mot · G5022431 · 1982-04-16 00:00:00 — i m. fl. Åtgärder mot försurningen (prop. 1981/82:151) I proposition 1981/82:151 framlägger regeringen förslag till åtgärder mot försurningen. Svavelkraven för fossileldade värme- och elproduktionsanläggningar föreslås skärpta. Förstärkta åtgärder föreslås i fråga om kalkning av framför allt sjöar och vattendrag. Försurningen av mark och vatten är ett av våra allvarligaste miljöproblem. Försurningen medverkar till igenväxning av sjöar och till fiskdöd. Markens avkastningsförmåga påverkas negativt med konsekvenser för jord- och skogsbruk. Hög svavelhalt i luften medverkar till korrosion som åsamkar samhälle och enskilda betydande kostnader. Att motverka försurningen är angeläget och brådskande. Endast begränsade resultat kan emellertid uppnås genom insatser i . Endast en fjärdedel av svavelnedfallet i vårt land härrör från svenska källor. Försurningen kan inte genomgripande åtgärdas på annat sätt än genom internationella överenskommelser om gemensamma och samtidiga insatser. I vårt land har gällt höga krav för användning av fossila bränslen vad avser svavelutsläpp. Prövning av enskilda eldningsanläggningar från denna synpunkt sker enligt miljöskyddslagen av . fastställde speciella riktlinjer för kolanvändning. uttalade att kolanläggningar inte borde tillåtas släppa ut svavel . Högsta svavelinnehåll borde, anfördes det, i enlighet med vad som gäller för olja, sättas till . Kolkondensanläggningar skall utrustas med avsvavlingsutrustning. Övergångsvis öppnades en möjlighet för regeringen att medge en generell dispens upp till . Regeringen anmodades att återkomma till om möjligt 1982 med en redovisning av förutsättningarna för att 1988 sänka gränsen för svavelinnehållet i kol till . Det är denna redovisning som den nu framlagda propositionen anses innehålla. I två viktiga hänseenden finns det anledning att från ett mer formellt synsätt kritisera regeringens förslag. Den redovisning anmodade regeringen att förebringa är nämligen inte den som propositionen innehåller. Regeringens förslag är avsevärt mer långtgående än de riktlinjer uttalade sig för också i ett längre perspektiv. Detta kan i och för sig synas rimligt och riktigt från miljöskyddssynpunkt. Hårdare villkor för kolanvändning leder dock till svårartade konsekvenser för möjligheterna att snabbt ersätta olja. Syftet med de riktlinjer för kolanvändning som fastställde var att ge kommuner och företag fastare förutsättningar för beslut om kolinvesteringar. Vad regeringen nu gör är att bara överge dessa riktlinjer för sådana som drastiskt påverkar investeringsförutsättningarna. Det är i hög grad sannolikt att en sådan brist på konsekvens negativt påverkar möjligheterna att fullfölja det oljeersättningsprogram som i stor enighet antagits av . Skulle detta ske påverkas också miljön negativt. Regeringens förslag går inte bara längre än vad begärt. Regeringen avstår dessutom nästan helt från att redovisa konsekvenserna av sitt förslag för möjligheterna att konkurrenskraftigt introducera kol i . Den redovisning regeringen lämnar i detta hänseende fanns i allt väsentligt tillgänglig . Hade inte behövt ett bättre underlag hade man sannolikt inte hemställt till regeringen om ytterligare överväganden. I sak finnér vi i likhet med bl. a. oljeersättningsdelegationen att tillräckliga skäl inte anförts till förmån för en skärpning av de riktlinjer som 1981 uttalade sig för. Dessa bör därför gälla även i fortsättningen. När ytterligare erfarenheter vunnits får frågan bedömas på nytt. Våra skäl är framför allt följande: o Den av regeringen föreslagna skärpningen innebär avsevärda svårigheter för det kolintroduktionsprogram som av allt att döma redan försenats. o Den subventionering som regeringen föreslår skall utgå till rökgasavsvavlingsanläggningar förslår inte för att täcka merkostnaden för de föreslagna skärpningarna. På anläggningsinnehavaren kommer ändå att falla en kostnad för driften i samma storleksordning som den staten bestrider. o Avsvavlingstekniken är tekniskt ofullgången. Det är i hög grad troligt att de som överväger kolinvesteringar avvaktar den tekniska utvecklingen om sådana anläggningar kommer att uppställas som tillståndsvillkor. o Den höjning av beredskapsavgiften för olja som krävs för att finansiera de föreslagna avsvavlingsanläggningarna belöper sig på . per m3 olja. Denna avgiftshöjning skulle inbringa 1 200 milj. kr. En sådan skattehöjning är enligt vår mening inte motiverad. Tillgängliga resurser kan användas bättre till gagn för såväl samhällsekonomin som miljön, o De skärpningar regeringen nu föreslår kommer med till visshet gränsande sannolikhet att leda till en ytterligare neddragning av kolintroduktionen i . Det innebär allvarliga samhällsekonomiska konsekvenser, men också negativa effekter för miljön. De riktlinjer för kolintroduktionen som fastställde 1981 innebar att väsentliga miljö förbättringar skulle kunna åstadkommas vid övergång från olja till kol. Regeringens förslag till nya riktlinjer innebär att mer olja kommer att användas och ytterligare miljövärden gå till spillo, o Det skäl för skärpta svavelkrav som regeringen förefaller att fästa störst vikt vid, nämligen nödvändigheten för att internationellt visa vägen, har föga bärkraft. Det är visserligen sant att i internationella sammanhang