet till intensifierade kommunala sysselsättningsinsatser i glesbygder (IKS) föreslås i propositionen en höjning av högsta stödbeloppet från . En enig glesbygdsdelegation har bedömt att behovet av kraftiga uppräkningar av de nuvarande beloppen för stöd till sysselsättningsskapande åtgärder är stort. Delegationen föreslog att högsta avskrivningsbeloppet höjs från . Högsta beloppet till uthymingsstugor höjs från . Stöd till intensifierade kommunala sysselsättningsinsatser (IKS) föreslogs utgå med högst . till enskilda objekt mot nuvarande . Vi ansluter oss till glesbygdsdelegationens förslag om en höjning av stödbeloppen. Stödet till sysselsättningsfrämjande åtgärder föreslås ändrat på vissa punkter. Beträffande stöd berättigad verksamhet föreslås att den även skall omfatta viss rörlig utrustning, t. ex. torvupptagningsaggregat, flistuggar och annan utrustning för framställning av inhemska bränslen. Vi har för vår del inget att invända mot en utvidgning av stödberättigad verksamhet att även omfatta rörlig utrustning men hänvisar till de invändningar som vi redovisat under avsnittet Stöd till fastbränsleframställning beträffande en okontrollerad användning av flis som bränsle. Till dess har fattat beslut i enlighet med vad vi i nyssnämnda avsnitt anfört bör restriktivitet visas vid beviljande av glesbygdsstöd för investeringar eller verksamhet som använder flis som bränsle. Beträffande handläggningsordning anmäler föredragande statsrådet att han anser att liksom skall ha samordningsansvaret för glesbygdsstödet. Han föreslår emellertid olika handläggning i län där stödet har en större omfattning än där man endast har ett fåtal ärenden . I de först nämnda fallen sägs att till resp. länsorgan, främst lantbruksnämnd och utvecklingsfond, skall fördela en beslutsram och därmed överföra beslutanderätten för ärendegrupper till resp. organ, medan föreslås ha beslutanderätten kvar i de län där det är få ärenden . Enligt vår mening blir den föreslagna ordningen onödigt krånglig. Härtill kommer att det är synnerligen tveksamt om utvecklingsfonderna bör tilldelas ytterligare myndighetsfunktioner. Vi förordar därför att i samtliga fall skall ha beslutanderätten i alla ärendegrupper, och ett glesbygdsstöd skall utgå inom områden enligt nu gällande definition på glesbygd. Besluten bör självklart föregås av beredning och samråd med resp. myndighet och utvecklingsfonden. Vi bedömer att det skulle krävas en fördubbling av anslaget till glesbygdsstödet med hänsyn till vad vi i det föregående förordat. Vi anser dock att förslagens genomförande torde rymmas inom ramen för 175 milj. kr. Vi föreslår därför att glesbygdsanslaget höjs till 175 milj. kr. Ramen för kreditgarantier beräknar vi till 75 milj. kr., vilket innebär en höjning med 25 milj. kr. i förhållande till regeringens förslag. I den utredningsrapport sorn ligger till grund för propositionen förordades att beslutanderätten i lokaliseringsärenden skulle överflyttas från länsstyrelserna till de regionala utvecklingsfonderna. I rapporten framhölls att utvecklingsfonderna nu har byggts upp och utvecklats till samlade organ på länsplanet för samhällets näringspolitik som riktas främst mot små och medelstora företag, och det vore därför naturligt att lokaliseringsstödet tillfördes fondernas verksamhet. En sådan ordning skulle också underlätta den fortsatta kompetensuppbyggnaden och förstärkningen av näringspolitiken på länsnivå. Ett stort antal remissinstanser har riktat kritik mot utredningsrapportens förslag i denna del, och i propositionen har regeringen frångått förslaget. I propositionen förordas att nuvarande handläggningsordning skall bestå. Vi anser detta ställningstagande vara välbetänkt. Vi anser att någon förändring i handläggningsordningen på regional nivå, när det gäller ärenden om regionalpolitiskt stöd, inte bör vidtas utan att detta har föregåtts av en allsidig, offentlig utredning. 1 det avsnitt som behandlar frågan om handläggning av regionalpolitisk! stöd läggs också fram förslag, som syftar till att stärka länsstyrelsernas roll som samordnare av sektorspolitik och fördelare av statliga stödinsatser. Meningen är att ett antal regionalpolitiska medel - lokaliseringsbidrag, glesbygdsstöd och åtgärder m.m. i anslutning till länsplanering - skall sammanföras till ett sammanhållet anslag som skall stå till resp. länsstyrelses förfogande. Med utgångspunkt i detta anslag skall göra prioriteringar och fatta beslut om ekonomiska ramar för olika ändamål och dra upp riktlinjer för hur medlen skall användas. Enligt vår uppfattning representerar de olika anslagen skilda ändamål och en sammanblandning kan - som AMS framhåller i sitt yttrande - inte åstadkomma annat än en ökad byråkratisering och komplicering av administrationen. Risken för konflikter mellan olika intressen är också påtaglig, som möjligheter att bedöma anslagsbehovet för olika ändamål