mot · G5022016 · 1982-01-26 00:00:00 — Vidare bör producenternas intresse för bearbetningen av den svenska marknaden ökas. Staten bör inrätta em lämplig organisation som kan ge stöd och service till företag som antingen önskar flytta över sin upphandling till hemmamarknaden eller söker etablera produktion för ersättning av importerade varor och tjänster. Ytterligare ett område där möjligheter föreligger att styra efterfrågan till svensk produktion är den offentliga sektorns upphandling. Den offentliga sektorns efterfrågan på varor och tjänster från näringslivet spelar en allt viktigare roll i den ekonomiska utvecklingen. Det utrymme som både den nya GATT-stadgan och EFTA-bestämmelserna lämnar för nationell upphandling i industripolitiskt syfte bör därför utnyttjas. Den statliga upphandlingsförordningen bör kompletteras med anvisningar om att upphandlingen bl. a. skall främja samhällets näringspolitiska intressen och - inom ramen för våra internationella åtaganden syfta till långsiktig lönsamhet. Staten bör dessutom rekommendera kommuner och landsting att göra motsvarande ändringar i sin reglementen. Exempel på den typ av upphandling som här avses återfinns bl. a. i den teknikupphandling på FoU-området, liksom olika åtgärder för upphandling på energiområdet, som återfinns i vårt investeringsprogram resp. i vår energimotion. För att ytterligare främja ersättningen av importvaror med inhemsk tillverkning bör de svenska inköparnas och konsumenternas medvetande ökas om dels de inhemska produkternas kvalitetsegenskaper, dels konsekvenserna för sysselsättningen och samhällsekonomin vid snabbt växande konsumtion av utländska produkter. För att bygga upp detta medvetande bör särskilda informationskampanjer genomföras i samarbete med de fackliga organisationerna, entydiga regler för ursprungsmärkning av importerade varor införas; procentpåslag i handeln, som gynnar importerade varor, bör ersättas med kronpåslag, vilket skulle stimulera övergång till svensk produktion. Den del av den privata konsumtionen som ägnas turistresor är avsevärd, och turistresorna utgör en betydande belastning på vår bytesbalans. Ansträngningar bör göras för att öka såväl svenska som utländska turisters intresse att semestra i . De borgerliga regeringarnas politik innebär att det är de äldre, sjuka, arbetslösa och barnfamiljerna som får bära bördorna. Socialdemokratin kan inte acceptera denna orättfärdiga inriktning av politiken. Det måste tvärtom vara alla medborgare, och i särskilt hög grad de välbeställda, som får vara med och betala de uppoffringar som måste göras för att få ordning i landets affärer. Den fördelningspolitik som socialdemokraterna vill föra skiljer sig i en rad grundläggande avseenden från den borgerliga fördelningspolitiken. Det gäller främst följande fyra områden: O Vi avvisar de socialt orättfärdiga utgiftsnedskärningar som regeringen föreslår. I stället föreslår vi vissa begränsade insatser till särskilt utsatta grupper. O Vi vill av fördelningspolitiska skäl skärpa vissa skatter. O Vi vill återskapa full sysselsättning. O Vi vill kraftfullt bekämpa inflationen. Socialdemokraterna föreslår att värdesäkringen av pensioner m.fl. förmåner återinförs . För att kompensera pensionerna i förväg för under kalenderåret inträffade prishöjningar görs en extra höjning av basbeloppet . Barnfamiljerna har drabbats hårt av den borgerliga politiken. Vi har tidigare visat hur t. ex. en tvåbarnsfamilj i normala inkomstlägen förlorade i standard mer än vad familjen erhöll i barnbidrag. Bostadsstödet har tagits bort för ca 230000 barnfamiljer, och avvecklingen av matsubventionerna har drivit på matprishöjningarna. Enligt vår mening är det nödvändigt att åtgärder vidtas för att ge barnfamiljerna ett utvidgat ekonomiskt stöd. Vi föreslår att det allmänna barnbidraget höjs med . I konsekvens härmed bör studiebidraget höjas med . Våra förslag kostar drygt 500 milj. kr. Det program för barnomsorgens utbyggnad som beslöt har inte kunnat hållas; när fyra av de fem