mot · G5021170 · 1982-01-25 00:00:00 — m. fl. Användningen av ADB i statlig verksamhet Den ADB-verksamhet som bedrivs inom statsförvaltningen byggdes i stor utsträckning upp då ett antal stora ADB-system för olika ändamål inrättades. Exempel på sådana system är RAFA-systemet för socialförsäkringen, SCB:s totalbefolkningsregister, bilregistret, värnpliktsregistret, det s. k. Rex-systemet för kronofogdemyndigheterna och skatteadministrationens RS-system. Enligt beräkningar av statskontoret uppgick totalkostnaden för ADBverksamheten inom statsförvaltningen till 926 milj. kr. för /81. För /83 beräknas kostnaden uppgå till 1 085 milj. kr. Läggs därtill kringkostnader av varierande karaktär blir emellertid den totala kostnaden sannolikt minst den dubbla. Av en redovisning som gjort åt statskontoret framgår att det inom den statliga sektorn arbetar ca 3 000 personer på heltid eller minst kvartstid med ADB-produktion i form av systemarbete, programmeringsarbete eller ADB-drift. Ca hälften av dessa 3 000 ADBarbetande statsanställda arbetar vid 6 å 7 av de myndigheter som har störst ADB-verksamhet. Men självfallet berörs betydligt fler statsanställda av denna verksamhet. Det finns 15 000 textskärmsterminaler eller terminalskrivare hos olika statliga myndigheter och affärsverk. Denna utrustning betjänar dock åtskilligt fler än 15 000 tjänstemän. En uppskattning kan vara att ca 30 000 anställda helt eller delvis arbetar med denna utrustning som hjälp. Av SCB:s studier framgår vidare att staten skulle behövt kanske 10 000 fler tjänstemän än vad som är fallet om man inte haft hjälp av datorer. Det är alltså ställt utom varje tvivel att datoriseringen redan fram till har haft stor betydelse för den statliga verksamheten. Den statliga politiken på detta område kan emellertid inte sägas ha varit genomgående framgångsrik. Både kostnadsmässiga och tekniska misslyckanden har varit vanliga. I flera fall har dessutom nya system införts utan att de ansvariga politikerna haft förutsättningar att bedöma lämpligheten och konsekvenserna av systemen. Bristen på kunskaper - och intresse - har lett till att riktiga krav inte uppställts. Gång efter annan har regeringen och i synnerhet ställts inför fullbordat faktum avseende utvecklingen av nya ADB-system. Det finns flera ändamål som kan utpekas som vägledande för ADBanvändningar i statlig verksamhet. Det kan gälla t. ex. lägre kostnader, bättre information, snabbare ärendebehandling och bättre arbetsförhållanden. Det kan också vara fråga om sådana mera övergripande faktorer som samhällets och förvaltningarnas sårbarhet, rättssäkerhet och integritetsskydd. Frågor om sysselsättning, medbestämmande för personalen, decentralisering och insyn i förvaltningarna kan spela en roll. Det är emellertid angeläget att understryka att användning av ADB inte enbart kan ses som ett tekniskt hjälpmedel i en f. ö. oförändrad verksamhet. påverkar ADB-tekniken verksamhetens karaktär. Inte sällan har stora centrala systemlösningar inneburit att verksamheten har organiserats på ett sätt som enskilda människor uppfattat som byråkratiskt och maskinmässigt. Den teknik som har tagits i anspråk för att förenkla rutinerna och öka servicen har i medborgarnas ögon lett till motsatt resultat. Detta förhållande inskärper enligt vår uppfattning betydelsen av att den enskildes rättssäkerhet och integritet beaktas i varje sammanhang då ADB-rutiner kommer till användning inom den statliga förvaltningen. Men det sagda visar också en annan sak. En ökad användning av ADB leder ingalunda med automatik till vare sig bättre eller sämre förhållanden. Det avgörande är vilken yttre reglering som gäller för verksamheten och hur den är organiserad. Endast i begränsad utsträckning är det ADB-verksamheten som sådan, som påverkar slutresultatet och myndigheternas eller förvaltningens verksamhet. Den hittillsvarande ADB-användningen har i alltför stor utsträckning skapat möjligheter för att bibehålla och bygga ut starkt komplicerade regelsystem. Den allmänna försäkringen och skattesystemet, för att ta två exempel som berör praktiskt taget hela folket, kan göras - och har gjorts - allt mer sofistikerade och svåröverskådliga för den enskilde bl. a. med hjälp av datorerna. Endast med ADB-teknikens hjälp kan