mot · G5021982 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1982 m. fl. En allmän ungdomsgaranti inom arbetsmarknaden 58000 ungdomar går arbetslösa på den svenska arbetsmarknaden. Ungdomsarbetslösheten har utgjort ett ständigt växande problem. Olika åtgärder har satts in av olika regeringar, men de har bara hjälpt delvis och för stunden. Ingen har lyckats att på ett effektivt sätt få stopp på ungdomsarbetslösheten, trots att alla är överens om att den måste hejdas. Beredskapsarbeten, lönebidrag och utbildningsinsatser har prövats, och självfallet skulle situationen ha varit än allvarligare, än mer deprimerande om så inte hade skett. Men vi tvingas ändå konstatera att det som har gjorts inte har räckt till. Tusentals ungdomar har tvingats till arbetslöshet och år. Många har slagits ut och har över huvud taget aldrig kommit in på arbetsmarknaden. Från vpk:s sida har vi gång på gång visat att ungdomsarbetslösheten sammanhänger med de strukturella förändringar som inte bara det svenska, utan samtliga utvecklade kapitalistiska länders näringsliv har undergått och som bl. a. tagit sig uttryck i en fortgående minskning av industrisysselsättningen här i landet. Kärnan i problemet är att det finns färre arbeten. Detta problem kan inte lösas genom att man inrättar tillfälliga beredskapsarbeten eller genom att man förlänger utbildningstiden. Det innebär bara att man skjuter svårigheterna framför sig, och den ena årsklassen ungdomar efter den andra får sina liv präglade av oron för om de skall få den mest elementära av alla mänskliga rättigheter, att få ett arbete och kunna försörja sig, tillgodosedd. När det ekonomiska systemet i ett samhälle inte längre förmår att garantera den unga generationen dess rätt till arbete, så har det bankruttförklarat sig självt. Kanske inte i egna ögon så länge profiterna strömmar in, men definitivt i de ungas ögon. De som blir offer för systemets brister och orättvisor. Också i deras ögon som får se sina barn brytas ner av arbetslösheten. Och i deras ögon som inser att ungdomsarbetslösheten bara är en del av en process som redan har drabbat andra grupper och kommer att drabba än vidare grupper. Arbetsköparna har tvingats till vissa eftergifter i form av ekonomisk ersättning när de kastar ut sina anställda i arbetslöshet. Sedan har samhället ställt upp med förtidspension för dem som inte kan placeras i arbete på nytt. Men det är inte nog. Vare sig arbetsköpare eller samhälle kan köpa sig fria från sitt ansvar. En 50-åring vill inte ha förtidspension, han vill ha jobb, och han skall ha rätt att få ett jobb. Vpk har till årets , liksom till tidigare riksmöten, ställt krav om en ekonomisk politik och en industripolitik som kan ge fler människor arbete. Det handlar om att i grunden förnya den svenska industristrukturen: frigöra den från exportberoendet, utveckla industriellt eftersatta regioner, öka förädlingsgraden av svenska råvaror, utarbeta långsiktiga planer för den svenska folkförsörjningen och genomföra dessa. Vi skall inte upprepa detta här, utan hänvisar bara till dessa andra motioner. Vi vill däremot ställa ett förslag, som kan ge alla de ungdomar arbete som går arbetslösa. åtgärder på området har bara gett jobb åt en del, medan många tvingats kvar i arbetslöshet. Vår utgångspunkt är att det på arbetsmarknaden dels finns de som köper arbetskraft, dels de som måste sälja sin arbetskraft för att leva. Vårt parti representerar dem som säljer sin arbetskraft, i första hand arbetarklassen och de lägre tjänstemannaskikten. Ägandet av och därmed makten över produktionsmedlen gör arbetsmarknaden till en köparnas marknad, ett förhållande som förstärks av arbetslösheten. Det är också så att den som har ägandet och makten också är den som har ansvaret. Vårt förslag innebär att vi avkräver arbetsköparna deras ansvar. Vpk föreslår att en allmän ungdomsgaranti införs. Den skall omfatta hela arbetsmarknaden och utformas som en lag, som ger arbetsförmedlingen rätt att anvisa en arbetslös ungdom per 50 anställda i såväl privat som offentlig verksamhet. Den skall också innebära en skyldighet för företagen och förvaltningarna att bereda ungdomarna en meningsfull sysselsättning. En förutsättning för anvisning är dock godkännande från den lokala fackliga organisationen. Garantin skall utlösas när alla andra försök att bereda ungdomarna arbete är uttömda, och den bör gälla . Den skall inte i någon mening ersätta insatser för yrkesutbildning, som även fortsättningsvis måste bedrivas i minst samma omfattning som . För att hävda principen att det är hela samhällets angelägenhet att skaffa ungdomarna arbete skall löner och sociala avgifter betalas genom en särskild progressiv arbetsgivaravgift beräknad på företagens förädlingsvärde. De medel som denna avgift ger skall täcka av kostnaderna för löner och sociala avgifter för de ungdomar som anställts i privat verksamhet och av kostnaderna för dem som anställts i offentlig verksamhet. Lönerna för ungdomarna skall vara avtalsenliga och arbetsuppgifternas karaktär så lik de ordinarie arbetsuppgifterna på resp. arbetsplatser som möjligt. Den allmänna ungdomsgarantin skall innefatta alla ungdomar och utesluter således inte handikappade och invandrarungdom, som har kommit att stå i en speciell strykklass på arbetsmarknaden. Vårt förslag innebär en inskränkning i arbetsköparnas rätt att fritt anställa arbetskraft. Det kommer att vålla kritik från SAF:s ideologer. Det bör dock enligt vår uppfattning inte avhålla från att ta sitt ansvar för att medverka till att ungdomens rätt till arbete tillgodoses. Under hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om att förelägga förslag till lag om allmän ungdomsgaranti enligt motionens riktlinjer för att ärendet skall kunna slutbehandlas av 1981/. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)