mot · G5021286 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1286 När ATP infördes ansågs den försäkringstekniska, ekonomiska och juridiska utformningen garantera fullständig trygghet för de förvärvade pensionsrättigheterna inkl. pensionernas värdebeständighet. utgick också ifrån att kommande generationer skulle fullt ut respektera de utfästelser som i angivna hänseende i lagstiftningens form gjorts till pensionärerna. Pensionärerna skulle med andra ord har full garanti för att deras i arbetslivet intjänade lönegraderade tilläggspensioner skulle komma att utbetalas med bibehållet realvärde. Genom uttaget av arbetsgivaravgifterna och uppbyggnaden av allmänna pensionsfonden skapades - trodde man - en stabil grundval för systemets hållfasthet och förmåga att fullgöra pensionsutbetalningarna utan inskränkningar. Som lönegraderad allmän tjänstepension har systemet efter hand fått starka rötter i svenskt samhällsliv. Antalet AT-pensionärer är drygt 1,3 miljoner. Arbetsgivaravgifterna till AT-fonden uppgår efter omläggningen för till av den totala lönesumman och kommer att stiga . tillfördes fonden i dylika avgifter 25 645 milj. kr. medan ränteintäkterna uppgick till 3 455 milj. kr. Fondens totalbehållning uppgick till det aktningsvärda beloppet av 183 400 milj. kr. Som framgår av många opinionsyttringar har en växande oro uppstått bland nuvarande och blivande AT-pensionärer för systemets förmåga att fullgöra de gjorda pensionsutfästelserna. Denna oro bottnar i första hand i de politiska beslut som i besparingssyfte åren 1980 och 1981 träffats framför allt om ändringar i indexuppräkningen av det grundläggande basbeloppet, vilka motionärerna dock inte riktar sig emot. I praktiken har dessa förändringar kortsiktigt inte blivit så kännbara för de enskilda pensionärerna som befarats, beroende på de justeringar av basbeloppets storlek som i gjordes i samband med utskottsbehandlingen av de båda propositioner som det här var fråga om. Hur ändringarna kommer att slå ut är ovisst. Djupare sett ligger emellertid huvudorsaken i inflationen. De senare årens höga inflationstakt har utsatt systemet för svåra påfrestningar bl. a. genom den automatiska höjningen av pensionsnivån som ägt rum som pensionärernas antal ökat. Medan kalkylerna utgått ifrån en årlig inflationstakt av har som bekant den verkliga inflationstakten varit väsentligt större. I motsats till AT-pensionerna har de som endast har folkpension, enligt vad som påpekats i budgetpropositionen, kompenserats för de stigande levnadskostnaderna och närmast fått sin pensionsnivå och standard något förbättrad genom de årliga pensionstillskott som anslagits över budgeten. Inom pensionärskollektivet har ATP-förmånerna relativt sett undergått en nivellering . För ATP-fonden har inflationen haft till följd att den åderlåtits betydligt. Belastningen på systemet har dessutom ökats genom den utbyggnad av pensionssystemet som successivt kommit till stånd, därmed avses dels pensionsålderns sänkning, dels införandet av förtidspensionerna. Inte minst de senare har utnyttjats i en omfattning som inte kunnat förutses. Nya grupper av pensionärer har också tillkommit, senast föräldrar för vårdnad av egna små barn i hemmet. Allt har inte täckts av höjda avgiftsuttag. AT-fonden börjar att trappas ned. Vid oförändrat avgiftsuttag beräknas fonden genom utbetalade pensioner ha ätits upp . Tydligt är att särskilda finansieringsåtgärder måste vidtas för att klara pensionerna. Enligt uppgift håller på att sammanställa nytt material och göra nya beräkningar rörande avgiftsbehovet fr. o. m. Men frågan om höjda arbetsgivaravgifter för ändamålet och deras storlek har utom den samhällsekonomiska dimensionen även en politisk innebörd. För att lugna AT-folkets oro måste det av slås fast att AT-pensionema inte får fungera som budgetregulator. Det är angeläget att i detta syfte ATP-systemet med dess