mot · G5021921 · 1982-01-26 00:00:00 — Också utredningstekniska svårigheter finns. Även om det är klarlagt att en skada förorsakats av ett bestämt ämne kan det vara svårt att visa från vilket företag det utsläpp kommit som orsakat skadan. Ofta är flera företag inblandade. Skadan kan också ha vållats av flera samverkande föroreningar som släppts ut av skilda företag. Givetvis är grundprincipen att man i första hand skall förebygga skaderisker genom skärpt lagstiftning och stränga krav på företagen. Om skada likväl uppkommer bör den ersättas av den som vållar skadan. Kan detta av t. ex. ovan redovisade skäl inte ske bör industrin som helhet stå ansvarig. Någon form av fond bör därför byggas upp. Fonden kan t. ex. bygga på avgifter från företag som omfattas av miljöskyddslagen. Ur fonden skall sedan ersättning kunna lämnas för skador som orsakats av miljöfarlig verksamhet. bör hos regeringen begära förslag om inrättande av en fond i överensstämmelse med här redovisade synpunkter. D. Miljöpåverkan vid förbränning av olja och kol Olja och kol svarar för merparten av energitillförsel. Såväl olja som kol innehåller en rad ämnen som vid förbränning frigörs och förorenar luften. Svavel är ett sådant ämne. Vid förbränningen av olja och kol bildas svaveldioxid som när den släpps ut i luften delvis omvandlas till andra svavelföreningar. uppgick de totala svaveldioxidutsläppen i till . Av dessa kom omkring från förbränning av olja och från industriutsläpp. Genom det åtgärdsprogram som på förslag av den dåvarande socialdemokratiska regeringen antog hade utsläppen minskat till ca . av de svenska utsläppen härrör från oljeeldning och från industrin. Kolanvändningen är fortfarande så liten att den inte har någon nämnvärd betydelse i dessa sammanhang. De totala svaveldioxidutsläppen i uppgår till . Av dessa härrör från koleldning, från oljeeldning och från industrin. Försurning av mark och vatten Svaveldioxidutsläppen leder till omfattande miljöförstörelse. Enligt är försurningen ett av 1980-talets allvarligaste miljöproblem. Nedfallet av svavelföreningar är den dominerande orsaken till försurningen, säger . Försurningens negativa effekter för fisket och för växt- och djurlivet i sin helhet i våra sjöar och vattendrag bekräftas klart av de undersökningar som gjorts. Försurningen hotar dessutom grundvatten och mark. Minskad skogsproduktion samt mobilisering av metaller kan få svåra ekologiska och ekonomiska konsekvenser. Här är vår kunskap ännu långtifrån fullständig. Det material som verket kunnat ta fram pekar dock på att bl. a. vattnet i vissa brunnar försurats och att många är hotade. Risken för att marken skall skadas av försurningen måste bedömas som mycket hög. Svavelföreningar ger även upphov till lokala effekter på hälsa, växter och material, säger . Av redovisning framgår också att av Sveriges sjöar är drabbade av försurning. 3/4 av alla sjöar i och omkring hälften av sjöarna i andra försurningskänsliga delar av och har nått ett försumingsskede där skador på organismer förekommer. De kraftigast försurade sjöarna finns i södra delen av sydsvenska höglandet, i västkustområdet och i Bergslagen. Men det är enligt inte bara sjöar och vattendrag som försurats utan också grundvattnet. Verket redovisar att en direkt försurning ägt rum i vissa enskilda väst- och sydsvenska vattentäkter med ytligt grundvatten. Områdena har utsatts för ett betydande svavelnedfall. Den främsta orsaken, menar , till att grundvattenförsurningen inger oro är de ökade halterna av metaller i dricksvatten som den kan medföra. Ökad surhet i marken leder nämligen som regel till att metaller frigörs. Man har kunnat konstatera kraftigt förhöjda halter av koppar, zink, kadmium och bly i grundvatten. Till detta kommer att svaveldioxidutsläppen också skadar miljön på annat sätt. Byggnader och kulturföremål skadas, metaller rostar, risken för förstörelse av åkeijord och minskad återväxt i skogen är påtaglig liksom de effekter på folkhälsan som utsläppen har. När det