mot · G502660 · 1982-01-19 00:00:00 — Ägandet till det centrala fastighetsbeståndet i och några av våra större städer är tämligen koncentrerat till några få fastighetsbolag, storbanker och försäkringsbolag. har hyreshöjningarna på lokaler i innerstäderna varit mycket markant. Hyreshöjningar som ligger långt över ökningen i konsumentprisindex, i storleksordningen , har förekommit. Det har lett till att hyrorna i lokaler av detta slag ligger mycket högt och kan ligga i storleksordningen . En utveckling av detta slag är otillfredsställande och betänklig ur flera synpunkter. Hyressättningen på denna typ av marknad är fri i meningen att fastighetsägarna har rätt att ta ut så höga hyror som marknaden kan bära. Prisbildningen på hyresmarknaden är emellertid präglad av flera specifika inslag, som gör att prisbildningen på denna marknad knappast kan jämföras med prisbildningen på normala marknader, där det sker ett kontinuerligt utbud av nya produkter. Fastigheter har en lång livslängd vilket ger denna marknad en särprägel. Vidare förekommer ofrånkomliga lägesmonopol som ett konstitutivt inslag på marknaden; det ligger i sakens natur att ägarna till välbelägna fastigheter kan tillgodogöra sig lägesräntor på sina fastigheter som är av en mer monopolistisk karaktär. Redan dessa sakförhållanden gör att man kan ifrågasätta om en fri marknadsprisbildning på denna typ av lokaler är rimlig. Ett ytterligare faktum är att antalet ägare till välbelägna fastigheter är begränsat. Det är inte orimligt att anta att dessa ägare går samman om en enhetlig prissättning för att maximera sina vinster. Skulle så vara fallet förekommer ett ytterligare monopolistiskt inslag i prissättningen som inte är samhällsekonomiskt önskvärt. Även om det skulle vara så att något mer organiserat samarbete vid hyressättningen inte förekommer är det dock naturligt att marknadens karaktär gör att oligopolitiska inslag finns så att mindre fastighetsägare rättar sig efter den hyressättning som de marknadsledande företagen har. Följderna av dessa förhållanden är otillfredsställande. De leder till att mindre näringsidkare som är hyresgäster, och som uppträder på en marknad präglad av fri konkurrens, pressas alltför hårt. Mindre butiksägare och affärsinnehavare, hantverkare, försäljare av konsulttjänster, advokatbyråer m. m., som ofta kan vara beroende av centrala lägen för sin verksamhet kommer att slås ut, eller också kommer vad som skulle utgöra ett normalt driftsöverskott för dem att i stället delvis tillföras fastighetsägare i form av monopol- och lägesräntor. Det kan vidare hävdas att också det offentliga drabbas. Stat och kommun är betydelsefulla hyresgäster i välbelägna 1 1981/82. Nuvarande förhållanden gör att också de tvingas betala hyror sorn kan betecknas som oskäliga. En fri prisbildning av detta slag kommer vidare att accentuera de inflationselement som redan finns i vår ekonomi. De samhällsekonomiska och sociala effekterna av nuvarande oreglerade prissättning på denna marknad är därför ofta både etiskt stötande och samhällsekonomiskt mindre önskvärda. Möjligheterna för den enskilde mindre näringsidkaren att stå emot de stora fastighetsbolagens krav är mycket begränsade. Visserligen kan en hyresgäst kräva förhandlingar och ytterst medling i hyresnämnd. Några sanktionsmöjligheter från hyresnämnds eller offentliga organs sida förekommer dock inte. Om fastighetsägaren vidhåller sina krav blir därför nämndens eventuella yttrande eller förslag till medling ett slag i luften. Vi finner att nuvarande förhållanden på detta område är klart otillfredsställande. 1. att beslutar att införa en tillfällig lagstiftning som ger hyresnämnd möjlighet att besluta att fastighetsägare inte har rätt att höja hyrorna i lokaler mer än med ett belopp som motsvarar ökningen i konsumentprisindex under relevant period, 2. att beslutar att hos regeringen begära att en utredning tillsätts för att belysa förhållandena på hyresmarknaden för lokaler och att utredningen förordar nödvändiga åtgärder för att i lämpliga former styra och övervaka denna marknad.