ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G502198 · 1982-01-12 00:00:00 — Motion 1981/82:198 m. fl. I motion 1978/79:503 motionerade vi om att hos regeringen skulle begära att importutrymmet vad avsåg socker skulle minskas. Bakgrunden till denna motion var att förslag framkommit om att lägga ned sockerbruket i Karpalund i län. Vi hävdade att det inte var rimligt att låta det av tagna beslutet att tillåta ett importutrymme beträffande socker på av den totala sockerkonsumtionen leda till nedläggning av Karpalundsbruket. Motivet för riksdagsbeslutet om importutrymme var enligt departementschefen hänsyn till de sockerproducerande exportintressen. Det har emellertid visat sig att den sockerimport som har förekommit sedan riksdagsbeslutet huvudsakligen har kommit från och . Det är bara en mycket liten del som har kommit från . Den motion vi väckte avslogs av , men träffades en överenskommelse om fortsatt drift vid Karpalund under kampanjerna 1980 och 1981. har möjligheten att använda socker som råvara för bl. a. etanoltillverkning diskuterats och utretts. Intresse finns också för att använda socker som råvara för ytterligare industriprodukter. Genom att etanoltillverkning och annan tillverkning kan baseras på socker, som kan tillverkas inom landet, förbättras såväl handelsbalansen som vår beredskap. Det finns således enligt vår mening all anledning att bibehålla driften vid Karpalunds sockerbruk genom att importutrymmet minskas och sockerbetsarealen utökas. Förutsättningarna för produktion av etanol och andra produkter måste vidare utredas. Mot bakgrund av det anförda hemställer vi att beslutar att självförsörjningsgraden beträffande socker skall vara och att sockerbetsarealen utökas i enlighet härmed. () ()
mot · G5021984 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1984 i och översyn av ledningsrättslagen Det förenklade förfarande, den s.k. ledningsrätten, som infördes , är till nackdel för en del av de markägare, som inte kan godta de beräkningar om ersättning som ledningens innehavare gör. Markägarna får själva betala resor till ledningsrättens sammankomster och får ingen ersättning för förlorad arbetsförtjänst, som de själva får svara för ersättning till ombud. Behandlas däremot ärendet vid fastighetsdomsol får sakägaren gottgörelse för alla sina utgifter oberoende av utgången i målet. Vissa undantag från denna regel finns. Vi anser att bestämmelserna vid inställning hos fastighetsbildningsmyndighet för s.k. förrättning bör ses över, så att sakägarna inte åsamkas större kostnader vid denna än vid behandling i fastighetsdomstol. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn över gällande bestämmelser vid ledningsrättsmål. () ()
mot · G5021985 · 1982-01-26 00:00:00 — Per och av bostadsbyggandet har i anslutning till behandlingen av kapitalmarknadspropositionen och därtill knutna förslag (FiU 1979/80:8 s. 29) begärt att frågan om vissa rationaliseringar i administrationen av bostadsfinansieringssystemet ses över och uttalat att därvid också kunde övervägas om de statliga bostadslånen skulle kunna överföras till (bostads)instituten. Regeringen har (Dir. 1980: 70) bemyndigat bostadsministern att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se över bostadsfinansieringssystemet. Hans huvuduppgift har varit att undersöka förutsättningarna för och möjligheterna till att föra över de statliga bostadslånen till bostadsinstituten. Utredaren, landstingsrådet . , tillkallades fr. o. m. och har föredömligt snabbt avslutat utredningsarbetet och överlämnat sitt betänkande till bostadsministern. Utredningsmannen har haft att pröva om de statliga bostadslånen kan föras över till bostadsinstituten så att dessa svarar för den långfristiga finansieringen. Han har prövat frågorna utifrån administrativa utgångspunkter. Han anser att nackdelarna med ett kreditgarantisystem är större än fördelarna för låntagarna och bostadsverket, och att låneförvaltningen inte bör överföras till bostadsinstituten. Uppenbarligen med hänsyn till uppdragets precisering i direktiven har han inte prövat möj ligheten att lägga verksamheten utanför statsbudgeten genom att föra över upplåningen och långivningen till ett för ändamålet särskilt tillskapat institut, vars verksamhet genom ägande eller eljest kan regleras av staten och som kan utnyttja länsbostadsnämndernas decentraliserade kapacitet för dessa uppgifter. Det nämnda riksdagsbeslutet i enlighet med finansutskottets betänkande föregicks bl. a. av ett yttrande i ämnet från civilutskottet till finansutskottet (CU 1979/80: lys. majoritet (s, c) förordade därvid att finansutskottet skulle föreslå att begärde en ytterligare konkretisering av de administrativa och organisatoriska övervägandena i syfte att nå fram till en alternativ lösning med totalfinansiering. ansåg inte något uttalande då vara påkallat som binder de institutionella formerna från sida. bedömningar gjordes bl. a. mot bakgrund av åsikten att tanken på en integrerad och fullständig finansiering inte kunde avvisas på i kapitalmarknadspropositionen anförda skäl. Vad civilutskottet sålunda förordat vidarefördes i finansutskottet som reservation (s). Utredningsmannens översyn får anses bestyrka att frågorna om en totalfinansiering kräver en belysning som inte begränsar sig till alternativet att pri1 1981/82. vatisera bostadslånemarknaden inom nuvarande struktur. Det naturliga vore att snabbt - och innan regeringen tar ställning till om förslag skall föreläggas - bygga ut det gjorda arbetet med en utredning som bygger på vad civilutskottet förordade i det ovan nämnda yttrandet CU 1979/80:1 y. Det ligger i sakens natur att en sådan utredning borde vara parlamentarisk. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av ytterligare utredning av finansieringen av bostadsbyggandet.
