mot · G5022255 · 1982-03-24 00:00:00 — m. fl. Mineralpolitik förslag till vissa åtgärder inom mineralområdet (prop. 1981/82:99) är ett land med rika mineraltillgångar. Dessa tillgångar är en nationell resurs som bättre måste utnyttjas. De utvecklingsmöjligheter som finns i svensk gruvnäring måste tas till vara. Det är utgångspunkten för socialdemokraternas syn på mineralpolitiken. Den svenska gruvindustrins situation är splittrad. I vissa delar av branschen är bilden övervägande positiv. Det gäller särskilt sulfidmalmsgruvorna, som på det hela taget kan visa upp en god lönsamhet och utvecklingsförmåga. präglas andra delar av branschen av stora problem. I första hand gäller det järnmalmsgruvorna. I har driften lagts ned vid ett stort antal gruvor . I gruvorna i de norrbottniska malmfälten är avsättningsproblemen och därmed de finansiella problemen utomordentligt stora. F. n. ligger kapacitetsutnyttjandet på en mycket låg nivå och omfattande permitteringar planeras . Värdet av de svenska mineraltillgångarna och angelägenheten av att dessa tillgångar utnyttjas framtår med stor tydlighet i den ekonomiska situationen som befinner sig i. Ett av de stora ekonomiska problemen är bristen på jämvikt i bytesbalansen. Ett annat är de snabbt tilltagande sysselsättningsproblemen. Ett bättre utnyttjande av de inhemska mineraltillgångarna kan bidra till lösningen av dessa problem. En satsning på gruv- och mineralindustrin kan skapa arbetstillfällen inte minst i områden med svåra sysselsättningsproblem. Den kan också medverka till att pressa ned underskottet i bytesbalansen, både genom att exporten ökar och genom att den inhemska industrin kan tillgodose sina råvarubehov inom landet. Förutsättningen för att de akuta problemen inom gruvindustrin skall kunna lösas och för att utvecklingsmöjligheterna skall kunna tas till vara är emellertid att samhället tar ett ansvar för att genom aktiva insatser påverka utvecklingen. Från socialdemokratisk sida har vi i olika partimotioner fört fram en rad konkreta förslag till insatser för att stimulera utvecklingen i gruvnäringen och angränsande delar av industrin. Utgångspunkten för förslagen har varit kravet på ett starkt engagemang från statsmakternas sida för att möta mineralsektorns problem och ta vara på dess möjligheter. Förslagen har avsett såväl omedelbara insatser, för att I 1981/82. komma till rätta med akuta problem, som åtgärder av mer långsiktig karaktär. De socialdemokratiska förslagen har i de allra flesta fall avvisats av den borgerliga majoriteten i . har man därvid från borgerligt håll hänvisat till det utredningsarbete som pågått inom i första hand den mineralpolitiska utredningen. Man har då också skapat intrycket att det omfattande utredningsarbetet som pågick skulle komma att utmynna i ett genomgripande förslag till ny mineralpolitik från regeringens sida. Den proposition som presenterats för svarar emellertid enligt socialdemokratisk uppfattning inte ens mot mycket lågt ställda förväntningar vad gäller förslagens sannolika effekter på situationen i mineralsektorn. De akuta problemen i gruvindustrin tas inte upp, och de mer långsiktigt inriktade förslag som redovisas kan knappast beräknas få annat än marginella effekter. De förslag till förändringar i lagstiftningen som presenteras utgörs främst av sådana som är en direkt följd av den förändrade myndighetsorganisationen. I propositionen föreslås också ändrade regler beträffande dels bearbetning av torvfyndigheter, dels undersökning och utvinning av alunskiffer. Vidare föreslås att ett antal industrimineral och metaller, som omfattas av jordäganderättssystemet, görs inmutningsbara. I propositionen föreslås också en avveckling av de befintliga statsgruvefälten. Ett av de områden som tas upp i propositionen förtjänar en mer utförlig granskning. Det gäller förändringarna i den mineralpolitiska verksorganisationen och de förslag som hör samman därmed. Enligt socialdemokratisk mening är det uppenbart att de organisationsförändringar, som