mot · G60243 · 1982-10-19 00:00:00 — Alternativ 1: Det nuvarande datasystemet, ibland känt som , är konstruerat som om kassorna stod i samma relation till som länsarbetsnämnderna till AMS. Vi drar konsekvensen av det och förstatligar kassorna och kan då få vinster av typ förenklingar i regelverken och budgethanteringen. Man kan då tillämpa helt normala statliga regler och inte den snårskog som erfordras därför att kassorna är privata rättssubjekt som endast kan styras genom lag. Alternativ 2: Vi drar konsekvensen av kompromisslösa decentraliseringspolicy. Denna kommer också klart till uttryck i skrivelser i rena datafrågor. I så fall är den naturliga konsekvensen en anknytning till kommunerna och deras sociala funktion. Också här väntar betydande rationaliseringar därför att den kommunala lagregleringen är så väl inarbetad och mycket enklare jämfört med nämnda snårskog. Dessutom, i all ära, men att ta hand om ett miljarddataprojekt räcker inte dess kansli till. Då krävs både och Kommundatas kombinerade kompetens. Alternativ 3: Försäkringskassorna får fortsätta att vara unika inom förvaltningen, men det krävs då reformer. Staten måste göra klart för sig om den likformighet och järnhårda kontroll det nuvarande datasystemet ger kan försvinna utan att ersättas. Ett decentraliserat datasystem ändrar kanske inte så mycket eller så, men långsiktigt försvinner dess styrande verkan; det är ju det som är avsikten med datadecentralisering; det var motsatsen som var avsikten bakom det nuvarande systemet. måste rustas upp, och det sker med statligt betalda medlemsavgifter faktiskt, fastän utan statlig kontroll. Förbundet måste få egna dataexperter, liksom de största kassorna. De måste stå på egna ben, inte . Staten måste bestämma sin position. Det är faktiskt det mest akuta problemet inför konstruktionen av det nya datasystemet. Det är svårt att se hur det skall gå till utan en parlamentarisk beredning som utvärderar de tre alternativen mot varandra. Frågan om det framtida datasystemet mår väl av att konfronteras mot det uppgivna och det faktiska syftemålet med det nuvarande datasystemet. Det utgick ifrån att kontantutbetalningen i kassornas lokalkontor måste fungera väl för att locka de försäkrade till besök, och därmed personlig kontakt med kassan. Därför, sade man 1967, måste systemet vara tekniskt avancerat, s. k. on-line, med en slags bankkassor i datoriserad form. Dessa kassor fanns tidigare; datoriseringen skulle spara personal. Det var den enda beaktansvärda inkomstposten i den kalkyl som då gjordes upp. Denna del är inte genomförd än på grund av tekniska svårigheter. Vi har fått bära kostnaden av det alltför avancerade systemet utan att nå den vinst som skulle finansiera denna extra kostnad. upphörde kontantutbetalningen i . Det övriga landet kommer att följa efter. När det är dags att äntligen använda systemet för det det är till för, genomförs den billigare och effektivare rationaliseringen att slopa kontantutbetalningen. Det kunde ha gjorts , om man då inte lagt så stor vikt vid det personliga besökets betydelse. Detta har ju också ansetts kräva endast folkrörelserekryterad personal. Borgerligt orienterade personer har fått litet inflytande både i kanslierna och styrelserna. Den slopade kontantutbetalningen aktualiserar alltså försäkringskassornas hela samhällsfunktion. Det nya datasystemet kan inte börja byggas förrän konsekvenserna av den järnhårda styrningen parallellt med den totala friheten blivit utredda i alla aspekter. Man måste slutligen få åtminstone preliminära beslut om verksamhetens omfång beträffande studiestöd och eventuell utbyggnad med arbetsmarknadsfunktioner. ville avvakta bland annat den nu lagda propositionen. Jag skall endast komplettera det långa citatet på två punkter. har föreslagit att försäkringskassorna skall gå över till det vanliga statliga