programåren hade gått hade bara hälften av utbyggnadsprogrammet klarats av. har den borgerliga riksdagsmajoriteten ytterligare försämrat villkoren för den kommunala barnomsorgen. Socialdemokratin anser att dessa försämringar skall återtas för att ge kommunerna bättre möjligheter att fortsätta barnomsorgens utbyggnad. Detta är motiverat inte bara ur barnens synvinkel utan också viktigt från jämställdhetssynpunkt. Regeringen aviserar i budgetpropositionen också försämringar i sjukpenningförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen. Sammanlagt skall under /sparas men hur dessa besparingar skall genomföras lämnas nu ingen upplysning om. Socialdemokraterna kan för sin del inte acceptera denna borgerliga politik som låter de sjuka och arbetslösa betala den borgerliga misskötseln av landets ekonomi. De är enligt vår mening absolut nödvändigt att de mera välbeställda i långt högre grad än f. n. får vara med och betala de uppoffringar som den ekonomiska krisen gjort nödvändiga. För att åstadkomma detta är det i praktiken nödvändigt att använda skatteinstrumentet. Utgiftsnedskärningar drabbar i allmänhet inte människor med höga inkomster och stora förmögenheter på samma sätt. Vi föreslår att förmögenhetsskatten skärps, särskilt för större förmögenheter. Vi förordar vidare att avdragsrätten för frivilliga periodiska understöd avskaffas. Denna avdragsrätt utnyttjas främst av höginkomsttagarna och är dessutom skattemässigt mer värdefull för dem än för människor med måttligare inkomster. Ett annat förslag med samma syfte är att höja avgifterna vid olika typer av skatteuppbörd. Det gäller höjda kvarskatteavgifter och restavgifter samt införande av avgifter vid fyllnadsbetalningar. Förslagen är så konstruerade att avgifterna blir högre om den försenade uppbörden gäller stora belopp. Vi föreslår också att en skatt införs på videobandspelare och annan videoutrustning. Dessa varor måste anses vara umbärliga. De som i det rådande ekonomiska läget har råd att köpa sådan utrustning får i allmänhet antas ha en god betalningsförmåga. Fördelningspolitiska skäl talar därför för att en skatt på dylika konsumtionsvaror införs. Slutligen föreslår vi att en skatt tas ut på kraftbolagens vinster. De stigande energipriserna i kombination med de låga kostnaderna för framför allt den äldre kraftproduktionen har skapat ett vinstutrymme som motiverar ett visst skatteuttag. Våra förslag rörande sysselsättningspolitiken har lagts fram i en särskild partimotion. Våra förslag rörande inflationsbekämpningen presenteras i ett annat avsnitt i denna motion. Sparandet i den svenska ekonomin har sjunkit kraftigt . Om inte vår nuvarande välfärd skall fortsätta att urholkas, måste sparandet föras upp till en högre nivå. Särskilt uppenbar är sparandebristen i statens budget. Denna måste successivt stärkas . Men även hushållens sparande måste ökas om den svenska ekonomins obalanser skall upphävas. Inte minst viktigt är att detta sparande inriktas på industrin. Den borgerliga regeringen har stimulerat hushållens sparande i form av aktier genom det s. k. skattefondsparandet. Vi konstaterar (ovan och i en särskild motion) att detta system är orimligt dyrt för staten på grund av den mycket höga subventionsgraden; att det inte har visats att det stimulerar till verkligt ny sparande; att det har oacceptabla fördelningspolitiska effekter och att den tillströmning av kapital till aktiemarknaden med åtföljande kursuppgång som ägt rum i avgörande grad förklaras av den höga subventionsgraden och inte av någon fundamental förbättring av företagens lönsamhet och framtidsutsikter. I en särskild motion yrkar vi därför på att skattesparandet avvecklas . Insättningar som gjorts före bör berättiga till förmåner enligt nu gällande regler. Vi föreslår vidare att den särskilda skattereduktionen för aktieutdelningar avskaffas. Det faktum att vi kräver att skattesparandet skall avvecklas betyder inte att socialdemokraterna skulle vara negativt inställda eller likgiltiga gentemot