mot · G5021898 · 1982-01-26 00:00:00 — och styrmedel inom miljöpolitiken All produktion och annan verksamhet skall bära sina miljökostnader. Priset på en vara bör i princip innefatta alla kostnader i kedjan från råvara till slutlig hantering (avfallsdeponering eller återvinning). Principen tillämpas dock inte fullt ut. Det finns en rad miljökostnader som inte räknas in i priset och som alltså får bäras av någon annan än den som producerar eller konsumerar. I stället för att betala för hela varan man köper övervältrar man en del av kostnaden på någon annan. Sådana kostnader kan vara påtagliga, som t. ex. renhållning på offentliga platser och längs vägarna eller statens kostnader för prövning och tillsyn av industriproduktion. De kan också vara mer svårgripbara, t. ex. förlust av naturvärden, förorenade sjöar och nedsmutsad luft. Om vi mer renodlat tillämpar förorenaren-betalar-principen främst genom att använda miljöavgifter kan vi komma åt vissa miljöproblem. Miljön står då inte längre gratis till förorenarens förfogande. Varor eller tjänster som medför stora miljökostnader, vilka nu inte finns inräknade i priset, blir dyrare och därmed mindre efterfrågade. Utsläppen kan begränsas. Nya ekonomiska resurser kan tillföras miljöarbetet. Detta synsätt gör det nödvändigt med flera konkreta förändringar av nuvarande miljöpolitik. Direkta bidrag och subventioner från staten till företag eller kommuner för miljövård bör avskaffas. Man bör dock göra undantag för att stimulera införandet av ny teknik. Företagen bör betala merparten av de kostnader för myndighetsutövning på miljöområdet som går att hänföra direkt till företaget, t. ex. tillståndsgivning, tillsyn, provtagning etc. Miljöavgifter bör utnyttjas. Dessa skall syfta till att ge "rätt pris på en produkt. Där så är möjligt bör intäkterna användas för att förebygga eller återställa de skador som är direkt knutna till produkten. Miljöavgifterna kan utformas på flera olika sätt. Den principiellt viktigaste avgiftstypen fungerar så här: Man konstaterar att en viss verksamhet föranleder vissa miljöskador. Man mäter, beräknar eller uppskattar dessa och fastställer avgifter som därmed slår igenom på produktens eller verksamhetens pris. Andra typer av miljöavgifter som diskuteras har närmast funktionen av avskräckande medel eller straff. Ett exempel är avgifter för överutsläpp som kan tas ut vid otillåtna utsläpp. Avgifter kan också komplettera straff för olika överträdelser av miljölagstiftningen. Avgiftsintäkterna kan vara specialdestinerade. Exempel på det kan vara en avgift på olja för att finansiera bättre oljeskydd och insatser för att minska försurningens effekter, t. ex. kalkning av sjöar. De kan också vara generella. En viss verksamhet kan sägas medföra miljöskador som är svåra att mäta eller definiera. Avgifterna kan då gå till miljövårdssektorn eller statskassan. Då är emellertid skillnaden gentemot vanliga punktskatter liten. Det har framförts invändningar mot tillämpning av ekonomiska styrmedel inom miljöpolitiken. Det har hävdats att det blir krångligt, att konsumenterna ändå får betala, att företagen kan köpa sig fria från miljöskyddsåtgärder och att de försämrar vårt konkurrensläge gentemot andra länder. Invändningarna är dock inte så tunga. Självfallet går det inte att tillämpa ett system med miljöavgifter fullt ut. Tusentals olika typer av utsläpp görs. Alla kan naturligtvis inte mätas och avgiftsbeläggas. Det är inte heller möjligt att korrekt knyta vissa skador till vissa föroreningar. Man måste göra ett urval som inte kan bli fullständigt rättvist. Konsumenterna som kollektiv får naturligtvis också betala . Men vissa konsumenter de som belastar miljön mer - får betala mer än andra konsumenter och det är väsentligt. Systemet med miljöavgifter kan konstrueras så att det inte blir möjligt att köpa sig fri från miljöskyddsåtgärder. Avgifterna bör därför knytas till utsläppens storlek. Ett företag får då liksom nu tillstånd att göra vissa utsläpp. Men för denna utsläppsnivå fastställs också en avgift som sjunker ju mer företaget ytterligare minskar utsläppet. Detta gör det ekonomiskt motiverat för företaget att ytterligare förbättra sin rening. Kostnaderna för företagen beror slutligen på miljövårdens ambitionsnivå, mindre på valet av styrmedel. De styrmedel vi har är ofta för trubbiga och inte tillräckligt dynamiska. Ett system med miljöprissättning innebär en förbättring i förhållande till dagens situation. Det innebär att miljökraven skärps. Ny teknik främjas. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om fördelningen av kostnadsbördan för myndighetsutövning på miljöområdet, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ökat utnyttjande av ekonomiska styrmedel inom miljöpolitiken.