redovisningssystemet. Det vore ett stort steg mot förstatligande. Kassan i har börjat ta betalt för kopior. Kostnaden kvitteras inte med normala stämpelfrimärken utan med hemmagjorda, så ersättningen kommer knappast in som statlig stämpelskatteinkomst. Det vore otänkbart i en statlig myndighet. Kassan tar betalt också för kopior till part vilka annars och enligt normala rättsprinciper skall vara gratis för att parten skall kunna ta till vara sin rätt. Jag tar upp denna detalj om kopiekostnader därför att det ytterligt tydligt illustrerar nackdelen med kassornas karaktär av att vara varken statliga eller kommunala. För stat och kommun gäller glasklara regler. Så länge kassorna är något tredje måste vi uppenbarligen räkna med behovet av motsvarande detaljerade lagkomplex för detta tredje, vad det nu är. Modultänkande och brist på detta Jag saknar dess värre ett bra exempel från socialförsäkringen, och väljer i stället propositionen 1981/82:118 s. 29 där föredragande statsrådet säger att ett nytt datoriserat basregister för företag t. v. skall förläggas till SCB och inte till D . Markeringen är nästan omärklig, men får stora konsekvenser om SCB har att iaktta föreskriften. I så fall måste registret byggas upp som en modul: En separat grupp tjänstemän skall sköta administrationen. Själva registret får inte integreras med andra dataregister, även om det kan köras på samma dator som andra SCB-rutiner. Själva registret får inte integreras med andra dataregister, även om det kan köras på samma dator som andra SCB-rutiner. Själva dataprogrammen måste skrivas med viss försiktighet så att de blir portabla, dvs. så att den flyttas till en annan myndighet som har annat datafabrikat än SCB. SCB:s datatekniker kan lätt följa dessa krav om de ombeds göra det, men först då. Det är enklare och billigare att integrera hela myndighetens dataverksamhet, och de skall göra det i normalfallet för att sänka kostnaderna. Eller, som jag redan sagt (s. 6), flexibilitet levereras av datateknikerna närhelst vi önskar, men inte gratis och inte utan utpekande av vad vi önskar bevara som framtida möjliga förändringar. SCB har inte tolkat detta korta t. v. så att särskilda åtgärder skall vidtas: basregistret är redan så integrerat att det finns en ekonomisk spärr mot att flytta det till annan huvudman. I socialförsäkringens nya fyra, sex eller flera datarutiner och register får vi på samma sätt en skala av möjligheter i flexibilitet. Ju större osäkerhet i den socialpolitiska framtidsbilden, desto större anledning att avgränsa en lag med tillhörande datarutin och dataregister till en avskild modul. Historien om barnbidrag och bidragsförskott är också intressant. Enligt hade tidigare världens billigaste sociala reform räknat på statens administrationskostnad. Men av principiella skäl överfördes fältadministrationen från kommunerna till försäkringskassorna - en statligt organiserad bidragsform borde ligga utanför kommunerna ansågs det. i perspektiv är resonemanget överraskande då ju inte heller försäkringskassorna är statsmyndigheter. Som kostnad för reformen noterades endast några datorskivminnen för själva barnbidragsregistret - förvisso en felräkning. Nästa steg blev att försäkringskassorna också tog över bidragsförskottsadministrationen från kommunerna. Då som hade barnbidrag och bidragsförskott olika lagar. Riksdagsbeslutet om bidragsförskott nämner inget om att dessa två lagar skall komma att styra ett gemensamt dataregister hos kassorna. Det finns ingen förvarning om denna annorlunda implementeringsprincip, och det framgår inte heller av grundunderlag till departementet. Den gemensamma rutinen blev känd först vid driftstarten, och det mest beroende på att kommunernas registerunderlag visade sig vara av usel datakvalitet. ledning har varit irriterad på den kritik man fått för detta. Till skillnad