mot · G502690 · 1982-01-21 00:00:00 — Begränsat kommunalt serviceansvar vid fritidsboende Ett av de s. k. funktionsomvandlingsproblemen i samhällets boendesektor består i att fritidshus övergår till att bli permanentbostäder. Många kommuner har blivit varse problematiken och har brottats med den bl. a. i samband med arbetet med kommunöversikterna. Många av våra små kommuner med sviktande näringsliv har tvingats in i den kompletterande näringsgren som turismen utgör. Sådana kommuner har oftast en attraktiv natur att marknadsföra och erbjuder människor en rekreativ miljö. Självklart tillgodoser en sådan etablering av fritidsboende ett tvåpartsintresse, kommunens och sommargästens. Emellertid har den ökade fritid som svensken numera förfogar över gjort att sommarhuset tenderar att bli fritidshus av året, ett tämligen regelbundet utnyttjat weekendhus. Detta har givetvis medfört att ett enkelt fritidshus förvandlats till en mer komfortabel bostad med värme, el, vatten och avlopp. Nästa steg i omvandlingen blir en permanent överflyttning till huset. Fritidshusägaren blir pendlare till arbetet i sin tidigare hemort. Därmed har den tidigare sommarfamiljen förvandlats till en familj av kommuninvånare med samma krav på samhällelig service, som alla andra har enligt kommunallagens bestämmelser. Kraven ställs på kommunen och dess serviceansvar. Det må gälla skolgång, barnomsorg, äldreomsorg, kompletteringstrafik, färdtjänst, varuservice eller bostadsbidrag. Det är troligt men inte alldeles givet att den nya kommunmedlemmen ställer ovan relaterade krav. har det oftast rört sig om en äldre generation, som överlåter ett tidigare fritidshus av enkel standard åt en yngre generation, som moderniserar och bygger ut. Medvetandet hos denna nya generation om att den skulle utgöra ett kommunalt omvandlingsproblem är sällan direkt uttalat. Ej heller är kommunen medveten om processen, förrän kraven hamnar på kommunstyrelsens bord. Många kommuner styr redan genom sina kommunöversikter fritidsboendet till vissa områden. På så sätt växer ibland hela fritidsbyar upp. Där koncentreras sedan de nämnda problemen, om trenden till att allt fler blir bofasta fortsätter. Ty även om exploatören genom avtal med kommunen påtagit sig ansvaret för vägar, vatten och avlopp, som sedan förs över på samfälligheter, så utgör de krav som emanerar ur permanentboendet, ett anspråk på kommunens sociala resurser. För kommunen kan det bli ett dyrt uppvaknande. Vårt land med sina stora ytor har onekligen plats för de invånare som önskar ett fritidshus eller ett ständigt boende på landsbygden. Å andra sidan ligger det i allas vårt intresse att kommunerna skall ges möjlighet att planera också för allas trivsel. Kommunerna måste därför ges möjlighet att slå fast vad de servicemässigt kan åta sig eller ej, dvs. ange var de inte kan upprätthålla en fullständig, service. Om medborgare, i medvetande om ett föreliggande begränsat kommunalt serviceansvar, ändå föredrar att bosätta sig i ett fritidshus, bör de kunna få göra detta utan inskränkningar från samhällets sida. För att möjliggöra detta boende för enskilda individer, måste kommunerna ges rätt till det begränsade, kommunala serviceansvaret i vissa fastställda områden. För detta senare krävs emellertid en ny lagstiftning. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en ändrad lagstiftning på så vis att möjligheter öppnas för kommunerna att ange ett begränsat, kommunalt serviceansvar i vissa områden, vilka skall redovisas i den översiktliga kommunala planeringen.