mot · G5022080 · 1982-01-26 00:00:00 — 1981/82: 2080 Motion 1981/82:2080 m. fl. Åtgärder för att befrämja livskvalitet Kunskap måste förenas med känsla för att det skall leda till förnuft Grundläggande för samhällssyn är jämlikhetstanken och omsorgen om den enskilda människans valfrihet och välfärd. Samhällsarbetet måste präglas av en strävan att inom de ramar som står till buds ständigt skapa ett bättre samhälle i vårt eget land, som vi försöker bidra till en bättre värld. Politiken måste formas med utgångspunkt från människornas faktiska situation så som de själva upplever den. Det är ett obestridligt faktum att många människor känner en oro och ibland ångest inför den egna situationen i samhället. Människor hamnar i vårt samhälle i situationer de själva inte kan påverka och där de inte känner trygghet i den närmiljö de lever i. Man fruktar arbetslöshet, social isolering, kemikalier och gifter i arbetsmiljö, boendemiljö och livsmedel. Man fruktar sociala påfrestningar som man inte kan lösa med de resurser man själv har och samhället inte kan ställa till förfogande. Den hittillsvarande politiken har varit alltför inriktad på en snabb ökning av det materiella välståndet i traditionell mening. Den tekniska utvecklingens möjligheter har tett sig obegränsade och jordens resurser outtömliga. har länge varnat för att den onyanserade tillväxtfilosofin inte leder till en samhällsutveckling som tillgodoser samtliga mänskliga behov. Tvärtom har den tekniska utvecklingen från vissa utgångspunkter givit resultat som inte varit eftersträvansvärda eller önskvärda. Jordens befolkning ökar i snabb takt. Allt fler av jordens fattiga kommer att kräva sin rättmätiga del av det som finns att utnyttja och fördela. Också från den utgångspunkten är det fullt klart att vi nu är inne i ett utvecklingsskede som innebär betydande påfrestningar och behov av omställningar. Vi måste hushålla med våra gemensamma resurser på ett bättre sätt. Att klara detta är i sig en stimulerande utmaning som vi inte får tveka att möta. Det kräver en teknik, en produktion och ett levnadsmönster som i långt högre grad än inriktas på att tillgodose människornas behov av meningsfulla och skapande arbetsuppgifter och en social omvårdnad och kulturell gemenskap som möjliggör ett mera personligt ansvar för utformningen av vår livsmiljö. 1 1981/82. Vi upplever nu ett kärvt ekonomiskt läge, där det knappast finns något nytt utrymme för kostsamma reformer. Det ställer krav på ett nytt sätt att möta och lösa sociala fördelningsproblem. Sociala problem kan inte bara mötas med institutionella lösningar. Politiken måste mera inriktas för att genom samhällsplaneringen förebygga problem och för att genom ökad gemenskap och samhörighet mellan människorna bättre rusta envar att lösa uppkommande svårigheter. har människors problem sökt lösas utan beaktande av deras egen möjlighet att ta initiativ och ansvar. upplever många att samhället är kontaktlöst. Man känner sig sakna meningsfulla arbetsuppgifter och möjlighet att påverka sin situation. En framtidspolitik måste ändra på detta. Alla måste känna den självtillit som ger en egen förmåga att utveckla sin livssituation. De ekonomiska problemen får inte leda till att reformeringen av samhället upphör. Behovet av förändringar är tvärtom större . Men lösningarna måste vara annorlunda än under t. ex. 1960-talets tillväxtår. Vi måste hushålla såväl med de ekonomiska resurserna som med naturens resurser och de mänskliga. Vi måste hushålla för att skapa livskvalitet. När vi vill sätta begreppet livskvalitet som ett övergripande mål i samhället gör vi det utifrån insikten att en ökad materiell levnadsstandard bara i begränsad omfattning förbättrar människans levnadsstandard i ett land som vårt. I många fall kan t. o. m. den materiella standardökningen visa sig ske till ett så högt pris på andra områden att resultatet blir en försämrad totalsituation för människorna. Livskvalitet måste med nödvändighet ha olika innehåll för