är på väg att genomföras, är alltför dåligt underbyggda. Den organisationsutredning, som gjorts av mineralverkskommittén, har inte kunnat grundas på några klara riktlinjer beträffande den framtida mineralpolitikens innehåll, eftersom några sådana riktlinjer inte fastställts. Frågan om den mineralpolitiska verksorganisationen tas upp till behandling under ett särskilt avsnitt nedan. Från socialdemokratisk såda finner vi det anmärkningsvärt att regeringen, trots det omfattande underlag som föreligger, valt att avstå från att lägga fram förslag till en offensiv satsning på svensk mineralindustri. De stora förväntningar som från många håll ställts till propositionen infrias inte alls. Regeringsförslaget är defensivt och utan vilja att utveckla den svenska gruv- och mineralindustrin. Det är vår bestämda uppfattning att det nu finns ett tillräckligt underlag för en bred satsning på konkreta åtgärder inom mineralområdet och att denna bör genomföras . Det är statens ansvar att se till att en sådan satsning kommer till stånd. Regeringen bör därför i samverkan med de myndigheter och företag som berörs av mineralfrågorna utarbeta och genomföra ett brett investerings- och utvecklingsprogram för den svenska gruv- och mineralindustrin. Detta bör ges regeringen till känna. I denna motion redovisas socialdemokraternas uppfattning om förutsättningarna för en utveckling av den svenska gruvnäringen och förslag till statliga insatser i branschen. Inledningsvis redovisas de svenska mineraltillgångarna utanför järnmalmsområdet. De resonemang som därvid förs berör i hög grad , som med sina sulfidmalmstillgångar är ett utomordentligt viktigt område från mineralsynpunkt. Också i andra delar av landet finns emellertid goda möjligheter till utveckling av mineralhantering utanför järnmalmsområdet. Därefter diskuteras situationen i de två områden malmfälten i och Bergslagen där gruvindustrin domineras av järnmalmsbrytning. Vad som där tas upp är såväl det längre perspektivet som behovet av omedelbara åtgärder för att möta akuta problem. Lagstiftnings- och prospekteringsfrågor tas upp i särskilda avsnitt. Därefter diskuteras forsknings- och utvecklingsfrågor. Slutligen tas planeringsfrågorna upp, varvid också organisationsfrågorna behandlas. 2 mineraltillgångar utanför järnmalmsområdet Här ges, som en bakgrund till förslagen i senare avsnitt av denna motion, en kortfattad redovisning av de svenska mineraltillgångarna utanför järnmalmsområdet. Järnmalmssektorn behandlas utförligt i de särskilda avsnitten om gruvindustrin i och . De svenska basmetallerna förekommer främst i sulfidmalmer. Det rör sig dessutom till övervägande del om komplexa , dvs. som innehåller flera utvinningsbara metaller. Ofta innehåller dessa också bl. a. ädelmetaller. Det är i allmänhet en förutsättning för att de komplexa malmerna skall vara brytvärda att man utvinner flera av de i malmen ingående metallerna. Mineralpolitiska utredningen bedömer att förbrukningen av basmetaller i liksom över huvud taget i högt industrialiserade länder nått en viss mättnadsgrad. Den framtida förbrukningsutvecklingen skulle därför bli ganska svag. Man räknar ändå med en ökning av produktionen av basmetaller i . För koppar räknar man med en betydande produktionsökning, som bl. a. förklaras av öppnandet av Viscariagruvan. beräknas nettoimporten av koppar bli avsevärd. Också för zink räknar man med en ökat inhemsk gruvproduktion. förekommer ingen förädling av zinkslig inom landet. Mineralpolitiska utredningen bedömer det inte heller sannolikt att man i kommer att bygga upp kapacitet för framställning av zinkmetall ur slig, bl. a. med hänsyn till den kapacitet som finns i och . Trots en förväntad nedgång i den inhemska förbrukningen av bly räknar mineralpolitiska utredningen med en viss produktionsökning. skulle alltså öka. Ädelmetaller bryts i uteslutande i gruvor där andra metallers är huvudprodukt. Dessa metaller ger ett viktigt bidrag till lönsamheten i sulfidmalmsbrytningen. Efterfrågan