mot · G502394 · 1982-01-20 00:00:00 — m. fl. Socialdemokraterna vänder sig mot regeringens fortgående uppluckring av de biståndspolitiska principerna och minskningen av det länderinriktade biståndets andel. Man föreslår en kraftig höjning utöver regeringens förslag av biståndet till och . Regeringsförslaget om sänkt stöd till Vietnamns återuppbyggnadsansträngningar avvisas; man begär i stället en uppräkning av biståndet till den ursprungliga nivån . Den socialdemokratiska satsningen på länderna i , som strävar till oberoende och utveckling, fortsätter genom ökat bistånd till och . Regeringsförslaget om höjt svenskt bidrag till Internationella Finansieringsbolaget (IFC) avvisas. Socialdemokraterna riktar hård kritik mot regeringens handläggning av biståndet till i . Utan biståndspolitisk prövning och utan avtalsreglering har regeringen bundit vid ett projekt, vars kostnader nu uppskattas till . Från socialdemokratisk sida kräver man en fullständig redovisning av projektets kostnader och föreliggande åtaganden samt förslag till finansieringslösning. Innan fått sådan redovisning bör den inte ta ställning till regeringens uttalanden om i budgetpropositionen eller till härav betingade förslag om väsentligt höjt bistånd till . Propositionens förslag till biståndsanslag för /83 uppgår till sammanlagt 6 228 milj. kr., vilket anges motsvara av bruttonationalinkomsten. Regeringen hävdar att den ekonomiska åtstramning, som berör snart sagt alla sektorer inom det svenska samhället, inte tillåtits påverka nivån på vårt utvecklingsbistånd (s. 36). Detta påstående kan ifrågasättas. Med olika beräkningsknep och nya definitioner har enprocentmålet kommit att urholkas. Detta gäller framför allt . I nedanstående tablå har vi försökt ställa samman dessa åtgärder. Då regeringsförslagen varit mycket knapphändigt beskrivna kan vi ha förbisett någon punkt. De inom parenteserna angivna beloppen avser de budgetår, då åtgärden ursprungligen genomförts. Den totalta belastningen /83 kan uppskattas till 140-145 milj. kr. 1 1981/82. Fr.o.m. 80/81 (ca 1,9 milj. 80/81 adm.kostnader (ca 0,2 milj. 80/81 Lån till personal inom biståndsförvaltningen (3,5 milj. 81/82 Kostnaderna för svenska skolor i vissa samt korrespondensundervisning för biståndsarbetare (ca 3 milj. 81/82 Kostnader för överföring av flyktingar från (ca 5 milj. 81/82 En del av reguljära bidrag till FN och (ca 9 milj. 81/82 bidrag till första kontot i den gemensamma fonden för råvaror (ca 3 milj. 81/82 Kraftig ökning av den schablonberäknade kostnaden för UD:s arbete med biståndsfrågorna (+ 20 milj. kr. 81/82 Övergång från BNP till BNI vid beräkning av det totala biståndsanslaget (ca 60 milj. 82/83 Ännu en kraftig ökning av den schablonberäknade kostnaden för UD:s biståndsadministration (+ 20 milj. kr. 82/83 SIDA:s anslagsöverskridanden (5,7 milj. 82/83 (0,7 milj. 82/83 Kostnader för medverkan i tennavtalet (1 milj. /83 föreslås således att avräkningen mot biståndsanslaget för diverse kostnader ökar med drygt 30 milj. kr. Av denna höjning hänför sig ca 10 milj. kr. till olika poster, som kan preciseras. Resterande 20 milj. kr. utgör ökningen av den schablonmässigt beräknade del, som biståndsverksamheten har i utrikesförvaltningens administrationskostnader. Med detta förslag har ifrågavarande post höjts från 15 milj. kr. till 55 milj. kr. utan att regeringen redovisat några detaljer i sina beräkningar. Regeringen berömmer sig ofta av att biståndsnivån ligger kvar på av - numera - bruttonationalinkomsten. letar man uppenbarligen med ljus och lykta efter avräkningsmöjligheter för att minska belastningen på statsbudgeten. Vi konstaterar att hanteringen av avräkningsposterna i budgeten alltmer företar tecken på att styras av en önskan att minska biståndsanslaget utan att det syns. En avräkningspost bör uppmärksammas särskilt. Genom tidigare riksdagsbeslut har biståndsanslaget kommit att belastas med hela kostnaden för medverkan i den gemensamma fonden för råvaror. Redan detta ställningstagande