mot · G5022437 · 1982-04-16 00:00:00 — av m. fl. Åtgärder mot försurningen (prop. 1981/82:151) I proposition 1981/82:151 konstateras att den alltjämt pågående försurningen av vår yttre miljö nu gått så långt att den utgör ett av de allra allvarligaste hoten mot livsmiljön. Försurningen är inte längre en fråga som bara intresserar amatörfiskare utan har blivit en allvarlig fråga som berör fortlevnaden inom hela vårt ekologiska system. Genom att det försurande nedfallet till stor del har sitt ursprung i emissionskällor långt bort från det område där det faller ner, har försurningen också blivit en i hög grad internationell fråga. Så mycket som av det sura nedfallet över beräknas komma från andra länder. Men då det utifrån kommande nedfallet härrör från källor i många länder i , kan det ändå vara så att den svenska andelen är den största trots att den endast är av det totala nedfallet. Både av detta skäl och som grund för att kräva åtgärder av andra länder, måste gå i spetsen då det gäller åtgärder mot de försurande utsläppen till vår gemensamma atmosfär. Minskning av dessa utsläpp är den enda väg som leder till varaktiga förbättringar. Därför måste aktivt verka för minskning av de försurande utsläppen inom ramen för konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar i . Men långt innan sådana åtgärder får effekt måste vi inom landet föra en uppehållande strid mot försurningen genom insatser i vår yttre miljö med kalkning. Det är viktigt att denna kalkningsverksamhet får en sådan omfattning att försurningen kan hejdas på bred front. Den helt dominerande delen av de försurande utsläppen kommer från förbränning av fossila bränslen och då särskilt från sådana bränslen som innehåller svavel. Inom överskådlig tid torde vi inte kunna komma ifrån behovet av att för energiändamål förbränna sådana material. Åtgärderna måste då rikta sig dels mot den mängd fossila bränslen som vi förbränner, dels mot utsläppen från sådan förbränning. I propositionen behandlas inte hushållningsaspekten men väl åtgärder för att minska de försurande utsläppen. Vi menar att det gäller att angripa problemet från båda dessa utgångspunkter. Genom en medveten och bred satsning på förnybara energikällor skulle förbränningen av fossila bränslen, som ändå måste ta slut eller bli mycket svåråtkomliga , kunna minska avsevärt. En sådan inriktning leder också till att de ändå begränsade tillgångarna av fossila bränslen räcker längre och kommer att kunna utnyttjas med en allt bättre teknik. Den övergång från olja till kol, varom en stor del av propositionen handlar, måste ske försiktigt och under det bestämda villkoret att miljöstörningarna inte i något fall får bli större än vid den tidigare oljeförbränningen. I stället skall en sådan omläggning styras så att utsläppen till miljön minskas. De begränsningar och de riktlinjer som föreslagits i detta sammanhang av , och som propositionen väsentligen ansluter sig till, kan övergångsvis godtas som realistiska. I propositionen föreslås uppbyggnad av en särskild fond, ur vilken medel skall kunna anvisas till stöd för investeringar i avsvavlingsanläggningar och till kalkning i den yttre miljön. Vidare skall forskning och utveckling inom det berörda området kunna hämta medel ur den föreslagna fonden. Fonden föreslås bli uppbyggd genom avgifter på olja. Den skall hållas skild från den redan befintliga oljeersättningsfonden som också har byggts upp genom oljeavgifter. kommunisterna har av princip varit kritiskt till alla indirekta skatter och avgifter som inte kunnat ges en fördelningspolitiskt godtagbar profil. Den nu föreslagna fonden kommer att belasta priset på olja, och verkningarna av denna belastning kommer bl. a. att drabba de redan hårt ansatta hyresgästerna. Effekten av detta nya pålägg på oljan går inte att styra så att det drabbar människorna efter deras ekonomiska bärkraft. Vi anser oss på denna