på guld och guldpriset är starkt beroende av stabiliteten i världsekonomin. Mineralpolitiska utredningen räknar med en kraftig ökning av produktionen av guld från gruvor i . Också för silver räknar man med en viss ökning i gruvproduktionen. Av legeringsmetallerna är det bara som utvinns i . används dels som legeringsämne vid stålframställning, dels som huvudbeståndsdel i hårdmetall. Även med en avsevärd ökning av den inhemska brytningen skulle denna endast komma att svara för en mindre del av förbrukningen i . Detta måste anses vara allvarligt från försörjningsberedskapssynpunkt. För flertalet legeringsmetaller gäller att det finns skäl att vidta åtgärder för att trygga försörjningsberedskapen. Vad gäller några av legeringsmetallerna är det också enligt mineralpolitiska utredningen tänkbart att en gruvbrytning i kan startas. Det gäller exempelvis beträffande nickel, där olika potentiella försörjningskällor kan urskiljas. Där finns mineraliseringar i bl. a. Lappvattnet-Mjövattnet i . Betydligt större betydelse kan emellertid nickelinnehållet i fjällkedjans peridotiter få. Det senaste årtiondets forskningsinsatser på anrikningsområdet innebär att fyndigheterna i fjällkedjan är mycket lovande. Nickel används för framställning av stållegeringar och då främst rostfritt stål. Också vad gäller molybden, kobolt och vanadin anses det fullt realistiskt att räkna med en framtida inhemsk svensk utvinning. Molybden utnyttjas som legeringsämne vid stålframställning. I gäller det främst produktionen av rostfritt stål men också exempelvis snabbstål och verktygsstål. Kobolt används bland annat i högtemperaturlegeringar för rymd- och flygindustrins behov. Vanadin används i första hand vid produktion av snabbstål, verktygsstål och konstruktionsstål men också inom glasindustri och kemisk industri. Beträffande industrimineral konstaterar mineralpolitiska utredningen att det bör finnas utrymme för en ökning av produktionen av mer kvalificerade och värdefulla industrimineral inom landet. Importen av industrimineral uppgår till stora belopp. Prospekteringen är i av tradition inriktad på metallmineral, vilket har medfört att kännedomen om industrimineralförekomster är bristfällig. Enligt mineralpolitiska utredningen finns det skäl att närmare undersöka förutsättningarna för utvinning av en rad olika industrimineral. Man pekar bl. a. på de potentiella möjligheterna att utvinna exempelvis baryt, fältspat, flusspat, glimmer, och kvarts ur anrikningssander dvs. de restprodukter som återstår efter anrikningsprocessen vid svenska gruvor. En bearbetning av anrikningssanderna skulle erbjuda vissa ekonomiska fördelar, eftersom kostnader för brytning och målning och för infrastruktur redan är täckta genom mineralhanteringen. Baryt används framför allt som tillsats till borrvätskor. Fältspat utnyttjas inom glasindustrin och den keramiska industrin. Flusspat används bl. a. i stålindustrin, den kemiska industrin och aluminiumindustrin. Glimmer och kvarts har en mångfald industriella användningar, exempelvis inom glas- och porslinsindustri, gummi- och plastindustri och inom elektronikindustri. Man pekar från mineralpolitiska utredningens sida vidare på att fosforråvaror, så som redan sker i , kan utvinnas som biprodukt vid anrikning av fosforrika järnmalmer. Den helt dominerande delen av fosforförbrukningen går till gödselmedelsindustrin. Också när det gäller andra industrimineral bör man närmare undersöka möjligheterna att starta en inhemsk produktion, eller utöka en redan befintlig sådan. I mineralpolitiska utredningen nämns bl. a. zirkon, talk och kaolin. Talk och zirkon används bl. a. inom färgindustrin och den keramiska industrin. Kaolin förbrukas inom den keramiska industrin och inom gummiindustrin. Dessutom förbrukas kaolin inom pappersindustrin, där det används både som fyllmedel och som bestrykningsmedel. Fiber- och fillermineral är en grupp material av avsevärd ekonomisk betydelse och med vidsträckt och olikartad användning. Ett av de viktiga