kunde ifrågasättas eftersom fonden endast delvis är inriktad på biståndsverksamhet. föreslår regeringen att också kostnaden för anslutning till ett enskilt råvaruavtal, i detta fall för tenn, skall avräknas mot biståndsanslaget. Detta är enligt vår uppfattning inte rimligt. Avtalet syftar till att i såväl producenternas som konsumenternas intresse stabilisera tennpriserna. anslutning är ett led i vår handelspolitik. Kostnaden för vår medverkan i detta och andra tillämpliga fall bör belasta andra budgetanslag än dem, som är avsedda för att stödja strävanden till ekonomisk och social rättvisa. Därför bör det totala avräkningsbeloppet minskas med 1 milj. kr. Minskningen påverkar inte biståndsanslagen C1-C8. Riktlinjer för den svenska biståndspolitiken Budgetpropositionen innehåller resonemang, som berör riktlinjerna för det svenska biståndet. Framställningen är ofta oklar och motsägelsefull. Som genomgående drag har den emellertid krav på styrning av biståndet för att tillgodose olika svenska önskemål. Mer i förbigående omnämns de grundläggande principer för biståndsverksamheten och utvecklingssamarbetet som slagit fast. Om det vore klart och otvetydigt att regeringen slog vakt om dessa, saknades det anledning att motionsvägen återigen rikta uppmärksamheten mot dem. Så är emellertid inte fallet. Regeringen har steg för steg sökt luckra upp givna principer och riktlinjer. Årets budgetproposition är inget undantag. Uttrycken för viljan att betrakta biståndet som en givarlandets huvudangelägenhet är många. Man hävdar sålunda att de rika länderna har ett ansvar för att biståndet inriktas mot vissa sektorer (s. 18). I avsnitt efter avsnitt återkommer man till att resurserna skall styras mot energi-, miljö- och markvårdsområdena. som väsentligt ökad vikt också skall läggas vid landsbygdsutveckling i vid mening understryks nödvändigheten av att valet och utformningen av projekt inom det länderinriktade biståndet anpassas till områden där svenska företag är konkurrenskraftiga. Vi vill mot denna bakgrund upprepa att ansvaret för utvecklingsansträngningarna och insatserna för att möta de mest angelägna behovet i måste i första hand åvila dessa länder själva. Det statliga svenska biståndet utgör en resurs i den kraftsamling som utvecklingsarbetet innebär. Detta betyder inte att valet av insatsområden för vårt bistånd är ointressant. Förmågan att göra en konstruktiv biståndsinsats är med hänsyn till ekonomiska, tekniska och kunskapsmässiga resursbas större på vissa områden än på andra. Att detta påverkar innehållet i ett nära och förtroendefullt utvecklingssamarbete är både rimligt och naturligt. Därifrån till att göra sådana hänsyn till övergripande riktlinjer måste steget emellertid vara långt. Det finns anledning att i detta sammanhang erinra om vad föredragande statsrådet anförde i proposition 1977/78:135 med utgångspunkt i den biståndspolitiska utredningens betänkande: 1* 1981182. Behovet att förankra de svenska resursernas användning i mottagarlandets egen utvecklingsplanering blev efter hand starkare. Detta ledde första år fram till den metodik för landprogrammering som tillämpas. Den tar sin utgångspunkt i en självklar respekt för mottagarlandets suveränitet, dess rätt att bestämma om sin egen utveckling. Den förutsätter också, som utredningen understryker, en helhetssyn på utvecklingen. Ekonomiska och sociala framsteg för ett u-lands befolkning åstadkoms inte genom utifrån styrda punktinsatser inom vissa sektorer, utan genom en sammanhållen utvecklingspolitik som ett u-lands regering och folk beslutar sig för att föra. De resurser som ställs till förfogande genom bistånd måste utnyttjas inom ramen för en sådan politik för att verkligt effektivt kunna bidra till en förbättring av befolkningens levnadsvillkor. Biståndet skall ge ett u-land resurser som underlättar och kanske ibland är en förutsättning för angeläget utvecklingsarbete. Landprogrammeringen är en metod att planera biståndet så, att det på bästa sätt kan tjäna sitt