mot · G5021057 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1057 m. fl. Åtgärder för att främja industriutvecklingen Industrisysselsättningen i går tillbaka. Detta är en tydlig trend. Industrin lider emellertid av en rad andra allvarliga problem och belastningar, vilka på skilda sätt är ett hot mot dess utveckling. En del av de nämnda företeelserna är följder av den aktuella ekonomiska krisen, och de har förvärrats genom den depressiva politik regeringen bedriver. Andra är mer djupgående och har orsaker längre bak i tiden. Merparten av den ekonomiska debatten i ger en felaktig bild av förhållandena. Industrins problem framställs som ett kostnads- och exportproblem och relateras till lönenivån. Detta är en politiskt styrd förfalskning, syftande till att gynna exportkapitalet och multinationaliseringen samt att angripa de lönarbetande. De verkliga problemen är av annat slag. De är en frukt av den kapitalistiska utvecklingens egna lagar, ehuru de även påverkas av aktuella och historiska bakgrunder i . Som huvudpunkter i problematiken framstår följande: Relativt tunga inslag av råvaror och halvfabrikat i produktionen, vilket medför högt energiberoende, stor oljeimport och snabb utslagning av kapital. Tilltagande importberoende för insatsvaror till exportindustrin, vilket belastar all industriproduktion. Uttunning av teknologiskt viktiga delar av framför allt industri för avancerade maskiner. Ökad multinationalisering och därav följande svårigheter att hävda ens begränsad självständighet inom industripolitik och teknologi. Nationell osjälvständighet inom ledande branscher som t. ex. datorindustrin och energiteknologin. Oförmåga till större, långsiktiga systemlösningar, vilka kan bilda underlag och stimulans för ny industri. Sönderstyckande av produktionsprocesserna och oförmåga att ta till vara de arbetandes mer allsidiga kapacitet. Av den kapitalistiska strukturen själv framkallad ökning av spekulationen och de finansiella verksamheterna på bekostnad av de utvecklande industriella initiativen. Byråkratism i storindustrins ledarskikt och administration. Den internationella och nationella kartelliseringen och monopoliseringen. För att bemästra sådana problem räcker det inte med industripolitik av dagens märke. Denna politik saknar mål och överlåter formandet av utvecklingen åt en privat storindustri, som är lika målfattig. En modern industripolitik kräver långsiktighet och förutseende. Den kräver uppgivande av illusionen att man ständigt kan ha valfrihet, ständigt flyta mellan verksamheter i stället för att medvetet främja bestämda linjer i utvecklingen. Den kräver framför allt att man upphör med att överlämna ledningen över investeringarna till en storfinans, som själv är fånge i ett systems anonyma lagar och tendenser. Endast en organisation är f. n. i stånd till att långsiktigt organisera en förnyelse av industrin och föra industrialiseringen in i ett kvalitativt nytt, socialt progressivt stadium. Denna organisation måste vara en samhällelig organisation, för vilken grundlinjerna i dess politik måste vara uppdragna av och vara förankrade hos de breda skikten av fackligt organiserade. Ett löntagarfondssystem kan spela en värdefull roll som komplement förutsatt att det är demokratiskt uppbyggt och inte knyts upp till det privata storindustrikapitalet genom politiska kompromisser med detta. Det krävs alltså ett stort statligt industrialiseringsprogram, kombinerat med strukturella reformer, vilka inrangerar ledande avsnitt av den privata storindustrin i samhälleligt ägande. Målen och organiseringen av detta program bör bygga på följande riktlinjer och åtgärder. Nationalisering av de stora privata affärsbankerna och försäkringsbolagen och infogande av dessa i en planmässig, långsiktig industriell investeringspolitik. Nationalisering av de teknologiskt ledande branscherna och enheterna, t. ex. datorindustrin. Långsiktig nedtoning av råvara- och halvfabrikatindustrins relativa roll till förmån för integrerad produktion och tyngdpunkt på färdigvaror, liksom inriktning på avancerade systemlösningar. Återupprättande av en större mångsidighet inom maskin- och apparatindustrin. Nedtoning av exportens relativa betydelse till förmån för en vidgad hemmamarknad, skapad genom utbyggnad av socialt och infrastrukturellt viktiga områden inom landets ekonomi. En ny, ekologisk industrialisering, där produktionen baseras på återvinning och sluten cirkulation, liksom på mobilisering av den möjliga tekniska kapaciteten att ge varor större varaktighet och användbarhet än . En nationellt självständigare industripolitik, sorn t. ex. framdriver linjer inom framtida datorisering, vilka i motsats till de nuvarande utgår från att arbetets ställning skall stärkas och fördjupas och en demokratisering av ekonomin gynnas. En konsekvent demokratisering av alla samhällsägda industrier för att mobilisera de arbetandes kapacitet. De konkreta detaljerna i ett omfattande statligt industrialiseringsprogram kan inte framläggas i en parlamentarisk motion, då rimligen bara kan utforma de huvudsakliga politiska riktlinjerna. Det konkreta innehållet måste formas utifrån de i produktionen verksammas erfarenheter och framtidsbedömningar, dvs. arbetares, teknologers, ekonomers och konsumenters. Det är dock möjligt att specificera och göra grova bedömningar för ett antal områden, vilka ligger nära till hands för en svensk nyindustrialisering. Det är områden, vars utveckling förebådar