användningsområdena och ett område där man kan räkna med en stark ökning av efterfrågan är inom pappersproduktionen. Den pågående forskningen på området pekar fram mot möjligheter att öka inblandningen av fiber- och fillermineral i papperet och därigenom dryga ut innehållet av cellulosa, som i allt större utsträckning blir en bristvara. Asbest är ett samlingsnamn för ett antal fibermineral, som har stor användning, bl. a. inom byggnadsindustrin, för isoleringsändamål och som armering av vissa plastprodukter. Användningen och produktionen av asbest medför hälsorisker, vilket har lett till att användningen i begränsats till ett minimum. Det pågår inom det mineraltekniska området ett forsknings- och utvecklingsarbete för att finna substitut till asbest. Det är utomordentligt viktigt med tanke på asbestens stora användbarhet att det arbetet bedrivs med stor intensitet. De svenska alunskiffrarna innehåller en mängd och energiråvaror. De innehåller dessutom relativt höga halter av uran. Ända har alunskiffrarna bearbetats. Utvinningen har varit inriktad på olika produkter. Det har bl. a. gällt olje- och gödselprodukter, byggnadsmaterial och uran. Det som här har sagts utgör naturligtvis inte en fullständig genomgång av sådana och industrimaterial som kan tänkas bli föremål för brytning i . Det skall endast ses som en grov redovisning, eller snarare exemplifiering, av de stora möjligheter till breddning och utveckling som finns i den svenska mineralsektorn. För att de svenska mineraltillgångarna skall kunna tas till vara krävs en bättre kartläggning av mineralförekomsterna. Prospekteringsfrågorna tas upp i ett särskilt avsnitt. Det krävs också i många fall en teknisk utveckling av exempelvis brytningsmetoder och teknik för utvinning av slutprodukten. Också teknikutvecklingsfrågorna behandlas i ett särskilt avsnitt. Helt dominerande på icke-järnmalmsområdet i är , vars verksamhet har byggts upp kring . Det är landets enda smältverk för koppar och bly. Vid sidan av dessa huvudprodukter produceras i verken bl. a. guld, silver, nickelsulfat, zinkklinker, svavelsyra, svaveldioxid, arsenik och selen. Det bly som produceras i är helt framställt ur inhemska sliger. För koppar däremot importerar man en avsevärd del av råvaran, även om den importerade delen minskat . Man har sina största konkurrensfördelar vid behandling av komplexa material, som innehåller andra metaller och föroreningar, och importerar därför sådant material. Den inhemska råvaran för kopparframställning i kommer från en rad sulfidmalmsgruvor i , och Bergslagen. I är det Aitikgruvan nära som f. n. bryts. Det är en stor fyndighet med mycket låg kopparhalt. I tillkommer snart en ny koppargruva, Viscariagruvan i , som är under tillredning. I fjällkedjan finns några kopparfyndigheter, bland annat Stekenjokk. I produceras kopparmalm i ett tiotal gruvor och i Bergslagen är f. n. några mindre gruvor i gång. Brytning av blymalm sker i ett mindre antal gruvor. Vassbogruvan har en praktiskt taget ren blymalm, medan som svarar för den största blyproduktionen av svenska gruvor också innehåller zink. I flera gruvor utvinns blyslig tillsammans med zinkslig. Som tidigare påpekats förses till med inhemsk blyslig. Den svenska gruvproduktionen av blyslig överstiger högst avsevärt den inhemska smältverkskapaciteten. Överskottet exporteras till i första hand . De flesta sulfidmalmsfyndigheterna i och är zinkhaltiga. Någon kapacitet för smältning av zink finns emellertid inte vid . exporterar dels zinkslig direkt från gruvorna, dels zinkklinker från . Huvuddelen av exporten går till i , som är hälftenägt av Bolidenbolaget. Det innebär att ingen zink produceras i , eftersom malmen från , , också exporteras. Det är ett av största zinkmalmfält och ägs av det belgiska företaget . produktion är uttbyggd i tre steg. Centralt ligger dit slutsteget i förädlingskedjan är lokaliserat. I steget ligger ett antal anrikningsverk som tar emot malm från en stor eller ett antal mindre gruvor vardera. Och det