mot · G5021174 · 1982-01-26 00:00:00 — har som mål att ge kommunerna likvärdiga ekonomiska arbetsförutsättningar. Detta arbete bedrivs inom ramen för skattekraftsutjämningen. Åtskilligt har under de båda senaste årtiondena gjorts för att ge kommunerna mera jämlika ekonomiska arbetsförutsättningar. Det har skett genom etappvisa förbättringar av skattekraftsutjämningen. Reformsträvandena inom den statliga skattekraftsutjämningen har varit särskilt markerade . Skatteutjämningsbidragen har ökat från till ca . Mätt i kronor per invånare har skatteutjämningsbidraget ökat från . Utjämningseffekten har förstärkts genom att kommuner och landstingskommuner nu enligt vissa grunder får kompensation för sådan oförvållad dyrhet som beror på t. ex. klimat, avstånd, bebyggelsestruktur och sammansättningen av befolkningen. Det innebär att garantinivån pendlar av medelskattekraften. Som följd av vissa särregler är den garanterade skattekraften i några Norrlandskommuner högre än av medelskattekraften. gäller emellertid att kommuner och landsting som har en egen skattekraft överstigande garantinivån får tillgodoräkna sig skatteinkomster från denna. Ordningen leder till att medborgarna fortfarande får betala mycket olika pris för samma samhällsservice beroende på kommun- resp. landstingstillhörighet. Ytterligheterna representeras f. n. å ena sidan av kommunerna inom skatteutjämningssystemet å andra sidan av de kommuner utanför skatteutjämningssystemet som har en egen skattekraft i närheten av eller överstigande av medelskattekraften. Av landstingen är det endast som ligger utanför den statliga skattekraftsutjämningen. Vid samma serviceutbud får invånarna i kommunerna inom skatteutjämningen betala mera i skatt än invånarna i kommunerna med den högsta egna skattekraften. Självfallet kan den skillnaden öka eller minska beroende på kommunalpolitikernas förmåga att planera och hushålla. Som exempel på hur skillnaderna i skattekraft påverkar den enskilde medborgaren kan noteras att en person med . i beskattningsbar inkomst får betala . i kommunalskatt om han/hon bor i en kommun inom skatteutjämningen. I en kommun med den högsta egna skattekraften leder samma inkomst till en skatt på . Skillnaden uppgår till . Det är knappast troligt att sådana skillnader skulle godtas om det gällde förmåner som folkpension och barnbidrag. I och för sig kan målsättningen att medborgarna skall vara garanterade samma kommunala service till samma pris uppnås med hjälp av olika metoder och med olika insats av tillskott av medel via statsbudgeten. Den använda metoden har i stort sett gått ut på att kommunsektorn tillförts nya resurser via statsbudgeten. I ett läge med svag ekonomisk tillväxt och betydande underskott i statsbudgeten kan andra utjämningsmetoder bli nödvändiga. Det kan bli nödvändigt att omfördela inom en viss given resursram. Jämlikhetspolitiken är således inte beroende av tillväxt. Beroende på i vilket tidsperspektiv utjämningen skall ske och vilken grad av utjämning man eftersträvar kan olika handlingsalternativ övervägas. I ett kort tidsperspektiv ligger det närmast till hands att överväga reformer inom den ekonomiska ram som den s. k. överskattekraften ger möjlighet till. Med överskattekraft förstås här sådan skattekraft som överstiger den som kommunerna skulle vara garanterade om alla kommuner omfattades av den statliga skatteutjämningen. Som exempel kan nämnas att har en egen skattekraft som motsvarar av medelskattekraften. Om kommunen inordnades i dagens skatteutjämning skulle den få behålla skatteinkomster från ett skatteunderlag som utgjorde av medelskattekraften. Skillnaden uppgår till ca . En del av den s. k. överskattekraften skulle kunna frigöras om kommunernas skatteinkomster från det skatteunderlag som härrör från juridiska personer reserverades för insatser inom skatteutjämningen. Från såväl kommunalekonomiska synpunkter som de synpunkter statsmakterna har att företräda kan effekterna av en sådan reform överblickas utan nämnvärt utredande. Reformen kan alltså genomföras utan tidsfördröjning. Ser man på reformverksamheten inom skatteutjämningen i ett något längre tidsperspektiv (inom tidsramen ) öppnar sig nya möjligheter genom att omfördela nu utgående speciella statsbidrag. Dessa uppgår f. n. till totalt ca och kan helt eller delvis omfördelas i skattekraftsutjämnande syfte. De speciella statsbidragen skulle kunna användas för en årlig engångsutbetalning till kommuner och landsting baserad på t. ex. per capita med korrigering för sådana faktorer som har kostnadshöjande resp. kostnadssänkande effekt. Genomförandet av en sådan förhållandevis radikal reform måste naturligtvis ske stegvis och ta sikte på statsbidrag för verksamheter som kommunerna enligt gällande lagstiftning är skyldiga att driva i samma omfattning (t. ex. obligatorisk skolundervisning). En sådan reform skulle få en mängd positiva effekter. Bidragen skulle bättre än f. n. ersätta kommunerna/landstingen för kostnader som inte kompenseras inom ramen för de nuvarande speciella statsbidragen. Som exempel kan nämnas kostnader som beror på klimat och bebyggelsestruktur. Personal på central och lokal nivå som sysselsätts med att administrera statsbidragen skulle kunna sättas in i mera produktiva arbeten. Reformen skulle verka avbyråkratiserande. Reformen skulle främja en bättre planering och hushållning. Pengarna skulle bli drygare genom att prioriteringen inte skulle störas av bidragstänkande. Medborgarna/väljarna skulle bättre än nu kunna utkräva politiskt ansvar genom att ansvaret för medelsanvändningen i princip kunde utkrävas på lokal och regional nivå. Det nuvarande starkt centraliserade och byråkratiserade bidragssystemet är svårt för väljarna att genomskåda. Verksamheterna skulle bättre än med nuvarande bidragssystem kunna anpassas efter olika lokala/regionala förutsättningar och behov. Sammanfattningsvis kan sägas att en reform av det slag som här skisseras, dvs. en gradvis överflyttning av de speciella statsbidragen till den statliga skattekraftsutjämningen, inte bara är en angelägen jämlikhetsreform. Reformen är angelägen i spartider och ger medborgarna ökade möjligheter till överblick och ansvarsutkrävande. Reformen skulle leda till en bättre demokrati. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att den med avseende på planeringen av statsbudgeten /84 vidtar sådana åtgärder att kommunernas skatteinkomster från skatteunderlag som härrör från juridiska personer kan disponeras för reformer inom ramen för den statliga skattekraftsutjämningen, 2. att begär att regeringen skyndsamt utreder frågan om hur och i vilken omfattning nu utgående speciella statsbidrag kan inordnas i den statliga skattekraftsutjämningen, 3. att begär att regeringen i övrigt gör den översyn av skattekraftsutjämningssystemet och för redovisar de förslag till reformer inom den statliga skattekraftsutjämningen som de hittillsvarande erfarenheterna ger anledning till.