syfte. Denna metod kräver ömsesidigt förtroende och stor lyhördhet från biståndsgivarens sida. (s. 96). Detta synsätt bör enligt vår mening även framgent prägla utvecklingssamarbete. Det innebär viktiga ställningstaganden beträffande både principer och metodik. Beträffande det direkta biståndet framhäver det betydelsen av länderavtalet och landprogrammeringen. Det utgår uppenbarligen från att den helt övervägande delen av detta bistånd skall vara länderinriktat och landprogrammerat. Sedan den citerade propositionen skrevs har utvecklingen i detta hänseende varit påtagligt negativ. Regeringen har skurit ned andelen länderfördelat bistånd från omkring 80 till av det bilaterala anslaget. Denna förändring, som genomdrivits till förmån för diverse aktiviteter utan samma direkta betydelse för mottagarländernas utveckling som det landprogrammerade biståndet, måste brytas. Vi tar upp ett förslag med detta syfte i avsnitten om enskilda länder, särskilda program och katastrofbiståndet. I den socialdemokratiska motionen 1980/81:1206 underströk vi att de grundläggande målsättningarna för utvecklingssamarbete självfallet skall styra bedömningen av de svenska insatserna också inom ramen för det multilaterala samarbetet. Häri instämde också utrikesutskottet (UU 1980/ 81:20). Vi framhöll att det mot denna bakgrund borde vara naturligt att regeringen motiverade sina förslag till nya svenska bidrag till de olika internationella organisationerna utifrån sålunda grundade bedömningar. I årets budgetförslag har regeringen fört samman den deskriptiva behandlingen av biståndsförmedlande organisationer och mottagarländer till en särskild bilaga. Syftet bör rimligen ha varit att koncentrera framställningen i propositionens huvuddel till - förutom själva förslagen - en redogörelse för de bedömningar och avvägningar på vilka förslagen grundas. Sådana bedömningar lyser emellertid vanligen med sin frånvaro också i årets budgetproposition. Förslag till höjd medelsanvisning föreläggs i fråga om organisation efter organisation utan redovisning av underliggande motiv. Som framhålls i budgetpropositionen torde det inte vara möjligt för att öka det multilaterala biståndet i samma takt som . I detta läge blir det särskilt angeläget att omfattningen och fördelningen av bidragen styrs av en konsekvent värdering av hur de olika organens verksamhet stämmer överens med den svenska biståndspolitikens målsättningar. Vi upprepar därför vårt krav på att regeringen skall grunda sin framställning till om nya multilaterala bidrag på en bättre redovisning av dessa bedömningar. Regeringen föreslår att deltar i () kapitalökning genom att ca 32 milj. kr. tas i anspråk av biståndsmedel. Förslaget innebär ett brott mot principen att endast det organ inom , som självt lämnar koncessionellt bistånd, dvs. , får bidrag från den svenska biståndsbudgeten. Således finansierades ursprungliga IFC-bidrag över Fonden för förslag till statsverket medan regelmässigt svarat för kapitalinsatserna i . IFC:s uppgift är att stimulera till ökat flöde av privat kapital till investeringar i olika . De fem största mottagarna av IFC-kapital är , , , och . har man lagt viss ökad vikt vid fattigare länder och för dem angelägna investeringsområden. Ändå dominerar fortfarande de rikare klart också i IFC:s nya engagemang. I den svenska debatten har det hävdats att en ökning av vår IFC-insats skulle verka exportfrämjande. Vid förfrågan har IFC-ledningen klargjort att det inte finns något samband mellan storleken av insatsen och exportmöjligheterna. Även om ett sådant samband hade förelegat skulle det emellertid enligt vår mening inte kunnat vara avgörande för bedömningen av om biståndsmedel skall utnyttjas för ändamålet eller inte. Mot denna bakgrund kan IFC enligt vår mening inte ges prioritet framför de många angelägna insatser som konkurrerar om svenskt bistånd. Vi yrkar således avslag på regeringens begäran om bemyndigande att teckna andel i IFC:s kapitalhöjning. De för detta ändamål avsedda