mot · G5021727 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1727 Trots den betydande liberalisering som skedde genom ändringarna i lagen om vapenfri tjänst, vilka trädde i kraft , händer det ändå att unga män sätts i fängelse därför att de vägrar göra värnplikten. Vissa av dem har sökt vapenfri tjänst i enlighet med vapenfrilagen men fått avslag på sin ansökan. Andra har inte sökt vapenfri tjänst därför att de inte anser sig kunna fullgöra någon tjänst som leder till krigsplacering. vapenfriutredning, Rätten till vapenfri tjänst, SOU 1977:7, föreslog att man skulle tillgodose de önskemål som kommit till uttryck att få fullgöra tjänst som inte leder till krigsplacering. Utredningen framhöll att man kunde utgå ifrån att huvuddelen av de vapenfria kommer att acceptera vapenfria tjänstgöringsuppgifter, som visserligen leder till krigsplacering men där tjänstgöringsalternativen i samtliga fall innebär att man varken utbildas i vapentjänst eller behöver ta befattning med vapen under sin tjänstgöring eller i krig. Det var således en enhällig utredning som förordade en sådan lösning. Utredningen framhöll att det finns en del vapenvägrare som inte söker vapenfri tjänst förmodligen därför att de vet att alla måste bli krigsplacerade, och de blir totalvägrare. Enligt utredningens förslag skulle antalet fall av totalvägran och därmed också av antalet som döms till fängelse för sin vägran kunna minska. Regeringen gick dock i sin proposition till emot utredningen på den här punkten. följde regeringens förslag, vilket således innebar att alla - både vapenfria och andra värnpliktiga - blir krigsplacerade. De argument som utredningen framförde för sitt förslag har alltfort giltighet. Endast ett fåtal av de vapenfrisökande vägrar tjänstgöring som leder till krigsplacering, och i de fall man vägrar blir följden fängelsestraff. Det är otillfredsställande att över huvud taget någon på grund av sitt samvetsbestämda handlande i fråga om värnplikten skall behöva gå i fängelse för sin övertygelses skull. Därför är en ändring av vapenfrilagen på denna punkt nödvändig så att alternativet vapenfri tjänst utan krigsplacering görs möjligt. Den som söker vapenfri tjänst blir föremål för en särskild utredning i samband med det s. k. prövningsförfarandet. Syftet med denna utredning är att klarlägga om det kan antas att bruk av vapen mot annan är så oförenligt med den sökandes allvarliga övertygelse att han icke kommer att fullgöra värnplikten. Den sökande får redogöra för sina familjeförhållanden, sin uppväxttid, sina sociala attityder, sin syn på försvaret och inställningen till olika befrielserörelser m. m. Den sökande har sedan att bekräfta att han är beredd att fullgöra vapenfri tjänst, och han uppmanas också att om möjligt inkomma med intyg från trovärdig person. Utredningsmannen tillstyrker eller avstyrker därefter ansökan, som sedan går till . Det säger sig självt att det är svårt för vapenfrinämnden, som alltså beslutar i vapenfrifrågorna, att bedöma om den personliga övertygelsen är tillräcklig. avgjorde vapenfrinämnden 4 546 ansökningar. Av dessa bifölls 3 515. 697 avslogs och 344 ärenden avskrevs. Antalet totalvägrare har uppgått till knappt 70 personer. Man kan således uppskatta antalet personer som avtjänar fängelsestraff för totalvägran till något hundratal. Det är uppenbart att det finns nackdelar med det nuvarande prövningsförfarandet. Den verbalt tränade eller den som i förväg fått reda på de frågor som utredaren enligt sin instruktion har att ställa har större förutsättningar att ge de rätta svaren och därmed få sin ansökan beviljad. Den som sökt en gång och fått avslag får gärna en negativ inställning till utredningsförfarandet, vilket försvårar hans och utredarens möjligheter att åstadkomma en utredning som ger rättvisa åt sökanden. Dessutom är ett mycket stort antal utredare engagerade, ca 200, vilket leder till ojämnheter och svårigheter att få någorlunda enhetliga bedömningsgrunder. Prövningsförfarandet borde därför i sin nuvarande form avskaffas. I stället skulle sökanden få inge en egen skriftlig förklaring. Denna skulle vara tydlig i fråga om lagens centrala punkter och vara tillkommen efter ett obligatoriskt informationssamtal. Sin allvarliga övertygelse skulle sökanden sedan styrka med skriftligt intyg av två personer som åtnjuter allmänt förtroende. Beviset för att lagens villkor är uppfyllda skulle ligga dels i denna förklaring, dels i intyget och dels i vederbörandes villighet att underkasta sig den längre tjänstgöring som de vapenfria i allmänhet åläggs. Detta krav har stöd från ett flertal organisationer och kristna rörelser. Således beslutade det Fria kristna i att uttala att den som ansöker om vapenfri tjänst och på heder och samvete förklarar, att värnpliktstjänstgöring strider mot hans allvarliga personliga övertygelse skall beviljas sådan tjänst efter skriftligt intyg av två personer som åtnjuter allmänt förtroende. Ett sådant system innebär självfallet inte att den värnpliktige själv får så att säga välja mellan vapentjänst eller vapenfri tjänst. Begränsningarna är ju flera: - ett aktivt ställningstagande för vapenfri tjänst, - obligatoriskt informationssamtal om lagens krav och tjänstgöringsalterna - intyg som bekräftar ärligheten i vederbörandes inställning, - en skriftlig förklaring med preciserade krav om att lagens villkor är uppfyllda, - villighet att åta sig den längre tjänstgöringstiden. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär en översyn av vapenfrilagen i enlighet med vad i motionen anförts. J. ()