mot · G5021593 · 1982-01-25 00:00:00 — ytterst på marknadsekonomin. Nog kan stress och konkurrens bidra till alkoholmissbruk. Men man måste skilja på konkurrens mellan individer och konkurrens mellan företag. Tror man att alkoholmissbruket beror på rörligheten och osäkerheten i ett öppet samhälle bör man ställa sig frågan om inte samma alkoholmissbruk (eller ännu mer) skulle följa i ett samhälle där individen var hårdare styrd uppifrån och inte genom egna insatser kunde påverka sin situation. Från konservativt håll har t. o. m. den offentliga sektorn och skattetrycket angetts som orsaker till alkoholmissbruket. De har påståtts vara orsaken till en bristande framtidstro som i sin tur fört med sig hopplöshet och alkoholmissbruk. Dessa teorier hjälper inte till att lösa alkoholfrågan. Det enda man gör är att avfärda den med några ganska allmänt hållna slagord som passar ihop med resp. åsiktsriktnings politiska inställning i övrigt. Symtomteorierna leder till alkoholpolitisk passivitet. Tror man t. ex. att missbrukets orsak är urbaniseringen, blir det politiska receptet att upphäva urbaniseringen. Tror man att missbruket beror på kapitalismen, blir slutsatsen att alkoholpolitiken läggs åt sidan i väntan på revolution. Även om möjligheterna att - utan en alkoholpolitik i egentlig mening begränsa alkoholskadorna genom annat reformarbete och en bättre ekonomisk utveckling vore större än vad de är skulle det ändå aldrig förslå. Vill man söka efter orsaker till alkoholmissbruk, finner man ofta personliga problem, inte bara sociala och här möter vi sådana förhållanden som i ringa grad låter sig påverkas av politiskt reformarbete. Den som söker alkoholmissbrukets orsaker på det samhälleliga planet gör det på sina håll så vanliga misstaget att glömma bort den enskilda individens betydelse och ansvar. En av alkoholpolitikens urgamla stridsfrågor är sambandet mellan bruk och missbruk. Det är mycket lätt att på det individuella planet hitta exempel på att bruk inte alltid leder till missbruk. Men sambanden mellan bruk och missbruk är många och tydliga. När föräldrar för alkoholbruket vidare till sina tonåringar, föreställer de sig alltid att det är de oskyldigaste delarna av alkoholseden man för vidare. Men undersökningarna av hur tonåringar dricker visar tydligt att det dryckesmönster de övertar innehåller berusningskulturen i dess farligaste former. De svenska alkoholsederna innehåller en oerhört stark tradition av hårdsupande. Till detta har lagts den europeiska vinkulturen. Även öl och vin används nu som rena berusningsmedel, inte minst bland ungdomar. Till det överslätande synsättet på bruk av alkohol lägger många ett förakt för missbrukare. Alkohol är vanebildande. Bruk leder inte sällan till en konsumtion som blir omöjlig att kontrollera och för till missbruk. Och har allvarligt missbruk en gång uppstått är, som vi underströk tidigare, risken mycket stor för social utslagning och död . Erfarenheten från många länder pekar entydigt på ett nära samband mellan missbrukets omfattning och den totala alkoholkonsumtionen. Det var därför på mycket goda grunder som alkoholpolitiska beslut satte upp ett nytt mål för den svenska alkoholpolitiken, nämligen att nedbringa totalkonsumtionen för att komma åt alkoholskadorna. En annan sak är att olika delar i alkoholpolitiken påverkar olika delar av konsumtionen. Somliga restriktioner är mera effektiva mot bruket, andra mot det kvalificerade missbruket. I en alkoholpolitik som syftar till att minska totalkonsumtionen måste det därför finnas inslag som påverkar alla delar av konsumtionen. Det gäller både restriktioner och upplysningsverksamhet. Vem skall informera? I den direkta statliga alkoholinformationen ligger tyngdpunkten på objektiv upplysning om alkoholbrukets faktiska effekter för individ och samhälle. Men informationen kan för den skull inte vara fri från värderingar. I propagandan mot drogkulturen försöker man t. ex. på ett mer ambitiöst sätt påverka attityderna till både alkohol och narkotika. Men huvudansvaret för den information som mer kännetecknas av bestämda värderingar av olika livsstilar har enligt beslut överlåtits åt de ideellt verkande rörelserna. Det finns goda skäl att ha kvar denna rollfördelning mellan offentliga organ och ideella rörelser: Människors värderingar och attityder formas i stor utsträckning just av folkrörelser och ideella sammanslutningar. När det gäller alkoholen precis som på andra områden äger attitydbildningen i samhället i allt väsentligt rum utanför den statliga verksamhetens sfär. Först vill vi - utan anspråk på fullständighet - göra några påpekanden om innehållet i informationen. Beträffande den information som staten påverkar innehållet i bör dessa krav på informationens utformning fastställas av i den mån så inte redan skett. Informationen om alkohol måste samordnas med upplysningsverksamhet om hasch och annan