mot · G502527 · 1982-01-21 00:00:00 — m. fl. Partimotionerna 1977/78:423, 1978/79:588, 1979/80:1130 och 1980/81:1202 behandlade nedrustningsfrågorna. var i sina betänkanden /78:12, 1979/80:4, 1979/80:22 och 1980/81:26 positivt till en aktiv svensk politik för att främja nedrustningssträvandena, men avvisade flera av de konkreta motionsförslagen. Motionerna torde dock bl. a. ha bidragit till att vid den europeiska samarbets- och säkerhetskonferensen i spelat en framträdande roll vid förhandlingarna om en europeisk nedrustningskonferens och inbjudit att hålla en sådan i , att den agerat med ökad energi i debatten om en kärnvapenfri zon i , att förberedelserna för de internationella förhandlingarna getts en något mer långsiktig inriktning och att resurserna för utredningsverksamheten, främst via FOA, kunnat hållas på en acceptabel nivå. Tyvärr har det inte varit möjligt att få stöd för yrkanden om en fastare organisation och en mer långsiktig inriktning av de svenska insatserna vid de internationella förhandlingarna och då speciellt i europeiska nedrustningsfrågor. Inte heller har det varit möjligt att förhindra en urgröpning av anslaget till SIPRI:s verksamhet och därmed en allvarlig försvagning av institutets forskningsresurser. De socialdemokratiska förslagen om att ett belopp motsvarande en promille av militärutgifterna skall gå till information i nedrustningsfrågor inom folkrörelserna har även de avvisats av . För en utförligare bakgrund till de resonemang och förslag som framförs i årets nedrustningsmotion hänvisas till de inledningsvis nämnda partimotionerna. Motsättningarna mellan stormaktsblocken ökade . Det ledde till nya bakslag för ansträngningarna att begränsa kapprustningen. Den nya administrationen i har under sitt första år genom flera snabba rustningsbeslut (, B 1-långdistansbombare, neutronvapen, stora beställningar m. dels drivit upp de totala rustningskostnaderna till deras högsta fredstida nivå någonsin, dels låst den vapentekniska utvecklingen . Man väntar ytterligare rustningsbeslut . Det finns bl. a. långt framskridna planer i på en ny generation kemiska vapen. Den enorma upprustning som nu genomför inleddes redan under president sista år. Den motiveras med att genom sina 1 1981/82. målmedvetna rustningar nu är på väg att skaffa sig ett militärt övertag på flera områden. Supermakterna agerar långsiktigt i dessa frågor. Det är projektioner snarare än de för dagen aktuella styrkerelationerna som driver fram nya steg i kapprustningen. 1970-talets avspänningspolitik i ledde till en långsammare takt i rustningarna inom NATO. Efter sjönk militärutgifter. I tycks däremot 1970-talets politiska avspänning inte ha påverkat takten i de militära rustningarna. började ställa upp SS 20-missiler och har fortsatt med det i en takt av ungefär en missil . Den sovjetiska högsjöflottan har tillförts ett betydande antal moderna fartyg. De framskjutna och för offensiv krigföring utrustade sovjetiska divisionerna i har tillförts stora mängder modern utrustning. Det sovjetiska flyget har moderniserats. Denna mycket omfattande sovjetiska styrkeuppbyggnad är resultatet av rustningsbeslut fattade . 1970-talets politiska avspänning ledde till framsteg på det politiska, ekonomiska och humanitära området. Men den kom inte att utgöra någon broms på de militära investeringsprogrammen. senare hälft tilltog också NATO-ländernas upprustning. Det som väckt störst uppmärksamhet var NATO:s beslut att ställa upp 572 eurostrategiska missiler i fem västeuropeiska länder, om inte förhandlingar med om bortdragande av sådana vapen gav önskat resultat. Dessa Pershing II- och kryssningsmissiler beskrivs av östsidan som ett dödligt hot mot . Vidare har NATO-beslutet om att öka försvarsutgifterna med realt skapat ekonomiska problem för flera västeuropeiska regeringar. Den nya Reaganadministrationen har öppet deklarerat att den avser att bygga upp en militär styrkeposition innan den ger sig in på nedrustningssamtal med . De västeuropeiska staterna