olika människor. Samhällets uppgift kan bara vara att försöka underlätta för medborgarna att gemensamt skapa sig en kvalitativt högvärdig tillvaro. Politiken måste därför inriktas på grundtrygghet och valfrihet. Av grundläggande betydelse är att varje människa känner hemortsrätt någonstans i vårt samhälle. Att leva i en miljö som man känner samhörighet med och kan utveckla är viktigt. Var och en skall kunna engagera sig för den miljön och med dess gemensamma bästa som utgångspunkt ta ansvar för dess utveckling. Vi måste arbeta för en fördjupad demokrati. Alla människor har ett eget ansvar för sin situation och sin närmiljö. Gemenskap och samhörighet mellan människor är ett grundbehov som samhället måste främja. Det är i den relationen mellan människor som problem kan undvikas eller elimineras. Grundläggande för varje människa är också rätten till arbete. Tillgången till arbete inbegriper självkänslan att göra något som är till nytta, tillfredsställelsen att kunna försörja sig själv, få utlopp för sin egen initiativförmåga och känna arbetsgemenskap med kamrater. Ytterligare en förutsättning för livskvalitet är att den mänskliga tillvaron är förenlig med ansvar för natur och naturresurser nationellt och globalt. Vi måste bygga ett samhälle som utgår från de ekologiska förutsättningarna och hushållning med naturresurserna. Slutligen förhåller det sig så att allt arbete för livskvalitet föröds om inte freden mellan folk och nationer inte kan upprätthållas. Enbart den hotbild som följer av kapprustningen är så allvarlig att den grovt inkräktar på livskvaliteten i vårt land och ute i världen. Den fysiska livsmiljö som skapas genom bebyggelsen är avgörande för människors välbefinnande. Samhällsplaneringen måste inriktas på att skapa lokala miljöer som underlättar trivsel, mänsklig gemenskap och ansvarstagande. Grundläggande för samhällsplaneringen bör enligt vår uppfattning vara en strävan att skapa så fullständiga lokala miljöer som möjligt, miljöer som får karaktären av fungerande lokalsamhällen. Det innebär att bebyggelseområdena måste vara överblickbara för den enskilde, inte större än att man någorlunda kan lära känna människor och miljö i området. Det bör inte vara fråga om ensidiga områden, utan boende, arbete, service och rekreationsmöjligheter bör lokaliseras i anslutning till varandra. Området måste också vara så utformat att det ger rimliga tillfällen till gemensamma aktiviteter och gemensamt ansvarstagande för de boende. Tillgång till gemensamhetslokaler och utrymme för uteaktiviteter är viktigt. Så mycket som möjligt i bostadsområdet bör kunna skötas genom självförvaltning av de boende. Nya lägenheter bör som regel ha markkontakt. En annan grundprincip måste vara att de rekreationsmöjligheter som naturen ger tas väl till vara och att bebyggelsen sker med ekologiska utgångspunkter. Förnyelse i befintlig bebyggelse ger ofta de bästa förutsättningarna. Lokalsamhällen i alla delar av landet För att skapa fungerande lokalsamhällen med bostäder, arbetsplatser, service, vård, kultur och rekreation väl samlat, både i städerna och på landsbygden, räcker det inte med punktinsatser och isolerade stödåtgärder. Det krävs en helhetssyn på naturens möjligheter och toleranser, människans situation, näringslivets organisation och samhällets uppbyggnad i stort. Statsmakterna måste här genom en aktiv regionalpolitik påverka samhällsutvecklingen och därmed motverka en ny flyttlassvåg. Till god livskvalitet hör möjligheterna att påverka sin egen livssituation genom att via demokratiska beslutsformer påverka samhällets utformning. Beslutsfattandet i vårt samhälle har genomgått en omfattande centralisering. Allt mer i vår tillvaro regleras genom beslut som fattas av mer eller mindre okända organ högt ovanför de vanliga människornas huvud. Detta har gett många människor en känsla av att vara maktlösa och utlämnade åt anonyma beslutsfattare. Även på lokal nivå innebär de stora kommuner vi nu har att klyftan mellan