första produktionssteget ligger i de enskilda gruvorna där det i allmänhet bryts komplexa . Genom den organisation som utnyttjas med anrikningsverk som betjänar flera gruvor har det blivit möjligt att bryta även små fyndigheter, som inte ensamma kan bära upp ett anrikningsverk. har f. n. åtta anriktningsverk Aitik, , och samt två i vardera och Bergslagen. Den organisation av gruvproduktionen och vidareförädlingen som byggts upp av Bolidenbolaget har uppenbarligen i hög grad bidragit till företagets framgång. Det finns anledning att i den fortsatta utvecklingen av svensk gruvindustri försöka ta till vara de erfarenheter som Bolidenbolaget gjort beträffande brytning av komplexa från små fyndigheter och organisationen av den vidare bearbetningen. Det är erfarenheter som är i hög grad betydelsefulla vid en analys av gruvsektorns utveckling i bl. a. Bergslagen. är en region där näringslivet i utomordentligt hög grad domineras av gruv- och mineralsektorn. Det gäller direkt i gruvproduktionen. och kommuner är helt beroende av gruvindustrin. Men det gäller också indirekt, om man ser till gruvindustrins koppling till stålproduktionen i , och om man beaktar exempelvis betydelse för regionen som helhet. Detta innebär självfallet att gruvindustrin från sysselsättningssynpunkt har en avgörande betydelse för . Allmänt sett har sysselsättningsläget i under en följd av år'varit betydligt sämre än i övriga delar av landet. Trots omfattande arbetsmarknadspolitiska insatser har arbetslösheten i länet legat dubbelt så högt som riksgenomsnittet. Sysselsättningsfrekvenserna, främst för kvinnor, har varit låga. Ungdomsarbetslösheten har varit hög liksom andelen förtidspensionerade. var ett inflyttningslän. vände emellertid utvecklingen, och särskilt senare del skedde en omfattande utflyttning från länet. För att hejda den snabba utflyttningen vidtogs en rad sysselsättningspolitiska åtgärder i . Det gällde utbyggnader både inom den offentliga sektorn och inom industrin. Därigenom kunde sysselsättningsläget förbättras och länets folkmängd stabiliseras. var emellertid arbetsmarknaden i länet klart svagare än i något annat län. har sysselsättningsläget åter försämrats. har antalet personer som står utanför den ordinarie arbetsmarknaden ökat med . är i mycket stor utsträckning beroende av den råvarubaserade industrin. Enligt länsprogram 1980 svarade den råvarubaserade industrin för av den totala industrisysselsättningen i . Motsvarande andel för riket som helhet var . Gruvindustrin svarar för en betydande del av sysselsättningen. I och kommuner domineras sysselsättningen i det närmaste helt av gruvnäringen. Direkt sysselsatta i gruvindustrin var i ca 4 800 personer vilket var mer än 1/3 av kommunens totala sysselsättning. Motsvarande tal för var 2 600 personer och 1 /4 av totalsysselsättningen. Dessa kommuner är helt beroende av gruvnäringen. Den sparsamma industriella verksamhet utöver gruvindustrin som finns i kommunerna är dessutom till största delen anknuten till gruvnäringen. innebar för del en period av fortgående produktionstillväxt. vände efterfrågan på fosformalm nedåt, men avsättningen av lågfosforprodukter ökade starkt och totalproduktionen kunde fortsätta att växa. Denna utveckling fortsatte fram t. o. m. 1974 då totalt producerade . Den internationella stålkrisen ledde till en snabb nedgång i leveranserna. Neddragningen av produktionen kunde göras något långsammare tack vare en kraftig lagerökning. 1978 vände leveranserna åter uppåt. Den ökade efterfrågan tillgodosågs emellertid delvis genom en försäljning från lager, och produktionen gick ned också mellan 1977 och 1978 för att därefter vända uppåt. 