har dock i energiskt krävt att NATO-beslutet om förhandlingar om de eurostrategiska vapnen skall fullföljas. En stark folkligt förankrad fredsopinion har växt fram i . Den har främst vänt sig mot planerna på att om börja ställa upp kryssnings- och Pershing i . Men den vänder sig också mot kärnvapenhotet från . Ett allt bredare stöd har växt fram för kravet på ett kärnvapenfritt . Därmed avses även de uppskattningsvis 10 000 taktiska kärnvapen som finns lagrade i vår världsdel. Styrkan i denna fredsopinion har utan tvekan påverkat det politiska skeendet. Det är ett nytt och mycket välkommet inslag i den säkerhetspolitiska utvecklingen . Det var en framgång för denna opinion när och inledde förhandlingar i om de eurostrategiska kärnvapnen. De utgångsbud som redovisats offentligt är president s. k. noll-option, innebärande att alla landbaserade medeldistansmissiler avlägsnas från , och president erbjudande om moratorium, dvs. stopp på uppställande av nya missiler, och dessutom tillbakadragande bortom av hundratals sovjetiska medeldistansmissiler och reducering av framskjutna amerikanska kärnvapenförband i . Det finns planer på att på nytt ta upp de bilaterala SALT-förhandlingarna. De döps troligen om till START (Strategic Arms Reduction Talks) för att markera en höjd ambitionsnivå. Den multilaterala nedrustningskonferensen i har arbetat i skuggan av de skärpta motsättningarna mellan supermakterna. President under större delen av 1981 demonstrativa ointresse för nedrustningsfrågorna har lämnat förhandlare utan instruktioner. Frågan om ett avtal om kemiska vapen har dock förts framåt genom en arbetsgrupp under svenskt ordförandeskap. Även om inga framsteg gjorts på det politiska planet har man dock kunnat föra konstruktiva samtal om de tekniska problemen med ett framtida avtal. Vidare har frågan om förbud mot anfall mot kärnkraftsanläggningar avancerat en del . Konferensen i om säkerhet och samarbete i har inte lett till några slutliga resultat. bör man se det som en framgång att den inte kollapsat. Det finns fortfarande starka krafter i som vill slå vakt om avspänningspolitikens landvinningar . Diskussion om ett mandat för en alleuropeisk nedrustningskonferens har dock avancerat, även om vissa problem som bl. a. tillämpningsområdets utsträckning återstår att lösa. Vid M (B)FR-förhandlingarna i har inte heller några egentliga framsteg rapporterats . Höstens överläggningar i FN:s generalförsamlings första kommitté visade att det inom västalliansen finns en öppen opposition mot Reaganadministrationens hittillsvarande nedrustningspolitik. Det gäller såväl synen på kärnvapnen som på de kemiska vapnen. Vidare har fortsatt svårt att få gehör för sina nedrustningsinitiativ bland de alliansfria staterna. trovärdighet har inom denna grupp nått ett bottenläge efter Afghanistaninvasionen. FN:s generalsekreterare fick förlängt uppdrag att undersöka rapporterna om kemisk krigföring i och . Den oberoende kommissionen för nedrustnings- och säkerhetsfrågor (ICDSI) har hållit ett flertal uppmärksammade möten . Dess rapport avses bli publicerad inför FN:s andra särskilda session om nedrustning. Till det positiva hör att såväl som tycks inställda på att mötas . Inte ens utvecklingen i har ändrat på detta faktum. Vidare är beslutsamma fasthållande vid vad som återstår av avspänningspolitiken en positiv faktor. Kanske kan man också vänta sig positiva initiativ från nya president. beslutade enorma rustningsprogram hotar nu att spoliera de långsiktiga mål president ställt upp för sin ekonomiska politik. Erfarenheten visar att republikanska presidenter i har en betydande rörelsefrihet när det gäller utrikespolitiska kursändringar. ekonomi är ytterst ansträngd. Sovjetmedborgarnas levnadsstandard är låg jämförd med andra industriländers. Eftersom landets BNP bara är av blir rustningsbördorna för ungefär dubbelt så tunga som för vid samma absoluta nivå. Sovjetledarnas önskan att stabilisera situationen i och samt behovet av normala ekonomiska