medborgare och beslutsfattare har blivit mycket stor. Det är därför många som beklagar det sätt på vilket kommunsammanslagningarna genomfördes. Vi har fått kommuner som i många fall måste uppfattas som ett sorts halvregionala organ och som befolkningsmässigt och ytmässigt är mycket stora. I många kommuner, som skapades genom sammanläggningarna, har det varit betydande svårigheter att skapa samhörighetskänsla. Möjligheterna att dela kommuner har tagits till vara på några håll. är och åter självständiga. Regeringen har fattat beslut om delning av ytterligare fem kommuner fr. o. m. Det är som bryts ur , och skiljs åt, skiljs från , skiljs från och skiljs från . Utredningar eller överväganden beträffande ytterligare indelningsärenden pågår f. n. i ett antal kommuner. De svårigheter den kommunala demokratin skulle möta efter kommunsammanläggningarna var i stor utsträckning förutsebara. Redan tidigt startade diskussioner om att man skulle återknyta kontakten mellan väljare och valda genom att inrätta någon form av kommundelsorgan. är det möjligt för kommunerna att inrätta lokala organ med beslutanderätt. Detta innebär t. ex. att de kan få ansvaret för en egen budget. De kan ges uppgifter såväl inom den frivilliga kommunala sektorn, t. ex. fritid och kultur, som inom den specialinriktade sektorn omfattande exempelvis socialnämnden, skolstyrelsen och . Den nya lagstiftningen ger kommunerna stor organisationsfrihet. Ett lokalt organ kan ges uppgifter inom endast en sektor. Lokala organ kan också inrättas för övergripande uppgifter, dvs. verka inom mer än en sektor. Inrättande av lokala organ innebär att besluten kommer närmare människorna. Den enskildes möjlighet att påverka besluten ökar. Vidare tillskapas fler kommunala uppdrag där nya grupper av förtroendevalda får meningsfulla politiska uppgifter. Fler människor kan engageras i gemensamt ansvarstagande för resurshushållning och utveckling. Det torde också vara lättare att rekrytera förtroendemän till denna typ av kommunala uppdrag. Uppdragen är stimulerande och det handlar om saker som folk känner till i sin närmiljö. Vissa former av lokala organ låter sig också väl användas för att effekti verksamheten på lokal nivå genom att åstadkomma bättre samordning mellan exempelvis kultur, fritid, skola och vissa sociala aktiviteter. Möjligheterna till effektivisering, samordning och hushållning är viktiga att ta till vara i dagens läge. Vid mitten av 1981 arbetade närmare femtiotalet kommuner med frågan om lokala organ. Detta tyder på ett stort gensvar. För framtiden kan det också vara angeläget att försöksverksamhet med direktvalda lokala organ får inledas. Det är angeläget att understryka att försöksverksamhet med lokala organ inte har startats för att tillgodose en opinion bland de nuvarande mest aktiva kommunala företrädarna. Det är i stället en reform för att föra ned beslutanderätten närmare de vanliga människorna. Lokala organ är en beslutsform för lokalsamhället. Det är angeläget att kommunerna utnyttjar denna vidgade möjlighet att förstärka demokratin på det lokala planet. Därigenom stärks också demokratin i vårt samhälle. Det är viktigt att människors identitet och samhörighet med samhället och det demokratiska systemet kan förstärkas. Att vara med och fatta beslut om samhällets utveckling skall vara en del av vardagen där många människor deltar. Beslutssystemet måste ta till vara de många människornas vardagskunskaper. Det bästa vore om alla människor i sitt liv aktivt deltog i samhällsarbetet och påverkade utformningen av sin kommun och närmiljö, genom att exempelvis inneha ett kommunalt uppdrag. Det finns en oroande tendens att politik även på den kommunala nivån utvecklas till en professionell hantering för en växande skara kommunalråd och politiska sekreterare. Denna utveckling måste brytas. Det är angeläget att den politiska beslutsprocessen formas på ett sådant sätt att många människors intressen och engagemang får ett positivt utlopp i representativa