mot · G5022018 · 1982-01-26 00:00:00 — I praktiken har möjligheten emellertid utnyttjats i mycket begränsad utsträckning, vilket vi finner beklagligt. Värdefulla naturområden riskerar därmed att stå utan det skydd som skulle vara möjligt att åstadkomma, i synnerhet som resurser för andra former av naturskydd inte står till förfogande i tillräcklig utsträckning. bör enligt vår mening göra ett uttalande för att åstadkomma en ökad användning av avtalsformen till skydd för värdefull natur. Stadsmiljön behandlas under avsnittet om mark- och bostadspolitik. att ekologisk kunskap skall göras tillgänglig för att berika beslutsunderlaget i miljöpolitiska frågor, att försurningen skall bekämpas genom kalkning, parallellt med att ny teknik i syfte att begränsa svavelutsläppen vinner insteg, att den miljövårdsforskning som administreras genom statens naturvårdsverks försorg successivt skall överföras till universitet och högskolor, att fortsatt forskning kring miljövårdsavgifter skall stimuleras, att internationellt samarbete på miljövårdsområdet skall främjas, inte minst i syfte att utjämna konkurrensolikheter mellan olika länders industrier till följd av skilda miljöskyddsbestämmelser, att förstärkta insatser skall göras för att skydda värdefulla naturmiljöer genom avtal mellan staten och enskilda markägare. Målet för statens och kommunernas åtgärder för att stimulera fritidslivet skall vara att underlätta för medborgarna att forma sin tillvaro på det sätt som bäst passar dem själva. Måttet på en rik fritid är den enskilde själv. 1981/82: 2018 han eller hon kan avgöra behoven och önskemålen när det gäller rekreation och avkoppling efter arbetstiden. Få områden passar sämre för statlig och styrning, detaljerade regler och förordningar än just fritidssektorn. En långtgående valfrihet för den enskilde utgör i sig en förutsättning för att medborgarna skall kunna få en rik fritid. ökar människornas krav på fritidssysselsättning. Intresset för natur, friluftsliv och fritidsboende har länge varit stort och växande i vårt land. Kortare arbetstid och stigande levnadsstandard har ökat våra möjligheter att komma i kontakt med naturen. Turism och friluftsliv i olika former har växt i takt med att kraven på rekreation och stimulans blivit större genom urbaniseringen och ett effektivare arbetsliv. är ett av jordens mest glesbefolkade länder. Våra marktillgångar är stora och naturen omväxlande. har landskapsmiljön genomgått betydande förändringar i takt med efterkrigstidens urbanisering. Effektiv markanvändning har förknippats med bostadsbyggande, utnyttjande av naturtillgångarna samt ett rationellt jord- och skogsbruk. Men för ett modernt välfärdssamhälle är marktillgången för fritidsändamål ett välfärdsmått så gott som något. fanns det 670000 fritidshus i . De skulle kunna vara betydligt fler. Vårt lands marktillgångar kan tillgodose alla dem som vill ha ett eget fritidshus. Även om förutsättningarna för en ytterligare utbyggnad av fritidsboendet är begränsade i stora delar av och på väst- och sydkusterna finns stora outnyttjade markområden i inland. Det ligger ett stort egenvärde i att fler medborgare får tillgång till ett eget fritidshus. Därigenom erbjuds rika möjligheter till avkoppling och familjeliv. De långa avstånden i vårt land medför också att ett fritidshus ofta är en förutsättning för rörligt friluftsliv. Det må gälla jakt, fiske, bär- och svampplockning eller friluftsliv i största allmänhet. För många som tvingats bryta upp från hemorten utgör fritidshuset också en möjlighet att bevara kontakten med hembygden. Det är fel att betrakta fritidsboendet som en lyx. För många är sommarstugan en nödvändig avkoppling från arbetet och stadsmiljön. Det stora flertalet fritidshus i vårt land är dessutom ytterst anspråkslösa när det gäller yttre och inre standard. Dyrare energikostnader och knappare resurser över huvud taget i vårt samhälle får också konsekvenser för efterfrågan på fritidshus och för dessas utformning. Mycket talar för att 1980-talets fritidsboende kommer att innebära en pånyttfödelse av den enkla svenska sommarstugan. Därigenom skulle det kunna vara möjligt att skapa utrymme för en fortsatt ökning av fritidsboendet även inom ramen för en svag utveckling av den privata konsumtionen. 