relationer med väst talar för att de skulle välkomna en uppgörelse som kan dämpa takten i kapprustningen. Det skulle sålunda ligga i båda supermakternas intresse att komma överens om någon form av tak för den kapprustning som plågar deras ekonomier. skall genomföra sin andra särskilda session om nedrustning. Det erbjuder en möjlighet för världens statsmän att ta ett nytt avstamp i de internationella nedrustningsförhandlingarna. Avspänningspolitik i en nödvändighet Alternativet till nedrustning är en fortsatt kapprustning, som hotar att steg för steg minska våra chanser att undgå ett förödande krig. För demokratiska socialister som arbetar för internationelll nedrustning finns det inget alternativ till avspänningspolitiken, detente, i . Det är viktigt att slå fast detta, när nyhetsmedia rapporterar om brutala militära övergrepp i vårt grannland . delades upp i två hälfter 1945. Då drog och upp demarkationslinjen mellan de sociala system som allt dominerat de europeiska folkens livsbetingelser. Det bipolära system de skapade visade sig vara stabilt. Först har större förändringar inträffat. västligaste hälft har börjat frigöra sig från ekonomiska och militära dominans. Det var också först som de neutrala staterna i började spela en roll för att utjämna öst-väst-motsättningarna. Förhandlingarna vid konferenserna om säkerhet och samarbete i (ESK) har under det senaste årtiondet dels stabiliserat det europeiska efterkrigssystemet, dels etablerat en ny multilateral europeisk verklighet där samlingsbegreppet är avspänning. Genom att alla parter i nu godtar existerande gränser och statsbildningar samt de militära och ekonomiska allianserna och vid sidan av dem de neutrala staterna har förutsättningar skapats för ökat samarbete och detente. Åtskilligt har också skett sedan 1975. Ökat ekonomiskt och teknologiskt utbyte, växande informationsflöde, fördjupade kunskaper om sociala och kulturella förhållanden i andra delar av har skapat krav på förändringar inom det egna samhället. Dessa förändringar har utan större svårigheter absorberats av de öppna demokratiska samhällena i väst. Däremot har de skapat svårigheter för de stela östeuropeiska samhällssystemen. Som socialdemokrater vill vi självfallet se en utveckling mot mer demokrati och ökad social rättvisa i alla delar av . Men en realistisk bedömning av möjligheterna att förbättra öst-väst-samarbetet och förstärka de fredsbefrämjande tendenserna gör att vi inte ser på våldsamma omvälvningar som en utväg att förändra . Det är viktigt att slå fast vår tro på möjligheten av stegvisa reformer i riktning mot mer demokrati och social rättvisa i dessa länder. Det är uppenbart att nuvarande ledare är negativa till delar av den utveckling detentepolitiken har skapat inom deras maktsfär. Försök till ökad isolationism kan bli en konsekvens av den polska tragedin. De i väst som bygger sitt politiska handlande på en oöverlagd och förenklad bild av den europeiska verkligheten kan mycket väl komma att underlätta ansträngningarna att isolera folk. Som socialdemokrater känner vi en grundläggande sympati och solidaritet med alla dem som verkar för mänskliga rättigheter och demokrati. Vi tror på avspänning och olika former av samarbete över gränserna som en metod att främja dessa krafter i , även om det är en långt utdragen process med många bakslag och besvikelser. Det är bara genom en politik inriktad på avspänning och samarbete mellan öst och väst som vi kan skapa ett ökat informationsflöde samt bättre ekonomiska, kulturella och politiska kontakter. Därmed främjas mångfalden av informationskällor och åsikter i . Det är ett sätt att verka för en demokratisering av dessa stater. Förtryck mot oliktänkande är bara kortsiktiga lösningar. Det enda sättet att absorbera breda folkliga krav på demokratiskt inflytande är att legalisera dem. Försök av de östeuropeiska regeringarna att eliminera de politiska effekterna av ett ökat öst-västligt samarbete försvåras alltmer genom den tekniska utvecklingen på