narkotika. Biandmissbruk är inte helt ovanligt. Det är viktigt att informationen riktas mot hela berusningskulturen så att inte t. ex. hasch lämnas i fred. Alkoholens risker som inkörsport till narkotikamissbruk skall betonas. Det finns inget antingen eller för information om alkohol och narkotika, bara ett både och. Informationen måste få en sådan utformning att även de som betraktar sig som vanliga alkoholkonsumenter tar emot den. Det är ändå nödvändigt att rikta den inte bara mot missbruket utan också mot bruket av alkohol. Det bör vara möjligt att få en bred förståelse för den uppläggningen. Informationsverksamheten måste vara lika mycket inriktad på föräldrarnas alkoholvanor som på ungdomarnas. I dessa sammanhang är det särskilt angeläget med en samverkan med föräldra- och elevorganisationerna. Föräldrarnas exempel måste betonas eftersom det har mycket stor betydelse för ungdomarnas alkoholvanor. Att föräldrarna för alkoholseden vidare till sina tonåringar för att visa dem att man kan umgås med alkoholen med sans och måtta är något som har stora risker. Det är aldrig möjligt att veta vem som kommer att bli alkoholberoende. Föräldrarna måste få sådana kunskaper att de förstår att det bästa är att ge ungdomarna en alkoholfri uppväxtmiljö. För alla generationer bör alkoholfritt bli förstahandsaltemativet. Invandrarungdomarna och deras föräldrar får inte glömmas bort. Det är olyckligt om de tror att anpassning till en svensk livsstil innebär att ta över de svenska berusningssederna. För de invandrarungdomar som har problem i skolan och på arbetsmarknaden blir detta ödesdigert. I den första rapporten från regeringens samordningsorgan för alkoholfrågor påpekades att man brukar tala om en särskild ungdomskultur som inte sällan är förknippad med en aningslöst positiv syn på alkohol och andra droger. Det är en viktig uppgift för både skolan och samhällets övriga alkoholinformation att motverka denna aningslöshet. Detta kräver att man försöker ge undomarna distans till den kommerisiella ungdomskulturen. Däremot bör inte alkoholinformationen utformas så att den innebär ett fullständigt avståndstagande från denna ungdomskultur. Opinionsbildningen måste riktas mot drogerna som sådana. Man har mycket större utsikter att lyckas om man försöker göra klart för människor att det går att ha roligt utan alkohol. När det gäller att arbeta med, inte mot popkulturen, kan man lära av de goda erfarenheterna från rökfri generation. Samhällets alkoholupplysning skall innehålla direkt kritik mot de alkoholseder som innebär påtryckningar att bli eller förbli alkoholkonsumenter. Det är en viktig uppgift för alkoholinformationen att stödja de människor som genom att de har alkoholproblem har en utsatt situation. De behöver slippa från trycket från alkoholseden i arbetslivet och . Den stora kampanjen mot langning som inleddes har fått sin fortsättning med en ny inriktning mot hela drogkulturen. Man kan kanske inte nå lika goda resultat år med samma typ av kampanj. Sådana satsningar på propaganda mot langnings- och berusningskulturen bland tonåringar bör ändå återkomma regelbundet. De skall, liksom , äga rum i samverkan mellan statliga och kommunala instanser på ena sidan och ideella föreningar på den andra. Här finns ett starkt samband mellan information och tillgänglighetspolitik. Informationen syftar bl. a. till att upprätthålla respekten för åldersgränsen. Vid en större satsning än på information bör man framför allt försöka hitta nya vägar att förmedla den. Sjukvårdens möjligheter att bidra till kunskapen om alkoholens verkningar och till återhållsamma alkoholvanor är mycket stora och de skall utnyttjas bättre. Sådan information borde vara ett naturligt inslag i den förebyggande hälsovården. De allra flesta människor uppfattar det förmodligen som helt begripligt att sjukvårdspersonal försöker påverka sina patienters inställning till alkoholen. Människor är troligen också mer benägna att lyssna på allvar till en information som kommer från läkare och sjuksköterskor eller på annat sätt förmedlas från dem som har ansvaret för sjukvården och insikt i alkoholens skadeverkningar. Det är rimligt att mödravårdscentralerna systematiskt informerar om fosterskador vållade av alkohol och att man i barnhälsovården lämnar grundlig information till föräldrarna om de många olika risker som alkoholen medför för barnens uppväxtmiljö. När läkare och patient lär känna varandra bättre genom husläkarsystemet ges ännu bättre möjligheter till upplysning om alkoholens faror direkt kopplad till den enskilda människans hälsotillstånd. Inom företagshälsovård och via de hälsokontroller som blir allt vanligare i arbetslivet finns många tillfällen till saklig upplysning om riskerna med alkoholförtäring. Personalen kan även där på ett naturligt sätt knyta information till ett samtal om patientens hälsa. medverkan i alkoholinformationen skall stödja