mot · G5021337 · 1982-01-25 00:00:00 — m. fl. För den utlåning av böcker som sker i folk- och skolbiblioteken betalar staten ersättning till de berörda författarna, översättarna och illustratörerna. Biblioteksersättningen är således en ersättning till upphovsmännen för allmänhetens användande av deras verk. Den uppgår f. n. till per lån. (För översatt litteratur är motsvarande ersättning .) Den enskilde upphovsmannen erhåller f. n. av de 32 örena i form av s. k. författarpenning och resterande tillfaller den kollektiva delen av författarfonden. Vid höga utlåningstal trappas den individuella författarpenningen av, och de medel som sålunda frigörs tillfaller också den kollektiva delen i fonden som används för olika former av garantier, stipendier och pensioner. I samband med föregående behandling av biblioteksersättningen tillkännagav författarna och översättarna på olika sätt för regering och riksdag sitt missnöje, både med att ersättningen för utlåningen av deras böcker i biblioteken kraftigt urholkats och med att man ännu ej fått en reell förhandlingssituation beträffande ersättningens storlek och konstruktion. Det omvittnades också t. ex. i pressen av många författare att biblioteksersättningen är av avgörande betydelse för deras möjligheter att vara verksamma i yrket. Det är ett känt faktum att författarna, med undantag för ett fåtal lyckosamma, är en utpräglad låglönegrupp. Den publicerade undersökningen av kulturarbetarnas arbetsmarknad och ekonomi (KNUFF-undersökningen) ger med all önskvärdhet tydlighet belägg för detta. Genom fondens konstruktion med en individuell del som således tillfaller den enskilde upphovsmannen i proportion till utlåningens omfattning av just hans eller hennes verk - och med en avtrappning av ersättningen vid höga utlåningstal - och en kollektiv del, kan författare som ej har så stor publikframgång få möjlighet att med hjälp av t. ex. arbetsstipendier eller resestipendier ägna sig åt sitt författarskap på ett mer sammanhängande och intensivt sätt. I det trygghetssystem man inom fonden - med statsmakternas godkännande - sökt bygga upp ingår som en hörnsten att f. n. ca 160 etablerade författare, översättare och illustratörer som inte kommer upp till fr. o. m. år . i statistiskt beräknad författarpenning kan få ett tillskott från fonden så att den ersättningen uppnås. Denna s. k. garanterade författarpenning är ett av resultaten av den solidariska lönepolitik som ligger i användningen av biblioteksersättningen. Biblioteksersättningens grundmultipel var . Den har således ökat . Kostnaden för arbetskraften inkl. de sociala avgifterna har enligt arbetsmarknadsindex ökat med . Eftersom upphovsmännen beskattas som rörelseidkare och således själva har att svara för socialförsäkringsavgifterna på sina ersättningar, i de fall man inte genom särskild överenskommelse träffat s. k. likställighetsavtal, är det mest adekvat att i sammanhanget åberopa arbetskostnadsindex. Det fr. o. m. 1982 ändrade sättet för debitering av socialförsäkringsavgifter, som bl. a. innebär att det första avgiftsfria basbeloppet slopas, innebär trots att ATP-avgiften sänkts ökade avgifter för låginkomsttagare inom denna grupp. Det förtjänar påminnas om kulturutskottets majoritet vid förra uttalade att det var angeläget att ersättningarna till kulturarbetarna följer den allmänna löneutvecklingen i samhället. Från minoritetens sida fastslogs att det måste ligga i linje med den tidigare förda kulturarbetarpolitiken att samhället tar ansvar för en bibehållen realnivå på utgående ersättningar, samt att staten söker säkerställa värdet av de insatser som byggdes upp första hälft. Slutligen uttalades att det var samhällets ansvar att anslagen förknippas med skyldighet att trygga kulturarbetarnas sociala säkerhet. I budgetpropositionen föreslå nur utbildningsministern en oförändrad biblioteksersättning, dvs. Ersättningen för det offentligas utnyttjande av författares, översättares och illustratörers arbete ställs således helt utanför etablerade principer på svensk arbetsmarknad. Staten har tagit på sig ansvaret för biblioteksersättningen. Det är inte rimligt att det offentliga som genom biblioteksutlåningen tillgodogör sig upphovsmännens arbetsinsatser faktiskt undandrar sig att ta de fulla konsekvenserna av detta. Det är lätt att instämma med utbildningsministern när han förespråkar kulturen för att förbättra livskvaliteten - särskilt i kärva ekonomiska tider-med det liggande förslaget innebär att vi underminerar en grundval för livskvaliteten, nämligen möjligheten för författare och andra upphovsmän att arbeta som konstnärer. Statsmakterna har ansvar för biblioteksersättningen på ett sätt som motsvarar de åtaganden man har beträffande de statligt anställda. 1. att uttalar att biblioteksersättningen bör bestämmas till , varav motsvarar det senaste årets utveckling av arbetskostnadsindex och utgör början till återställande av biblioteksersättningens realvärde /76, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att - till dess förhandlingsrätt tillerkänts upphovsmännen - deras ersättning för det*offentliga utnyttjandet av deras prestationer uppräknas på sätt som motsvarar det som tillämpas för statligt anställda, 3. att beslutar att till Ersättning åt författare m. fl. för utlåning av deras verk genom bibliotek m. m. anvisas ett i förhållande till regeringens förslag med . (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)