grund inte kunna gå med på inrättande av en fond som skall finansieras via avgifter på oljan. Förhållandet att vi ändå gått med på inrättande av oljeersättningsfonden, som finasieras med oljeavgifter, får ses som ett undantag som vi gjort med hänsyn till den synnerliga vikten av att alternativa energikällor utvecklas som också är förnybara. Förhållandet att vi går emot finansiering via oljeavgifter innebär givetvis inte att vi går emot de syften fonden skall ha. Vi vill i stället anvisa mera medel än vad propositionen föreslår både till stöd för avsvavlingsanläggningar och för kalkning i den yttre miljön. Men för att få en mera godtagbar fördelningspolitisk profil föreslår vi att medlen tas in via den vanliga statsbudgeten. Vi vill i det sammanhanget påminna om att de mycket stora anslagen till miljövårdande åtgärder inom industrin, som under en följd av år utgick och som tillhopa torde uppgå till storleksordningen 600 milj. kr., finansierades via den vanliga statsbudgeten. I propositionen framhålls att det program för kalkning av försurade sjöar och vattendrag som försöksvis genomförts givit så positiva resultat att det bör fortsättas i större skala. Vi delar denna uppfattning. I propositionen sägs också att förslaget om ett kalkningsprogram fått ett massivt stöd vid remissbehandlingen. Detta program, som föreslagits av och , innefattar omfattande åtgärder inom en tidsram av fem budgetår med början /83. För detta första år föreslås 50 milj. kr. till kalkning av sjöar och vattendrag och 6 milj. kr. till försöksverksamhet avseende mark och grundvatten. För det femte och inom det föreslagna programmet skulle kostnaden bli 200 milj. kr. för kalkning av sjöar och vattendrag och 10 milj. kr. samhet avseende mark och grundvatten. Totalt skulle femårsprogrammet kosta 575 milj. kr. för kalkningen och 44 milj. kr. Det är en avsevärd kostnad men ändå lägre än vad man var beredd att satsa på miljövårdande åtgärder inom industrin. Vi anser för vår del att situationen är så allvarlig att detta program bör genomföras. Om man tar in i bilden möjligheten av att genomföra en stor del av det tilltänkta arbetet med kalkningen som beredskapsarbete, blir den samhällsekonomiska kostnaden väsentligt lägre än den som formellt framgår av anslagsäskandena för programmet. Regeringen föreslår ju i propositionen ett mindre program inom ramen av tre budgetår och till en totalkostnad av 190 milj. kr. varav 40 milj. kr. föreslås utgå under /83. Om det av oss förordade femårsprogrammet kommer till utförande, bör en utvärdering fortlöpande ske av alla dess effekter och de modifieringar som kan föranledas därav genomföras. Slutligen vill vi påminna om den debatt som fördes inför folkomröstningen om kärnkraften. Man målade då upp ett kolsverige om kärnkraften avvecklades med utgångspunkt i sex aggregat. blev det högst 12 aggregat under dessas tekniska livslängd. Då menar vi att det måste finnas utrymme för att verkligen undvika ett kolsverige och att planera hushållning och utveckling av alternativa förnybara energikällor så, att stora kondenskraftverk med koleldning kan undvikas när vi kommer in och det blir aktuellt med avveckling av de äldsta kärnkraftverken. Med anledning av proposition 1981/82:151 och med stöd av det här anförda föreslås 1. att avslår propositionens förslag om inrättande av en särskild fond för bidrag till investeringar i avsvavlingsanläggningar och för kalkning m. m. och uttalar att dessa kostnader bör finansieras via statsbudgeten i den mån inte medel finns tillgängliga i oljeersättningsfonden, 2. att antar ett femårsprogram för kalkning av sjöar och vattendrag m. m. som för /83 innebär ett anslag om 50 milj. kr. för kalkning av sjöar och vattendrag och 6 milj. kr. till försöksverksamhet avseende mark och grundvatten i enlighet med vad som anförs i motionen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) PER (vpk)