ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G602885 · 1982-01-01 00:00:00 — Motion 1982/83:885 m. fl. Slopad avdragsrätt för representation Företag och enskilda har med nuvarande regler rätt att göra avdrag för representationskostnader vid beskattningen. Detta måste betraktas som stötande. En vanlig anställd har ingen avdragsrätt vare sig för att ibland bjuda bekanta på restaurant eller för att ge dem presenter. Men en begränsad krets oftast redan mycket välbeställda medborgare kan kalla samma sak representation och via sitt företag se till att de blir avdragsgilla kostnader. Omfattningen av representationen i denna mening beräknades av företagsskatteberedningen att 1976 ha uppgått till minst 700 milj. kr. Även om det företagits vissa ändringar bl. a. så att utgifter för vin och sprit är avdragsgilla - torde summan utgöra mer än 1000 milj. kr. Ett slopande av representationsavdragen skulle både avlägsna ett stötande inslag i skattereglerna och ge statskassan ett tillskott i form av ökade skatteinkomster. Vi förordar därför att avdragsrätten för representationskostnader avskaffas. Med hänvisning till det anförda yrkas att beslutar att slopa avdragsrätten för representationskostnader. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G602886 · 1982-01-01 00:00:00 — Motion 1982/83:886 och i Nytt polishus i , m. m. Det finns ett starkt behov av ett nytt polishus i . Tomt finns reserverad. har i sin projektplan angett att programhandlingar kan lämnas till regeringen , och efter brukar man kunna börja projekteringen. Den bästa lösningen hade varit att man enligt tidigare planer hade kunnat bygga häkte i samband med detta. Tyvärr verkar dessa planer nu att vara ändrade, till stor missräkning för polis och kommun, eftersom de häktade även får forslas till eller eventuellt , och utredningspersonalen resa dit för förhör. Det gamla fängelset i hör väl till de äldsta i landet och skal) upphöra med verksamheten. Ny lokalanstalt planeras att byggas i kommunen enligt projektplan. Viktigt är att båda dessa projekt ur arbetsmiljö- och arbetsmarknadssynpunkt kommer till stånd . Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna angelägenheten av att polishus och lokalanstalt i Vänbersborg ges hög prioritet vid fördelning av investeringsmedel för statligt byggande. () ()
mot · G602937 · 1982-01-01 00:00:00 — 1982/83 937-947 m. fl. Bevarande av kulturhistoriskt värdefulla byggnader Intresset för bevarandet av kulturhistoriskt värdefulla byggnader, byggda miljöer och hela kulturlandskap är i starkt stigande. Detta intresse gavs en samlande manifestation i Europeiska . Människan har ett behov av kontakt med och kännedom om sin bakgrund, om tidigare generationers villkor. Gamla byggnader, byggnadsmiljöer och kulturlandskap berättar om förflutna seklers socialhistoria, teknikhistoria och arbetshistoria. Det är därför angeläget att dessa objekt i möjligaste mån bevaras och nyttiggörs i dagens samhälle. Bevarandesträvandena möter många svårigheter, ej minst av ekonomisk, teknisk och byråkratisk art. En upprustning av ett gammalt bostadshus till lägst godtagbara standard är ofta så dyrbar att följden blir hyreskrav, som ej kan godtas inom rådande bruksvärdesystem. Följden blir att någon sanering ej kommer till stånd och förfallet ökar ytterligare. Vidare kan en stelbent hantering av standardkraven leda till så omfattande ingrepp i byggnadens resp. den byggda miljöns utseende att det bevarandevärda till stor del försvinner. Det statliga stöd som lämnas vid åtgärder för bevarande av kulturhistoriskt värdefulla fastigheter och miljöer är värdefullt men otillräckligt. Ytterligare insatser krävs. Förutsättningar finns att söka denna hjälp hos bl. a. privata fastighetsägare med bevarandeintressen. I ett aktivt bevarandeprogram bör detta intresse stimuleras eller frammanas. Därför måste nya stödåtgärder utvecklas. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär att ett system utformas varigenom ägare till kulturhistoriskt värdefulla fastigheter och miljöer ges ett särskilt stöd till bevarandeåtgärder genom en kombination av skattelättnader och bevaringsålägganden. (m) () 1 1982/83.