former. Decentraliseringen av beslutsfattandet bör inte stanna på kommundelsnivå. Det är också viktigt att ge människorna ökat inflytande på sin närmiljö i det egna bostadsområdet. En mycket stor del av alla hyresbostäder ägs av kommunala bostadsföretag. Här finns det stora möjligheter att skapa en fungerande boendedemokrati genom att innevånarna i ett bostadsområde ges ett direkt ansvar och inflytande över områdets förvaltning. Också i områden med andra upplåtelseformer kan de boendes inflytande stärkas genom att olika gemensamhetsinrättningar överlåts till de boendes förvaltning. Till bilden av en vital demokrati på basnivå hör också fungerande folkrörelser. Av särskilt intresse är därvid de kooperativa organisationerna. Konsument- och lantbrukskooperationen har spelat en väsentlig roll för välfärdsutvecklingen i vårt land. Enligt vår mening torde den kooperativa idén i småskalig form och med starkt medlemsinflytande kunna utgöra en värdefull nyckel för att lösa många lokala angelägenheter. Det är angeläget att människors möjligheter att lokalt lösa problem genom kooperativa organisationsformer underlättas. Staten bör ta ett ansvar för en decentralisering av beslutsfattandet, tl 1981/82. främst genom att flytta beslutsfunktioner från statliga organ till landsting och kommuner och genom att skapa lagliga möjligheter för dessa att decentralisera makten vidare. På bägge dessa områden har betydande insatser gjorts. Ett systematiskt arbete pågår för att flytta beslut från departement och centrala verk till regionala och lokala organ. Länsstyrelserna har fått en sammansättning som bättre än tidigare avspeglar de politiska förhållandena i länet. Detaljregleringen av kommunerna minskar. Lagstiftningen om lokala organ med beslutanderätt har redan nämnts. Möjligheten numera att genomföra kommunala folkomröstningar är ett annat sätt att öka det lokala inflytandet. Det är oerhört viktigt att de nya möjligheterna till ökat lokalt inflytande får genomslag i praktiken och att arbetet på att decentralisera beslutsfunktionen går vidare. Förnyelse i befintlig bebyggelse ger ofta de bästa förutsättningarna att skapa trevliga boende- och livsmiljöer. Här finns förankring bakåt, här finns traditioner, människor osv. Det gäller att ta till vara och utveckla de befintliga värdena tillsammans med de människor som är berörda. Förnyelseområden kan ha mycket olika utseende. Det kan t. ex. vara glesa villa- och fritidshusområden, ensidiga storutbyggnader med bara bostäder eller 1930-talsbebyggelse i trevåningshus. Förnyelsen innebär att man med nybebyggelse eller ombyggnad inom befintliga byggnader kompletterar med det som fattas, t. ex. service, arbetsplatser, smålägenheter, stora lägenheter etc. för att åstadkomma allsidiga lokalsamhällen. Förnyelseområden får inte generellt betraktas som råmark för nybebyggelse och måste skonas från för stora exploateringsenheter. De ursprungliga värdena får ej gå förlorade. Inom förnyelseområdena finns i allmänhet obebyggd mark som utan nackdelar kan nybebyggas. Där bör man, om området i övrigt är glest bebyggt, satsa på kompletterande bebyggelse. Det innebär stora fördelar att bygga i förnyelseområden jämfört med nyexploateringsområden. Man utnyttjar gjorda investeringar i befintliga kommunikationer, social och kommersiell service m.m. Ombyggnad, tillbyggnad och komplettering kan användas för att ändra hushållssammansättning och åldersstruktur och för att bättra utnyttja skolor och barnomsorg. Det är förenat med stora svårigheter att planera i förnyelseområden i kommunerna. Det kan behövas åtskilliga ändringar i rådande regler och system för att kompletteringsbebyggelsen skall bli bra och tillräckligt omfattande. Man måste bl. a. finna bättre former för att förtäta stora villatomter så att man kan få ett flergenerationsboende, små hyreslägenheter m. m. Det är mycket angeläget att åstadkomma en väl fungerande bostadsmarknad. De boendes krav kan tillgodoses genom att man inom ett och samma