individuellt sparande. Den socialdemokratiska partikongressen tog ställning för att hushållens sparande bör uppmuntras och uppdrog åt partistyrelsen att utarbeta konkreta förslag på detta område. Som villkor för stimulanser av hushållens sparande angavs att de skall vara fördelningspolitiskt rättvist utformade och främst komma den stora gruppen av småsparare till del, att de skall vara enkla och överskådliga och avse alla typer av produktivt sparande samt att de så långt möjligt skall uppmuntra ett verkligt nysparande. Det måste vidare utformas med hänsyn till det ansträngda statsfinansiella läget. Detta arbete pågår f. n., och vi avser återkomma till denna fråga i annat sammanhang. Vi vill emellertid erinra om det förslag som vi framförde som alternativ till utvidgade förmåner till aktiesparandet. Vårt förslag innebar att det s. k. sparavdraget skulle utvidgas och göras om till en skattereduktion, som blir lika mycket värd för alla. Socialdemokraterna har vid en rad tidigare tillfällen påtalat de kreditpolitiska, privatekonomiska och sociala nackdelar som vidlåder den snabba expansionen av kreditgivningen med kontokort. Sannolikt under intryck av denna kritik hade regeringen med kontokortsbranschen avtalat om s. k. fördröjd kontantinsats. Denna innebar att kunden inom efter köpet skulle erlägga av köpesumman i amortering. Härigenom upprättades ett skydd för dem som annars kunde överanstränga sin ekonomi till följd av lättheten att via kontokort erhålla krediter. Inte minst hade denna 25-procentsregel betydelse för ungdomar. meddelades att regeringen med kontokortsbranschen överenskommit om att häva 25-procentsregeln fr. o. m. den . Socialdemokraterna vände sig mot detta i motion 1981/82:46. återkommer regeringen i årets Finansplan med samma argumentation som i proposition 1981/82:30, nämligen att den totala kreditvolym som går via kontokorten har ökat i långsammare takt . Detta argument avser enbart den kreditmarknadsmässiga sidan av saken. Huvudargumentet för den 25procentiga spärren avsåg inte kontokortens kreditpolitiska verkan, utan de sociala effekterna för individen, inte minst ungdomarna. som man alltså avskaffar det skydd mot socialt olyckliga konsekvenser som ligger i 25-procentsregeln, har regeringen avskaffat den socialt lämpliga formen för kreditgivning till ungdomar som bosättningslånen utgör. Socialdemokraterna har i sin motion om åtgärder för att förbättra ungdomens situation yrkat på återinförande av bosättningslånen. Vi upprepar nu kravet på att regeln om 25-procentig amortering inom en månad från köpet återinförs för kontokreditköp. Konsumentpriserna steg i med . Denna starka inflation har orsakat svåra skador i vårt samhälle. Den har skapat nya orättvisor och hämmat ekonomisk tillväxt och produktiva investeringar. Inflationen har därmed blivit ett av de allvarligaste hindren för att återvinna ekonomisk balans och full sysselsättning. Energiska och verksamma insatser för att sänka inflationstakten är således ett av de viktigaste målen för socialdemokratins ekonomiska politik. sker en viss, ehuru helt otillräcklig, dämpning av inflationstakten. växer riskerna för att nya inflationsvågor kan utlösas . Bakgrunden är följande. har den svenska kronans yttre värde skrivits ner i två omgångar. De tre första devalveringarna 1976-1977 ledde till en kortvarig förbättring av konkurrenskraften och stigande vinster i exportindustrin. utraderades detta av en ny omgång kraftiga kostnadsoch prisstegringar. Sedan exportindustrin ånyo böljade göra förluster av marknadsandelar framtvingades ännu en devalvering . Det torde vara uppenbart att frågan om framgång eller misslyckande devalvering avgörs av huruvida pris- och kostnadsutvecklingen och åren framöver kan ges ett lugnare förlopp. Den centrala rollen spelar därvid utfallet av arbetsmarknadens löneuppgörelser. Ett ovillkorligt krav på den ekonomiska politiken är att den redan nu inriktas på att skapa bästa möjliga förutsättningar för en lugn avtalsrörelse 1983 och följande