mot · G602950 · 1982-01-01 00:00:00 — och i fastighets- och bostadsförvaltning En växande del av byggnadsverksamheten inriktas nu på reparationer, ombyggnader och tillbyggnader. Tillsammans med den löpande förvaltningen av fastigheter betyder detta att det blir allt viktigare att uppmärksamma fastigheternas långsiktiga förvaltning. Det finns därför behov av högskoleutbildning inriktad på fastighets- och bostadsförvaltning. har goda förutsättningar att genomföra sådan utbildning fr. o. m. läsåret 1984-1985. Det finns driftteknikerutbildning med fastighetsanknytning samt ekonomlinje och förvaltningsutbildning. Utbildning för fastighets- och bostadsförvaltning passar således bra med redan etablerad utbildning. En högskoleutbildning för fastighets- och bostadsförvaltning passar också mycket väl in i fina traditioner på bostadsområdet. I kommun finns enhetliga bostadsområden som ger god praktisk exemplifiering av olika förvaltningsproblem. Ytterligare skäl är de försök med hyresgästinflytande som utvecklas inom Stiftelsen i , införande av kommundelsnämnder över hela kommun samt den kommunforskning som bedrivs vid högskolan i . bör uppdra åt regeringen att utreda möjligheterna att inrätta en högskolelinje för fastighets- och bostadsförvaltning och att i så fall förlägga denna utbildnng till högskolan i . Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen angående utredning av möjligheterna att inrätta högskolelinje för fastighets- och bostadsförvaltning och om förläggning av sådan utbildning till högskolan i . () ()
mot · G602971 · 1982-01-01 00:00:00 — Motion 1982/83:971 m. fl. Överförande till riksnätet av järnvägslinjen m. fl. Järnvägarna bör enligt vår mening vara stommen i trafiknätet. De är miljövänliga och energisnåla. Dessa transporter förbrukar i genomsnitt en sjundedel av den energi som åtgår till landsvägstransport. I det längre perspektivet kommer allt flera faktorer att tala för järnvägar. Ökade oljepriser och skärpta miljökrav på vägtrafiken kommer att göra järnvägen än attraktivare som transportalternativ. För landets järnvägar innebar trafikpolitiska beslut en uppdelning i dels ett riksnät, dels vissa bandelar där fortsatt persontrafik skulle prövas och dels bandelar där ytterligare utredningar skulle genomföras. reserverade sig mot beslutet eftersom vi ansåg att de banor som då var i trafik skulle tillhöra riksnätet. För del innebar majoritetsbeslutet att sträckorna , , Gårdsjö-Håkantorp och (Forshem)-inte kom att tillhöra riksnätet. Detta har medfört att dessa linjer inte fått del av den upprustning som kommit riksnätet till godo. Vi anser att järnvägsnätet i måste bibehållas. En upprustning bör ske och SJ måste på ett bättre sätt marknadsföra sina tjänster för berörda bandelar. Beträffande den smalspåriga järnvägslinjen (Forshem)-finns nu möjlighet att införa ett nytt system för överföring av normalspåriga godsvagnar, det s. k. rullbocksystemet. Denna teknik kan mycket väl bli den lösning som räddar till rimlig kostnad. I gäller länskortet också på tåg. Det har kunnat ske genom ett särskilt taxeavtal med SJ. Resandet har härigenom ökat mellan från totalt 150 000 till 470 000, dvs. Det visar att det går att öka resandefrekvensen och göra såväl företagsekonomiska som samhällsekonomiska vinster. Vi anser att de tidigare nämnda banorna bör inlemmas i riksnätet och ges en upprustning. Beträffande sträckan behandlas den även i motion 1982/83:114 av m. fl. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförs i motionen om järnvägslinjerna , , Gårdsjö-Håkantorp och (Forshem)-. () ()