mot · G5021986 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1986 m.fl. Tillkomst och bebyggelsehistoria har lett fram till att vi i i fått landets mest betydande byggnadsminne. Därmed är också landets kanske allra mest framträdande turistattraktion, både på det nationella och internationella planet. är unikt - en riksklenod - och måste bevaras. har det dock blivit alltmera klart att stora delar av bebyggelsen vilar på losan grund. Landhöjningen har lett till att de träpålar som husgrunderna oftast vilar på har kommit ovanför grundvattenytan. Då ruttnar träpålarna. har lagt ner ansenliga resurser på geotekniska utredningar för att visa vilka risker detta innebär för framtid. (Se bl. a. byggforskningsrådets rapport 39:1981). Man har också vid samråd med fastighetsägare i och genom uttalanden i dagspressen aviserat att man studerar finansieringsmöjligheterna för grundförstärkningar. finns det tekniska möjligheter att utföra behövliga grundförstärkningar. Ett mindre antal byggnader är redan grundförstärkta. Men det är mycket kostsamt - för varje m2 våningsyta i husen - och takten är alltför låg. Ett avsevärt antal fastigheter har ett akut behov av grundförstärkning. Om inte kraftfulla insatser görs finns det stor risk för att kulturhistoriskt ytterst värdefulla hus blir ohjälpligt skadade eller t. o. m. rasar ihop. fortlevnad är som sagts ett riksintresse. Många fastighetsägare klarar uppenbarligen inte själva av de höga kostnaderna med nuvarande finansieringsmöjligheter. Det kan kosta . per m2 våningsyta eller mer att helt rusta upp ett kulturhus. Detta är mer än dubbelt så mycket som det kostar att bygga ett nytt hus och beror på kombinationen av högt kulturvärde och mycket kostsam grundförstärkning. Staten bidrar redan nu till kostnaderna för upprustning av kulturhus. Detta sker inom bostadslånesystemet med vanliga bostadslån och för hus av byggnadsminnesklass därutöver med förhöjt låneunderlag och tilläggslån vid bostadslånegivningen. Också har vissa anslag att fördela som bidrag enligt förordningen om statsbidrag till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse (SFS 1981:447). I vissa fall saknas emellertid förutsättningar för statligt stöd. Detta gäller för grundförstärkning av bostadshus som redan är moderniserade. För de moderniserade bostadshusen behövs det, enligt uppgifter från , åtminstone 100 milj. kr. för akuta grundförstärkningsåtgärder . Staten bör ta på sig ett ökat ansvar för att räddas åt framtiden. Visst måste vi spara överallt i samhället . Men det är ändå nödvändigt att nu åtminstone vidta de skyddsåtgärder som behövs för att detta unika byggnadsminne skall kunna restaureras fullt ut när resurserna medger det. Här avses naturligtvis alla hus, såväl omoderna som moderniserade. En verksam och administrativt enkel insats för att nå detta syfte synes vara att ändra bostadsfinansieringsförordningen så att grundförstärkning av bostadshus av kulturminnesklass kan statligt belånas även om åtgärden sker separat. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att bostadsfinansieringsförordningen ändras i enlighet med vad i motionen anförts. () () () () () ALFWENNERFORS (m)
mot · G5021988 · 1982-01-26 00:00:00 — Samordning av övervakningen av skärgårds- och kustområdena Övervakningen av våra skärgårds- och kustområden ut till gränsen för svenskt sjöterritorium bör förstärkas och förbättras. Resurser från bl. a. , generaltullstyrelsen, och försvarsmakten medverkar till övervakningen av sjöterritoriet. Inom försvarsmakten uppbyggs med chefen för marinen som ansvarig sjöbevakningscentraler för uppföljning av verksamheten inom oss omgivande kustområden. Två sjöbevakningscentraler är i drift inom , och , två centraler driftsätts , nämligen och . planeras start för en central i . är f. n. ingen central inplanerad. Inträffade händelser inom vårt kustområde visar på nödvändigheten av att disponibla resurser för övervakningsändamål utnyttjas effektivt och på rationellt sätt och så långt möjligt samordnad till tid och rum. Som exempel på sådan samordnad ledning av övervakningen kan det i tillämpade systemet tjäna. Huvudansvarig för sjöbevakningsverksamheten där är den danska marinen. Starka skäl talar för att en motsvarande tillämpning i utnyttjandet av sjöbevakningsresurserna för vårt vidkommande genomförs. Planerade och beslutade åtgärder i syfte att rationalisera berörda myndigheters verksamhet inom sjöbevakningens område bör samordnas. Inom västkustområdet bör fasta spaningsstationer upprättas, som tillgodoser ett för hela området yttäckande övervakningssystem. Motsvarande fasta spaningssystem finns inom kustområdet i Österjön. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om samordningen av övervakning av skärgårdsoch kustområden. () ()
mot · G5021989 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1989 m. fl. Snabbare handläggning av fastighetsbildnings- och planfrågor Samhället såväl som den enskilde medborgaren är i hög grad beroende av att beslut i fastighetsbildnings- och planfrågor bl. a. kan komma till utförande inom rimlig tid efter det att de fattats. Som förhållandena nu är kan ett s. k. okynnesöverklagande äventyra utförandet av viktiga byggplaner. En översyn av reglerna för avgöranden av besvär av domstols- och andra myndighetsbeslut med syfte att på ett tidigt stadium avgöra om besvären är av sådan art att de skall föranleda uppskov med verkställighet av beslutade åtgärder anser vi vara av största vikt. Om besvären befinns så oväsentliga att en fördröjning av angelägna åtgärder blir uppenbart oskälig bör någon form av snabb deldom utredas, med syfte att ge deldomen rätt till omedelbar verkställighet utan hinder av anförda besvär. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär utredning av nuvarande regler, så att en smidigare och snabbare behandling av vissa fastighetsbildnings- och planfrågor kan ske. () ()
mot · G502199 · 1982-01-12 00:00:00 — Motion 1981/82:199 m. fl. Ersättningssystemet för viltskador i jordbruksgrödor fattade beslut om ett nytt ersättningssystem för vissa viltskador. Förutom att ändringar infördes när det gäller systemets omfattning har en ny princip för självriskberäkning antagits. Självrisknivån har ändrats från till . Trots detta faller fortfarande många skador utanför systemet. Självriskens beräkning innebär att lantbruksföretagens totala areal är självriskgrundande oavsett om skador har inträffat eller kan inträffa. Ett lantbruksföretag med vall och träda får således bära en hög självrisk i förhållande till den areal som kan bli föremål för skadevärdering. Eftersom skadorna är störst i mellan- och skogsbygderna där även vallarealen är dominerande kommer lantbruksföretagen i dessa områden att drabbas orimligt hårt. Ersättningssystemet får olika utfall beroende på lantbrukföretagets belägenhet, driftsinriktning och storlek. I ett brutet produktionsområde med kreatursdrivande företag blir risktagandet större för viltskador. De principer som ersättningssystemet bygger på orsakar med andra ord orättvisor. och träda inräknas vid beräkningen av självrisken trots att ingen ersättning utgår för dessa arealer. Ett animalieföretag som använder arealen för grovfoderförsörjning får i förhållande till den besådda arealen där ersättning kan utgå en orimlig självrisknivå. Ett animalieföretag på 30 ha åker därav 22 ha vall och 8 ha havre får en självrisk på . Vid t. ex. en skada på av den besådda arealen kommer lantbrukaren att erhålla i ersättning. Självrisk i relation till det totala skördevärdet utgör då jämfört med 1,vid enbart spannmålsodling. Det torde vara i ytterst få fall som ersättning utgår från betesskador i vall, varför det kan hävdas att systemet i sin utformning får orimliga konsekvenser. De företag som drabbas är belägna i sådana områden där animalieproduktionen är en förutsättning för sysselsättning och utkomstmöjligheter. Särskilt hårt drabbas arrendatorer. Många av dem arrenderar av domänverket eller av skogsbolag och har mycket vilt på och omkring gården, har marker som bäst passar för havre, har ingen jakträtt och små möjligheter att få in viltskadorna på sin plussida när arrendena görs upp. För att åstadkomma en förbättrad rättvisa och ett bättre hänsynstagande till företagens förutsättningar att bära delar av förlusterna måste ersättningssystemet ändras så att vid beräkningarna av självrisken vall och träda utgår. 1* 1981182. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär att vall och träda utgår vid beräkning av självrisken för ersättning för viltskador inom jordbruket. () ()