dessa komplicerade system administreras och förfinade kontrollmekanismer riktade mot medborgarna åstadkommas. Den fortsatta datoriseringen bör drivas med främst två syften: Att minska statens administrationskostnader och att så långt möjligt förenkla olika legala och administrativa system. Strävan att tillgodogöra sig de rationaliseringseffekter som uppstår till följd av en ökad datorisering är naturlig i ett läge där de politiska beslutsfattarna tvingas göra djupgående ingrepp i de offentliga utgifterna. I en situation då bidrag till medborgarna måste skäras ned är det inte bara ekonomiskt nödvändigt utan även en rättvisefråga att administrationskostnader så långt möjligt minskas. Med denna utgångspunkt borde det vara realistiskt att åstadkomma en rejäl minskning av antalet heltidsarbetsinsatser inom statsförvltningen under resten av 1980-talet. Den hittillsvarande datoriseringen har, som nämnts, inneburit ett minskat personalbehov av uppskattningsvis 10 000 personer. Det borde vara rimligt att åstadkomma personalbesparing av minst denna storleksklass. Denna målsättning utgår då från en snabb datorisering men med ett i väsentliga delar oförändrat regelsystem. Om de grundläggande administrativa systemen förenklas kan rationaliseringsvinsterna bli så stora. För oss framstår det som ytterst angeläget att en sådan utveckling kommer till stånd, både för att åstadkomma rationaliseringsvinster och för att stärka rättssäkerheten. Det omfattande uppgiftslämnande och den svåröverskådliga byråkrati som medborgarna konfronteras med är inte bara kostsam. Den är, just genom sin svårgenomtränglighet, ett hot mot rättssäkerheten. Vi menar mot denna bakgrund att förenklingar på en rad områden bör eftersträvas. En samordning av deklarationsuppgifterna och uppgifter vid ansökan om olika bidrag borde vara fullt möjlig. En förenkling av deklarationsförfarandet som sådant möter inte heller några tekniska hinder. En betydligt lägre uppgiftsbörda på de enskilda människorna skulle på detta sätt kunna erhållas. Härigenom blir det också väsentligt enklare för att hålla reda på vilka uppgifter som verkligen skall lämnas och vad dessa uppgifter skall användas till. Sådana förenklingar måste i vissa fall ske till priset av den - ofta ändå icke förverkligade - millimeterrättvisa som varit vägledande för mycket detaljerade bestämmelser. Men vi tror att vinsterna för den enskilde i form av bättre översikt, större möjligheter att kunna hävda sina rättigheter gentemot det allmänna och minskad risk för att olika uppgifter används på ett sätt som den enskilde inte förutsett utgör fördelar som överväger eventuella nackdelar. Till det kommer de för landet, och ytterst för de enskilda skattebetalarna, nödvändiga besparingseffekterna. Vi menar därför att en delegation bör tillsättas med uppgift att föreslå minskningar i medborgarnas uppgiftslämnande. I anslutning till att 1979 behandlade den dåvarande folkpartiregeringens proposition om ADB i statsförvaltningen framfördes från flera håll krav på en ökad politisk styrning av ADB-frågorna. Såväl misslyckanden med olika statliga ADB-system som det faktum att politikerna haft mycket små möjligheter att påverka utformningen av systemen ansågs påkalla en ökad politisk uppmärksamhet kring statens ADB-arrangemang. Också från framfördes sådana krav. I en partimotion i anslutning till propositionen begärdes att en datadelegation skulle tillsättas med uppgift att närmare följa statens ADB-verksamhet. Det blev beslut att en sådan delegation skulle inrättas. Det är enligt vår uppfattning angeläget att datadelegationen inriktar sina ansträngningar på att följa framför allt den statliga användningen av ADB och göra bedömningar av olika existerande ADB-system inom statsförvalt Ett exempel på en sådan granskning är datadelegationens genomlysning av skatteadministrationens RS-system. Denna granskning bör följas upp av motsvarande insatser beträffande även andra stora statliga ADBsy stern. Datadelegationens genomgång av RS-systemet har givit ett uppseendeväckande resultat. Kritiken mot det nuvarande systemet visar sig vara kraftig från nära nog alla delar av taxeringsorganisationen. I en rad hänseenden har RS-systemet misslyckats. Datadelegationens arbete har resulterat i krav om