teknologiskt, ekonomiskt och socialt annorlunda tendenser i industrialiseringen som helhet. Vi pekar här på några av dessa. En grundlig förnyelse av landets nu osammanhängande, dyra och delvis hårt nedslitna transportsystem. Utbyggnad och upprustning av järnvägsväsendet samt de kommunala och regionala systemen för kollektiv persontrafik. Utbyggnad av den inrikes sjöfarten som alternativ för tunga transporter. Detta kan sysselsätta ca 10 000 fler arbetande inom fordonsindustri, varv, elektronik- och anläggningsindustri. En systematisk övergång till integrerad produktion och slutna system inom de tunga processbranscherna. Detta förutsätter utveckling och tillverkning av färdiga processanläggningar och hela produktionssystem. Detta kan bilda underlag för ca 5 000 arbetande i levererande industrier. En frigörelse av datorindustrins utveckling från det multinationella beroendet är nödvändig för att fortsättningsvis få fram anläggningar och system anpassade till demokratiska styrmetoder i förvaltning och produktion. En snabbare datorisering kan uppnås, om utvecklingen inte står i motsättning till de arbetandes krav och sociala frigörelse. En övergång till ett svenskt milisförsvar utrustat med lätta elektroniska vapen i stället för en dålig kopia av ett tungt och toppstyrt stormaktsförsvar är en annan viktig uppgift. Inom den givna perioden bör detta ge ca 15 000 arbeten. Ökad satsning på och spridning av nya energisystem bör ge 2 000-3 000 nya arbeten. Ökning av bostadsbyggandet på bristorterna ger ett begränsat antal nya Till detta kommer dock effekten av ett program för sanering av stadsmiljöer och undermåliga bostadsområden samt en utveckling av nya lösningar inom anläggnings- och byggnadstekniken. Då byggämnesindustrin även medverkar i den allmänna expansionen inom programmets ram, bör det ge ca 15 000 arbeten, jämfört med . Återvinnande av en allsidig försörjning med industrimaskiner, jordbruksmaskiner och apparater. Detta ger minskat importberoende, lägre kostnader, mindre effekter av kartellisering samt en bättre anpassning till produktionens speciella behov i . Detta är den viktigaste delen inom programmet, och den har utrymme för åtminstone 20 000 nya arbeten. Svensktillverkning av arbetsredskap och verktyg, vilka till onödigt höga kostnader importeras från länder, vilkas kostnads- och löneläge knappast står det svenska efter. Bör ge ca 3 000 nya arbeten. Viss dämpning av importen av livsmedel och ersättande därav med livsmedel, som producerats eller förädlats i . Uppbyggnad i vissa fall av mer decentraliserade mönster byggda på lokal konsumtion, så t. ex. inom bageribranschen. Kooperativisering av och billiga krediter för fisket för att öka förädlingen av havsprodukter för livsmedelssektorn. Bör sammanlagt kunna svara för 5 000 nya arbeten. Utbyggnad av eftersatta behov inom hälsovård, barnomsorg och undervisning. Sanering av otillfredsställande arbetsmiljöer genom införande av ny utrustning. Detta ger underlag för avancerade, genomtänkta och till behoven nära anpassade lösningar i fråga om viss fast och rörlig inredning samt förbrukningsmaterial. Med tanke på de omfattande utbyggnadsbehov som här är för handen bör denna sektor kunna uppskattas ge ca 10 000 arbeten. Viss, begränsad dämpning av nuvarande tekoimport i förening med bättre anpassning till praktiska användningsområden bör ge underlag för 3 000-4 000 nya arbeten inom beklädnadssektorn. Programmet är i huvudsak byggt på en nödvändig vidgning av den nationella marknaden. Inom flera speciella sektorer kommer detta dock att skapa förutsättningar för ökad export rent kvantitativt. Speciella lösningar för avancerade trafiksystem utgör en internationellt sett gångbar form av tillverkning, likaså gäller detta datasystem och elektronisk utrustning anpassad efter andra sociala behov än de som f. n. styr. En breddning av maskinproduktionen ökar möjligheterna att erbjuda ett varierat utbud också utomlands, och mångsidigheten i sig själv förbättrar förutsättningarna för kostnadssänkningar genom spin-off-effekter och kombinationer av olika slags utrustning (paketerbjudanden). Fullt utnyttjad och riktad till rätt avnämare kan en statligt organiserad förhandlingsoffensiv på exportsidan här bilda underlag för ca 15 000 nya arbeten. Det betyder att sysselsättningsökningen i det nya industriprogrammet fördelar sig i proportionerna 6 till 1, för hemmamarknad resp. export. Programmet måste stödjas med en rad kompletterande åtgärder på olika områden, bl. a. måste kartellagstiftningen skärpas för att bekämpa sabotageförsök och obstruktion från svensk och utländsk storfinans. Inom samtliga befintliga och nya statsindustrier måste från början byggas upp demokratiska förvaltningssystem. De arbetandes mer allsidiga kunnande måste tas i anspråk. Det teknologiska tänkandet måste ta en delvis helt ny riktning, inom vilken landet måste sträva efter att bli en föregångare. Det är på denna väg en verklig rehabilitering av svensk industri kan uppnås - inte genom rop på lönesänkningar och försämringar av den offentliga sektorn. Det senare kan bara försämra den hemmamarknad vars vidgning är en stomme i en ny industrialisering. Mot bakgrund av det här anförda föreslås att beslutar begära att regeringen utarbetar en plan för ett stort statligt industrialiseringsprogram med målet att tillskapa 100 000 nya industriarbeten i enlighet med vad som anförs i motionen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)