mot · G5021990 · 1982-01-26 00:00:00 — Åtgärder för förbättrad framkomlighet för rullstolsbundna och synskadade För rullstolsbundna människor utgör trottoarkanterna ett hinder, som kan elimineras genom en enkel avfasning. Emellertid har det visat sig att en sådan avfasning ställer till problem för de synskadade, som har trottoarkanterna att orientera sig mot med hjälp av käpp. Det gäller alltså att hitta en metod som hjälper den ena parten utan att försvåra för den andra. På en del håll har man löst detta genom avfasning av hörnen och det finns också möjlighet att avfasa på sådant sätt, att det är en hjälp för de synskadade. 1 samverkan med de handikappades organisationer har varje kommun möjlighet att förbättra situationen men det sker i alldeles för liten grad. Då sådana åtgärder tydligen regleras i byggnadslagstiftningen, bör detta krav skrivas in där. Vi föreslår därför att beslutar att lagstiftningen kompletteras så att kommunerna åläggs att fasa av trottoarkanterna i syfte att förbättra framkomligheten för rullstolsbundna utan att det vållar ökade svårigheter för synskadade. () ()
mot · G5021992 · 1982-01-26 00:00:00 — Ett stort antal fastigheter för åretruntboende har övergått till sommarbostäder i attraktiva samhällen i . Det finns ett flertal anledningar till detta - minskade arbetsmöjligheter i näringslivet på orten, stark efterfrågan på fritidshus i dessa miljöer, höga priser på fastigheter m. m. har i ett delbetänkande, Fritidshus eller permanentbostad, behandlat detta problem och föreslagit en förvärvslagstiftning. För vår del anser vi att en utvidgad förköpsrätt är en effektivare och enklare åtgärd för att i den omfattning kommunen anser det erforderligt förhindra att villafastigheter köps för att endast användas som sommarbostad. Enligt vår mening bör kommunen erhålla förköpsrätt inom av kommunfullmäktige avgränsade områden. Lagtekniskt löses detta genom tillägg i nuvarande förköpslag. Genom denna uppläggning kommer kommunen inte att behöva pröva köparens avsikter med fastighetsköpet. Principen blir att kommunen inträder i köpeavtalet på redan avtalade villkor. En utvidgad förköpsrätt innebär således att kommunen äger småhusfastigheten i ett visst skede och därigenom har möjligheter att upplåta fastigheten på olika sätt. Kommunen kan använda sig av bostadsarrende, tomträtt och äganderätt. Varje upplåtelseform har sina fördelar. En vanlig invändning mot en utvidgad förköpsrätt är att prisnivån inte påverkas. Vi tror att ett konsekvent agerande från kommunen medför att prisnivån successivt sänks till en nivå där de helårsboendes betalningsförmåga är avgörande. Vidare bör också vägas in de mindre kostnader som kommunen får om fastigheterna utnyttjas av helårsboende. De lägre utgifterna består i att kommunen dels slipper ta ny mark i anspråk, dels får ett bättre utnyttjande av den kommunala servicen. Det är också viktigt att poängtera att kommunen kan avstå från förköp om det av olika skäl bedöms lämpligt. Sammanfattningsvis anser vi att en utvidgad förköpslagstiftning ger kommunen en effektiv kontroll vid försäljning av småhus, ger kommunen möjlighet att använda upplåtelseform efter kommunens långsiktiga ambitioner för markutnyttjandet och medför successivt lägre prisnivå. Vidare har kommunerna erfarenhet av förköpslagen, och genom att köparens avsikter inte behöver prövas är systemet enkelt och bör inte medföra nämnvärd byråkrati. Med hänvisning till vad vi ovan anfört hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna att förslag bör 1981/82:1992 14 föreläggas om förköpslagstiftning för att bevara vissa samhällen för årsboende. . () ()