kommunikationsområdet och den höjda utbildningsnivån bland befolkningen. Vidgade ekonomiska förbindelser med och östkontakter i övrigt är därför eftersträvansvärt och bidrar i det långa loppet till att stärka freden i . Självfallet bör man heller inte undervärdera den långsiktiga betydelsen av kontakter, samtal, förhandlingar och avtal mellan regeringar och företrädare för statsmakterna. Ett icke paktanslutet land som har speciellt goda förutsättningar att ge positiva bidrag till en ökad avspänning och samarbete i . Ansträngningarna att dämpa kärnvapenrustningarna har genom utvecklingen fått än högre prioritet. bygger på resonemanget att konventionella styrkor i är så överlägsna att de i vissa situationer bara kan hejdas genom insats av kärnvapen. Västsidan skulle alltså vara beredd att först tillgripa dessa vapen. För att öka trovärdigheten i denna option har president beslutat att iordningställa de neutronvapen vars komponenter togs fram redan under president . Neutronvapnen anses speciellt lämpade att sättas in mot sovjetiska koncentrationer av stridsvagnar. Man har också bland ledande politiker i talat om möjligheterna att begränsa omfattningen av ett kärnvapenkrig dvs. att det är möjligt att sätta in kärnvapen i en regional konflikt exempelvis i utan att eget territorium utsätts för vedergällningsanfall. kärnvapenstrategi vet vi mindre om. De väsentligt större laddningarna och den mindre precisionen i de sovjetiska missilernas styrsystem antyder att man där inte på samma sätt räknar med ett begränsat kärnvapenkrig. Uppställningen av det stora antalet SS 20-missiler i den europeiska delen av är dock en indikation på att man även i planerar för möjligheten att föra ett omfattande kärnvapenkrig begränsat till väster om gränser. har enligt västliga bedömare kapacitet att i ett slag radera ut NATO:s ca 300 lagringsplatser för kärnvapen i . Den europeiska oron inför supermakternas kärnvapenrustningar har inte minskats av president uttalanden om ett begränsat kärnvapenkrig i och utrikesminister resonemang om varningssprängningar av kärnvapen över . Ett svenskt bidrag till kunskaperna om supermakternas kärnvapenrustningar blev FOA:s avslöjande av kärnvapen ombord på den grundstötta sovjetiska ubåten utanför . Den pensionerade USA-amiralen . La Rocque berättade inför FN:s särskilda session om nedrustning bl. a. följande: Med de två flottornas fartyg strövande omkring på världshaven ökar risken för kärnvapenkrig till följd av olyckliga tillfälligheter. Båda flottorna är i stor omfattning kärnvapenbestyckade, med flera tusen kärnvapen ombord på ytfartyg. En enda av Poseidon-ubåtar kan totaiförinta 160 av stora städer med sina kärnvapenraketer. Ett obearbetat område vid nedrustningsförhandlingarna är de rustningarna. Stormakterna har genom sina växande flottor möjlighet till påtryckningar mot allt fler områden i världen. Det gäller både möjligheterna att exponera vapenmakt, kanonbåtsdiplomati, och att genomföra snabba överskeppningar av militära förband. bör under det närmaste året utnyttja alla tillfällen för att initiera och påskynda förhandlingar om begränsningar av kärnvapenrustningarna. Vår position som alliansfri europeisk stat med hög teknisk kompetens och god inblick i det internationella förhandlingsmaskineriet gör oss särskilt lämpade att söka representera den starka europeiska opinion som kräver kärnvapennedrustning. bör intensifiera försöken att på nytt få i gång multilaterala förhandlingar om ett totalt provstopp, CTB. Vi bör kräva att förhandlingarna mellan och inte skall begränsas till enbart de s. k. eurostrategiska vapnen utan även bör omfatta de taktiska kärnvapen som står uppställda i vår världsdel. Ett kärnvapenfritt är i detta sammanhang den självklara målsättningen . Ansträngningarna att begränsa spridningen av kärnvapen till ytterligare stater bör intensifieras. Den beklagliga nord-sydpolarisering som uppstått inom FN vid behandlingen av dessa frågor bör bli föremål för särskilda svenska initiativ. Riskerna