mot · G5022430 · 1982-04-15 00:00:00 — Vissa åtgärder mot prostitutionen (prop. 1981/82:187) Stora insatser har gjorts för att förbättra kvinnornas ställning i det kvardröjande manssamhället. Det är därför följdriktigt, att uppmärksamheten alltmer kommit att vändas mot en av de mest avskyvärda yttringarna av ett gammalt förtryckaresamhälles kvinnoförakt och människoförnedring: prostitutionen, eller rättare, könshandeln. Det är att hälsa med tillfredsställelse, att prostitutionsutredningen lagt ned ett förtjänstfullt arbete med kartläggning av könshandelns orsaker, dess utbredning och dess natur. Både utredningens förslag och den nu föreliggande propositionen 1981/82:187, är emellertid otillräckliga om syftet skall uppnås. Propositionen inskränker sig sålunda till förbud mot offentliga pornografiska föreställningar. Förslaget framstår inte som något tecken på progressivt nytänkande, när man betänker att ett sådant förbud redan existerar i våra grannländer! Något radikalt medel mot den värsta arten av könshandel, gatuprostitutionen, kan ett sådant förbud inte bli. Självklart bör människor inte få utnyttjas i pornografiska syften. Detta borde för övrigt innefatta även pornografisk film och annan bild. De avarter i detta hänseende, vilka normupplösningen medförde, torde med det snaraste böra föranleda ett tillnyktrande och en upprensning med hjälp av straffbestämmelser. Den i propositionen föreslagna gränsdragningen mot porrfilm och striptease torde bli svår att åstadkomma. Dessa båda senare typer av föreställningar tillför inte heller vårt kulturliv något värde. Tvärtom befäster de ett kvardröjande kvinnoförakt. Förslaget borde därför ha omfattat även dessa företeelser. I fråga om den ohöljda könshandeln på gator och torg anser departementschefen, att det inte är hennes uppgift att ange hur arbetet med hjälp till de prostituerade skall bedrivas. Det torde med fog kunna ifrågasättas, om inte just detta hade varit en viktig uppgift. En grundlig inriktning på detta arbete hade säkerligen bekräftat den sanning om huvudparten av de prostituerades situation, som står klar för många av de socialt verksamma fältarbetarna, nämligen, att de prostituerade inte har tid att vänta på aldrig så välmenande och välmotiverade långsiktiga åtgärder i form av forskning, seminarier, utvärderingar, folkuppfostran, värnpliktsutbildning, föräldrautbildning och förändrade attityder hos förskolebarn. De har inte tid därför att de helt enkelt håller på att gå under i träsket av narkotikamissbruk, av alkoholism, av grov misshandel, av sjukdomar. De har ett akut behov av kraftfulla åtgärder för att överleva, av ett verkligt engagemang i från samhällets sida, av helhjärtade insatser, av vilja att pröva nya, radikala metoder och det brådskar. Det är förunderligt att bestämmelser, som avser att skydda statens intressen och statens inkomster, kan tillskapas med stor hast och t. o. m. med ett uttalat försökssyfte, medan lagar, som kunde värna om enskilda små människors rätt, t. o. m. rätt att leva och leva ett människovärdigt liv, inte väcker samma engagemang hos statsmakterna. Inför skattelagar och andra ekonomiska lagar frågar man inte så ofta om någons privata intressen kan komma i kläm eller om någon kan komma i trångmål och beroendeställning. Men när det gäller könshandeln har prostitutionsutredningen betänkligheter mot det effektiva och radikala medel, som står till buds: kriminalisering av kunderna. Motiveringen är bl. a., att ett förbud mot könshandel rör kundernas privatliv. Man kan fråga sig vilket som är mest angeläget att rädda kvinnoliv eller att skydda privatlivet för en minoritet av i huvudsak i övrigt välanpassade män? ställer frågan, hur det skulle bli möjligt att effektivt ingripa mot hundratusentals prostitutionstillfällen och bevisa dem, och