genomgripande förändringar i det nuvarande systemet. Vi ställer oss i huvudsak bakom dessa krav. Vi anser att RS-systemet bör bli föremål för en fullständig översyn genom en särskilt tillsatt utomstående expertgrupp och att strävan bör vara att decentralisera det nuvarande starkt centraliserade skatteadministrativa systemet, som ännu efter sitt införande inte kan sägas fungera på ett rimligt sätt. Ansvaret för rationaliseringsverksamheten och en betydande del av datoriseringen i statsförvaltningen åvilar statskontoret. Detta verk har relativt varit föremål för översyn. Efter riksdagsbeslut har en organisationskommitté tillsatts med uppgift att förverkliga de förändringar av statskontoret som beslutats. Några mera radikala förändringar av verkets struktur och arbetsuppgifter förefaller emellertid inte, att döma av budgetpropositionen, att komma till stånd. I årets budgetförslag tar budgetministern upp ett antal frågor om anskaffning och finansiering av ADB-utrustning. Bakgrunden är den särskilda utredning om ADB-anskaffning som genomförts. Resultatet av denna prövning är emellertid, i stark sammanfattning, att budgetministern i propositionen föreslår att allt i stort sett skall bli vid det gamla. Den överföring av kompetens och ansvar som enligt utredningen skulle ske till de olika ämbetsverken, förslag som i stor utsträckning vunnit uppslutning från remissinstansernas sida, avvisas. Också fortsättningsvis blir det enligt budgetministerns förslag statskontoret som skall ha det avgörande inflytandet över anskaffning av ADB-utrusnting. Vissa mycket allmänt hållna formuleringar i propositionen av innebörd att användarmyndigheterna skall få ett större ansvar kommer inte att förändra detta förhållande. I stället för att begränsa statskontorets kompetens föreslås en utvidgning av verkets rätt att anskaffa utrustning utan att frågan underställs regeringen. Den gällande beloppsgränsen, , över vilken det är regeringen som fattar beslut, föreslås höjd till 2 milj. kr. Vi anser inte att kan ställa sig bakom förslaget i propositionen att godkänna de riktlinjer för anskaffning och finansiering av ADB-utrustning som departementschefen förordat. I ett längre perspektiv bör, i stället för att ge statskontoret ytterligare kompetens, övervägas om statskontoret kan avvecklas. I den statsfinansiella situation befinner sig är det angeläget med en stark rationalisering av verksamheten. På många områden kommer radikala grepp att behöva tas. I en sådan situation är det rimligt att det politiskt ansvariga organet, , också får ansvaret för de prioriteringar som måste ske. Det är viktigt att ett direkt samspel kan åstadkommas mellan regeringskansli och myndigheter i rationaliseringsverksamheten. Myndigheterna bör ha ett eget större ansvar för effektuerandet av nödvändiga rationaliseringsåtgärder och för investeringar i ADB-hjälpmedel. Den kompetens som statskontoret i detta sammanhang besitter bör i huvudsak överföras till . Det är emellertid inte nödvändigt att i statsförvaltningen bibehålla alla de tjänster som ryms inom statskontoret. I viss utsträckning kan motsvarande tjänster vid behov köpas upp på den privata sektorn. Vi menar alltså att den del av statskontorets verksamhet som inte bör föras över till skall privatiseras. I detta sammanhang finns anledning att framhålla att , inom ramen för sitt granskningsansvar för statlig verksamhet, också bör ta ansvaret för verksamhet som är ADB-anknuten i någon form. Med stöd av vad ovan anförts hemställer vi 1. att uttalar att ADB-användningen i statlig verksamhet främst skall syfta till att minska statens administrationskostnader, 2. att hos regeringen begär att en delegation syftande till att minska medborgarnas uppgiftslämnande tillsätts, 3. att hos regeringen begär att datadelegationen skall ges tilläggsdirektiv innefattande uppgift att göra en genomgång av samtliga större statliga ADB-system, 4. att hos regeringen begär att frågan om statskontorets avveckling blir föremål för prövning, 5. att avslår hemställan i budgetpropositionen 1981/ 82:100 om godkännande av de riktlinjer för anskaffning och finansiering av ADB-utrustning som förordas av departementschefen, 6. att uttalar att granskningsansvar bör innefatta ADB-investeringar och ADB-användning. () ()