mot · G5021993 · 1982-01-26 00:00:00 — m. fl. Kostnadsansvaret vid tvångsförvaltning av fastighet Vid de senaste ändringarna i lagstiftningen angående tvångsförvaltning av bostadsfastigheter (prop. 1976/77:151, CU 1977/78:1) lämnades frågan om ansvaret för de kostnader som uppstår för tvångsförvaltningen öppen. Delade meningar finns om det skall vara ett statligt eller ett kommunalt ansvar. Egentligen åvilar betalningsskyldigheten fastighetens ägare men i de flesta fall saknas likvida medel. En möjlig metod att underlätta finansiering av tvångsförvaltningens kostnader skulle kunna vara att förvaltaren ges rätt att ta ut och belåna inteckningar i den förvaltade fastigheten och att dessa inteckningar ges bästa förmånsrätt, dvs. att de går före befintliga penning- och andra inteckningar i säkerhetshänseende. På så sätt skulle medel för fastighetens drift under förvaltningen snabbt ställas till förfogande. Det kan också anses riktigt att kostnaderna ytterst kan få drabba andra säkerhetsägare, eftersom dessa bör ha intresse av att pantsatt egendom hålls i kreditvärdigt skick. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som ovan anförts om betalningsansvar för tvångsförvaltning av fastighet enligt bostadsförvaltningslagen (1977:792). (c) ()
mot · G5021994 · 1982-01-26 00:00:00 — Vi föreslår mot angiven bakgrund att ramarna räknas upp. Ramar för lån och anordningsbidrag m. m. samt upprustningsbidrag bör läggas fast enligt anslagsframställning. Ramvidgningen för upprustningsbidrag föranleder en anslagsökning utöver regeringens förslag med 5 milj. kr. Vi förutsätter att de förslag som förs fram här behandlas av . Åtgärder enligt förslagen skulle därmed få ökad möjlighet att beaktas i planeringen av bostadsbyggandet och få genomslag redan i böljan av nästa budgetår. 1. beträffande temporär hyresrabattering att godkänner de grunder som förordas i motionen, 2. beträffande hyresgaranti i nyproduktionen att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts, 3. beträffande reparationer och underhåll att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om a) förslag till ombyggnadsbidrag och reparationslån, enligt vad i motionen anförts, och första delen av , b) lån för underhåll av vissa hyreshus, c) en långsiktig lösning av frågorna om underhåll och reparation av bostäder enligt vad som anförts i motionen, 4. beträffande förbättring av boendemiljön att a) godkänner de ändrade riktlinjer för bidragsgivningen som förordas i motionen, b) godkänner vad i motionen förordas om att bostadslån skall förenas med räntebidrag, c) medger att beslut om bidrag till förbättring av boendemiljön får meddelas intill ett belopp av . under /83 och preliminärt intill ett belopp av . under /84, d) till Bidrag till förbättring av boendemiljön för / 83 anvisar ett reservationsanslag av . 5. beträffande lediga lägenheter att hos regeringen anhåller att de ekonomiska problemen i samband med dessa kartläggs enligt vad som förordas i motionen och att förslag om lösning föreläggs , 6. att medger a) att beslut om anordnings- och inventariebidrag samt lån för allmänna samlingslokaler under /83 får medges inom en ram av . ), varav högst . får tas i anspråk för bidrag, b) att beslut om upprustningsbidrag m. m. till allmänna samlingslokaler får meddelas inom en ram av . under /83, 7. att till Upprustningsbidrag m.m. till allmänna samlingslokaler för /83 anvisar ett reservationsanslag av . () () () () () () ()
mot · G5021995 · 1982-01-26 00:00:00 — 1981/82 1995-1996 m. fl. Frågan om huruvida i bör undantas från utbyggnad har diskuterats i och behandlats bl. a. i betänkandena CU 1979/80:32 och CU 1980/81:31. En kraftig opinion hävdar att bör undantas. För en sådan ståndpunkt talar tungt vägande bevarandeskäl. Ett yrkande om att undantas bör dock föras fram redan nu för att bl. a. markera att motståndet mot en utbyggnad är oförminskat. att beslutar om sådana ändringar i fråga om den fysiska riksplaneringen att undantas från utbyggnad. () () 1 1981/82.