mot · G7021405 · 1982-01-25 00:00:00 — 1983/84 1405-1412 Rätt för kommun att utbetala bidrag för vård av barn Kommunernas nettokostnader för den kommunala barnomsorgen uppgår till över 8 000 milj. kr. Härutöver utgår statsbidrag som för perioden /85 budgeteras till 6 515 milj. kr. Trots dessa avsevärda kostnader har samhället inte tillfredsställande lyckats tillgodose efterfrågan på barnomsorg. Barn är olika. Familjer är olika. Den omsorgsform som passar ett barn eller en familj kanske inte alls passar en annan. Samhället borde eftersträva många olika barnomsorgsformer och valfrihet för barn och föräldrar att själva välja den form som passar dem bäst. Den ensidiga subventioneringen av den kommunala barnomsorgen hindrar en sådan utveckling. Samhällets subventionering av den kommunala barnomsorgen är orättvis. De föräldrar vilkas barn inte har erhållit eller av olika skäl inte önskar daghemsplats måste skattevägen subentionera de familjer som har daghemsplats som de själva får stå för hela kostnaden för omsorgen om de egna barnen. Som en konsekvens av denna subventionering av den kommunala barnomsorgen ökar kravet från barnfamiljerna på ytterligare utbyggnad av antalet platser, inte enbart av omsorg om barnen utan även som ett krav på ekonomisk rättvisa. Moderata samlingspartiet föreslår därför att samhällets stöd till barnfamiljerna bör utgå som en vårdnadsersättning som är neutral i förhållande till villken form av barnomsorg som de enskilda familjerna väljer. Ett antal kommuner har uttryckt missnöje med den nuvarande fördelningen av stödet till barnfamiljerna och har väckt frågan om vårdnadsersättning. Nuvarande lagstiftning tillåter emellertid inte kommunerna att införa sådan ersättning. För de berörda kommunerna är det otillfredsställande att de saknar stöd i lagen för att på detta område dels skapa större rättvisa mellan barnfamiljerna i den egna kommunen, dels lösa barnomsorgsfrågorna på det sätt som passar den enskilda kommunen bäst med hänsyn till dess struktur. Rätt för kommunerna att inom ramen för sin ekonomi utbetala vårdnadsersättning skulle ge kommunerna en högre grad av självbestämmande. bör genom tilläggsdirektiv få i uppdrag 1 1983/84. att utreda möjligheterna för vårdnadsersättning. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning om möjligheterna att införa vårdnadsersättning. () ()
mot · G5022154 · 1982-02-01 00:00:00 — Motion 1981/82:2154 av m. fl. Män och kvinnor som präster i , m. m. 1981/82:93) I proposition 1981/82:93 behandlas, utöver frågor som rör kvinnans behörighet till prästerlig tjänst, upplåtande av kyrkorum i vissa fall samt ändring i jordfästningslagen. I denna motion skall endast två frågor behandlas. Begravningar med icke-kyrklig karaktär har ökat i omfattning och kan väntas öka ytterligare. Det måste vara rimligt att kyrkorum får användas även vid sådan begravning. Detta har dock inte ansetts som en självklarhet överallt i vårt land. Enligt nuvarande jordfästningslag får kyrkorum upplåtas för jordfästning i annan ordning än , om det finns särskilda skäl. Oklarhet har rått om innebörden i begreppet särskilda skäl. Denna bestämmelse föreslås nu utgå, och frågan om upplåtelse av kyrkorum för jordfästning i annan ordning än regleras i lagen om tillfällig upplåtelse av kyrka. Kyrkan skall också kunna upplåtas för begravning utan religiöst inslag, s. k. borgerlig begravning, anför föredragande statsrådet i specialmotiveringen till lagförslaget om tillfällig upplåtelse av kyrka. Emellertid ges 2 § i nämnda lag en sådan utformning att tolkningsproblem torde komma att kvarstå. Det anges sålunda bl. a. att upplåtelse får inte ske för ändamål som kränker kyrkorummets helgd eller är oförenligt med ordning. Om en församlings kyrkoråd - som föreslås få uppgiften att pröva frågor om tillfällig upplåtelse av kyrka-skulle anse att t. ex. medförande av fackliga eller politiska fanor eller val av profana sång- och musikinslag är kränkande förkyrkorummets helgd eller oförenligt med ordning, skulle detta kunna utgöra skäl för att hindra upplåtelse av kyrkorum till s. k. borgerlig begravning. Enligt vår mening är det fullt tillräckligt att föreskriva de föreslagna begränsningarna i övrigt i ifrågavarande paragraf, nämligen att kyrkorummet och dess inventarier behandlas med pietet och att upplåtelsen inte hindrar församlingens gudstjänstliv eller kyrkliga verksamhet i övrigt. Det är angeläget att lagen ges en utformning som undanröjer tolkningsproblem. Med hänvisning till det anförda