från synsättet i denna motion menar verket att indelningen i datamoduler får vara fristående från de styrande lagarna, och att särskilt registeruppbyggnaden mest är en teknisk fråga, och en intern myndighetsuppgift. Verksledningen har i ett inlägg - f. ö. författat av nyutnämnde statssekreteraren - hävdat att man sparade på det gemensamma systemet, sannolikt beräknat som en skivminnesbesparing. För att nå detta offrade man dels flexibiliteten, dels offentligheten och sekretessen. Barnbidragsuppgifter saknar känsliga data, men inbakade bland bidragsförskottets sekretess och sämre datakvalitet försvinner barnbidragets karaktär av en enkel och ofarlig rutin. Någon registerlag fanns och finns inte som räknar upp de datatyper som hör till de register som förutses i vardera lagen. är detta ett bra exempel på så sätt att detta faktiskt inträffat, men det är ett dåligt exempel på så sätt att det veterligt inte finns någon socialpolitiker som önskar flytta de två funktionerna från försäkringskassorna. Men låt oss anta det för resonemangets skull: barnbidragen kanske borde återgå till kommunernas socialnämnder . I så fall gjorde fel: barnbidrag och bidragsförskott borde ha åtskilts så som lagarna är skrivna. Och dataprogrammen borde ha programmerats försiktigt så de blir portabla, och allra helst borde man ha använt helt egna datorer som kunnat överföras till kommunerna som ett fungerande paket. Vi planerar för datasystem med datorer som kostar mycket mindre jämfört med . Och för del gäller att den nu borde ha fått någons slags analys av vilka delar som 1982 bör utpekas som eventuellt tänkbara framtida ändringar i bidragsstrukturen. Inte enbart inom område utan också inom andra statliga myndigheter och mellan staten och kommunerna. Det blir en viktig del nästa gång regeringen avrapporterar detta reformarbete. Enligt riksdagsbeslut skall partierna få insyn i statens dataverksamhet via representanter i de större projektens styrkommittéer. Enligt synsättet i denna motion kan lagstiftningsarbetet inte skiljas från den efterföljande systemkonstruktionen. De påverkar varandra ömsesidigt, eller bör åtminstone göra det. Propositionens interdepartementala arbetsgrupp följer inte överenskommelsen lika lite f. ö. som den i budgetdepartementet utarbetade s. k. generalplanen för socialförsäkringens ADB-verksamhet. Enligt den skall som datafrågorna skötas utan insyn på verkens tjänstemannanivå. Den återgången till en förlegad policy kan inte accepteras. Reformstyrelsen bör alltså vara en delegation med ett begränsat kansli som övergripande samordnar allt parallellt arbete inom departement, andra kommittéer, myndigheter, och kassorna. Halva arbetet rör lagstiftning, halva systemplanering, varför datadelegationen inte kan fungera för detta. För övrigt lär denna reformstyrelse behövas längre än de eller så som återstår av datadelegationens arbete. Den s. k. systemförslag lär vara överspelat med denna proposition. Dess allmänna decentraliseringssträvan är dock ett bestående och viktigt initiativ, men den konkreta utformningen av detta kan knappast få större precision än den allmänna viljeinriktning jag formulerat i punktl.fi det ständigt pågående systemutvecklingsarbetet: ju längre förvarningstid, desto enklare systemomläggning. , statskontoret, försäkringskasseförbundet och kassorna liksom alla anställda behöver och efterlyser denna typ av viljeyttring. Det är en viktig insats både för den föreslagna samordningen och för det pågående vardagsarbetet. Ovan föreslagna viljeyttring måste kombineras med en ny formulering av den mening i lagen om allmän försäkring som - tolkad på visst sätt i extrem riktning - står som ett allvarligt hinder för decentralisering. Det är den första meningen i 20 kap. 12 §, järnparagrafen kallad . Från början var ju kassorna faktiskt privata juridiska personer där