mot · G5022463 · 1982-04-19 00:00:00 — Ändring i skogsvårdsiagen (1979:429), m. m. 1981/82:177) Traditionellt lägger mycket långsiktiga perspektiv på skogsvården. Skogsbruket skall vara rationellt också för kommande generationer. Men uppfattningarna om vad som är ett rationellt, förnuftigt skogsbruk har förändrats . Skogsvårdslagen präglas av synen att det förnuftigaste är att inrikta virkesproduktionen på huvudsakligen barrträd. Denna syn är mogen för omprövning. Våra skogar har ett omistligt värde ur många synpunkter. Det kanske allra viktigaste avspeglas inte alls i lagen: Skogen har ett egenvärde som hemvist för en mångfald växter och djur och på andra sätt som vi inte har klart för oss till fullo, t. ex. som syreproducent, renande faktor, vattenreservoar, klimatregulator. I skogsvårdslagen resonerar vi som om skogen enbart var till för det ekonomiska synsätt som präglar vår generation, såsom råvara för industrin eller för vår rekreation och i någon mån för vetenskapliga studier. Den nya helhetssynen på människan och naturen leder till en större ödmjukhet och varsamhet. Men människans umgänge med naturen innebär också att vi för vår försörjning får bruka jorden. När vi gör det omsorgsfullt och med helhetens intresse för ögonen, finnér vi lättare en väg till arbetsglädje. Den dominerande inriktningen på barrträd innebär att vi inte tar hänsyn till skogens alla möjligheter. Monokulturer är alltid en risk. Det finns olika hypoteser när det gäller försurningens orsaker. Det sura nedfallet är långt ifrån ensamt vållande. Avverkningsmetoder, gödsling, ensidiga barrträdsskogar kan vara lika stora orsaker. Det är klarlagt att lövskogar motverkar försurning. Skogens energiproduktion blir allt viktigare. Detta avspeglas inte alls i skogsvårdslagen som enbart talar om virkesproduktion. Vi måste finna lämpliga former för olika intressenter att få sin andel av skogens avkastning efter principen att den som behöver bäst kvalitet har företräde till detta och den som kan fylla sitt behov med lägre kvalitet bör nöja sig med det. Sågverken är mycket beroende av hög kvalitet, och bl. a. därför är det tacknämligt att jordbruksministern i den nu aktuella propositionen inte tillstyrker förslag om ökad användning av contorta-tall. Också gödslingens inverkan, bl. a. på virkets kvalitet, måste studeras noga innan gödsling rekommenderas. Värmekonsumenter bör nöja sig med sådant material som inte efterfrågas av industrin. Sågspån bör inte eldas upp när en byggplatteindustri behöver det. Bäst och smidigast vore det om de olika intressenterna själva kunde utveckla en kvalitetskänsla och solidaritet som fann överenskommelser till allas bästa naturliga. Lagstiftningen i denna fördelningsfråga blir lätt tungrott byråkratisk. En större lövträdsinblandning i skogen är ett sätt att minska konkurrensen, eftersom lövträd ger mer energi per tidsenhet. I samband med att antog den nya skogsvårdslagen 1979 vill man skärpa ansträngningarna att förbättra beståndsanläggningen, definierat som minskad lövträdsinblandning, även om man inte gick så långt som utredningen hade föreslagit. Ur helhetssynpunkt borde i stället en större andel lövträd rekommenderas i skogen. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar hos regeringen anhålla om förändring av skogsvårdslagen och dess tillämpning så att en naturlig lövträdsinblandning räknas som ett lämpligt inslag i skogen.