försämras. Den av regeringen föreslagna konstruktionen innebär vidare att det sammanhållna anslaget ej får överskridas, vilket kan medföra betydande olägenheter om exempelvis ett behov av ytterligare lokaliseringsstöd skulle uppstå till följd av akuta sysselsättningskriser. Vi avstyrker därför förslaget. Det ankommer på regeringen att besluta om beslutsordningen i ärenden om regionalpolitisk stöd. I anslutning till de uttalanden som görs i propositionen vill vi dock framhålla följande. F.n. gäller att beslut om lokaliseringsstöd fattas på tre olika nivåer i länsstyrelserna, och regeringen. Ända har det funnits ett system med decentraliserad handläggning av lokaliseringsstödsärenden som inneburit att länsstyrelserna fattat beslut i vissa mindre ärenden. ursprungligen vid 3 milj. kr. Till en början bedrevs denna verksamhet på försök, men vid riksdag anmälde regeringen med hänvisning till de gjorda erfarenheterna att den påbörjade decentraliseringen av beslutanderätt borde permanentas. höjdes beloppsgränsen till 5 milj. kr. som har förflutit har enligt vår uppfattning ingenting förekommit som ger anledning att ifrågasätta värdet av en decentraliserad handläggning. Decentraliseringen har lett till en kraftig ökning av antalet länsstyrelsebeslut. Under det gångna budgetåret fattade länsstyrelserna beslut i av det totala antalet ärenden. Detta har inneburit att ett stort antal företag har kunnat dra fördel av den förkortning av handläggningstiderna som decentraliseringen har inneburit. F. n. är handläggningstiden i genomsnitt 1,5 månad hos länsstyrelserna, hos och hos regeringen. Decentraliseringen har också haft andra fördelar. Den har medfört snabbare och enklare kontaktmöjligheter mellan sökandeföretagen och den myndighet som fattar besluten. har delaktighet i den egna regionens näringsliv förstärkts. Enligt vår mening finns det därför anledning att nu gå vidare på den inslagna vägen, i all synnerhet som det i propositionen framhålls att erfarenheterna visar att de regionala organen i stort visat prov på god beredning av ärendena. Vi har därför ingen erinran mot att gränsen för regionalt beslutsfattande höjs till 7 milj. kr., gällande det sammanlagda stödunderlaget för den aktuella investeringen. Det kan också vara lämpligt att det regionala organet får möjlighet att besluta om vissa tilläggsinvesteringar så att den totala engagemangsgränsen kan utsträckas till 8 milj. kr. Det bör också vara möjligt att på regional nivå besluta om mindre omfattande nyetableringar. Vi motsätter oss förslaget att slopa de undantagsregler som gäller för länsstyrelsernas beslutsfattande i fråga om vissa speciella branscher. F. n. gäller att inte får fatta beslut om ansökan till någon del gäller verksamhet inom bransch som regeringen beslutat undanta från prövning. Undantagen gäller följande branscher: textil-, beklädnads- och läderindustrin, trävaruindustrin med vissa undantag, tillverkning av isoleringsrutor av glas, hushålls- och prydnadsglasindustrin samt gjuteri och metallmöbelindustrin. Inom vissa branscher föreligger utan tvekan risk för överetablering, och i sådana fall måste det som AMS framhåller i sitt remissyttrande anses olämpligt att beslut om subventionsinriktat lokaliseringsstöd tas på regional nivå utan den avvägning mot nationella branschintressen som kan göras på riksnivå. Framför allt gäller det sådana branscher som får särskilt statligt stöd inom ramen för industripolitiska åtgärder. Statsmakterna bör inte medverka till att expansionshöjande investeringar i ett företag får oförutsedda negativa effekter för branschen i andra regioner och orter. AMS och SIND bör vaije år pröva undantagsbestämmelserna. Även vissa andra undantag från beslutsfattande på regional nivå bör göras. Vi ansluter oss i dessa delar till de uttalanden som görs i propositionen. Detta gäller bl. a. omflyttning av verksamhet mellan olika län, stöd till företag utanför stödområdena, möjligheter att bevilja lokaliseringsstöd utöver maximal procentsats, rationaliseringsinvesteringar samt stöd till kommunala industrilokaler. I propositionen framhålls att lokaliseringsstödsverksamheten i de ärenden där har beslutanderätt bör styras av tillgången på medel. Sådana ärenden bör därför, enligt propositionen, inte kunna bli föremål för prövning av central myndighet. Detta innebär att någon besvärsrätt över beslut inte bör finnas. I konsekvens med vårt förslag att avstyrka förslaget om ett sammanhållet anslag som skall stå till resp. länsstyrelses förfogande anser vi att besvärsrätten skall bestå. Detta bör ges regeringen till känna. När det gäller beslutanderätten i ärenden om lokaliseringsstöd på central nivå har rapporten av det regionalpolitiska stödet till näringslivet berört frågan om överflyttning av handläggningen från till industriverket. En särskild utredning har emellertid tillsatts beträffande industriverkets framtida