mot · G5021034 · 1982-01-21 00:00:00 — 1981/82 1034-1040 Motion 1981/82:1034 m. fl. Värdet av mineral- och spårämnen i dricksvatten Mycket har skrivits och utretts om vattnets försurning samt om kväveföreningar (nitrit, nitrat), tungmetaller m. m. i dricksvattentäkter. I samband med de kontroll-, anpassnings- och reningsåtgärder som vidtas för att förbättra dricksvattenkvalitén inom landet kan det vara lätt gjort att försumma vikten av att bibehålla det nödvändiga innehållet av mineral- och spårämnen i vattnet. Av svårförståeliga skäl har vikten av en optimal mineral- och spårämnesförsörjning för levande varelser uppmärksammats i högre grad inom veterinärmedicinen och vid husdjursutfodringen än inom humanmedicinen och livsmedelstekniken. Detta gäller då även för dricksvattnet som räknas till livsmedlen. Dricksvattnets mineralinnehåll och omgivningsberoende Tillgång till ett tjänligt dricksvatten är av stor intresse ur folkhälsosynpunkt. Då dricksvajtnets innehåll av mineraler är beroende av den geologiska beskaffenheten, kan stora lokala variationer förekomma. Den höga industrialiseringen, baserad på förbränning av organiskt material, har gett upphov till försurning av mark och vatten samt en ökad tungmetallbelastning (t. ex. kadmium och kvicksilver). Ett sänkt pH i grundvatten (bl. a. i , , och ) kommer att medföra en ändring i vattnets innehåll av mineraler med för folkhälsan okända konsekvenser. Det är därvid sannolikt att halten aluminium, järn och mangan kommer att öka i dricksvattnet. Behovet av enkla biologiska reningsmetoder kommer därför att öka, särskilt på orter där central vattenrening ej förekommer. Det är välkänt att aluminium förorsakar störningar i fiskarnas andningssystem. Vid kalkning upp till vissa pH-gränser (inom vissa intervall) uppstår flockning av partiklar i vattnet vilket definitivt leder till fiskdöd. Att restaurera vatten är alltså inte så enkelt som bara att kalka. Vad som ännu inte är tillräckligt uppmärksammat är att aluminium i föda eller vatten har en speciellt ogynnsam verkan på lever och njurar, bl. a. hos människan. Även skador på hjärnan genom ökat inslag av aluminium har uppmärksammats. I strävan efter att neutralisera skadliga ämnen kan det lätt uppstå en obalans. Det är lätt gjort att för människan nödvändiga ämnen avlägsnas med de skadliga. Det kan vara värt att upprepa att det är inte bara att kalka för att restaurera vattentäkterna! För att påpeka hur man i enskilda fall kan skapa obalans i hushållsvattnets mineral- och spårämnesinnehåll kan ges exempel från en stor mängd bostadsfastigheter: Åtgärd: Avlägsnande av kalcium, magnesium m. m. i hårt vatten sker normalt för att hindra uppkomst av pannsten i värmeanläggningar. Separationen av kalcium, magnesium och eventuellt andra metaller sker med hjälp av jonbytarfilter, där de störande metall jonerna temporärt binds och ersätts med en ekvivalent mängd natrium som ej stör i värmeanläggningen. Effekt: Det nästan mir.eralfria mjuka vattnet som används för värmeanläggningen används normalt även i hushållet. Då kopparrör används, kommer det avhärdade vattnet bl. a. att innehålla mera koppar än det icke avhärdade. (i har uppmärksammat problemet och rekommenderar kraftig spolning innan vattnet används till barnvälling.) Vattnet har även förlorat sitt innehåll av ett antal för organismen viktiga ämnen. WHO har intresserat sig för mjukt vatten och eventuella samband med överdödlighet i hjärtkärlsjukdomar (jfr. även proffessor G. undersökningar i ). Djuförsök har visat att tungmetallen kadmium får ett ökat genomslag i mjukt vatten i jämförelse med hårt vatten. Inte bara kalk! En viktig faktor som alltså blivit glömd vid återställandet av vattnets pH är den obalans av vitalämnen som uppstår bl. a. genom ett ensidigt kalkande. När det gäller dricksvatten är det viktigt att mineraler och spårämnen föreligger i rätta proportioner. Kalkningsförfarandet bör därför även omfatta en avpassad spårämnesmängd för att dricksvatten skall vara tjänligt som konsumtionsvatten. Då har stora sötvattenreserver är det väsentligt att fastställa normer för spårelement i dricksvatten, fastställa flödet av spårämnen från vattenreningsverk, former för restaurering av enskilda brunnar, utökad mätning av spårelement vid vattenverk så att aktuella värden föreligger för att fastställa förändringar i ekosystemet. Då är ett selenbristområde är det också därför viktigt att bevaka obalansen av mineraler i dricksvatten då selenföreningar bl. a. motverkar tungmetallgenomslag (visat i djurförsök). I djurförsök har man även visat att selenföreningar kan återställa kadmiuminduceradblodtryckshöjning. Det är därför inte önskvärt med ett mineralfattigt dricksvatten, utan man bör inrikta sig på att selektivt avlägsna överskottet av vissa ogynnsamma mineraler t. ex. järn och mangan. Andra ämnen måste kanske anrikas! Det kan redovisas avsevärt fler exempel på försummad uppmärksamhet på mineral- och spårämnenas betydelse för människorna i vårt land men förhoppningsvis skall våra myndigheter i allt högre grad rikta uppmärksamheten mot konsekvenserna härav. För kommunera förestår nu och betydande kostnader för restaurering av dricksvattentäkter. Det är angeläget att man därvid utför detta arbete med verklig helhetssyn på skeendet. Detta innebär att även mineral- och spårämnesbalansen måste tillgodoses vilket bl. a. kan ske genom användning av t. ex. algkalk som innehåller de viktiga spårelementen i naturlig form. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om åtgärder för ökad uppmärksamhet och inriktning på vikten av optimal mineraloch spårämnesbalans i sjöar och dricksvattentäkter. (m) ()