medlen, 32 milj. kr., bör överföras från den ointecknade reservationen på anslagsposten Övriga multilaterala bidrag till anslaget C2. En annan fråga med anknytning till problematiken på det multilaterala området avser det , . Vi vill erinra om att socialdemokraterna motsatte sig svenskt inträde i banken. Den kritik vi har mot banken kvarstår, och vi beklagar att riksdagsmajoriteten engagerat vårt land ytterligare i banken genom att delta i den femte kapitalpåfyllnaden. Den statliga utredning som tillsattes i det sammanhanget väntas avge sitt betänkande . Vi får därefter anledning att återkomma till IDB-frågan. Regeringen föreslår att biståndet till höjs med 40 milj. kr. eller jämfört med innevarande år. Denna exceptionella höjning, som är den enda punkt där man går utöver SIDA:s landramsäskanden, har klart samband med regeringens handläggning av . Kraftverksbygget i Kotmale omnämndes i budgetpropositionen 1979/80. Regeringen uppgav då att man godtagit att utnyttjade den del av det svenska biståndet som utgjorde importstöd för finansieringen av projektet. Inga uppgifter lämnades om hur stora belopp som sålunda skulle tas i anspråk, inte heller hur länge sådan finansiering skulle vara aktuell. behandlade Kotmalefrågan mer ingående. I UU 1979/ 80:20 angavs att projektet ursprungligen varit kostnadsberäknat till 650 milj. kr., men att de aktuella beräkningarna - exklusive slutliga elektriska och mekaniska installationer - visade att kostnaderna skulle stiga till ca 1 000 milj. kr. Utskottet konstaterade vidare att SIDA inte gjort någon bedömning av förenlighet med principerna för det svenska biståndet. Mot bakgrunden av de nämnda kostnadsberäkningarna slog man fast att fortsatta åtaganden i kunde komma att medföra långsiktiga och stora finansiella bindningar för svensk del. Utskottet utgick från att om nya sådana åtaganden blir aktuella, regeringen kommer att ge en redovisning av dessa för för att möjliggöra den prövning av långvariga och omfattande svenska biståndsengagemang som förutsatts i de principer som uttalats bl. a. i prop. 1977/78:135 och i utskottets betänkande UU 1978/79:1 med anledning därav. De principer som åsyftas i det citerade stycket är grundläggande för möjligheter att reellt besluta om omfattningen av samarbete med ett enskilt mottagarland. Regeringen får således inte utfästa större belopp än vad som motsvarar den av godkända biståndsramen för landet i fråga. För del skulle detta innebära en maximal utfästelse på 345 milj. kr. underströk särskilt att godkännande alltid skall inhämtas om totala engagemang i ett enskilt projekt skulle kunna komma att överskrida den av godkända treåriga landramen för landet. I årets budgetproposition beräknas kostnader till 2,5 miljarder kronor, vilket är närmare fyra gånger det ursprungliga beloppet. Regeringen anmäler att man nu finner det motiverat att reglera utformningen och omfattningen av det svenska stödet till den fortsatta finansieringen. I detta syfte avser man förhandla med om ett sexårigt avtal innebärande relativt stora ökningar av biståndet. Enligt propositionen kommer regeringen att förelägga förslag om användning av biståndsmedel för Kotmale och belastningen på biståndsanslagen. Då skall man även redovisa projektets kostnader mer utförligt. Regeringens handläggning av Kotmalefrågan är ytterst uppseendeväckande. Utan biståndspolitisk prövning och utan avtalsmässig reglering har man bundit vid ett projekt, vars kostnader är de största som förekommit inom biståndsverksamheten. Långtgående reella åtaganden har uppenbarligen utan prövning gjorts gentemot såväl som och därmed berörda svenska exportföretag. De synes innebära klara avsteg från de regler, som fastställt för långsiktiga biståndsutf ästelser. I den situation som man försatt sig i, måste Kotmaleåtaganden regleras i avtal och begränsas. Innan regeringen träffar överenskommelse härom måste ges möjlighet att ta ställning till en fullständig redovisning av projektets kostnader och föreliggande, bindande