1981/82: 2018 Fritidshus i närheten av tätorter har ofta omvandlats till permanentbostäder. I vissa kommuner har denna omvandling inte varit problemfri. Kraven på service kommunikationer, energiförsörjning, skolskjutsar, bibliotek etc. blir efter hand desamma i sådana områden som i de planerade bostadsområdena. Många kommuner har därför valt att begränsa byggnadsrätten i fritidshus för att förhindra en omvandling till permanentboende. Denna lösning är av många skäl olämplig. Många familjer finner sin fritidsbostad för trång. De saknar utbyggnadsmöjligheter när familjen växer. Dessutom kan det knappast anses rimligt att kommunen inskränker en enskilds rätt att utnyttja sin mark med motivet att kommunen inte vill svara för en service som den enskilde inte ens efterfrågar. En rimlig principiell utgångspunkt för inskränkningar i byggnadsrätten måste vara att det finns en direkt intressekonflikt mellan den enskildes rättigheter att använda sin mark och samhällsintresset. Det kan knappast heller anses vara kommunernas sak att reglera i vilken omfattning människor bor i sina fritidshus, vilket har diskuterats. Exempelvis bör gamla människor som bosätter sig i sitt fritidshus efter pensioneringen självfallet kunna göra detta. har behandlat dessa frågor men dess majoritetsförslag har utsatts för en så förödande kritik, att bostadsministern, i likhet med den moderate reservanten, förklarat att kommitténs förslag inte kan ligga till grund för en proposition. Vi menar att problemen med permanentning av fritidsbebyggelsen bör lösas genom en begränsning av det kommunala serviceansvaret och genom differentierade taxesystem vad gäller nytillkommande bebyggelse. Man bör således i den översiktliga kommunala planeringen kunna avgränsa områden för fritidsbebyggelse, inom vilka ett begränsat kommunalt serviceansvar gäller. Bestämmelserna skall medge lägre plan- och byggnadsteknisk standard. För att möjliggöra en framtida planläggning enligt dessa riktlinjer krävs en förändring av kommunallagens bestämmelser om lika behandling av kommunens medlemmar. Problemet med omvandling från permanentboende till fritidsboende är av begränsad omfattning. bedömer att det i något eller några hundratal omvandlingsfall är olämpligt att fullvärdiga bostäder blir fritidshus. Dessa omvandlingsfall hänför sig till områden där det också finns en efterfrågan på permanentbostäder. De berör samhällen där även en begränsad minskning av befolkningsunderlaget kan få allvarliga följder. De problem som uppstått, bl. a. i vissa skärgårdsområden, har sin rot i att det för den enskilde är avsevärt gynnsammare att sälja sitt hus och med hjälp av statliga lån bygga ett nytt egnahem i samhällets utkant än att rusta upp det gamla huset. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning bör man i dessa speciella områden kunna erbjuda dem som önskar överta och rusta upp den äldre bebyggelsen för fortsatt permanentboende samma finansieringsvillkor som erbjuds för nyproduktion av statsbelånade bostäder. Statens kostnader för en dylik förändring är helt försumbar. 1981/82: 2018 Antalet privatägda fritidshus som hyrs ut en viss del av året är mycket litet, även om en viss ökning kunnat noteras . Den främsta orsaken till att tiotusentals fritidshusägare, som principiellt kan tänka sig att hyra ut sitt hus, ändå inte gör detta, är den snäva skattemässiga behandlingen. beskattades hyresinkomster överstigande . Fr. o. m. taxering höjdes denna gräns till . Vi anser att även denna gräns är alltför låg. Som jämförelse kan nämnas att den som hyr ut en villa som permanentbostad får behålla hela inkomsten över schablonintäkten obeskattad. Vi förordar att den skattefria gränsen höjs till . Beloppet bör justeras efter hand med hänsyn till