konstaterar, att ett förbud, vars efterlevnad inte går att kontrollera, urholkar rättsmedvetandet och minskar respekten för lagstiftningen. Dylika regler skulle dessutom vara svåra att utforma, säger man. Det är väl dock ingen, som skulle komma på idén att legalisera exempelvis stöld, falskdeklaration och barnmisshandel, bara därför att dessa brott är vanliga, svåra att upptäcka och bevisa samt besvärliga att utforma straffbestämmelser om? har också socialarbetare, polis och allmänhet kunnat iaktta en ofantlig mängd prostitutionstillfällen uppenbarligen utan större bevissvårigheter. Man kan därför inte frigöra sig från tanken, att det inte är dessa av prostitutionsutredningen redovisade skäl, som egentligen ligger bakom dess ställningstagande, detta så mycket mer som utredningen inte väjer för samma eller större bevis- och begreppssvårigheter genom att föreslå straffbestämmelser för utnyttjande av narkotikapåverkad prostituerad! Grunden till ställningstagandet synes i stället vara, att man tar hänsyn till vad som uppfattas vara en allmän opinion, dvs. samhällets vanliga manliga opinion, nämligen att det finns någon sorts rätt för männen att leva ut sin sexualitet, och att det på något vis alltid skall finnas (låt vara ej drogade!) kvinnor tillgängliga för att tillgodose denna rätt. Man tycks inte våga ta steget fullt ut och göra rent hus med denna gamla nedärvda, i grunden inhumana slavägarmentalitet, inte ens när en ny tid fört in ett livsförstörande element i hanteringen narkotikamissbruket. Utredningen konstaterar själv, att ett förbud mot prostitution, en kriminalisering av kunderna skulle avhålla många män från kontakter och verka avskräckande på kvinnorna. Även med risk att män skulle kunna bli utsatta för utpressning (vilket också kan ske i annan, straffbelagd verksamhet), skulle ändå ojämförligt större värden i form av räddade människoliv vara att vinna. Om så endast ett fåtal kvinnor och män kan räddas från mindervärdiga och i längden nedbrytande kontakter, är det värt ett försök, värt en lagstiftning om kriminalisering av kunderna. Vi utsätter vårt humana och jämlika välfärdssamhälle för stor fara genom att tillåta att förnedrande människohandel bedrivs öppet på gator och torg och förleder ständigt nya ungdomar att rekryteras som prostituerade och narkotikaslavar. Detta urholkar om något respekten för lagar och rättssamhälle! Vi måste ingripa med kraft och vi måste göra det . Om det skulle visa sig nödvändigt, bör vi också kriminalisera de prostituerade. Det skulle underlätta för dem själva att upphöra med sin verksamhet och för samhället att sätta in åtgärder. Slutligen och det är något som både prostitutionsutredningen och den nu föreliggande propositionen förefaller tillmäta en alltför liten betydelse får lagstiftningens normbildande verkan inte underskattas. För uppfattningen om vad som är rätt och orätt, ont och gott, önskvärt och klandervärt, har lagen alltid spelat och kommer alltid att spela en stor roll, troligen större än åtskillig, välmenande upplysningsverksamhet. Detta gäller framför allt, om lagen har stöd i det allmänna rättsmedvetandet. Av många tecken att döma skulle en kriminalisering av könshandel stödjas av en bredare opinion än den snävt och specifikt manliga, som vill kvarhålla en gången tids kvinnoförnedring. Det torde ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig författningstext. 1. att beslutar att bestämmelse införs i om förbud mot könshandel, 2. att beslutar att saluförande av pornografiska bilder i tidskrifter eller på annat sätt förbjuds, 3. att beslutar att det i proposition 1981 /82:187 föreslagna förbudet mot anordnande av pornografiska föreställningar utvidgas att omfatta även förbud mot offentliga striptease-föreställningar och offentlig visning av pornografiska bilder och pornografi.