åtaganden samt till förslag om finansieringslösning. Det senare bör bl. a. avse landramarna för den tidsperiod som berörs av projektfinansieringen samt eventuell användning av systemet med förmånliga krediter. saknar anledning att uttala sig om regeringens resonemang i budgetpropositionen om sexårig avtalsperiod, stora ökningar av biståndet till m. m. intill sådant förslag föreligger. I avvaktan på prövning av regeringsförslag till långsiktiga landramar bör vidare ramen /83 fastställas till samma belopp som för innevarande budgetår, dvs. 115 milj. kr. 1980 drev den borgerliga trepartiregeringen igenom en sänkning av biståndet till från 400 milj. kr. till 365 milj. kr. I årets budgetproposition skärs landramen ned med ytterligare 20 milj. kr. är därmed det andra programland för vilket biståndet minskas /83. över en något längre tidsperiod har landramarna för flertalet av samarbetspartners ökats så att biståndets realvärde - trots den snabba inflationen - någorlunda bibehållits. Utvecklingen har för del varit den motsatta. De borgerliga regeringarnas ställningstaganden har inneburit att realvärdet av det svenska Vietnam-biståndet sjunkit med mellan en tredjedel och hälften . Denna utveckling står i bjärt kontrast till biståndsbehov, inte minst som detta skildras i regeringens egna propositioner. ekonomi har slagits i spillror. Försörjningssituationen är värre än under kriget. Uppgiften att bygga upp landet efter kriget har blivit än tyngre genom återkommande naturkatastrofer. Det har gått närmare kriget i tog slut. Dess effekter på människor, samhälle och ekologi kommer att ta många ytterligare år att övervinna. Det finns i den internationella debatten en tendens att bortse från denna grundläggande orsak till nuvarande svåra läge. Man glömmer alla de vackra orden om det internationella samfundets ansvar. De västliga industriländerna och de internationella organisationerna har övergivit detta krigshärjade och nödlidande land och sviker sina biståndsförpliktelser. Den ställningstaganden kan tolkas som en anslutning till denna hållning. som biståndsmyndigheterna efter åratals fördröjning nu äntligen tycks ha inlett en planering för utvecklingssamarbetet efter Bai Bang och de två stora sjukhusen skär regeringen utan varje biståndspolitisk motivering ned resursramen. Därmed förstärks intrycket av att regeringen utnyttjar biståndet som politiskt påtryckningsmedel. Från socialdemokratisk sida tar vi avstånd från den vietnamesiska interventionen i likaväl som från och påtryckningar och ekonomiska krigföring mot . I anslutning till vad utrikesutskottet slagit fast (t. ex. i UU 1978/79:27) vänder vi oss emellertid med skärpa mot att det långsiktiga svenska utvecklingssamarbetet med ett fattigt land utnyttjas som instrument i sådana ställningstaganden. Regeringens argumentation att biståndsbehovet minskar i takt med investeringskostnaderna för tidigare avtalade projekt kan heller inte godtas. Det är inte projekten som skall styra biståndet - riskerna med detta synsätt demonstrerar regeringen med sin handläggning av Kotmalefallet - utan mottagarlandets behov och förmåga att tillgodogöra sig resurser i en utvecklingsansträngning till förmån för de stora folkgrupperna. Med denna grundsyn, som lagt fast vid ett flertal tillfällen, föreslår vi att landramen för återförs till 400 milj. kr. Ett kraftigt ökat svenskt stöd måste lämnas till flyktingar och förföljda i regionen liksom till de krafter som strävar till social rättvisa och nationellt oberoende. Vi understryker detta genom att i en särskild motion begära sammanlagt 101 milj. kr. mer än budgetförslaget för dessa ändamål. I SIDA:s tidigare landöversyn konstaterades att förutsättningarna för fortsatt svenskt bistånd till Mogambique är mycket goda. Behovet av såväl finansiella resurser som tekniskt bistånd är stort. utvecklingsansträngningar hämmas av landets geografiska närhet till och ekonomiska beroende av , det senare ett förhållande man ärvt från kolonialtiden. har visat sin