år, som medverkar till en klar uppbromsning av inflationen. Det måste betecknas som en oursäktlig underlåtenhet, att finansplanen över huvud taget inte berör detta problem. Regeringen tycks inte inse att dess politik utformats på ett sådant sätt, att utsikterna för en lugn avtalsrörelse direkt minskar. Löntagarorganisationerna godtog löneuppgörelserna , som man var medveten om skulle leda till reallönesänkningar för deras medlemmar. Men man utgick också ifrån att med de förhållandevis låga löneökningarna inflationen påtagligt skulle dämpas, sysselsättningen för4 1981182. bättras och de ökade vinsterna användas för investeringar. Men ingen av dessa förväntningar har infriats inflationen fortsätter, arbetslösheten ökar och investeringarna sjunker. Regeringen låter emellertid inte bara denna utveckling fortgå. Man inleder också en direkt konfrontationspolitik mot löntagarorganisationerna genom att föreslå kraftiga försämringar av löntagarnas sociala villkor och anställningstrygghet. Socialdemokratin avvisar med bestämdhet denna inriktning av politiken. Vi anser att den i stället måste inriktas på att skapa förutsättningar för att en återhållsam lönerörelse ger resultat i form av lägre inflation, ökad sysselsättning och växande investeringar. En rad åtgärder med detta syfte föreslås i våra motioner. Det gäller insatserna för att stimulera tillväxt och investeringar, åtgärderna mot arbetslösheten och för en tryggare råvaruförsöijning. Men det gäller också våra förslag om en rättvis fördelnings- och skattepolitik, liksom vårt avvisande av orättmätiga ingrepp i den sociala grundtryggheten. Ett nödvändigt villkor för löntagarnas medverkan i stabiliseringspolitiken är således att deras förtroende kan återställas för landets regering och dess vilja att föra en politik i de stora löntagargruppernas intresse. Den skattereform som socialdemokraterna och regeringen kommit överens om kommer att underlätta lönerörelserna och därmed bidra till en lugnare pris- och kostnadsutveckling. kan detta dock endast uppnås om de högre inkomsttagarna visar särskilt stor återhållsamhet i sina lönekrav. Det förutsätter dessutom, att sänkningen av inkomstskatten finansieras på sätt som kan godtas av löntagarnas fackliga organisationer. I båda de inflationsprocesser som föregick 1977 och devalveringar spelade vinstutvecklingen inom industrin en betydande roll. Snabba och ojämnt fördelade vinstökningar drev på pris- och kostnadsstegringen. väntas på nytt kraftiga vinstuppgångar i vissa industrigrenar och branscher som en effekt av fjolårets devalvering. För att förhindra en upprepning av tidigare inflationsimpulser från vinstuppgången hade det således varit befogat att vidta åtgärder som skapade en jämnare vinstutveckling . är detta dock för sent och det kan endast beklagas, att socialdemokratiska förslag med detta syfte avslogs av . Regeringen har visserligen antytt att den svenska kronan skulle kunna skrivas upp för att dämpa inflationen och exportindustrins vinster. Denna avsiktsförklaring saknar emellertid trovärdighet eftersom det centrala elementet i regeringens konjunkturpolitik är en exportökning, som till väsentlig del bygger på att de svenska exportpriserna sänks kraftigt i förhållande till världsmarknadspriserna. En sådan utveckling skulle uppenbarligen omöjliggöras, om kronan revalverades. Därför bör handlingsberedskap redan nu skapas för att års avtalsrörelse kunna presentera åtgärder som kan förebygga uppkomsten av starka vinstökningar vid en återhållsam löneutveckling. Åtgärderna bör också utformas så, att de resurser som frigörs genom vinstindragningen används för produktiva investeringar och industriell utveckling. Regeringen bör skyndsamt utarbeta förslag med dessa syften. Utvecklingen under den borgerliga regeringsperioden Knappast på något område har den borgerliga ekonomiska politiken så uppenbart visat sina svagheter som när det gäller budgetpolitiken. Omsvängningen från den goda ordning som rådde under den socialdemokratiska regeringsperioden