mot · G60253 · 1982-11-15 00:00:00 — m. fl. Förlängd tillämpning av allmänna prisregleringslagen (1956:236) 1982/83 :37) Allmänna prisregleringslagen är, med undantag för vissa bestämmelser, i tillämpning . Enligt nu gällande förordning (1981:1146) äger lagens 2-4, 6, 8 och 9 §§ tillämpning t. o. m. . I proposition 1982/83:37 föreslås att tillämpningstiden för den allmänna prisregleringslagen förlängs . Enligt vår mening är det nu hög tid att avbryta den nära nog automatiska årliga förlängningen av tillämpningstiden för den allmänna prisregleringslagen. Redan det förhållandet att en beredskapslagstiftning, avsedd för extraordinära krislägen, varit i oavbruten tillämpning är egentligen anledning nog. Svenska och internationella undersökningar visar dessutom att prisregleringar praktiskt taget alltid har negativa verkningar på det marknadsekonomiska systemets funktionssätt och aldrig varaktigt kan hålla ned prisstegringen. Genom att störa marknadsprisbildningen verkar prisregleringar snarare långsiktigt uppdrivande på inflationstakten. Problemet med en prisregleringspolitik är i första hand att den angriper endast symtomen men inte de underliggande orsakerna till inflationen. Om det hade varit möjligt att genom lagstiftning förhindra prisstegring, skulle det ha gjorts för länge sedan. När prisreglerande åtgärder blir ett reguljärt inslag i stabiliseringspolitiken, är risken stor att de motverkar sitt syfte. Medborgarna lär sig att beslut om införande av priskontroll betyder att det stundar stora prishöjningar. Det bästa sättet att hålla tillbaka prisstegring är en effektiv konkurrens. Den gällande prisregleringslagens utformning - men inte dess tillämpning innebär ett förord för konkurrenslinjen framför regleringsmetoden. Karaktären av beredskapslag är ett tecken härpå. Under normala förhållanden kan konkurrensen utgöra prisregulator, medan prisreglering bör tillämpas endast i undantagsfall. Ett annat synsätt skulle f. ö. innebära att man lämnar marknadsekonomin till förmån för en regleringsekonomi. Även om strävan skall vara att undvika en generell höjning av prisnivån, utesluter inte detta förändringar både uppåt och nedåt för enskilda varor och tjänster. Fördelen med marknadshushållning är att där förekommer ändringar i relativpriserna, vilka ger signaler om förändringar i utbuds- och efterfrågeförhållandena. Prisregleringspolitiken inverkar därmed negativt på resursallokeringen genom att prissystemets informationsbärande funktion undergrävs. En annan störning på marknaden är att producenter och distributörer avsiktligt höjer priserna mer än vad som annars skulle behövas 1 1982/83. för att föregripa ett kommande beslut om prisstopp. Dessutom ökar naturligtvis prisreglerande åtgärder osäkerheten i det ekonomiska systemet, vilket förkortar planeringshorisonten och höjer de kortsiktiga avkastningskraven. Dessa allmänna erfarenheter och slutsatser bekräftas i en utvärdering av den svenska prispolitiken , som utfördes av prisregleringskommittén. I sitt slutbetänkande, Prisreglering mot inflation? (SOU 1981:40), konstaterar kommittén att för att en prisregleringspolitik skall ha en chans till framgång, måste det röra sig om ett sällan förekommande ingrepp av extraordinär karaktär i kombination med omfattande stabiliseringspolitiska åtgärder av annat slag. Utredningen konstaterar vidare att det svenska systemet med prisreglering och prisövervakning inte haft sådan undantagskaraktär. I stället har regleringsåtgärderna tillämpats tämligen rutinmässigt och som ett reguljärt inslag i den ekonomiska politiken. Enligt utredningen tyder inte tillgängliga forskningsresultat på att prisregleringar har någon bestående inverkan på prisstegringstakten. I stället orsakar de effektivitetsförluster i samhällsekonomin. Efter en bedömning av den förda prispolitikens effekter, ger prisregleringskommittén följande rekommendation (s. 126): En huvudslutsats blir därvid att prispolitiken inte bör fortsätta i sin nuvarande form. Detta innebär i första hand att formella prisregleringar enligt prisregleringslagen inte bör tillämpas som ett reguljärt inslag i den ekonomiska politiken. Kommittén är mycket kritisk mot en permanent tillämpning av prisregleringslagen även från rättslig synpunkt. Om det finns en tilltro till regeringens vilja och förmåga att föra en restriktiv stabiliseringspolitik, behövs knappast någon priskontroll. Om regeringens stabiliseringspolitiska trovärdighet däremot är låg, kommer inte prisreglering att kunna påverka inflationen på lång sikt. Enligt vår uppfattning är en förlängning av prisregleringslagen ej något effektivt medel för att bekämpa inflationen. Mot slutet av den borgerliga regeringsperioden pågick en frigörelse från användningen av prisreglerande åtgärder. I samband med devalveringen införde emellertid den nya socialdemokratiska regeringen ett allmänt prisstopp. För importerade varor får dock priserna höjas i den utsträckning som motiveras av den ändrade växelkursen. Regeringen har bl. a. i sin krispian angett att prisstoppet skall vara i kraft . Mot bakgrund av vunna erfarenheter och ekonomiska överväganden, sådana de kommer till uttryck i prisregleringskommitténs betänkande, anser vi att den allmänna prisregleringslagen inte rutinmässigt skall förlängas . Det bör vara möjligt att avveckla nu rådande prisstopp efter åtgärdens insättande. Vi föreslår därför att tillämp ningstiden för den allmänna prisregleringslagen förlängs med ett kvartal, från till . Med stöd av det anförda hemställer vi att - med avslag på proposition 1982/83:37 - medger fortsatt tillämpning av 2-4, 6, 8 och 9 §§ allmänna prisregleringslagen (1956:236) - . () () () () () () () ()