gäller hälsoeffekterna är det i första hand människor som redan lider av sjukdomar i hjärta eller lungor eller som är allergiker som drabbas. Det är en betydande del av befolkningen som av sådana orsaker är särskilt känslig. Luftföroreningarna kan också framkalla irritationer i andningsvägarna av inflammationstyp. Det finns också skäl anta att irritationer och besvär som normalt är tillfälliga och övergående kan leda till långvariga kroniska sjukdomstillstånd om människor utsätts för luftföroreningar . Det framhålls ofta att det framför allt är internationella föroreningsutsläpp som påverkar miljön i . Detta är riktigt när det gäller försurningen av mark och vatten. När det gäller de andra ovan nämnda miljö problemen orsakas de dock av våra egna utsläpp. Det är därför viktigt att understryka att åtgärder inom för att motverka svaveldioxidutsläppen har stor betydelse. Även när det gäller försurningen av mark och vatten är vi själva, trots de kraftfulla åtgärder som satts in för att minska de inhemska utsläppen, det enskilda land som bidrar mest till nedfallet över vårt land. Trots att de svenska utsläppen totalt bara utgör någon procent av de samlade utsläppen i bidrar de f. n. till av svavelnedfallet i . En minskning av utsläppen i vårt eget land är också effektivare jämfört med en minskning i något annat land när det gäller att reducera nedfallet över . Men det är inte bara svavelutsläppen från förbränningen av fossila bränslen som påverkar hälsa och miljö. Från ett koleldat kraftverk på 1000 MW släpps enorma föroreningsmängder ut. uppskattas utsläppen till svaveldioxid, stoft, kväveoxider, koldioxid samt metaller (arsenik, kadmium, krom, kvicksilver, bly, koppar, nickel, zink och vanadin). Metallutsläppen innebär problem för både hälsa och miljö. Kadmium, som lagrats i jordens ytskikt, blir kvar , tas upp av växter och djur och når sedan via livsmedlen människan. Kadmium lagras upp i njurarna, som skadas när kadmiumhalten blir för hög. Kadmium liksom övriga tungmetaller har också cancerogena effekter. kan man bli tvungen att reglera jordbrukets inriktning och omfattning kring kolanläggningar med höga kadmiumutsläpp. Kvicksilver som släpps ut från kolanläggningar anrikas i fisk som fångas och äts av människor. Även fiskätande djur som sjöfågel riskerar att förgiftas. Vanadin förekommer i både kol och olja. Det finns data som visar att vanadin från bl. a. värmeanläggningar hämmar vissa omvandlingsprocesser i jorden som är viktiga för växternas näringstillgång. Vid all förbränning av fossila bränslen, bl. a. kol och olja, bildas koldioxid. Ett kraftverk om 1000 MW släpper ut koldioxid . Riskerna för långsiktiga klimatförändringar på grund av koldioxidutsläppen har påtalats av olika forskare. Vi vet att omsättningen av koldioxid i atmosfären sker mycket långsamt. Varje utsläpp av koldioxid höjer därför koldioxidhalten . Fortsätter dagens ökning av förbrukningen av kol och olja fördubblas halten av koldioxid i atmosfären . Många forskare anser att jorden i sin helhet då skulle få ett varmare klimat, vilket i sin tur skulle medföra att delar av polarisarna började smälta med följd att världshavens nivå höjs med flera meter. Kväveföreningarna har alltmer uppmärksammats i sam band med försurningen. räknar med att kväveoxidernas bidrag till nederbördens försurning uppgår till . En stor del av kväveoxiden tas dock om hand av växterna, vilket leder till att dess försurande verkan försvinner. Utsläppen av kväveföreningar har dock ökat snabbare än förbrukningen av fossila bränslen. De totala utsläppen av kväveoxid i uppgick , varav kom från bilavgaserna och från förbränning av främst olja. Utöver de här redovisade årliga utsläppen från ett koleldat kraftverk på 1000 MW kommer avfallet. blir det följande avfallsmängder: slam från rökgasavsvavling, stoft från elektronfilter samt slagg och aska från pannorna. Den totala avfallsmängden överstiger alltså . För att förvara askan (ca ) från ett 1000 MW kolkraftverk åtgår 35 ha mark vaije