aggressivitet genom direkta attacker på Mogambique. Det är väl motiverat att ge ett ökat stöd till Mogambique i dess utsatta läge. Vi föreslår att medelsramen för Mogambique utöver regeringens förslag ökar med 30 milj. kr. till 260 milj. kr. är i än högre grad utsatt för sydafrikansk militär aggression. Ett regelrätt krig pågår i mot den sydafrikanska militären, vars angrepp upprepade gånger fördömts i FN. De sydafrikanska angreppen har hindrat att mer systematiskt kunna använda sina resurser för återuppbyggnad och långsiktigt utvecklingsarbete. Därtill har enligt SIDA trögheten i de angolanska planerings- och budgeteringssystemen under inledningsskedet medfört en påtaglig eftersläpning mellan budgeterade och utbetalade medel. Stora reserver har uppstått i biståndet i . Enligt SIDA avser man att successivt arbeta fram nya samarbetsformer, som möjliggör ett ökat bistånd. Vi föreslår i likhet med att medelsramen för , utöver regeringens förslag ökar med 10 milj. kr. till 110 milj. kr. Stöd till befrielserörelserna m. fl. Vi framhöll i motion 1980/81:1206 det nödvändiga i att fortsättningsvis upprätthåller en hög beredskap för stöd till befrielserörelserna, flyktingar och raspolitikens offer i . Detta gäller även . Regeringens förslag till höjning av denna anslagspost kompletteras med ett uttalande om att man därutöver vid behov skall kunna utnyttja medel ur katastrofposten. Vi förutsätter att detta innebär att en fortsatt hög beredskap finns för olika typer av angelägna insatser. SIDA konstaterar i fråga om att goda resultat har uppnåtts i projektsamarbetet och att mottagningskapaciteten förefaller hög. Biståndet är i hög grad inriktat på de fattigare grupperna på landsbygd. Regeringen föreslår trots detta dels en nedskärning av SIDA:s äskade anslag, dels att i landsprogrammet infogas en pågående markvårdsinsats, som finansieras över annat anslag, vilket minskar biståndet till , Vi föreslår i likhet med att medelsramen för , utöver regeringens förslag ökar med 5 milj. kr. till 90 milj. kr. Särskilda program inkl. miljö- och markvård samt energi Under den borgerliga regeringsperioden har, som vi tidigare beskrivit, den andel av biståndsresurserna som anslagits till egentligt, landinriktat bistånd skurits ned. Det landprogrammerade biståndet har fått stå tillbaka till förmån för diverse andra ändamål. En rad av dessa ändamål såsom s. k. ämnesinriktad verksamhet, insatsförberedelser och resultatvärdering m. m. har traditionellt redovisats under anslagsposten Särskilda program. Den dominerande delen har utgjorts av den ämnesinriktade verksamheten, som främst anknyter till det som tidigare benämndes multibiverksamhet. Det är denna del som regeringen tilldelat snabbt ökande resurser. När sedan någon post inom denna verksamhet blivit särskilt stor har den brutits ut och omvandlats till en egen anslagspost, vilket försvårar jämförelser. Denna politik fullföljs i årets budgetproposition. Sålunda förläggs ökningen av den ämnesinriktade verksamheten, inte till ifrågavarande anslagspost, utan till den utbrutna posten Miljö- och markvård. Denna förses med tillägget samt energi och höjs från 30 till 75 milj. kr. Särskilda program förblir oförändrad, vilket innebär en viss ökning också för den där kvarliggande ämnesinriktade verksamheten. /81 var medelsramen för Särskilda program 195 milj. kr. Om man för jämförelsens skull återför utbrytningsposterna blir motsvarande belopp /83 inte mindre än 285 milj. kr. Denna utveckling är enligt vår uppfattning inte rimlig. De olika slag av ämnesinriktad verksamhet, som det framför allt är fråga om, tar i anspråk en oproportionellt stor del av SIDA:s personalresurser. Verksamheten beskrivs i propositionen som ett värdefullt komplement till det länderinriktade biståndet, som kan ge upphov till nya metoder och lösningar på utvecklingsproblem på olika områden. I verkligheten består emellertid den ämnesinriktade verksamheten till helt övervägande del av stöd till konventionella FN-projekt i fackorganens regi.