föreslås att antar följande som Motionärernas förslag betecknade Lag om tillfällig upplåtelse av kyrka Tillfällig upplåtelse av kyrka får ske endast om det kan antas att kyrkorummet och dess inventarier kommer att behandlas med pietet och aktsamhet. Upplåtelse får inte ske för ändamål som kränker kyrkorummets helgd eller är oförenlig med ordning. Upplåtelse får inte heller ske så att den hindrar församlingens gudtjänstliv eller kyrkliga verksamhet i övrigt. Tillfällig upplåtelse av kyrka får ske endast om det kan antas att kyrkorummet och dess inventarier kommer att behandlas med pietet och aktsamhet. Upplåtelse får inte ske så att den hindrar församlingens gudstjänstliv eller kyrkliga verksamhet i övrigt. (vpk) (vpk)
mot · G5022157 · 1982-02-12 00:00:00 — och förste vice talmannen i aktiebolagslagen (1975:1385) (prop. 1981/82:95) Regeringen föreslår i proposition 1981/82:95 att låneförbudet i aktiebolagslagen skall mjukas upp i syfte att underlätta för de anställda att köpa aktier i det egna bolaget. föreslås att innehav eller förvärv av andel i aktiefond eller icke företagsanknuten aktiesparfond skall undantas helt från låneförbudsregeln. Det är bra att de anställda ges större möjligheter att utan ett ständigt dispensförfarande kunna få lån för direkta köp av aktier i det egna företaget. De begränsningsregler beträffande bl. a. lånebeloppets storlek som föreslås förefaller rimliga. Emellertid är det förvånande att det undantag från låneförbudsregeln som föreslås för aktiefonder och aktiesparfonder inte kommit att omfatta också företagsanknutna aktiesparfonder. Möjligheten att bilda företagsanknutna aktiesparfonder är av stor betydelse för den spridning av ägandet som fortlöpande sker inom ramen för aktiefondsparandet. Alla åtgärder som kan bidra till att ytterligare ge spridning åt denna sparform och som inte står i strid med andra väsentliga intressen bör därför vidtas. Mot denna bakgrund ter det sig principiellt felaktigt att inte undanta också företagsanknutna aktiesparfonder från låneförbudet, när en sådan lagändring nu föreslås för övriga aktiesparfonder. Det kan visserligen hävdas att den begränsning som föreslås i rätten för anställda att utan dispens få ta lån från det egna företaget i syfte att köpa aktier - begränsningar som alltså enligt förslaget skulle gälla också de företagsanknutna fonderna - är rimliga. Häremot kan dock sägas att redan reglerna för sparande i aktiesparfonder medför begränsningar i vad avser exempelvis omfattningen av andelsinköpen. Framför allt är det emellertid hänsynen till principen om likställighet mellan företagsanknutna och icke företagsanknutna aktiesparfonder som leder till att undantaget från låneförbudet bör omfatta samtliga aktiesparfonder. Lagtekniskt bör den i motionen föreslagna ändringen av propositionen ske genom att de sista orden i det nya sjunde stycket i ABL 12:7 som inte är Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att låneförbudet i aktiebolagslagen inte skall 1981/82:2157 4 omfatta aktiesparfonder oberoende av om dessa är företagsanknutna eller ej. () ()
mot · G5022159 · 1982-02-16 00:00:00 — m. fl. Låneförbudet i aktiebolagslagen (1975:1385) (prop. 1981/82:95) har i en skrivelse till industridepartementet bl. a. föreslagit att undantag från låneförbudet i fråga om lån från ett aktiebolag skall medgivas för lån till bolagets anställda i syfte att dessa skall förvärva aktier i bolaget eller annat bolag i samma koncern. Med anledning därav har regeringen lågt proposition 1981/82:95 som tillgodoser industriförbundets krav. Propositionen är sålunda ett direkt beställningsarbete. Den är ett ovanligt oblygt exempel på hur regeringen verkställer beställningar från kapitalägarna och deras organisationer. Därtill bör noteras att de fackliga organisationer - LO och TCO - som representerar den överväldigande majoriteten av vanliga löntagare går emot förslagen. och regeringens förslag är försök att binda upp löntagarna i individuellt ägarintresse i bolagen, vilket skall syfta till att ge löntagaren