arbetet att finna nya former för informationen om alkoholfrågorna i samband med det dagliga arbetet inom sjukvården. skall också främja en bred information om alkoholfrågor till nyckelgrupper såsom läkare, distriktssköterskor, lärare, arbetsledare och förtroendemän på arbetsplatserna. Informationen om farorna att använda alkohol tillsammans med vissa läkemedel behöver också förbättras. Viktiga delar av upplysningen om alkoholens risker har förmedlats av Systembolaget. Denna verksamhet är värdefull. Systembolaget skall även i fortsättningen delta i samhällets alkoholupplysning. Företagets kontaktyta är stor, inte minst när det gäller dem som är i störst behov av information. Därför bör den kontaktytan utnyttjas. Systembolaget är inte bara en försäljningsorganisation, utan skall vara ett alkoholpolitiskt instrument i statens hand. Systembolagets främsta mål för verksamheten är att bidra till återhållsamma alkoholvanor. Med denna syn på Systembolagets roll i alkoholpolitiken är det också naturligt att bolaget har ett medansvar för och självständiga arbetsuppgifter när det gäller upplysningen om alkoholens hälsorisker. Försök bör göras med varningstext på alkoholförpackningar. De värdefulla insatserna för att främja alkoholfria drycker bör också fortsätta, mer än i samverkan mellan Systembolaget och föreningslivet. Informationsverksamheten som förändrar attityderna till sällskapsdrickandet och till förekomsten av alkohol på arbetsplatserna gör det lättare för den vårdade att avstå från alkohol. Chansen ökar att en fungerande kontakt med vårdinstitutionen kan upprätthållas så länge att vården ger resultat. Både opinionsbildningen och en del inslag i restriktionssystemet syftar till att stärka respekten för åldersgränsen på Systembolaget och till att motverka langning. Det förbättrar förutsättningarna för att hjälpa ungdomarna med alkoholproblem. Visserligen är alkoholism ett svårbehandlat tillstånd. Men för många som håller på att bli beroende borde det vara mycket värdefullt att innan det gått för långt komma i kontakt med en läkare - som kan klargöra situationens allvar och ta initiativ till behandling. Människor som är på väg att utveckla ett beroende brukar försöka dölja det för sig själva. Just läkaren har förmodligen i många fall unika möjligheter att få individen att se sanningen i vitögat. Om en sådan behandling på ett tidigt stadium skall fungera, så kan den inte äga rum vid kliniker där bara missbrukare vårdas, bemannade med specialister på alkoholistvård. Ifall den vanliga sjukvården hänvisar de dolda missbrukarna till sådana specialkliniker inträffar just den stämpling såsom socialt avvikande, som patienterna till varje pris vill undvika. Stöd till människor i början av ett alkoholberoende måste kunna lämnas på de vanliga vårdcentralerna och av företagsläkarna, dvs. av personal som bara delvis vårdar alkoholister. Detta kräver förändringar av primärvårdens organisation, av personalutbildning osv. En av husläkarsystemets fördelar ligger i att den alkoholberoende inte vid varje besök träffar en ny läkare, som inte känner till bakgrunden och kanske därför bara behandlar något symtom, inte själva alkoholberoendet. En bättre kontinuitet i läkarkontakterna bör också begränsa problemet att alkoholisterna sjukskrivs mer än nödvändigt, något som lätt förvärrar missbruket. All sjukvårdsutbildning måste mer än inriktas på en förmåga att diagnostisera och behandla alkoholism. Det är uppenbart att detta inte bara ställer krav på själva utbildningen, utan också på de personliga attityderna hos dem som arbetar i sjukvården. Med hänvisning till ovanstående hemställs* 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående att en av alkoholinformationens huvuduppgifter skall vara att bryta sådana alkoholseder som innebär påtryckningar att bli eller förbli alkoholkonsument, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående att i alkoholinformationen starkare skall betonas alkoholens roll som inkörsport till narkotikamissbruk, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående att i alkoholinformationen starkare skall betonas föräldrarnas betydelse för ungdomarnas alkoholvanor, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående förbättrad alkoholupplysning för invandrarungdomar, * Se även motionerna 1981/82:1594-1595. 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående återkommande kampanjer mot langning av alkohol till barn och tonåringar, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående medverkan när det gäller att främja en utbyggd alkoholupplysning inom hälso- och sjukvården, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående förbättrad information om riskerna med att använda alkohol tillsammans med vissa läkemedel, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående försök med varningstext på alkoholförpackningar. () () GOTAB 70396 Slockholm 1982