för en erodering av NPT-fördragets återhållande verkan är uppenbara. Supermakternas direkta ansvar för denna utveckling bör ytterligare framhävas. De politiska hindren i vägen för stater som överväger anskaffa kärnvapen måste göras högre eftersom de tekniska och ekonomiska hindren med tiden blir allt lägre. De av framlagda förslagen om förbud mot militära angrepp på kärnkraftverk och vissa andra kärnindustrianläggningar bör fullföljas med kraft. bör ta upp frågan om marin rustningsbegränsning, t. ex. genom att föreslå en FN-studie i frågan. Särskilt bör vikten av kärnvapenrestriktioner till havs poängteras. Förtroendeskapande åtgärder i områden bör övervägas. Ett aktuellt och näraliggande svenskt krav bör vara att göra kärnvapenfritt. Debatten om en kärnvapenfri zon i har varit livlig och frågan har i flera avseenden förts framåt . Realismen i förslagen har av en del debattörer ifrågasatts mot bakgrund av att trovärdigheten i NATO:s kärnvapenoption skulle reduceras om , och ingick i en nordisk zon. Detta har dock inte avhållit de nordiska NATO-staternas regeringar från att föra allvarligt menade resonemang i frågan. Den nya höjreregeringen i har markerat att den prioriterar frågan om en nordisk zon lägre än den tidigare arbeiderpartiregeringen men har tillsatt en statlig utredning för att närmare analysera zonfrågan. De nordiska regeringarna har enats om att föra upp zonfrågan på dagordningen vid de nordiska utrikesministermötena, där frågan fortsättningsvis skall diskuteras. Föregående sommar har officiellt antytt att man skulle kunna vara beredd till åtgärder som berörde dess eget territorium i samband med en nordisk kärnvapenfri zon. Ubåtsincidenten har fokuserat intresset till sovjetiska kärnvapen i som klart hänförbara till den nordiska säkerhetspolitiska situationen. Debatten om en nordisk zon skall naturligtvis sättas in i sitt europeiska sammanhang. De skeptiska i den nordiska debatten har sagt att förslaget kan störa de känsliga supermaktförhandlingarna. Vi hävdar att det nordiska intresset av att bevara kärnvapenfriheten här i stället kan utgöra ett positivt bidrag till en större nedrustningsdiskussion i . För bör det vara en fördel om förhandlingar om vapenbegränsningar där kan föras i visshet om att inte dras in i en ny upprustningsspiral som på olika sätt kan kompensera eventuella eftergifter som diskuteras i . Stabiliteten i är därmed viktig för andra delar av . Den nordiska zonfrågans vidare behandling påverkas starkt av de breda folkliga stöd kravet fått i samtliga nordiska länder. Inte minst torde den nordiska fackliga och politiska arbetarrörelsens intresse för en nordisk kärnvapenfri zon vara av stor betydelse. Det är viktigt att fortsätta opinionsbildningen i denna fråga. En bred folklig uppslutning är nödvändig för framgång i en så väsentlig säkerhetspolitisk fråga. En kärnvapenfri zon i skulle bidra till att sänka spänningsnivån i vår del av världen. Den skulle därmed bli ett viktigt bidrag till en europeisk avspänningspolitik. Vidare skulle den långsiktigt minska risken för att kärnvapnen används mot vårt land eller vårt närområde. För att en sådan kärnvapenfri zon skall kunna formaliseras måste väsentliga beslut tas inom de två stormaktsblocken. Det förutsätter att avstår från möjligheten att i krigstid stationera kärnvapen i de nordiska NATO-länderna. Detta måste i sin tur balanseras av reella eftergifter från sida. Ett kärnvapenfritt , t. ex. i form av en uttunningszon, är i detta sammanhang en viktig del av diskussionen om en nordisk kärnvapenfri zon. En bred allmänhet i de nordiska länderna har genom det senaste årets debatt i anslutning till kraven på en nordisk kärnvapenfri zon informerats om att även spelar en viktig roll i supermakternas planer för hur kärnvapenkriget skall föras. Därmed har kravet på att göra kärnvapenfritt förankrats demokratiskt och kommer att förbli ett centralt inslag i vår framtida säkerhetspolitiska debatt. bör förnya sin uppmaning till regeringen att bedriva