år under förutsättning att askan lagras . Dessa avfallshögar innehåller en rad föroreningar, bl. a. tungmetaller. Dessa löses upp av regnvatten som tränger genom askan och kan förorena grundvattnet. För att lagra avsvavlingsslammet skulle för ett enda år krävas 10 ha mark om slammet lades . Också transporterna av olja till havs medför miljörisker. Beräkningar visar att av den mängd olja som transporteras till havs spills 0,ut vid hanteringen på fartyg och oljeplattformar. Det innebär att sammanlagda oljeförbrukning, statistiskt sett, bidrar till ett spill på över olja i haven. Det är omkring dubbelt så mycket som det totala utsläppet vid blow-out-olyckan vid Bravoplattformen . Även små oljeutsläpp kan få stora lokala verkningar på växt- och djurliv. Om de långsiktiga effekterna av de stora mängder olja som släpps ut i öppet hav vet man ännu mycket litet. Forskning pågår emellertid. Som framgår av ovanstående är det nödvändigt att kraftfulla åtgärder sätts in för att minska de föroreningar som är en följd av förbränningen av fossila bränslen. Självfallet kan ett omfattande energisparande eller utnyttjande av andra energislag medverka till att minska behovet av dessa bränslen. Det är emellertid också nödvändigt att genom olika åtgärder minska de föroreningar som blir en följd av den förbränning som likväl behövs. En av den socialdemokratiska regeringen tillsatt utredning föreslog 1976 (Ds Jo 1976:2 Mindre svavel bättre miljö) en åtgärdsplan för nedtrappning av svavelutsläppen. När de av kommittén föreslagna åtgärderna genomförts kommer utsläppen av svaveldioxid i att ha minskat till den nivå som gällde . 1 proposition 1976/77:3 anslöt sig den socialdemokratiska regeringen till utredningens bedömning och förslag. Målet borde vara att svaveldioxidutsläppen skulle ha minskat till den nivå som gällde . beslöt i enlighet med propositionen. Det innebär att fr. o. m. är högsta tillåtna svavelhalt i eldningsolja i hela upp till och . Därigenom beräknas svaveldioxidutsläppen minska med ca . Svavelhalten i den tunna eldningsoljan, den s. k. villaoljan, sänktes fr. o. m. från 0,till 0,. fick i uppdrag att med stöd av miljöskyddslagens bestämmelser verka för att industriutsläppen halveras. antog i samband med energipolitiska beslut den andra delen av utredningens förslag till nedtrappningsplan för svavlet i eldningsolja. Det innebär att fr. o.m. 1981 är högsta tillåtna svavelhalt i eldningsoljan också i län. Fr. o. m. utvidgas bestämmelserna till att omfatta hela landet. För att komma till rätta med de problem sorn svaveldioxidutsläppen utgör räcker det emellertid inte med inhemska åtgärder. har därför drivit dessa frågor i olika internationella sammanhang. Vid i redovisades en svensk specialstudie i frågan. genomfördes på svenskt initiativ ett stort arbete inom . Vidare togs försurningsfrågorna upp på en rad internationella konferenser och i kontakter med olika organisationer, främst , FN:s () och FN:s miljöprogram (). Därutöver tog den socialdemokratiska regeringen upp bilaterala kontakter. Ett avtal slöts sålunda med om begränsning av svavelutsläppen. Samarbete inleddes också under den socialdemokratiska regeringens ledning med för att de bägge länderna tillsammans i olika internationella sammanhang skulle ta upp frågan om begränsning av svavelutsläppen. Framställning om detta gjordes också av den socialdemokratiska regeringen till EG. undertecknades en konvention om begränsningar av bl. a. svavelutsläppen av medlemsländerna i ECE (FN:s ekonomiska kommission för ). Konventionen beräknas bli ratificerad av 24 länder och kommer då att träda i kraft. Men detta räcker inte. Det är därför viktigt att fortsätter med kraftfulla åtgärder, också internationellt, för en begränsning av svavelutsläppen. Våra förslag till åtgärder Som framgått av ovanstående är den miljöförstörelse och då främst försurningen av mark och vatten som är en följd av de stora svavelutsläppen oroande. Det är nödvändigt med dels ett fullföljande av tidigare riks