inflationen. Marknaden för uthyrningsstugor kan därigenom erhålla ett tillskott, vilket är angeläget av flera skäl. kan efterfrågan inte tillgodoses, vilket resulterat i att många kommuner bygger egna fritidsbyar med uthymingsstugor. Det är snarare regel än undantag att dessa anläggningar, hur välskötta de än må vara, går med stora underskott. En höjning av inkomstgränsen innebär vidare ökade förutsättningar för en dämpning av hyresnivån, vilket torde vara en förutsättning för att fler medborgare skall ha råd att hyra fritidshus. Genom ett ökat utnyttjande av den befintliga enskilda fritidsbebyggelsen erhåller den lokala servicenäringen ett betydande tillskott, vilket kan vara avgörande för dess fortbestånd. Krisen i småhusindustrin har också drabbat företagen i fritidshusbranschen. Efterfrågan har sjunkit dramatiskt vilket drabbat industrier framför allt i glesbygden. Effekterna av förslaget till skatteuppgörelse mellan socialdemokraterna och mittenpartierna har redan påverkat branschen och kommer, om förslaget genomförs, att leda till en om möjligt ytterligare fördjupad kris för branschen. Tekniska och sanitära krav kan med fördel mildras och pressen på markpriserna minska om fritidshusen inte koncentreras till vissa områden. Därigenom ökar möjligheterna för normalinkomsttagaren att skaffa sig en sommarstuga. Moderata samlingspartiet föreslår dessutom att staten stimulerar även till fritidshussparande enligt vad som föreslås i kapitlet om mark- och bostadspolitik. Turismen har utvecklats snabbt . Ett ökat resande såväl inom landet som utomlands är berikande för medborgarna och bidrar till ökad förståelse för olika folk och kulturer. Stat och kommun bör stödja sådana delar av landet där det finns speciella förutsättningar för turism. Att främja turistnäringen är dessutom av ekonomisk betydelse för som brottas med ett besvärande underskott i bytesbalansen. Varje svensk som väljer att semestra i och varje utländsk turist är ett positivt tillskott i våra utrikes affärer. Den statliga, landstingskommunala och kommunala verksamheten på detta område måste dock bedrivas i nära samverkan med 1981/82: 2018 företag, organisationer och enskilda som är verksamma i turistnäringen. Marknadsföringen av som turistland bör förbättras såväl utomlands som inom landet. Den inhemska turistsäsongen är kort i vårt land. Utspridningen av sportlovsveckorna har gett goda erfarenheter. Beläggningen i fjällområdena kan spridas ut . Fler får möjlighet till vintersemester i och turistnäringen erhåller ett bättre utnyttjande av sina anläggningar. Staten bör stimulera en mer utspridd semester också även om semesterns förläggning framför allt är en fråga för arbetsmarknadens parter. Generellt sett bör anläggningar för turism drivas i enskild regi och på kommersiellt basis. Enskilda personer, organisationer och företag som driver anläggningar bör dock kunna erhålla stöd, exempelvis fördelaktiga lån till investeringar. Möjligheterna för lantbrukare och annan bofast befolkning i glesbygd att engagera sig i turistnäringar kan förbättras genom förändring av ovannämnda regler för uthyrning. Därutöver bör kommunerna inta en positiv hållning till de möjligheter till glesbebyggelse i mindre omfattning som införts. måste det vanligen förekommande krånglet och byråkratin vid byggnadslovsgivning bekämpas. Strandskyddsfrågan behandlas i det mark- och bostadspolitiska avsnittet. Antalet svenskar som semestrar utomlands har ökat mycket kraftigt - inte minst beroende på charterflygets utveckling och en hård och prispressande konkurrens mellan reseföretagen. Genom att börja tillämpa charterverksamhetens idéer om beläggning har inrikesflyget och SJ tagit initiativ till införande av olika former av rabattsystem för att öka resandeströmmen och förbättra lönsamheten. Dessa åtgärder kommer självfallet att inverka positivt för turismen. Ytterligare åtgärder skulle dock kunna vidtas. Som exempel kan nämnas tågcharter samt införande av det utomlands vanligen förekommande systemet med