organisation och verksamhet. Utredningsresultatet bör avvaktas innan en ändring av handläggningsordningen på central nivå aktualiseras. När det gäller avgränsningen av beslutanderätt mellan regeringen och ankommer det på regeringen att besluta. De mindre justeringar som anmäls i propositionen - och som bl. a. innebär en höjning av beslutanderätten för AMS från 15 till 20 milj. kr. - föranleder ingen erinran från vår sida. Transportstödet ingår som ett av flera medel för att åstadkomma en bättre regional balans. Stödet har till sin huvudsakliga del varit inriktat mot expansiva företag och mot branscher som från regionalpolitisk synpunkt är värdefulla att stödja. Genom enkäter och intervjuer har transportrådet klarlagt att transportstödet har haft en positiv effekt på företagens agerande inom stödområdet och att det har varit ett verksamt regionalpolitisk! har beslutat om förändringar i transportstödets omfattning och inriktning (prop. 1981/82:30, /82:5). Totalt innebär riksdagsbeslutet en kostnadsbesparing på 50 milj. kr. Vi socialdemokrater menar att det är orimligt att försämra transportstödet till de svaga regionerna på detta sätt i ett läge då sysselsättningen måste värnas och stärkas. Vi återkommer därför nu med förslag till förbättringar av transportstödet. Vi socialdemokrater har kritiserat transportstödet för att det är ett svåröverskådligt och byråkratiskt system. Denna kritik kvarstår mot den modell som har beslutat om. Den av transportrådet i en särskild utredning föreslagna indelningen i transportstödszoner bör i stället införas. För att få en klar prioritering av de nordligaste och inre delarna av landet bör dock en sådan modifiering ske att bidrag av transportavstånd över utgår till de kommuner som ingår i transportstödszon 5 enligt riksdagsbeslutet (, , , , , , , , , , , , , , , , , och ), dvs. inlandskommunerna i och samt kommun. Vi föreslår alltså att fraktbidrag lämnas med följande procentdelar för vardera transportstödszon: Inlandskommunerna i och samt kommun i , vid avstånd över .... , och , övriga delar De delar av , och som omfattas av transportstödet Riksdagsbeslutet innebar för sågverkens del att transportstödet inte längre skulle utgå för trävaror i kustregionerna. Vi socialdemokrater accepterade att transportstödet togs bort för de stora sågverken efter , eftersom dessa i princip inte har sämre konkurrensförutsättningar än sågverken i södra och . Det finns dock ett stort antal mindre sågverk vid som arbetar under samma förutsättningar som inlandssågverken. Sågverket i ingår i och för sig i en stor skogsindustrikoncern () men bör enligt vår mening på grund av sitt läge och sin produktionsstruktur ingå bland de sågverksföretag som bör få transportstöd. Stora problem kan uppstå för dessa företag om de utesluts från möjligheten att erhålla fortsatt transportstöd. Därför vidhåller vi vår uppfattning att regeringen vid avgränsningen av de områden för vilket stödet till sågade trävaror skall slopas undantar de sågverk i Norrlands kustregion som arbetar under samma förutsättningar som inlandssågverken. , som är den myndighet som utger närmare anvisningar för transportstödet, har tagit ett styrelsebeslut som innebär en skärpning av riksdagsbeslutet. Vid avgränsningen av vilka sågade trävaror som är stödberättigade har transportrådets majoritet beslutat undanta också hyvlade trävaror. En ökad bearbetning och vidareförädling är den utvecklingsmöjlighet som finns för sågverksindustrin. Att utforma transportstödet så att det stimulerar till ökad vidareförädling var en grundtanke både i propositionen och riksdagsbeslutet. Att nu ta bort transportstödet för hyvlade trävaror innebär att man direkt motarbetar syftet med samhällets stöd i andra sammanhang. bör därför uttala att transportstöd även fortsättningsvis skall utgå för hyvlade trävaror. Riksdagsbeslutet innebar också att uttransportstödet för järn- och stålverkens produktion skulle avskaffas. Fraktbidraget till järn- och stålverken har betydelse för konkurrensförhållandena mellan stålverken i och stålverken i . Därför anser vi att det bör bibehållas. De av oss föreslagna förändringarna i transportstödet innebär en total årlig merkostnad på ca 30 milj. kr. På en avgörande punkt skiljer sig människornas livsvillkor i från förhållandena i övriga riket. Det gäller rätten till arbete. I är sysselsättningsgraden låg och arbetslösheten mycket högre än i någon annan del av landet. En fortsatt stor arbetslöshet utgör därför ett snabbt växande hot mot möjligheterna att långsiktigt bevara ett effektivt näringsliv i länet. kommer i händelse av en fortsatt negativ utveckling att i allt snabbare takt genom utflyttning förlora yrkeskunniga arbetstagare i de mest produktiva åldrarna. Befolkningens ålderssammansättning kommer att bli alltmer snedvriden. Det kommunala skattetrycket på företag och yrkesverksamma kommer att bli allt högre.