dagsbeslut om begränsning av svavelutsläpp, dels olika energisparande åtgärder för att minska användningen av fossila bränslen. Regeringen har aviserat en proposition om försurningen senare under detta . Vi återkommer då till våra ytterligare synpunkter på åtgärder mot försurningen. Redan nu vill vi dock utveckla våra förslag i fråga om kalkning av främst sjöar och vattendrag. Efter förslag av den dåvarande socialdemokratiska regeringen beslöt påbörja en försöksverksamhet med kalkning av sjöar och vattendrag för att motverka försurningen. och har lämnat en redovisning dels över försurningsläget, dels om hur försöksverksamheten med kalkning av sjöar och vattendrag har utvecklats. De båda verken har också lämnat förslag till fortsatt inriktning av kalkning av mark och vatten. I korthet innebär förslagen att kalkningen av sjöar och vattendrag skall ges en sådan omfattning att försurningshotade sjöar kan bevaras och redan drabbade återställas. Kalkningen bör stödjas genom statsbidrag och bidragsgivningen decentraliseras till berörda län. Försöksverksamheten avseende mark och grundvatten bör inriktas på att långsiktigt pröva olika åtgärder för att motverka försurningens effekter. Dessutom bör riktlinjer för hur man bäst skall motverka försurning av vattentäkter tas fram. Kostnaderna för ett fullt utbyggt åtgärd sprogram beräknas till 200 milj. kr. såvitt avser kalkning av sjöar och vattendrag och 10 milj. kr. när det gäller åtgärder inriktade på mark och vatten. Anslaget för /83 beräknas av till 50 milj. kr. för bidrag till kalkning av sjöar och vattendrag. Ett kalkningsprogram av den omfattning och förordar skulle göra det möjligt att rädda ca 18000 sjöar som redan är försurade och hindra försurningen i de ytterligare ca 3 000 sjöar som väntas bli försurade . Även om de viktigaste resultaten när det gäller att klara försurningen av sjöar och vattendrag uppnås genom olika förebyggande åtgärder, dvs. begränsning av svavelutsläppen, är det nödvändigt att genomföra kraftfulla restaureringsåtgärder i vattendrag som redan drabbats av försurningen. Därför är ett kraftfullt kalkningsprogram nödvändigt. Vi vill från socialdemokratins sida ställa oss bakom de krav som framförts av ämbetsverken och förordar att 50 milj. kr. anvisas för kalkning av sjöar och vattendrag samt 3 milj. kr. för försöksverksamhet avseende mark och grundvatten för /83. Vi anser det nödvändigt att beslut omgående fattas om detta så att planeringen kan igångsättas. Vi framlägger därför våra förslag i detta avseende . Till behovet av ytterligare åtgärder återkommer vi i samband med regeringens försurningsproposition. Vi vill i sammanhanget också framhålla att de omfattande kalkningsinsatser som blir följden av vårt förslag är av stor betydelse för sysselsättningen inom kalkindustrin. När det gäller de övriga miljöproblem som här redovisats, främst som en följd av förbränningen av kol, är det också nödvändigt med snara insatser. På olika håll tas nu initiativ för att bygga koleldade anläggningar. Det är, mot bakgrund av de stora miljöproblem som blir följden om kolet börjar användas som energikälla av större omfattning i vårt land, nödvändigt att omgärda användning av kol med hårda regler. krävs tillstånd av för en förbränningsanläggning med mer än 50 MW:s effekt. kan dock ge dispens från tillståndstvånget om effekten inte överstiger 300 MW. Om effekten överstiger 10 MW skall anmälan om anläggningen göras hos . Om effekten överstiger 500 MW skall anläggningen prövas enligt 136a § byggnadslagen. uttalade sig i anslutning till behandlingen av energifrågan 1979 för stränga krav både i fråga om reningen av utsläppen och hanteringen av avfallet. Runt om i världen pågår forskning och utvecklingsarbete för att få fram den teknik som behövs för att klara kolets miljöproblem. Ingen kan dock nu avgöra när detta arbete ger resultat. Mot bakgrund av angelägenheten att motverka de risker för miljön som för landet totalt är förknippade med förbränningen av kol är det enligt vår