biltåg. Särskilda åtgärder för att främja turismen i redovisas i kapitlet Regionalpolitik. Bilen, båten, tältet och husvagnen är centrala begrepp i svenskens fritidsliv. av befolkningen har tillgång till bil. De stora avstånden i gör att bilen är en förutsättning för att marktillgångarna skall kunna utnyttjas för friluftslivet. Camping med tält eller husvagn är den överlägset mest populära övernattningsformen. Planeringen av turistanläggningar måste utgå ifrån den höga biltätheten i landet och folks stora efterfrågan på campingmöjligheter. Det snabbt ökande antalet ställer nya krav på utrymme och förlänger den tid vid vilken campingplatserna utnyttjas. Begränsade kommunala resurser gör det naturligt att kommunerna strävar efter full kostnadstäckning genom avgifter eller på annat sätt skyddar sig mot förluster. Få länder har sådana möjligheter till ett rikt och varierat båtliv som . Antalet fritidsbåtar har också ökat starkt . 1981/82: 2018 Båtlivet bör stå för sina egna kostnader. Båthamnar och andra serviceanläggningar bör drivas så att tillskott från stat och kommun kan undvikas. Kommunernas ansvar för båtlivet är i första hand ett planeringsansvar. Regeringen har - av uttalanden av budgetministern att döma nu tydligen övergett tanken på en båtskatt eller en statlig registreringsavgift, vilket är bra. Moderata samlingspartiet har avvisat planerna på en sådan skatt. Ägarna till fritidsbåtar betalar stora summor i drivmedelsskatt. En liten del av dessa pengar går till utbyggnad av bl. a. båthamnar. F. n. föreligger ansökningar om statsbidrag på mångfallt större belopp än det som är disponibelt. Det dröjer således till långt in innan samtliga inneliggande ansökningar kan beviljas. Detta är orimligt. Det visar inte minst det förhållandet att många kommuners planerade satsningar på anläggningar för fritidsbåtar skrinläggas med motivering att det inte går att få statsbidrag inom rimlig tid. Statsbidraget har därmed fått en effekt rakt motsatt den avsedda - det försvårar tillkomsten av nya båthamnar. Båtlivet lever upp till kravet att svara för sina egna kostnader. Så måste det vara också i fortsättningen. Finansieringen av båthamnar bör kunna ske på vanligt sätt genom en mindre kontantinsats från båtägarnas sida och resten finansieras med lån. Därigenom skulle en del av den statliga byråkratin kunna avvecklas och båtägarna bli delägare i anläggningarna. I budgetpropositionen föreslås inrättandet av ett särskilt rekreationsråd med uppgift att samordna statens verksamhet på fritids- och friluftsområdet. Vi kan inte acceptera inrättandet av en ny statlig myndighet. En generell utgångspunkt bör vara att det offentligas ansvar för denna sektor läggs på kommunerna. Nödvändig samordning av statens små insatser kan med fördel ske inom ramen för nuvarande myndighetsorganisation. Den turistpolitiska bedömningen av stödet till turistanläggningar kan handhas helt av . Avvecklas statsbidraget till båthamnar faller den verksamheten bort. Den besparing som redovisas i budgetpropositionen kan uppnås genom att lägger över friluftsenhetens arbetsuppgifter på andra enheter i verket i den mån verksamheten inte helt kan avvecklas. Fjäll- och sjösäkerhetsfrågorna torde utan hinder t. v. kunna handläggas på sätt som sker. Rekreationsberedningen skall avlämna sitt slutbetänkande om primära rekreationsområden. Beredningen bör därefter avvecklas. Eventuella organisationsförändringar av nödvändiga statliga insatser bör anstå tills rekreationsberedningens och TUREK:s utredningar föreligger. Idrotten utgör den viktigaste fritidssysselsättningen för en stor del av befolkningen. Den spelar en stor social roll och får en växande betydelse för 1981/82: 2018 människors hälsa och därmed för den förebyggande hälsovården. Idrottsrörelsen måste bli en fri, obunden och demokratiskt uppbyggd rörelse. Staten har ett ansvar för att idrottsrörelsen ges möjligheter att vidareutvecklas, men det statliga stödet får inte förenas med krav på offentlig styrning av verksamheten. Kravet