överläggningar med de andra nordiska länderna om möjligheterna att etablera en kärnvapenfri zon i . Utredningsarbetet för att ta fram underlag för dessa överläggningar bör bl. a. belysa det nordiska områdets roll för stormaktsblockens kärnvapenplaner och sambandet mellan en nordisk kärnvapenfri zon och olika system för s. k. förtroendeskapande åtgärder som syftar till att inom större geografiska områden söka minska spänningen mellan militärallianserna. internationella fredsforskningsinstitut, , har varit föremål för en utredning angående institutets arbete och organisation. Som ett resultat av denna utredning fastställdes nya stadgar för av regeringen och förutsättningar skapades för en aktivering och utökning av flyttade SIPR1 till nya lokaler. En ny direktör för institutet har tillträtt . bedömer det som önskvärt att genomföra en ungefärlig fördubbling av verksamheten. Det skulle innebära en förstärkning av forskarstaben till 25-30 personer, dvs. det antal som ursprungligen förutsågs vid institutets tillkomst (SOU 1966:5). Styrelsen anser att en avsevärd del av resurserna bör avdelas till forskning rörande den europeiska säkerhetsproblematiken och mot en breddning av forskningsinriktningen bl. a. i samhälls- och beteendevetenskaplig riktning. Dessutom anses det önskvärt att större resurser inriktas på en mer lättfattlig och allmänt spridd publicering av forskningsresultaten. Det var mot denna bakgrund - och mot bakgrund av den internationella utvecklingen på rustningsområdet - förvånande att regeringen och den borgerliga riksdagsmajoriteten behandlade SIPREs äskanden så kallsinnigt. har inneburit en avsevärd neddragning av SIPREs verksamhet. Erfarenheten har visat att det krävs ett minimum av 15 kontraktsanställda forskare för att bedriva en meningsfull verksamhet vid institutet. F. n. är nio forskare verksamma där. Regeringen har tydligen insett att de senaste årens anslag varit klart otillräckliga och föreslår därför en viss ökning /83. Den bedömer att anslagshöjningen möjliggör en utökad forskningsverksamhet vid institutet. Jämfört med dagens prekära situation är detta naturligtvis riktigt. Den föreslagna anslagshöjningen medger dock bara en höjning till 13 forskare vilket är två mindre än . Institutets resurser minskas även på annat sätt. Genom SIPREs omorganisation har den servicebas som krävs för ett effektivt forskningsarbete byggts upp. Det betyder att ökade anslag ger hög utdelning i form av ytterligare forskningsinsatser och en fortsatt neddragning drabbar forskningsverksamheten hårt. SIPR1 är en i alla kretsar högt aktad oberoende forskningsinstitution. Dess publikationer spelar en betydelsefull roll som informationskälla och opinionsbildare i nedrustningsfrågor i ett stort antal länder. har lyckats i sitt arbete att motverka supermakternas och militärblockens dominans när det gäller forskning och informationsspridning i frågor som är centrala för de internationella nedrustningsförhandlingarna. Det är angeläget att SIPREs resurser inte ytterligare försvagas och bör verksamheten byggas ut. Vi föreslår därför att utöver vad regeringen föreslagit ytterligare 1 milj. kr. Information om internationell nedrustning har hundratusentals människor runt om i demonstrerat mot kärnvapenrustningarna. Denna nya fredsrörelse representerar ett tvärsnitt ur olika politiska partier, kyrkliga grupper, miljögrupper, ungdoms och kvinnoorganisationer och ett stort antal fackliga organisationer. Det tycks vara något av den spontan folklig mobilisering mot rustningsvansinnet. Människornas oro och fredslängtan formas till konkreta krav på besinning, nedrustning, fred och solidaritet. Denna fredsrörelse har bara svept fram över och börjat sprida sig till . Det finns dock ingen anledning förmoda att fredslängtan är svagare bland folk, som ju får bära proportionellt ännu större rustningsbördor än västeuropéerna. Militärens och polisens grepp över de östeuropeiska folken är dock starkt nog att förhindra spontana fredsrörelser att växa fram.