mot · G5021650 · 1982-01-26 00:00:00 — 1981/82:1650 m. fl. En mycket betydande del av byggproduktionen utförs av statliga och kommunala myndigheter och företag. Den statliga och kommunala egenregiverksamheten torde uppgå till ungefär en femtedel av den totala byggverksamheten i och motsvarar i pengar . 1970-talets svaga byggmarknad har inte heller påverkat denna del av byggandet i nämnvärd grad. Antalet sysselsatta i den statliga och kommunala egenregisektorn har ökat något som antalet sysselsatta i privata byggindustri- och bygghantverksföretag minskat med inemot . Den vikande byggsysselsättningen har således praktiskt taget helt drabbat anställda i enskilda företag. Den stora kommunala och statliga egenregisektorn medför att a) konjunkturstyrningar försvåras - eftersom den bara tillåts beröra anställda i enskilda företag men ej statligt och kommunalt byggande i egenregi, b) referensobjekt för exportmarknaden faller bort eftersom kommunala och statliga byggorganisationer av naturliga skäl ej går eller bör gå ut på exportmarknaden, c) kostnadsmedvetandet avtrubbas när en organisation enbart arbetar i egenregi utan att de producerade varornas pris- och kvalitet prövas på en fri marknad. 1979 gjorde ett uttalande beträffande principerna för statliga myndigheters och statliga bidrags hanterande inom byggsektorn. Detta uttalande innebar att huvudprincipen skulle vara anbudsupphandling. Trots klart uttalade viljeinriktning har inte någon påtaglig förändring skett. I stället ser man allt oftare att myndigheterna av sysselsättningsskäl beslutar sig för att utföra arbetena med egna resurser och avstå från anbudskonkurrensen. Upphandlingsskungörelsen, de kommunala upphandlingsreglementena, revisorer och anger alla att myndigheten vid upphandling skall iaktta affärsmässighet och utnyttja förefintliga konkurrensmöjligheter. Den fråga som därvid infinner sig är: Varför skall inte denna effektivitets- och affärsmässighet gälla så mycket av myndighetens åtagande som möjligt och inte bara begränsas till de fall då myndigheten väljer att upphandla arbetena? Denna fråga blir allt angelägnare att ställa, eftersom såväl stat som kommun får alltmer begränsade resurser. Det gäller här som inom alla andra områden att få mer valuta för varje investeringskrona. När en myndighet väljer att utföra ett arbete med egna resurser kan detta liknas vid att arbetet utförs utan teknisk kontroll och på löpande räkning. För att kunna visa att man har byggt effektivt och billigt har man ofta i förväg gjort upp kalkyler över hur dyrt det skall bli. Är dessa kalkyler sedan tilltagna med marginal är det lätt att visa att man sparat pengar. I verkligheten saknas kostnadspressen. Ett likartat synsätt kan anläggas på den kvalitet som egenregiarbetena får. Myndigheten bygger ju åt sig själv och kan i värsta fall ta andra skattepengar än investeringsmedel för att vid bristande tekniskt utförande åtgärda de tekniska skavanker som kan ha uppkommit. Vid ett entreprenadarbete däremot anstränger sig myndigheten att tänka igenom arbetet och välja det optimala alternativet. Myndigheten lägger därefter ned omsorg på att välja den entreprenör som till lägsta pris erbjuder sig att utföra det beställda arbetet till den önskade kvaliteten. Dessutom ingår normalt en kontinuerlig kontroll av att arbetet får den tekniska standard som myndigheten har beställt. För det fall den tekniska standarden inte uppnås blir entreprenören helt och odelat ansvarig härför. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen verkar för att den av tidigare uttalade huvudprincipen om konkurrensupphandling kommer till ett förverkligande även i praktiken. () ()