mot · G5021061 · 1982-01-22 00:00:00 — Motion 1981/82:1061 m. fl. Konsumentpolitikens uppgift är att stödja konsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden Det producentpåverkande arbetet kan avse t. ex. beskaffenheten hos varor och utförande av tjänster som bjuds ut till konsumenterna. Det kan också gälla det sätt på vilket varorna och tjänsterna marknadsförs och alltså avse reklamens utformning, försäljningsvillkor, service m. m. Så heter det bl. a. i direktiven till utredningen konsumentinflytande genom insyn (1979:5). Denna syn har väglett det statliga engagemanget i konsumentfrågor . och konsumentombudsmannen har att se till att marknadsföringslagen (MFL) och avtalsvillkorslagen (AVL) efterlevs av näringsidkare. Inrättande av syftade till att stärka konsumentens ställning gentemot företag/försäljare. De regionala och kommunala konsumentupplysarna har också att informera och vägleda konsumenterna på en alltmer svällande varu- och tjänstemarknad. Det kan alltså konstateras, att framsteg gjorts på området, som för konsumenternas del lett till förbättringar. Framför allt har genom sin prioritering av produkter tillkomna att skydda människor (exempelvis flytvästar, hjälmar, brandvarnare etc.) i tester lyckats påverka producenter att rätta till eventuella konstruktionsfel. Detsamma gäller vitvaruområdet - specialitet - där mångårig erfarenhet och upprepade tester lett fram till bättre produkter. Så långt är allt väl. Men () har att lita till företagens samarbetsvilja och beredvillighet att medverka till att verket ges möjlighet till information om varor och marknadsföring. Det finns mycket övrigt att önska. Vi skall i denna motion peka på några sådana områden. Det kapitalistiska systemet spottar fram nya varor i en aldrig sinande ström. Företagens svällande marknadsföringsavdelningar skapar ständigt nya behov hos konsumenten i en evig strävan att tjäna mer, att förmera det egna kapitalet. Konsumenten blir alltmera rådvill i denna djungel av nya produkter. Det klassiska talesättet bland borgerliga ekonomer, att det är köparna som avgör utbudet av varor, tror inte längre de varmaste anhängare av marknadsekonomin på. Snarare har den formulering, som dåvarande departementschefen gav uttryck för i proposition 1972:33 - att konsumenterna genom sitt konsumtionsval har begränsade möjligheter att påverka företagens produktutveckling - fått ökad uppslutning. Vilka hushåll efterfrågade för fem till en elektrisk kaffebryggare, när det gick bra att 1 1981/82. brygga sitt kaffe med en enkel bryggtratt och kaffefilter. återfinns likväl dessa apparater i vart och vartannat hem efter massiva reklamdriver från tillverkarna. mest omtalade undersökningar av varor har gällt brandvarnare, kylar, frysar, tvättmaskiner, diskmaskiner, matberedningsmaskiner, dammsugare och stereoanläggningar. Det rör sig således om kapitalvaror för hemmen. Eftersom flertalet hushåll fortfarande bor i flerfamiljshus handlar det emellertid i många fall om varor, där valet inte gjorts av hyreskonsumenten själv, utan av värdarna. Självklart är det ur konsumentpolitisk synpunkt bra, att genom sina prov kan påverka producenterna att rätta till svagheter hos produkterna. Men det är inte kapitalvarorna som utgör den tyngsta utgiftsbördan för konsumenterna. Det är de dagliga bruksvarorna - förutom mat- och hygienartiklar. Kläder, hemtextilier, lädervaror är produkter, där kvaliteten och varuupplysningen ofta är starkt eftersatt. Konsumentkooperationens tidskrift har i nr 1/82 undersökt kvaliteten på strumpsockor, där det exempelvis visar sig att endast två av tio par håller måttet efter tvätt. Det är skrämmande, men dessvärre kända fakta för mången konsument. Hur mången småbarnsförälder ser inte med förtvivlan barnens trikåtröjor helt förlora sin stil efer tvätt? Och hur kan tröjor och underkläder tillverkas som endast tål en tvättemperatur på ? S. k. sweatshirts säljs som aldrig förr, huvudsakligen till barn- och tonåringar; dessa torrfäller och har förstört månget underplagg och mången skjorta. introducerades i stor skala klädesplagg från och . Till en början höll de väldigt låga priser, varför säljframgångarna var givna. Efter hand har priserna höjts kraftigt i takt med den folkloristiska modevågen. Dessa plagg är emellertid behäftade med stora skötselproblem. Många mönstrade plagg får en ny uppsättning färgkombinationer efter tvätt. Kulörta plagg färgar av sig, och i de fall tvättanvisningar är påsatta lyder det på eller t. o. m. så lågt som - en temperatur som är otillräcklig för att få plagget rent. Frågan är om inte dessa plagg i många fall helt enkelt kan klassas som otjänliga för sitt huvudsakliga syfte. Det gäller flera av de uppradade exemplen. Strumpor som krymper till hälften efter tvätt, plagg som inte håller fason sedan de tvättats, borde helt enkelt utmönstras från affärerna. Vilken konsument behåller kvittot från ett inköp av dessa