1978 endast , vilket var av den produktionsnivå som uppnåddes . Den förbättring av efterfrågan som inleddes avsåg i första hand högfosforprodukter, men även lågfosforprodukterna och då framför allt kulsinter blev lättare att avsätta. Efterfrågeförbättringen blev emellertid inte långvarig. I mitten av 1980 skedde en dramatisk omsvängning i avsättningssituationen. Leveranserna, som uppgått till , sjönk till 1980. Leveranserna 1981 blev enligt den mineralpolitiska propositionen . räknar man nu från företagets sida med leveranser på endast . Eftersom man dessutom inte avser att fortsätta med den lageruppbyggnad som skett , kommer en påtaglig neddragning av produktionen att genomföras. Vi återkommer senare till frågan om insatser för att möta de akuta problem som följer av utvecklingen av leveranser. En starkt bidragande orsak till de svaga resultaten är den låga aktivitetsnivån inom den internationella stålindustrin och då framför allt den västeuropeiska. På den punkten kan man inte skönja någon ljusning. Tvärtom står den europeiska stålindustrin av återhämtning mitt uppe i nya svårigheter. En annan viktig orsak till svårigheter kan sökas i den starkt ökade konkurrensen från nyöppnade gruvor på andra kontinenter som bl. a. genom de låga kostnaderna för sjötransporter kan konkurrera även på de marknader där har betydligt kortare transportavstånd. Det gäller här järnmalmsfyndigheter som bryts i dagbrott till mycket låga kostnader. En kostnadspost som på ett mycket påfallande sätt har försämrat resultat är priset för järnvägsfrakter. Diskussionen om fraktavtalet mellan SJ och har pågått . Ett nytt fraktavtal skulle kunna innebära en påtaglig förbättring i resultat. beslöt att anslå 350 milj. kr. som bidrag till vissa transporter på . Bidraget avsåg kostnader för 1982.1 samband med riksdagsbehandlingen av denna fråga underströk vi från socialdemokratisk sida att det är angeläget att ett långsiktigt åtgärdsprogram för hela utarbetas och redovisas för . Först därefter finns det möjlighet att mer långsiktigt lösa frågan om principerna för prissättningen på malmfrakterna. En helt grundläggande utgångspunkt vid ställningstagandet till vilka åtgärder som skall sättas in på gruvorterna är människornas krav på sysselsättning. Orternas ensidiga beroende av järnmalmsbrytningen måste i största möjliga utsträckning motverkas genom åtgärder som stimulerar utveckling av ny industrisysselsättning. Det vore emellertid orealistiskt att räkna med att en betydande industrisysselsättning fristående från gruvnäringen snabbt skulle kunna byggas upp på gruvorterna. Järnmalmsbrytningen kommer att ha en helt avgörande betydelse för orternas fortlevnad. Slutsatsen härav blir att mycket stora ansträngningar måste göras för att bibehålla en livskraftig järnmalmsproduktion på gruvorterna. redovisades i en proposition om kapitaltillskott till vissa statliga företag den handlingsplan som då hade antagit. 1 propositionen konstaterades att man från sida aviserat en kraftig begränsning av investeringarna i järnmalmsrörelsen. Investeringarna skulle komma att ligga på en väsentligt lägre nivå än under de föregående åren, och enligt styrelsens handlingsplan skulle endast för järnmalmsverksamheten nödvändiga investeringar komma att genomföras. Industriministern gjorde i propositionen inte någon kommentar till styrelsens planer på en dämpning av investeringsaktiviteten. Från socialdemokratisk sida tog vi i en partimotion upp denna, enligt vår uppfattning, passiva attityd från industriministerns sida. bör regeringen enligt socialdemokratisk mening ta ställning till Vi menar att statsmakterna skall utnyttja de statliga företagen som ett offensivt instrument i näringspolitiken. 2 * 1981/82. inte rimligt att, på det sätt som regeringen nu tycks göra, utan vidare acceptera den kraftiga nedgång i investeringsverksamheten som företaget från sina utgångspunkter bedömt vara lämplig. Situationen i är så allvarlig att kraftfulla åtgärder från samhällets sida behövs. Man bör därvid också pröva förutsättningarna för att genom investeringar i förbättra situationen och på . Självfallet finns det möjligheter att genom statliga insatser åstadkomma finansiella lösningar som kan godtas också från företagsekonomiska utgångspunkter. Det kan gälla investeringar i anläggningar men också insatser på prospekteringsområdet.