område planerar för en allsidig lägenhetssammansättning med olika lägenhetsstorlekar och upplåtelseformer som passar för både ungdomar, barnfamiljer, ensamstående och äldre. Renodlade bostadsområden måste kompletteras för att få närhet mellan bostäder och arbetsplatser i väl fungerande lokalsamhällen och kontoriserade lägenheter i innerstadsområden måste åter bli bostäder. En aktiv bostadsförmedlingsverksamhet kan ge bättre service och hjälp med praktiska frågor samt underlätta och initiera beslut om flyttning till en lägenhet som passar bättre. Många människor väljer, just av hänsyn till att man önskar en trygg miljö, att bosätta sig på landsbygden eller i de mindre tätorterna. Konflikter kan dock uppstå, t. ex. när det gäller bibehållande av nuvarande odlingslandskap gentemot en ökad rationalisering inom jord- och skogsbruket. Det är viktigt att olika myndigheters arbete för den fysiska miljön i största möjliga utsträckning sker i samarbete med berörda brukare. En samhällsplanering som skapar fungerande lokalsamhällen måste över huvud taget bygga på långtgående samordning mellan olika insatser och en anpassning till lokala förhållanden. Bebyggelseplanering, näringspolitik, sociala insatser, serviceutveckling osv. måste intimt samverka. Detta är möjligt bara om en stor del av planeringsansvaret är lokalt. Därför är det viktigt att den utveckling mot beslutande lokala organ, och i vissa fall mindre kommuner, som berörs på annat ställe i motionen drivs med kraft. Sysselsättning inom industri och hantverk För att kunna stärka möjligheterna till sysselsättning och boende på landsbygden och i de mindre tätorterna är det viktigt att fler arbetstillfällen inom industri och hantverk skapas. Detta kan ske dels genom direkt lokalisering av industrianläggningar till dessa områden, dels genom en mer medveten näringspolitik för småskalig industriverksamhet och hantverk. Ett ökat kommunalt engagemang i de näringspolitiska frågorna är viktigt. Ytterligare arbetstillfällen skapas genom en ökad och medveten lokal vidareförädling av produkter. Enskilda mindre företagare och hantverkare bör i större utsträckning utnyttja möjligheterna till samarbete. Det kan bl.a. gälla olika former för gemensam administration, telefonpassning, lokaler samt helg- och söndagsjour. Detta samarbete kan ske genom att de enskilda företagarna bildar någon form av gemensam organisation. Den kooperativa företagsformen bör i ökad utsträckning kunna utnyttjas när det gäller nya företag på landsbygden och i mindre orter. Sysselsättning inom jord- och skogsbruk Arbetstillfällen inom jord- och skogsbruk utgör grunden för sysselsättningen på landsbygden. Ett aktivt lantbruk är också förutsättningen för företagsformen. Detta bör även gälla företag med enbart skog. a. av detta skäl är det viktigt att sysselsättningen inom dessa näringar kan bibehållas och åter öka. Det är viktigt att jordbrukspolitiken syftar till att stödja utvecklingen för det kombinerade företaget. Sambandet mellan brukande och ägande inom jord- och skogsbruk måste stärkas. Ytterligare sammanslagningar av redan bärkraftiga jord- och skogsbruk skall förhindras. Deltidsjordbruket och deltidsskogsbruket är också en förutsättning för och en viktig del av landsbygden. Arrende utgör i många fall en möjlighet till ett för den övriga produktionen viktigt tillskott. Sammanläggning av bärkraftiga arrendegårdar skall motverkas. För att stärka möjligheterna till sysselsättning inom jord- och skogsbruket och för att därmed åstadkomma en positiv utveckling för bygden fordras ett samarbete, dels mellan lantbrukare, dels mellan lantbrukare och samhället. Samarbetet mellan lantbruksnämnd och skogsvårdsstyrelse måste ökas för att åstadkomma en förbättrad rådgivning till det kombinerade lantbruket. Det direkta samarbetet mellan lantbrukarna kan dels ske genom ett samarbete för bättre utnyttjande av maskiner och byggnader. Därutöver bör det vara riktigt, att jordbrukare inom lantbrukets ekonomiska