vanliga bruksartiklar, som ju krävs för reklamationer? Varor som krymper borde ha klara anvisningar om i vilken utsträckning så sker. Inom detta område finns således mycket att göra för att stärka konsumentens ställning. Även inom skobranschen utsätts konsumenten för svåra och dyrbara problem. En viss sorts kvalitetssko eller stövel, som nått säljframgångar, följs snart av dåliga efterapningar, där sulor efter någon månads användning helt enkelt kan gå av på mitten, där klistringar inte håller. På något sätt borde normer föreskrivas om hur exempelvis en utesko bör hålla vid normal användning. Köksporslin och glas är produkter med hög omsättning i butikerna och där nya utformningar följer rad i rad. Detta gör det mycket svårt, att efter inköp komplettera varorna. De har helt enkelt bytts ut och ersatts av andra. Konsumenten tvingas inte sällan köpa en helt ny uppsättning glas/tallrikar, eftersom de inte längre finns kvar i butikernas sortiment. Fabrikanterna och återförsäljarna tvingar den stackars kunden att antingen behålla en rad udda varor av olika årgångar eller att helt sonika slänga fullt dugliga produkter. Skulle det vara omöjligt att på frivillig väg få producenter och återförsäljare att garantera varuhållning av dagliga köksartiklar över en minimitid av åtminstone ? Följden blir med all säkerhet minskad försäljning av just dessa produkter. Vinsten för konsumenten är uppenbar. Dessutom bidrar vi genom sådana överenskommelser till minskat resursslöseri. Det nu anförda visar på en mängd viktiga delområden på konsumtionssidan, som KOV borde ges resurser att gripa sig an. Vpk har i olika sammanhang med skärpa kritiserat den inriktning som regeringens spariver har och har haft. Det är de vanliga löntagarna, pensionärer och barnfamiljer som drabbas. Så är det också, när tvingas dra åt svångremmen. Marknadsbevakningen kommer att bli otillräcklig på flera områden, framhåller exempelvis KOV själv i sin anslagsframställning /83. Informationen till konsumenterna bantas ned även den; det drabbar de kunder som på eget initiativ, genom prenumeration av Råd&Rön, besök hos Hemkonsulenter etc., tar del av KOV:s upplysningsverksamhet. Icke desto mindre har denna information mycket betydande effekter för en större andel av konsumenterna på grund av att andra massmedier relativt ingående refererar KOV:s informationsmaterial. Det finns en bred politisk enighet om att en lokal förankring med direktkontakt med konsumenten är en av förutsättningarna för en fungerande konsumentverksamhet. skär emellertid kommunerna i sin besparingsnit ner på konsumentverksamheten. tvingas KOV på grund av sitt bantade budgetanslag helt slopa direktrådgivningen till konsumenter. Man nödgas minska utgivningen av skriftligt informationsmaterial, som också i större utsträckning kommer att avgiftsbeläggas. Prenumerationspriset på har höjts kraftigt. Detta drabbar alla konsumenter, även skolor och andra institutioner. Den slopade direktrådgivningen drabbar emellertid de svagaste grupperna: invandrare, barnfamiljer och pensionärer särskilt hårt. Med tanke på de krympande hushållskassorna, som står vanligt folk till buds av reallöneförsämringar, ser vpk det som en angelägen uppgift för KOV att bevaka dagligvaruhandeln. Det är de dagliga bruksartiklarna mat, kläder, textilier, köksgrejor av allehanda slag - som i första hand måste tjäna sina syften. På detta område finns ofta ingen sparmån. investeringar i lyxvaror kan man dock avvara om ekonomin är knapp. Med en sådan inriktning av verksamheten fullföljer man intentionerna i KOV:s instruktion, som uttryckligen framhåller nödvändigheten att ge stöd åt svaga grupper. Det är de ekonomiskt svaga grupperna som inte har råd att göra felköp men som kanske på grund av dålig ekonomi främst faller för otjänliga reafynd exempelvis, som inte fyller sin funktion. Vi vill med det sagda föreslå att omprövar den begränsning av KOV:s verksamhet såsom det uttalas i tidigare besparingsproposition. Det är nödvändigt att verket även fortsättningsvis bevakar marknadens utbud av varor som kan vara till skada för liv och hälsa. Men det får inte inverka menligt på dess angelägna uppgift att företräda konsumenternas intressen visavi det stora utbudet av dagliga bruksvaror. Icke-seriösa näringsidkare skall inte tillåtas försälja otjänliga produkter och profitera på människors minskande möjligheter till inköp genom otillbörlig marknadsföring, felaktiga tvättanvisningar, dålig kvalitet m. m. Vi begär därför att uttalar att de vanliga människornas dagliga konsumentintressen ges en prioriterad plats i KOV:s kommande verksamhet. Med anledning av det anförda föreslås 1. att med ändring av regeringens proposition 1981/ 82:100, bil. 14 , D4. upptar ett i förhållande till regeringens förslag med . 2. att uttalar sig för den inriktning av konsumentpolitiken som kommer till uttryck i motionen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)