en känsla av intressegemenskap med de stora kapitalägarna. En sådan intressegemenskap existerar inte. Det blygsamma aktieägande en enskild löntagare kan skaffa sig ger bara en viss ekonomisk uppbundenhet men inget inflytande. Däremot ger det föreslagna undantaget stora möjligheter för bolagen att stödköpa sina egna aktier, och därigenom stödja den egna aktiekursen med egna medel. Systemet kommer enligt förslaget också att gynna det - av oss i annat sammanhang skarpt kritiserade - s. k. aktiefondsparandet, vilket främst gynnar de mest välavlönade. Regeringsförslaget innebär att ett företag skall få ställa en del av sina tillgängliga likvida medel till förfogande för att aktier skall byta ägare - vilket kan höja aktiekurser - men detta får effekten att företagen begränsar sina möjligheter att använda sina likvida medel till produktiva investeringar. Förslagen i proposition 1981/82:95 bör av bl. a. dessa skäl tillbakavisas. I stället bör - i likhet med vad LO anför i sitt remissvar - den typ av låneverksamhet som berörs i skrivelse på ett entydigare sätt än f. n. förbjudas i aktiebolagslagen. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att beslutar att avslå förslagen i proposition 1981/ 82:95, 2. att beslutar att hos regeringen begära förslag till ändringar i aktiebolagslagen som entydigare än f. n. förbjuder berörd låneverksamhet. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)
mot · G5022160 · 1982-02-16 00:00:00 — och och sjukvårdslag, m. m. 1981/82:97) Förslaget till ny hälso- och sjukvårdslag är en ramlag som ger landstingen stor frihet att utforma hälso- och sjukvården efter den enskilda sjukvårdshuvudmannens egna förutsättningar och befolkningens behov av vård. 12 § i lagförslaget sägs att målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Man kan vidare konstatera att det inte slås fast några minimikrav vare sig om vårdens kvantitet eller kvalitet, trots vad som sägs i 3 § om hur en god hälso- och sjukvård skall vara beskaffad. Följden kan bli att befolkningen inte får en vård på lika villkor och av god kvalitet, utan att samhällets service kommer att se olika ut beroende på var man bor i landet. En större frihet för huvudmännen fordrar att får en stark ställning för att kunna leda utvecklingen inom området, följa upp att statsmakternas intentioner genomförs på regional och lokal nivå, och värna om den enskilda individens rättssäkerhet när det gäller att få tillgång till vård, men också trygghet och kvalitet i vården. Om regering och riksdag vill tillförsäkra medborgarna vissa rättigheter när det gäller hälso- och sjukvården måste man få insyn och kontroll genom en myndighet med lagmässiga möjligheter och resurser i tillräcklig omfattning. I 18 § sägs att har tillsyn över landstingskommunernas verksamhet. Styrelsen skall därvid följa och stödja verksamheten. Enligt vår mening bör meningen ha följande lydelse: Styrelsen skall därvid kontrollera, leda och utveckla verksamheten. De inspektioner som nämns i 18 § är i realiteten inga inspektioner i detta ords rätta betydelse, utan har mera karaktären av kontaktbesök varvid får möjlighet att med sjukvårdshuvudmännen diskutera vården. I propositionen om uppgifter (prop. 1979/80:6) säger föredragande statsrådet att ordet inspektion inte är adekvat, men att man behåller det därför att det är ett traditionsriktigt begrepp. I propositionen om uppgifter har inspektionsverksamheten fått en annorlunda utformning än i förslaget till ny hälso- och sjukvårdslag. Där betonas mera kontrollaspekten, och där anges när inspektioner kan ske och vilka åtgärder kan vidta som en följd av inspektionerna. Inspektionsverksamheten i lagförslaget måste få samma innebörd som i propositionen om uppgifter. Med hänvisning till ovanstående yrkar vi att beslutar att 18 § i lagförslaget får följande lydelse: har tillsynen över landstingskommunernas hälso- och sjukvård. Styrelsen skall därvid kontrollera, leda och utveckla verksamheten. Vid utövandet av sin tillsyn har styrelsen rätt att företa inspektioner.