har här varit större än på något annat område. var det en självklar princip att den statliga utgiftsutvecklingen skulle hållas inom ramen för den inkomstökning som kunde uppnås. Detta var inte ett uttryck för något kameralt tänkande utan skapade tvärtom goda förutsättningar för en aktiv och stabiliserande konjunkturpolitik. Alltsedan det budgetår, 1975/76, då socialdemokraterna senast hade det fulla ansvaret för den ekonomiska politiken har budgetunderskottet utvecklats på följande sätt: Budgetunderskottets utveckling (miljarder kronor) 1975/76 1976/77 1977/78 1978/79 1979/80 1980/81 1981/82 1982/83 3,7 10,5 25,2 38,7 50,0 60,0 78,2 82,6 Denna våldsamma ökning återspeglar till en del de betydande prisstegringar som ägt rum . I nedanstående tabell uttrycks i stället budgetunderskottet som en andel av bruttonationalprodukten (BNP). Budgetunderskottet i procent av BNP 1976 1977 1978 1979 1980 1981 1982 2 5 8 10 10 11,5 13 Budgetunderskottets andel av BNP har således ökat sex å sju gånger. I tabell 11 ges några andra mått på den statsfinansiella utvecklingen före resp. efter regimskiftet 1976. 1 Vid mitten av resp. budgetår. 2 Värderad efter gällande växelkurser torde utlandsskulden uppgå till ca 60000 milj. kr. Ett annat mått på de snabbt växande finansiella obalanserna i den svenska ekonomin gäller den konsoliderade offentliga sektorns finansiella sparande. Härmed avses summan av det finansiella sparandet i staten (som motsvarar budgetunderskottet reducerat med statens utlåning), kommunerna och socialförsäkringssektorn (främst AP-fonden). Det har utvecklats på följande sätt: Den konsoliderade offentliga sektorns finansiella sparande -6,7 Den kraftigt negativa utveckling som inträffat även för den konsoliderade offentliga sektorns finansiella sparande en omsvängning med av BNP återspeglar försvagningen av statsfinanserna. De övriga komponenterna har inte förmått uppväga den negativa statsfinansiella utvecklingen. Bakom det snabbt växande statliga budgetunderskottet ligger dramatiska trendbrott i fråga om statsutgifternas och - framför allt statsinkomsternas utveckling, vilket visas i tabell 13. Av tabellen framgår att den ekonomiska tillväxten blev lägre efter /76. Trots detta steg statsutgifterna väsentligt snabbare . Mer än hela BNP-ökningen togs i anspråk för ökade statsutgifter. En ännu starkare diskrepans kan iakttas om statsutgifternas utveckling jämförs med förändringarna av statsinkomsterna. Dessa ökade något snabbare än statsutgifterna. , med accelererande statsutgifter, sjönk statsinkomsterna mätt i reala termer. Denna tabell återger i ett nötskal skillnaderna mellan socialdemokratisk och borgerlig budgetpolitik. För socialdemokraterna var det en självklar princip att inte göra några utgiftsåtaganden som inte kunde täckas med hjälp av en motsvarande ökning av statsinkomsterna. Härigenom kunde statsfinanserna hållas under kontroll. Under den borgerliga regeringsperioden har vaije samband mellan statsutgifter och statsinkomster upplösts. De synes ha betraktats som två av varandra helt oberoende variabler. Någon hänsyn tycks inte heller ha tagits till de försämrade förutsättningarna för statsfinanserna som den avsaktande ekonomiska tillväxten inneburit. Ett annat ständigt återkommande tecken på de borgerliga regeringarnas oförmåga att hantera statsfinanserna gäller de grova prognosmissarna. Gång efter annan har budgetunderskottet felbedömts och nästan genomgående har det därvid varit fråga om kraftiga underskattningar. Statsutgifterna har vanligen blivit större än beräknat, och statsinkomsterna har utvecklats svagare än väntat. I vår partimotion 1980/81:2190 med anledning av kompletteringsproposition gav vi en rad exempel på sådana prognosmissar. Ytterligare exempel kan ges genom att återge de borgerliga regeringarnas uppgifter vid skilda tillfällen om hur stora budgetunderskotten har bedömts bli under de två budgetår som framstår som särskilt aktuella, nämligen innevarande budgetår (1981/82) och nästa budgetår (1982/83). Prognoser av budgetunderskotten 1981/82 och 1982/83 (miljarder kronor) Budgetunderskott 1981/82 -12,0 -40,2 -51,6 -64,8 -74,9 -78,2 -42,8 -52,4 -73,7 -80,4 -82,6 LB 77 = långtidsbudget, osv. BP 82 = budgetproposition. Vid vaije nytt prognostillfälle har underskotten räknats upp. Bedömningarna för /82 har räknats upp med ca , vilket motsvarar en årlig uppräkning med ca . För /83 är uppräkningen ca , dvs. en årlig uppjustering med . Det skulle inte förvåna om underskottet för /83 blir ännu större än vad som antas från regeringens sida. I ljuset av dessa siffror är det ingen överdrift att hävda att regeringens bedömningar av budgetutvecklingen saknat värde, eftersom de inte har gett någon som helst vägledning rörande den utveckling som faktiskt kommit till stånd. har regeringen känt ett stigande behov av att få grepp över budgetutvecklingen. Detta har yttrat sig dels i att olika mål eller normer för den kommande budgetutvecklingen satts upp, dels genom att regeringen hävdat att den lyckats bryta den negativa budgetutvecklingen, mätt på ett visst sätt. kompletteringsproposition angav regeringen som mål att budgetunderskottet inte borde få öka i nominella termer mellan budgetåren 1980/81 och 1981/82. Eftersom långtidsbudgeten angav en ökning med ca () sattes besparingsambitionen för /82 till . I den s.k. besparingspropositionen föreslog regeringen besparingar som den själv uppgav till . I själva verket var de konkreta besparingsförslag som redovisades avsevärt mindre. Dessa kunde, så som vi visade i vår partimotion 1980/81:71, bedömas uppgå till . Regeringen lyckades inte nå målet om att hålla budgetunderskottet nominellt oförändrat. I stället för att öka med , vilket regeringens bedömning tydde på före besparingspropositionen, så beräknas underskottet enligt regeringens nuvarande bedömningar stiga med . Denna utveckling kommer till stånd trots att regeringen, förutom ovan nämnda sparplan, dels höjde en rad skatter , dels genomförde ytterligare en sparplan . kompletteringsproposition lade regeringen fram tre olika besparingsmål för den framtida budgetutvecklingen. För det första skulle budgetunderskottet, mätt som andel av BNP, minska . För det andra skulle statsutgifterna, exkl. statsskuldräntor och vissa konjunkturberoende utgifter, minska i fasta priser. För det tredje skulle sparas under /83. De allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som den borgerliga riksdagsmajoriteten ställde sig bakom innebar en ytterligare precisering av sparmålet. Detta framgår av vad utskottsmajoriteten anförde i FiU 1981/82:1: Kvar står att besparingsarbetet kraftfullt och målmedvetet måste inriktas mot att begränsa statsutgifterna genom faktiska besparingar löpande utgifter. Dessa besparingar skall inberäknat dem som tidigareläggs vara /83, i enlighet med vad som tidigare uttalats. Det besparingsförslag som framlagts i budgetpropositionen uppfyller emellertid inte detta mål. Den besparing som uppnås för / 83 uppgår enligt regeringens uppgifter till . Härav utgör utgiftsnedskärningar som inte faller på statsbudgeten utan på socialförsäkringssektorn. Ett lika stort belopp avser den snabbare avtrappningen av folkpensionärernas extra avdrag, vilket slår på inkomstsidan. Ytterligare avser en indragning av kommunernas skatteunderlag, vilket också berör budgetens inkomstsida. Om dessa belopp exkluderas, återstår blott ca i egentliga nedskärningar av statsutgifterna. Enligt vad som anförs i budgetförslaget skulle budgetunderskottet komma att stabiliseras på nivån av BNP under /83. Om detta verkligen inträffar innebär det visserligen inte att målet om en minskning av underskottets andel av BNP infrias men det skulle likväl utgöra en framgång jämfört med den hittillsvarande fortgående försämringen av budgetläget. Vidare hävdar regeringen att målet om en real utgiftsminskning kommer att infrias, förutsatt att de besparingar som redovisats på inkomstsidan beaktas i detta sammanhang. Det finns emellertid skäl att ifrågasätta dessa bedömningar.