rättsäkerheten garanterades av en förvaltningsmyndighet. Vi har numera lärt oss att en domstolsprövning fungerar bättre, och vi har därför i enighet infört denna metod som det primära rättsäkerhetsskyddet i förvaltningen. Det gäller också i socialförsäkringen, men paragrafen i fråga har inte blivit korrigerad med hänsyn till detta. Jag föreslår att så sker. I och för sig kunde den strykas för har ändå att följa regeringsformen 1 kap. 9 §, som säger samma sak. Regeringsformen har ju tillkommit efter lagen om allmän försäkring. Denna paragraf ser ju oskyldig ut, men tolkas som om det i tillsynsfunktion ingår en lagfäst skyldighet att bekämpa det som brukar kallas lokal systemanpassning, dvs. att bekämpa modern personalvänlig databehandling. Paragrafen har helt enkelt blivit förlegad i nuvarande form, och ett hinder för både reformer och rationaliseringsarbetet. Hur långt gående tolkning som förekommer framgår t. ex. av en promemoria mottog i slutskedet av sitt arbete. Ändringen i lagen bör göras , så att kommande utredningsarbete kan förutsätta den decentralisering som behövs. Med hänvisning till det anförda hemställer jag 1. att som sin mening ger regeringen till känna om riktlinjer för det fortsatta utredningsarbetet med en samordning inom det socialpolitiska bidragssystemet a) att det övergripande ansvaret för såväl ny lagstiftning som av denna lagstiftning beroende nya datasystem bör integreras under en delegation med parlamentarisk representation, b) att varje huvudtyp av bidragsform i första hand bör konstrueras i form av en modul omfattande en fristående lag med återspeglande, fristående datarutin och dataregister, c) att innehållet i varje större dataregister bör lagstyras i särskild registerlag, d) att - fastän den i propositionen skisserade uppdelningen på fyra moduler är en god första arbetshypotes - antalet sådana moduler inte redan nu låses, utan får bli beroende av det fortsatta utredningsarbetet, e) att alternativet med var sin fristående modul för dels allmänt barnbidrag, dels inte behovsprövad allmän folkpension bör komma i fråga i det fortsatta utredningsarbetet, f) att, oavsett vilket antal moduler som ett framtida fastställer, alla nya lagar och datarutiner i första hand konstrueras för decentral, försäkringskassavis datordrift och registerorganisation med full möjlighet till lokal systemanpassning i resp. kassas regi, 2. att som sin mening ger regeringen till känna om den s. k. DUR II/DO-uppgraderingen av socialförsäkringens befintliga system med nya datorer a) att beslut bör underställas , b) att investeringarna bör begränsas till det oundgängligen nödvändiga, c) att ett alternativ med provisorisk decentralisering bör prövas och i första hand av den del som hör till försäkringskassa med datordrift i kassans egen regi, 3. att hos regeringen anhåller om förslag till registerlagar för socialförsäkringens nu använda datasystem, 4. att beslutar dels att i 1 kap. 4 § lagen om allmän försäkring (1962:381) införa ett nytt tredje stycke av följande lydelse: Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Från och allmän försäkringskassa. Försäkrad skall äger rum. Allmän försäkringskassa är registeransvarig enligt datalagen (173:289) för de försäkrade som är inskrivna hos kassan. dels att 20 kap. 12 § första stycket samma lag erhåller följande lydelse: Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse har att ver- har att verka för att bestämmelserna om den ka för att försäkringsrätternas tolk allmänna försäkringen tillämpas lik- ning av bestämmelserna om den formigt och rättvist. allmänna försäkringen vägleder ver ket och de allmänna försäkringskas 5. att hos regeringen begär utredning av de allmänna försäkringskassornas ställning med särskild betoning av de konsekvenser datoriseringen medfört såväl inom som utom deras lagstyrda verksamhetsområde.