föreningsrörelse utvecklar möjligheterna till samarbete. Samarbete i kooperativa former kan stimulera till gemensamma satsningar på nya produktionsområden inom jordbruket. Liknande nya områden kan t. ex. vara lantbrukets engagemang i ökad energiproduktion. Den kommunala planeringen för boende och byggande spelar stor roll för bosättningen på landsbygden. En medveten planering för en levande landsbygd och utveckling av de mindre orterna bör vara en av målsättningarna för den kommunala planeringen. På samma sätt som det för kommunernas tätorter utarbetas särskilda områdesplaner, bör kommunerna genom en aktivare planering dra upp riktlinjer och besluta om var en ökad bosättning på landsbygden kan ske. Till en böljan kan detta ske genom att planer utarbetas för en förtätning av nuvarande mindre byar. Kommunerna bör här ta initiativet till att enklare planer utarbetas för sådan förtätning. Det är också viktigt att en planering sker som ger möjligheter till byggande av lägenheter med bostads- och eventuellt hyresrätt i de mindre orterna. Detta utgör ett villkor för att ungdomar och äldre skall kunna bo kvar i sin hembygd. För många människor som bor på landsbygden och i de mindre tätorterna är väl fungerande kommunikationer ett villkor för nuvarande levnadsförhållanden. Det gäller behovet av vägnät med god och tillfredsställande standard men också möjligheter till kollektiva resor, där ytterligare samordning bör ske vad det gäller t. ex. skolskjutsar, kompletteringstrafik, färdtjänst och taxi. Det bör finnas möjligheter till ökad samplanering av godstransporter mellan företag i de mindre tätorterna och på landsbygden. Social omvårdnad och service Landsbygden och de mindre orterna uppfattas av många människor som mer socialt trygga miljöer. I betydligt längre utsträckning än i tätorterna har tvågenerationsfamiljer funnits kvar på landsbygden. Detta har medfört att behovet av social omsorg genom samhällets försorg varit mindre efterfrågad. I takt med att denna boendeform minskar alltmer har dock kraven på bl. a. barnomsorg och äldreomsorg ökat. Det är viktigt att samhället medverkar till att äldre kan bo kvar i den egna bostaden . Detta kan ske genom hemsamaritverksamhet. Andra insatser för att medverka till detta kan vara en ökad information om möjligheterna till bostadsupprustning samt en väl fungerande kompletteringstrafik och färdtjänst. Kommunerna har i alltför liten utsträckning lyckats finna direkt anpassade verksamhetsformer för t. ex. barnomsorgen, när det gäller landsbygden och mindre orter. Verksamhetsformerna t. ex. inom barnomsorgen bör kunna samordnas, för att bättre motsvara de behov som finns på landsbygden och i mindre orter. Ett exempel på detta kan vara utökad verksamhet med s. k. öppna förskolor. Inom många landsting pågår för tillfället en medveten planering av sjukoch hälsovårdens organisation, för att åstadkomma en så lokal förankring som möjligt. De inrättade primärvårdsnämnderna ger möjligheter till en ökad gemensam planering. a. bör ett sådant samarbete utveckla möjligheterna till sjukvård i hemmet för att därmed minska behovet av äldreomsorg i större institutioner. Detta innebär både en bättre och mer personlig vårdmiljö och möjlighet till spridning av arbetstillfällen. Lokala sjukhem för behoven av omsorg och service i varje kommun eller kommundel är en möjlighet. Handel och kommersiell service En förutsättning för att upprätthålla en god kommersiell service i mindre orter och på landsbygden är att det finns ett någorlunda stabilt befolkningsoch kundunderlag. För särskilda åtgärder för kommersiell service på landsbygden och i de mindre tätorterna bör kommunerna utarbeta särskilda varuförsörjningsplaner. Speciellt viktigt är det att samhället har en helhetssyn på frågorna vad det gäller kommersiell service och handel på landsbygden. Kommunerna bör kunna ge lanthandeln ett aktivt stöd till fortsatt överlevnad genom att utnyttja lanthandeln som ombud för delar av den kommunala servicen.