kan vinna ökat gehör för hårda svavelkrav endast om vi själva är beredda att underkasta oss dessa. Men att detta gehör skulle öka ytterligare genom att vi utan att kräva motprestationer av andra ensidigt missgynnar den svenska ekonomin är knappast troligt. Som vi tidigare understrukit i motionen är det nödvändigt att via förhandlingar uppnå internationella överenskommelser om sänkta gränsvärden . Det är självklart att med all tänkbar kraft skall driva sådana krav i dessa förhandlingar. Det får inte råda någon tvekan om viljan från svensk sida att sänka våra gränsvärden i samma stund som våra konkurrentländer sänker sina enligt gemensamma överenskommelser. Regeringens förslag till nya riktlinjer för kolanvändning är illa underbyggda. De bör därför avvisas. Det beslut fattade 1981 bör fullföljas. Vi vill i detta sammanhang påminna om vad vi anfört i motion 1981/82:2018 i fråga om koncessionsnämndens tolkning av detta beslut. bör uttala att de vid vårriksdagen 1981 fastställda riktlinjerna utgör en avvägning mellan miljöskydds- och oljeersättningsintressena. Denna avvägning bör ligga till grund för koncessionsnämndens bedömningar av enskilda ärenden. Det bör inte vara nämndens uppgift att söka underskrida angivna värden eftersom detta leder till negativa effekter för energiförsörjningen. I den nu föreliggande propositionen föreslår regeringen åtgärder i syfte att öka kalkningen av framför allt sjöar och vattendrag. Vi vill gärna understryka vikten av att sådana åtgärder vidtas. Erfarenheterna visar att kalkning till låg kostnad kan åstadkomma substantiella förbättringar av försurningsläget. Även om kalkning måste ses som en uppehållande åtgärd i avvaktan på insatser vid källan är kalkning dock den svenska insats som utan konkurrens ger det bästa och snabbaste resultatet. Ökade kalkningsåtgärder kan snabbt leda till att hotade sjöar och vattendrag kan räddas till skillnad från de ringa effekter som kan erhållas som följd av de resurser regeringen vill lägga ner på avsvavlingsanläggningar vars tekniska tillförlitlighet inte ens är visad. De hittillsvarande kalkningsinsatserna har nästan helt inriktats på sjöar och vattendrag. Dessa insatser har givit en förhållandevis god effekt, dock . I syfte att åstadkomma en bättre långtidsverkan genomförs nu försök med fastmarkskalkning i anslutning till försurningshotade vattendrag. Det är ännu för tidigt att dra några helt säkra slutsatser av dessa försök, men preliminära resultat indikerar att denna form av kalkning ger goda resultat med en verkan på genom en uppbyggnad av markens s. k. buffringsförmåga. Mot denna bakgrund finns därför starka skäl som talar för att en större andel av resurserna för kalkning sätts in just på ett antal projekt som inriktas på fastmarkskalkningen. Regeringen föreslår att 40 milj. kr. från statsbudgeten anvisas för kalkningsåtgärder för /83. Förbudgetåren 1983/84 och 1984/ 85 förordas en ram för sådana åtgärder om 65 milj. kr. resp. 85 milj. kr. Dessa kostnader förordas täckta genom höjning av den särskilda beredskapsavgiften på oljeprodukter med ca . Vi vill i detta sammanhang framhålla att om beredskapsavgiften höjs med angivet belopp kommer intäkterna att väsentligt överstiga de medel som förutsätts avsättas för kalkning. Vi förutsätter att samtliga influtna medel kommer att användas för kalkningsåtgärder. När det nu föreslagna kalkningsprogrammet avslutats finns det anledning att ånyo pröva frågan om ytterligare förstärkta kalkningsinsatser är motiverade. Som framgår av propositionen sker de kommunala avloppsutsläppen till i försurade eller försurningshotade områden. Endast ett fåtal verk använder kalk för den kemiska reningen. Flertalet verk fäller med aluminium eller järnsalter. Genom fällning med kalk vinner man att det utsläppta avloppsvattnet erhåller en förhållandevis hög alkalinitet. Behovet av kalkning i övrigt i dessa recipienter bör då rimligtvis reduceras. Mot denna bakgrund talar starka skäl för en successiv ombyggnad av de kommunala reningsverken i anslutning till försurningshotade vattendrag från en till basisk fällningsprocess. Inom ramen för det totala anslaget till kalkning bör därför avdelas medel som stimulerar kommunerna till en sådan ombyggnad av reningsverken. Vi vill också starkt understryka behovet av bättre kunskaper på försurningsområdet. Forskningen måste ges tillräckliga resurser. Inom ramen för de medel som satsas på energiforskning bör denna verksamhet ges hög prioritet. I nästa energiforskningsprogram bör därför forskning kring försurningsproblemen anvisas förstärkta resurser. I sammanhanget bör särskilt försöka belysas fastmarkskalkningens betydelse i förhållande till kalkning av sjöar och vattendrag. bör ge detta som sin mening regeringen till känna. Med hänvisning till vad som anförts i denna motion hemställs 1. att avslår proposition 1981/82:151 i vad avser förslagen till ändrade svavelriktlinjer för fossileldade energiproduktionsanläggningar, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om koncessionsnämndens prövning enligt miljöskyddslagen av kolanläggningar, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om användningen av anslaget till kalkning, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande forskning kring försurningsproble L. () i HANS () () . HÖGMARK (m) () () () () () ()