mening nödvändigt med en samlad bedömning av alla ansökningar om koleldade anläggningar. Denna samlade bedömning bör göras av regeringen. bör därför hos regeringen begära sådana förändringar av lagstiftningen att den av oss förordade samlade bedömningen av ansökningarna kan göras av regeringen. Det innebär att någon form av särskild tillståndslag för koleldade anläggningar bör införas. Det är särskilt viktigt att en ytterst noggrann prövning föregår och en tillfredsställande reningsteknik krävs innan tillstånd lämnas för koleldade anläggningar. Till våra förslag i fråga om reningskrav återkommer vi i samband med regeringens proposition i frågan. Utsläppen av föroreningar från motorfordon är större än den totala mängden föroreningar som släpps ut i luften från industrier, lokaluppvärmning, elproduktion och avfallsförbränning. uppgick sålunda utsläppen av koloxid från person- och lastbilar, bussar, motorcyklar och mopeder till 1 , utsläppen av kolväten till och utsläppen av kväveoxider till . I bilavgasutsläppen finns därutöver tusentals kemiska föroreningar. Till detta kommer de fasta partiklar som rivs upp från vägbeläggningen, bromsbanden, däcken osv. De bensin som förbrukas i vårt land ger upphov till att 1,21,bly sprids längs vägarna. Inget annat ämne eller kemisk förening med jämförliga skadeverkningar sprids i luften i samma omfattning som bly. Antalet personbilar, lastbilar och bussar i uppgår f. n. till ca 2,8 miljoner. av dessa fordon är bensindrivna. kommer på femte plats i världen i fråga om biltäthet räknat per person. Enligt bilprognos 1972-1985 kommer enbart personbilarna att vara drygt 3,7 miljoner år 1985. Föroreningarna från motorfordon är alltså ett växande miljöproblem särskilt i tätorterna, där det framför allt är bostadsuppvärmningen och trafiken som svarar för luftföroreningarna. Genom de åtgärder socialdemokratin i regeringsställning genomförde bl. a. övergång till lågsvavliga eldningsoljor och utbyggnad av fjärrvärme minskar emellertid föroreningarna från bostadsuppvärmningen snabbt. Däremot kommer föroreningsutsläppen från motorfordon, trots de åtgärder som vidtagits för att begränsa dessa, också framöver att vara betydande. Hälso- och miljöeffekterna av föroreningarna från motorfordonen är påtagliga. Vi vet att det i bilavgaserna finns ett trettiotal - sannolikt betydligt fler - cancerframkallande ämnen. Det finns sålunda anledning misstänka att biltrafikens utsläpp av cancerframkallande ämnen (bl. a. polycykliska aromatiska kolväten) svarar för en stor del av de miljöbetingade cancerfallen. Även utsläppen av koloxid och kväveoxider kan ge upphov till betydande hälso- och miljöeffekter. Som exempel på detta kan nämnas att när avgasutsläppen minskade i i samband med oljekrisen minskade också dödligheten i hjärt- och lungsjukdomar i motsvarande mån. Trafiken är den största enskilda källan för utsläpp av kväveoxider. Kväveoxider bidrar till att öka försurningen av mark och vatten. Kväveoxid försämrar också lungfunktionerna och ökar mottagligheten för bakterieinfektioner i luftvägarna. I synnerhet för personer med hjärt-kärlbesvär är en ökad halt av koloxid i luften besvärande. Det finns starka misstankar om att koloxid spelar en viktig roll vid uppkomst av hjärtinfarkt. Blyutsläppen är allvarliga från såväl hälso- som miljösynpunkt. Allra mest utsatta är små barn i våra tätorter. Blyet ger bl. a. skador i det centrala nervsystemet. års forskning har också visat att skadeverkningar av bly från bilavgaser uppträder vid lägre doser än man trott. Om blyhalten i bensinen minskas, leder det till minskning av två andra tillsatsämnen - etylendibromid och etylendiklorid - som är cancerframkallande. Blyet har också långsiktiga konsekvenser för den yttre miljön. Den hårda bindningen till markens ytskikt ökar blyhalten i våra åkerjordar. Genom grödorna överförs blyet till människan. Kunskaperna om bilavgasutsläppens hälsoeffekter är dock fortfarande ofullständiga. En bidragande orsak till detta är att tätortsbilismen ännu är av ganska ungt datum. Den första generationen människor som utsätts för bilavgaser är de som är tätortsbor. Man vet därför inte exakt hur kroppen reagerar när den utsätts för bilavgaser . därför nödvändigt att fortsatta epidemiologiska och experimentella undersökningar med förfinad försöksmetodik genomförs. Klart är däremot att en stor del av befolkningen i våra större tätorter utsätts för halter av bilavgasföroreningar som ligger vid eller över det som på nuvarande kunskapsnivå anses acceptabelt. 