mot · G5022162 · 1982-02-15 00:00:00 — 1981/82 2162-2165 förste vice talmannen sjukvårdslag, m. m. 1981/82:97) Tillsvidareförordnande för avdelningsläkare och biträdande överläkare vid undervisningssjukhus I det förslag till lag om vissa läkartjänster vid enheter inom den landstingskommunala hälso- och sjukvården som har upplåtits för grundläggande utbildning av läkare m. m., som framläggs i regeringens proposition 1981/82:97, stadgas i 4 § att vissa specialistutbildade läkare skall anställas med förordnande om inte särskilda skäl föranleder förordnande . Paragrafen ersätter 11 § kungörelsen (1970:704) om kommunala undervisningssjukhus men får inte samma innebörd som denna, eftersom den nya lagen kommer att gälla framför lagen om anställningsskydd (LAS). Ifrågavarande läkare är - på grund av LAS - anställda t. v. Behörighetskrav för de läkartjänster som det här är fråga om - avdelningsoch biträdande överläkartjänster - är specialistkompetens, vilken ernås tidigast efter läkarexamen. En avdelningsläkare är således som regel ca , då han tillträder sin tjänst och fyllda då sexårsförordnandet upphör. En biträdande överläkare är eller äldre då förordnandet löper ut. Den vanligaste anställningsformen på den svenska arbetsmarknaden är tillsvidareanställning. Avtal om att anställning skall avse , viss säsong eller visst arbete får enligt 5 § LAS träffas endast om det föranleds av arbetsuppgifternas särskilda beskaffenhet. Arbetsuppgifterna måste till sin natur vara på något sätt tidsbegränsade. Som regel bör arbetsuppgifterna också på ett markant sätt skilja sig från de arbetsuppgifter som utförs av tillsvidareanställd personal hos arbetsgivaren. De arbetsuppgifter som avdelningsläkare och biträdande överläkare utför skiljer sig inte till sin natur från de uppgifter en överläkare utför vid samma sjukhus. Inte heller är arbetsuppgifterna på något sätt tidsbegränsade. Det vore enligt vår mening stötande att ge befattningshavare på den kvalifikationsnivå, varom det här är fråga, så dålig anställningstrygghet. Det är helt orimligt att en läkare med läkartjänstgöring bakom sig skall behöva riskera att bli ställd på bar backe då hans biträdande överläkarförordnande löper ut. Den föreslagna ordningen är inte acceptabel för den enskilde läkaren och kan inte leda till en rekrytering som gagnar verksamheten. De ifrågavarande anställningarna bör - liksom de nu gör på grund av LAS - gälla t. v. En förändring, som innebär att anställningarna tidsbegränsas, skulle på ett flagrant sätt strida mot de värderingar som varit vägledande för utvecklingen inom arbetslagstiftningen . Den innebär ett åsidosättande av normala regler för anställningsskydd. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att 4 § skall utgå ur den föreslagna lagen om vissa läkartjänster vid enheter inom den landstingskommunala hälso- och sjukvården som har upplåtits för grundläggande utbildning av läkare m. m.