på offentliga besparingar måste även avse stödet till idrottsrörelsen. Det gäller såväl statens insatser som kommunernas. Det kommunala planeringsansvaret blir därigenom av större betydelse och utrymmet måste ökas för frivilliga insatser. Enskilda initiativ som kan stärka idrotten får inte hämmas av byråkratisk tröghet. Alla former av idrottsutövning måste anses vara likvärdiga från det offentligas utgångspunkt. Det föreligger inget motsatsförhållande mellan elitidrott och breddidrott utan tvärtom ett ömsesidigt beroende. Från breddidrotten kommer elitutövarna och dessa stimulerar i sin tur breddidrotten. Många ledare i breddidrottssammanhang är också rekryterade bland gamla elitidrottare. I tusentals småklubbar runt om i landet fostras talanger som är en förutsättning för att svensk idrott skall kunna hävda sig internationellt . Det statliga stödet till idrotten bör utbetalas över en enda huvudtitel. Handikappidrotten som utvecklats mycket snabbt har sin givna plats inom den samlade idrottsrörelsen. Dess sociala betydelse och dess innebörd när det gäller fysisk och psykisk rehabilitering av handikappade kan knappast överskattas. Kommunala insatser krävs för att säkerställa tillgången på idrotts- och friluftsanläggningar. Kommunerna bör stödja och samarbeta med idrottsföreningar, enskilda och företag, som själva tar initiativ till och är villiga att satsa på anläggningar i egen regi. Markanvisning och borgen är exempel på dylikt stöd. Storidrottsplatser och andra anläggningar, vilka tillgodoser behov och intressen för medborgare i flera kommuner, bör tillkomma i samverkan. Driften av befintliga och planerade mindre anläggningar bör i betydligt större omfattning överlåtas till de lokala idrottsföreningarna. Bevarandeintresset inom naturvården kan ibland stå i konflikt med intresset av att använda naturen för fritidsändamål. Friluftslivet sliter på naturen. Likaså kan de krav som ställs på ett rationellt jord- och skogsbruk försvåra markens användning för det rörliga friluftslivet. Stat och kommun har därför en viktig uppgift att balansera skilda intressen. Anläggningen av vandringsleder i samverkan med markägarnas och annan service kan styra friluftslivet till områden som är lämpliga från natursynpunkt. En utspridd fritidsbebyggelse minskar den risk för förslitning som av uppenbara skäl är större i närheten av stugbyar. En utveckling som medger allt fler att skaffa sig ett eget fritidshus minskar också riskerna för att naturen i närheten av de stora tätorterna slits ner. 1981/82: 2018 Markägare bör genom avtal stimuleras att göra naturvårdsplaner, kombinerade med åtgärder för friluftsliv, bl. a. för att sprida utnyttjandet av markområden och på så sätt minska slitaget. Markägarna bör vidare uppmuntras till att genom märkning och skyltning m. m. göra sina ägor mer tillgängliga. Allemansrätten som är unik i vårt land ger alla rätt att fritt röra sig i skog och mark. Bevarandet av naturmiljön och vården av denna blir därigenom ett gemensamt ansvar. Allemansrätten innebär också skyldigheter och begränsningar som bör preciseras. Information om allemansrättens innebörd är viktig inte bara för svenskar utan också för utländska turister som kommer till . I skolan kan mycket göras för att väcka barnens känsla för varsamhet med naturen och för de ekologiska sammanhangen. Undervisningen skall även spegla den positiva omdaning av naturmiljön som i generationer varit ett villkor för människans överlevnad. Den uppväxande generationen i tätorterna riskerar annars att få en i det närmaste museal syn på naturmiljön. Skola och samhälle skall stimulera till ett ökat enskilt engagemang i naturvårdsfrågor. I tider av allt knappare offentliga resurser blir de enskilda insatser som kan göras på frivillig väg allt viktigare. Organisationslivet är en styrka för vårt land. Många människor väljer att under sin fritid arbeta inom organisationslivet. Genom organisationerna kan medborgarna få olika intressen tillfredsställda i gemenskap med andra. Särskilt