mot · G5022426 · 1982-04-13 00:00:00 — 1981/82 24262431 Motion 1981/82:2426 Åtgärder mot försurningen (prop. 1981/82:151) I proposition 1981/82:151 redovisas ingående de stora försurnings- och förgiftningsskador som svavel- och kväveoxidutsläppen ger i naturmiljön. Med hänsyn till skadornas omfattning och långsiktiga effekter måste de restriktioner som föreslås i propositionen betraktas som minimikrav. Målsättningen måste vara att reningen av utsläppen skall ske vid förbrukningskällan. Kalkning av sjöar och vattendrag är endast en tyvärr nödvändig reparationsåtgärd, som har begränsad effekt för en liten del av de skador som försurningen åstadkommer. I propositionen behandlas i huvudsak endast de föroreningar som kommer genom förbränning av olja och kol. Detta är förklarligt med hänsyn till att det är förbränningen av dessa fossila bränslen som totalt ger de största problemen. Men även andra förbränningar ger skadeeffekter på ett sätt som föga uppmärksammats. Det gäller inte minst förbränningen av hushållsoch industriavfall, särskilt papper och plast. Sopförbränning förekommer redan i betydande omfattning. Föroreningarna är redan stora och problemen växer i omfång. Detta visar undersökningar som redovisas i , Bränn inte plast och papper, Papper och plast innehåller enligt vad som framgår av detta arbete stora mängder av olika, skadliga tungmetaller per viktenhet mångdubbelt mer än de mest förorenade kolsorterna. Huvudparten av tungmetallinnehållet följer med rökgaserna vid förbränning, medan en betydligt större del av metallerna binds i bottenslaggen vid förbränning av kol. Detta beror bl. a. på att tungmetallerna i papper och plast förekommer i en mer Finfördelad form än i kol. Vanliga utrustningar för rökgasrening som cykloner och elektrofilter har inte kapacitet att fånga upp dessa partiklar i någon större omfattning, vilket gör att större delen av de frigjorda tungmetallerna passerar och sprids över omgivningarna. Enligt den nämnda artikeln ökar dessutom de totala föroreningsutsläppen om plast och papper förbränns tillsammans med flis, torv eller kol. Vid förbränningen av kloridhaltigt material bildas nämligen klorider som förenar sig med en rad olika tungmetaller och bildar lättflyktiga metallklorider, som inte ens går att stoppa med de finmaskiga filter som används vid provtagningar av rökgasutsläpp. Förutom tungmetaller släpper anläggningar som bränner plast och papper ut stora mängder kväveoxider och andra hälsovådliga och försurande ämnen. Vid sambränning med torv och flis blir dessutom askan oanvänd 1 1981/82. 3 sami Nr 24262431 bar som t. ex. gödselmedel eller fyllnadsmaterial på grund av de stora koncentrationerna av tungmetaller, t. ex. zink, bly och koppar. De här nämnda problemens storleksgrad kan illustreras med att undersökningar enligt Bramryds redovisning visar, att tungmetallutsläppen i rökgaserna från två sopförbränningsanläggningar, Lövsta och , är avsevärt större än de totala föroreningsutsläppen från all bostadsuppvärmning i . Förutom de förbränningsanläggningar som redan Finns på olika håll i landet planeras f. n. ett 20-tal nya anläggningar för utsortering av plast och papper för förbränning bl. a. i kommunala värmekraftverk. Det är således på det sättet att vi förbränner en stor del av hushålls- och industriavfallet. Denna verksamhet expanderar bl. a. i och med att nya anläggningar byggs för att använda avfallet i värmeverk. Den direkta sopförbränningen är naturligtvis ett rent slöseri med resurser. Men även om avfallet används i värmeverk är nyttoeffekten ringa eftersom värmeutbytet är litet. ger förbränningen som framgår av vad som ovan redovisats stora föroreningsproblem, som ingen tydligen ännu vet om man över huvud taget kan bemästra. Det förefaller mig rätt uppenbart att den enda långsiktigt tillfredsställande lösningen är en separering av soporna på ett sådant sätt att man avskiljer och avstår från att bränna sådana sopor där förbränningen ger miljöskador. Förbränningen av t. ex. papper och plast i stor skala bör således upphöra. I stället bör teknik och distribution inriktas på återanvändning. Därmed motverkas också det resursslöseri som den nuvarande hanteringen innebär. I viss mån finns redan teknik för återanvändning. Papper återanvänds således i viss utsträckning. Men härvidlag är situationen paradoxalt nog den att som vi själva förbränner eller deponerar huvudparten av de använda pappersprodukterna importerar vi stora mängder returpapper för att tillgodose industrins behov. Detta kan inte vara en ur nationalekonomisk synpunkt vettig ordning. Teknik för separering av avfall och återanvändning Finns således eller är under utveckling. Det är viktigt att det arbete som är på gång kan fortsätta och ytterligare stimuleras. En fortsatt och utökad förbränning kan få till följd att detta utvecklingsarbete avstannar. Det är således ur olika synpunkter av stor betydelse att avger en klar viljeyttring och att denna följs upp med åtgärder från regering, ansvariga myndigheter och kommuner. att beslutar att ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om förbränning och återanvändning av avfallsprodukter.