mot · G502430 · 1982-01-20 00:00:00 — Motion 1981/82:430 Genom beslut (JoU 1981/82:19) gav regeringen till känna att större hänsyn till naturvården bör tas i jordbruket. Denna motion vill peka på några konkreta synpunkter som därvid bör beaktas. Det är nödvändigt att starkare betona naturresurs- och miljöaspekterna inom jordbrukspolitiken. Detta kräver ett nytt synsätt. Det gäller att skydda jordbruksmarken och dess långsiktiga avkastningsförmåga. Större hänsyn måste tas till naturvårdens krav. Kemikalieanvändningen i jordbruket måste begränsas. Det är omöjligt att återgå till gångna tiders brukningsformer. Däremot kan och bör krävas större hänsyn till miljövårdsintressena från jordbrukets sida. En sådan ökad anpassning till de naturgivna förutsättningarna måste vara ett intresse även för jordbruket. Den ökade miljöhänsynen bör i första hand vara en angelägenhet för näringen själv i enlighet med principen om att varje verksamhet skall ta sitt eget miljöansvar. Detta krav får dock inte medföra att den enskilde jordbrukaren drabbas ekonomiskt på ett oskäligt sätt. Det mest angelägna är då att undvika en fortsatt utveckling mot ännu mer monotona jordbrukslandskap och att minska användningen av kemikalier i jordbruket. I stället bör vi sträva efter att få tillbaka något av gångna tiders omväxlande jordbruk och kretslopp av växtnäringsämnen. Härvid kan mycket läras av de numera mångåriga erfarenheter som tagits fram genom olika former av naturenliga, giftfria eller biodynamiska odlingar. De kännetecknas av att odlingen är självförsörjande med kväve tacka vare biologisk kvävefixering med och baljväxter. Fosfor och kaligödsling används i ringa omfattning, man utnyttjar i stället det stora förråd som vanligen finns bundet i marken. Man försöker motverka skador och sjukdomar genom att stärka växternas egen motståndskraft, och avstår från kemiska bekämpningsmedel. Ogräs bekämpas inte heller kemiskt utan med ogräsharvning, växtföljdsåtgärder och på vissa jordar träda. Alternativ odling av olika slag finns i ett stort antal länder över hela världen. Att de är möjliga att driva med acceptabel lönsamhet i framgår av ett examensarbete utfört av och vid . En viss bevisning torde också ligga i att alternativa odlingar faktiskt existerar och ökar - i med i genomsnitt 100 ha . Priserna på produkterna är något högre än för motsvarande normalt odlade, men efterfrågan i överstiger tillgången på inhemska produkter. Det bör understrykas att det naturliga resp. biodynamiska jordbruket är arbetskraftsintensivt, men kostnaderna uppvägs till stor del av att man inte köper handelsgödsel och bekämpningsmedel. Givetvis kan sådan odling på intet sätt jämställas med att enbart låta grödan växa utan någon ogräsbekämpning alls. De som ägnar sig åt biodynamisk etc. odling gör det bl. a. av hänsyn till miljön, av hänsyn till jordbrukarnas egen arbetshygien, för att undvika att skadlig resistens utvecklas, för att undvika restsubstanser av farliga ämnen i livsmedlen och inte minst för att minska jordbrukets sårbarhet vid avstängning och jordbrukets beroende av allt dyrbarare, utifrån inköpt energi. Vilka jordbruksmetoder man än anser sig böra använda, är det ändå ett viktigt krav att den pågående utvecklingen mot allt större monotoni och utarmning av växt- och djurliv måste bromsas. Krav bör därför ställas t. ex. på att - inom ramen för den normala jordbruksdriften - i rimlig utsräckning bevara stengärdsgårdar, åkerholmar, gärdesbackar, öppna diken, vattensamlingar och andra smärre våtmarker etc. Vi måste bli medvetna om dessas avgörande betydelse för att bevara jordbrukslandskapets växt- och djurliv. Här finns många arter som är direkt nyttiga för jordbruket, t. ex. humlor och rovinsekter, eller är av jaktligt intresse. Till detta kommer kulturhistoriska och estetiska aspekter, betydelsen av vindfång etc. Sådana naturvårdhänsyn bör vara en angelägenhet för jordbruksnäringen och myndigheterna inom denna sektor. Först när det är fråga om mer långtgående naturvårdsåtgärder bör miljömyndigheterna kopplas in. I sådana fall bör skälig ersättning utgå - helst i form av ersättningsmark. Det är vidare angeläget att naturvårdens intressen får väga tyngre i den avvägning mot jordbrukets intressen som måste göras bl. a. när krav ställs på att ta ny mark i anspråk för jordbruk genom t. ex. invallning eller utdikning. Jordbrukets stora användning av kemikalier (främst konstgödsel och bekämpningsmedel) är en viktig del av den totala kemikalieanvändningen i samhället som utgör ett allvarligt hälso- och miljöproblem. är den en förutsättning för dagens höga avkastning i svenskt jordbruk. Konstgödningen kan förorena yt- och grundvatten. Den är också en förutsättning för den ensidiga stråsädesodling som på många håll är ett problem, bl. a. genom risk för utarmning av åkerjorden. Särskild oro inger kväveföroreningen av grundvattnet, som kan ge allvarliga medicinska effekter. Även om de bekämpningsmedel som har de allvarligaste skadeverkningarna numera förbjudits (t. ex. metylkvicksilver, DDT och aldrin) utgör bekämpningsmedlen fortfarande ett betydande miljöproblem. En radikal minskning av kemikalieanvändningen bör ske. Minskningen måste ske successivt. bör kraven skärpas på de medel som används när det gäller deras påverkan på hälsa och miljö. Principen om den omvända bevisbördan bör tillämpas mer konsekvent än f. n. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att som sin mening ger regeringen till känna att vad i motionen anförts bör beaktas vid överväganden om ökad hänsyn till naturvården i jordbruket.