1 finns ännu inte några gränsvärden för den högsta tillåtna halten bilavgasföroreningar i utomhusluften. Sådana värden har emellertid fastställts på olika håll utomlands. Detta gäller bl. a. i , och . Gränsvärden förekommer för bl. a. koloxid, kolväten, kväveoxid och bly. Mätvärdena från svenska tätorter överskrider ofta de mer långtgående av dessa gränsvärden, t. ex. de som gäller i och . De gränsvärden för koloxid som rekommenderats av () och som överensstämmer med de amerikanska har sålunda överskridits i 24 av 38 undersökningar i . När det gäller kväveoxider har WHO:s rekommenderade halter överskridits vid mätningar i , och . De samlade utsläppen från bilar och andra föroreningskällor i ett storstadsområde kan vid vissa väderleksbetingelser, när det är dåliga ventilationsförhållanden, ge upphov till höga halter av föroreningar i luften. Om solinstrålningen vid sådana tillfällen är tillräckligt hög, finns det risk för att s. k. fotokemisk smog uppstår, dvs. att kolväten och kväveoxider reagerar med varandra och bildar nya typer av föroreningar med värre effekter än de ursprungliga ämnenas. De nya ämnena är starkt slemhinneretande, vilket gör att det svider i ögonen och känns tjockt i halsen. De är vidare starkt giftiga och kan förutom skador på människor även skada växtligheten och ge upphov till rostskador. Fotokemisk smog, som ser ut som , förekommer regelbundet i många av världens storstäder. Mätvärden som visar på fotokemiska smogreaktioner föreligger också från och . Det är bl. a. av detta skäl angeläget att utsläppen av kolväten och kväveoxider i tätortsområdena minskas. Nuvarande bestämmelser för att minska avgasutsläppen I har genom de åtgärder socialdemokratin i regeringsställning vidtog lagstiftning för att begränsa avgasutsläppen från bilar stegvis införts. Bestämmelserna finns samlade i den s. k. bilavgaskungörelsen (1972: ). De svenska bestämmelserna är de mest långtgående i . Åtgärderna har koncentrerats till en begränsning av avgasutsläppen. Enligt bilavgaskungörelsen får man inte använda en bensindriven bil om den inte är försedd med avgasrening. Förbudet gäller däremot inte för motorcyklar, dieseldrivna bilar och bilar vilkas totalvikt överstiger . De nuvarande kraven på avgasrening gäller personbilar fr. o.m. Genom avgasreningen på bilar fr. o. m modell beräknas utsläppen av koloxider och kolväten minska i förhållande till bil utan För bilar fr. o. m. modeller blir motsvarande minskning för koloxid och kolväten och för kväveoxider . Ägaren till bil som inte uppfyller dessa krav kan dömas till böter med högst . Kontrollen av att kraven uppfylls bygger på ett system med s. k. typbesiktning. Intyg över sådan besiktning lämnas utan att det enskilda fordonet i fråga har besiktigats. Man har med andra ord inte kontrollerat att det enskilda fordonet uppfyller gällande normer för utsläpp av föroreningar i avgaserna. har genomfört en stickprovsundersökning av personbilar av modell för att följa upp hur avgasbestämmelserna för dessa fordon efterlevs. I den rapport framlagt redovisas att av 236 stickprovsvis utvalda personbilar av modell överskred inte ett eller flera av de angivna värdena. Av undersökningen kan den slutsatsen dras att de bilar som lämnas till typbesiktning av nya modeller klarar proven väl, medan de som säljs på marknaden inte på samma sätt uppfyller de ställda kraven. Möjligheterna att få fabrikant att åtgärda felaktiga fordon är små. har utfärdat ändrade tillämpningsföreskrifter.