specialdestinerade avgifter och ränteintäkter organisatoriskt helt frikopplas från den statliga budgetbehandlingen, dess besparingssträvanden och sparplaner och ges en från budgeten i görligaste mån fristående försäkringsmässig ställning. Specialdestineringen bör tydliggöras för allt folket, även för kommande pensionärsgenerationer. För att ingen motsättning till löntagarkollektivet skall behöva uppstå genom att pensionsnivån blir högre än lönenivån måste en övergång från konsumtionsindex till löneindex övervägas som grund för basbeloppets fastställande. Lika angeläget är att intäkterna blir av sådan storlek att ATP-systemets framtid tryggas och fortsatt nivellering undviks. Det kommer att krävas en väsentligt höjd avgiftsnivå, antingen genom att en höjning av arbetsgivaravgifterna och i varje fall kommer till stånd och att åderlåtningen av allmänna försäkringsfonden dämpas - övergången till renodlat fördelningssystem uppskjuts. En prognos för behovet av en sådan avgiftshöjning bör därför uppgöras baserad på aktuellt siffermaterial. Genom att arbetsgivaravgifterna som beskattningsform mer och mer anlitats även för andra ändamål är det emellertid risk för att de erforderliga avgiftshöjningarna i denna form kan komma att möta motstånd från såväl arbetsgivar- som löntagarhåll. Utrymmet är begränsat. Andra vägar att klara finansieringen kan behöva prövas. För att backa upp systemet kan det rent av bli nödvändigt att på ett mera direkt sätt än förankra systemet i löntagarkollektivet, t. ex. genom att på samma sätt som sker i övriga nordiska länder en viss del, förslagsvis en tredjedel, bestrids genom en individuell löntagaravgift över skattsedeln. Hur finansieringen bäst skall kunna ordnas måste i vart fall bli en förhandlingsfråga av största vikt och samhällsekonomiska betydelse. En svaghet i systemet som det borde gå att komma till rätta med har efter hand aktualiserats till följd av den dubbla målsättningen för fondbildningen, nämligen att även fungera i syfte att öka kapitalbildningen för produktiva investeringar och resurstillväxten i samhällsekonomin. Hur fondens roll i detta avseende skall kunna upprätthållas i det inledda nedtrappningsskedet är en öppen fråga. Till följd av det allmänna sparsyftet har samhällsekonomiska kapitalmarknadssynpunkter beklagligen fått dominera fondmedlens placering på bekostnad av pensionärernas intresse av bästa möjliga förräntning av fondkapitalet. I realiteten har fondförvaltningen nämligen varit bunden av rekommendationer med långtgående krav i fråga om styrning och inriktning av fondens placeringar i prioriterade tillgångar dvs. stats- och bostadsobligationer och tvingats att finansiera det statliga budgetunderskottet och detta länge utan möjlighet till fri konvertering. Fonden har blivit liggande på en surdeg av lågavkastande obligationer i stor skala. Förräntningen av fondkapitalet har blivit lidande härav. Förutom att allmänna pensionsfonden drabbats av betydande inflationsförluster i mångmiljardbelopp har avkastningen på låneportföljen med andra ord inte hållit jämna steg med den allmänna räntenivån, till nackdel för AT-pensionärerna, utan släpat efter. I årsredogörelsen uttryckte med hänvisning härtill fondstyrelsen och dåvarande VD en betydande oro för fondens framtida utveckling. har medelavkastningen enligt uppgift i någon mån förbättrats men problemställningen om friare händer för fondstyrelserna i fråga om medelplaceringen kvarstår oförändrad. I denna del borde styrelserna i fråga rimligen likställas med enskilda kreditinstitut. En översyn av bestämmelserna är nödvändig. Under åberopande av vad sålunda anförts får vi yrka att hos regeringen hemställer om en parlamentarisk utredning rörande den framtida tryggheten i juridiskt, försäkringstekniskt och ekonomiskt hänseende för AT-pensionärerna med direktiv bl. a. att skapa ett förstärkt skydd för pensionernas realvärde.