viktiga är organisationerna för alla de hundratusentals ungdomar som genom dem kan få sin fritid berikad. Ett aktivt engagemang inom ungdomsorganisationernas verksamhet har en god fostrande effekt. För hela vårt samhälle, för unga människors fritidssysselsättning och ytterst för vår demokrati har alltså ungdomsorganisationer av de mest skilda slag spelat en avgörande roll. Där har anhängare av olika åsikter och intressen kunnat finna en bas för opinionsbildande verksamhet. Allt detta är av oskattbart värde för vårt öppna samhälle. Mångfalden organisationer med skilda inriktningar och arbetsmetoder fördjupar demokratin och berikar vårt kulturliv. Inom ramen för en fritidspolitik präglad av valfrihet och mångfald har alla organisationer sitt berättigande. Ett fåtal organisationer med stora ekonomiska resurser får inte i realiteten göra det svårare för de små att utveckla sin verksamhet. Organisationerna skall själva bestämma över sin verksamhet. Om staten och kommunerna direkt eller indirekt påverkar organisationernas prioriteringar och inriktning äventyras det fria organisationslivets livsnerv. Det fria flödet av idéer och aktiviteter sätts i fara. Därmed undergrävs öppenheten och mångfalden i samhället. Ett naturligt utflöde av denna grundsyn är att det nödvändiga offentliga stödet till ungdomsorganisationerna i princip skall vara generellt. 1981/82: 2018 inte ankomma på staten eller kommunerna att via speciella bidragsformer peka ut områden där enligt de offentliga organens mening särskilda aktiviteter från organisationernas sida är påkallade. Hur behjärtansvärt ett visst aktivitetsområde än må vara måste staten och kommunerna avhålla sig från att genom riktade stödåtgärder söka styra organisationslivet i bestämda banor. Genom ett så generellt statligt och kommunalt stöd som möjligt till ungdomsorganisationerna skapas de bästa förutsättningarna för ett utbud av fritidsaktiviteter som tillgodoser alla intresseinriktningar. I en situation då åtstramning av de offentliga utgifterna är absolut nödvändig måste också det fria föreningslivet räkna med att lita mindre till offentliga insatser och mera till frivilliga. Dettta är inte någonting enbart negativt. Solidariteten med den egna organisationen ökar hos den som är beredd att ta ett ekonomiskt ansvar för verksamheten. Kontaktytorna breddas om en del av den tid som ägnas åt att samla in pengar från stat och kommun i stället används till att vädja till allmänhetens frivilliga engagemang. Svenskt föreningsliv har alltid byggt på frivillighetens grund, vilket varit dess stora styrka. Dagens starka folkrörelser växte inte fram som ett resultat av statliga och kommunala aktivitetsbidrag. Tvärtom var de uttryck för människors vilja att sluta sig samman, att verka för gemensamma mål. En ökad grad av frivillighet inom organisationssverige kommer sannolikt att leda till ett starkare engagemang hos medlemmarna och därmed vitalare och slagkraftigare organisationer. Medlemmarna blir också viktigare för organisationerna, vilket bör stärka den demokratiska förankringen i folkrörelserna. att medborgarnas efterfrågan på fritidsbostäder skall tillgodoses, att kommunerna skall ges möjlighet att begränsa det kommunala serviceansvaret inom områden som avsätts för fritidsbebyggelse samt att i dessa områden tillämpa annan avgiftssättning, att sparande till fritidshus skall innefattas i det allmänna skattesparandet, att uthyrning av enskilt ägda fritidshus skall stimuleras genom minskad beskattning, att marknadsföringen av som turistland skall förbättras, att staten skall stimulera en utveckling mot en mer utspridd sommarsemester, att förslaget om ett rekreationsråd skall avvisas, att fjäll- och sjösäkerhetsfrågorna även i fortsättningen skall handläggas på sätt som sker, att nödvändig samordning av statens insatser för turismen och rekreationsfrågorna skall ske inom ramen för nuvarande myndighetsorganisation och att därvid en översyn av arbetsfördelningen mellan skilda myndigheter skall komma till stånd,