mot · G5021987 · 1982-01-26 00:00:00 — Nuvarande organisation av den lokala lantmäteriverksamheten bygger på riksdagsbeslut i enlighet med proposition 1970:188 och proposition 1971: 57. Den lokala lantmäteriverksamheten, bestående av fastighetsbildning, fastighetsregistrering och s. k. fristående mätningsteknisk verksamhet, är till större delen en angelägenhet. För fastighetsbildningen finns emellertid en statlig basorganisation som täcker hela landet. Kommunerna är i varierande grad engagerade också i fastighetsbildningen. 42 kommuner har egna myndigheter för fastighetsbildning, av vilka endast 12 omfattar hela kommunens område. Ett 50-tal kommuner medverkar i fastighetsbildningen med s. k. förrättningsförberedelser. Även övriga kommuner är i viss utsträckning och mer indirekt engagerade i fastighetsbildningen, främst för bebyggelseändamål. Fastighetsregistreringen utförs på lokal nivå endast i ett 30-tal kommuner som har egna myndigheter. Den statliga registreringen ombesörjs av länsstyrelserna. Den nuvarande statliga basorganisationen på lokal nivå är beroende av att få konsultuppdrag av kommunerna för att upprätthålla erforderligt arbetsunderlag. Dessa konsultuppdrag avser främst åtgärder i anslutning till plan- och byggprocessen. har en kritik mot fastighetsbildningens organisation uppstått och successivt växt sig allt starkare. Erfarenheterna av kommunindelningsreformen och den förändrade byggnadsverksamheten har gett upphov till krav på förändringar. och ett antal kommuner har upprepade gånger framställt sådana krav. Kritiken har i första hand riktat sig mot att kommuner som har underlag och organisatoriska förutsättningar för fastighetsbildningen inte kan få denna funktion därför att arbetsunderlaget då skulle bli för litet för den statliga organisationen. I enskilda ärenden där kommuner begärt t. o. m. en mycket begränsad utvidgning av den kommunala fastighetsbildningsmyndighetens verksamhetsområde har sådana skäl lett till avslag på gjorda framställningar. Eftersom kommunerna inte får samverka inom fastighetsbildningens område, blir hotet om försämrad service från lantmäteriet till grannkommunerna ett besvärande hinder för att tillmötesgå viss kommuns önskemål. Förbudet mot interkommunal samverkan på fastighetsbildningens område framstår i dagens läge som omotiverat. Sådan samverkan förekommer inom andra sektorer och borde enligt vår mening stimuleras. Även revisorer har (förs. 1978/79:21) anfört kritiska synpunk ter på den lokala lantmäteriorganisationen. I förslaget har bl. a. föreslagits att organisationsfrågor mellan stat och kommun skulle handläggas av en till lantmäteriverket knuten partssammansatt nämnd. Vi anser liksom revisorerna det olämpligt att ena parten beslutar i de ofta känsliga gränsdragningsfrågorna mellan stat och kommun. När det gäller s. k. (förrättningsförberedelser) kan kommunen inte ens överklaga lantmäteriverkets beslut. tillsattes lantmäteriutredningen (Dir. 1980:38) med uppgift att i första hand kartlägga vissa förutsättningar för den lokala lantmäteriverksamheten. I huvudsak innebär uppgiften att utvärdera erfarenheterna av omorganisation. Konsekvenserna av en ny plan- och bygglag samt datoriseringen inom lantmäterisektorn skall emellertid även analyseras. Även de privata konsultföretagens roll skall närmare belysas. Det framstår som uppenbart att nuvarande organisationsuppdelning mellan stat och kommun inte kan bestå. Verksamheten behöver effektiviseras och anpassas bättre till den totala verksamheten. Av särskilt intresse är att kommunernas strävan att rationalisera den totala mätnings- och karttekniska verksamheten inte försvåras på grund av en splittrad och svårhanterlig organisation för fastighetsbildningen och fastighetsregistreringen. Det finns vissa risker att pågående kartläggande utredning inte ger tillräckligt underlag för att bedöma hur den framtida organisationen bör se ut. En koncentration av utredningsinsatserna till faktorer av särskild betydelse för alternativa lösningar är önskvärd. Det från och ett antal kommuner tidigare framförda behovet av en översyn av lantmäteriverksamhetens organisation i syfte att underlätta inrättandet av fastighetsbildningsmyndigheter i vissa kommuner under kommunalt huvudmannaskap är fortfarande lika aktuellt. Det är därför angeläget att lantmäteriutredning 80 ges tilläggsdirektiv i enlighet med av kommunförbundet och ett antal kommuner framförda önskemål. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär att lantmäteriutredning erhåller tilläggsdirektiv i enlighet med vad som framförts i denna motion.