mot · G5022414 · 1982-03-31 00:00:00 — m. fl. Namnlag (prop. 1981/82:156) Förbi far molnet utan skygd till vindens tidsfördriv, och utan vän och fosterbygd, vad är ett mänskoliv? dikt är vacker. Den som läser Bondgossen grips av den: den finske ynglingen med yxan tänker sig möjligheten att fjärranväga nå en bättre ställning, men han vill inte vinna den till priset av förlorad gemenskap. Livets stora värden är vän och fosterbygd, den inre gemenskap och de rötter utan vilka människan hotas och ofta går under. Vi människor står alltid i relation till något och någon. Den ensamma människan kan aldrig överleva. I viss bemärkelse har den ensamma människan aldrig existerat - eftersom det inte finns någon som föds utan mor eller fortlever utan bistånd av andra. Att vara människa är att stå i relation till andra människor. Och allt som stärker gemenskapen och främjar sann gemenskap får då inte försummas av samhällets ansvariga. Människornas historia visar att familjen och hemmet är av avgörande betydelse för individen. Både i de kulturer som vi kallat primitiva och i högst stående samhällssystem och statsbildningar har familjen varit kärnan, den innersta sociala cell på vars styrka och kvalitet folk och kulturer berott och bestått. Detta gäller i synnerhet kristendomen och västerlandet. har trots alla politiska förvecklingar, nationella tragedier och katastrofala händelser av många slag, som drabbat vår del av världen, dock vår kultur bevarats, våra andliga värden försvarats och samhällets framsteg och utveckling möjliggjorts just för att folken här och vårt svenska folk haft hemmen och familjerelationerna. Krig, fattigdom, förkastliga sociala skillnader till trots har människor kunnat vara starka och livsdugliga och skapat det som vi är barn av och den välfärd som vi tyckt vara så självklar. Ord som mor och far och hem och syskon har en särskild klang och ligger som ett klenodium i miljoner hjärtan som i övrigt kanske inte ofta besinnar vad som är vår grund och garantin för vår existens. Det är inte bara träden som inte kan leva utan rötter. 1* 1981/82. Hotet mot vår existens Det senaste halvseklet har varit vårt lands välfärdstid, har vi trott. Men medan vi i stor enighet velat bygga ett bra hem för folket, har vi förvisso missat något: omsorgen om hemmet, om familjen. Det moderna samhällets konstruktion har visat sig vara ett hot mot själva livsnerven hos vårt folk. Låt oss bara belysa det med ett par exempel: säger professorn i tillämpad psykologi i i en intervju: - har av våra barn psykiska störningar och av dessa är allvarligt störda. Dessutom befinner sig i farozonen. Hon pekar på sekulariseringen som till stor del är orsaken till dagens situation. Hon pekar också på vad som hänt med familjen: - Det är också viktigt att värna om familjen. Familjen är en . Familjeupplösningen innebär också upplösning av alla system. Ett andra exempel: Just - - får vi uppgiften att av 15-åringarna i landet brukar alkohol. Det framställs som något positivt eftersom det har gällt , men det skakande är ju att mer än åtta av tio unga människor i en betydelsefull ålder använder alkohol. Och varför gör de det? I många fall är rotlöshet, hemlöshet, familjetragedier bakgrunden. Därtill kommer en rad andra problem som här inte skall nämnas men som tydligt har samband med destruktionen av familj och hem. Till slut gäller det vår existens som folk. Och det är en ekonomisk fråga eftersom den enskildes otrygghet, rotlöshet, relationsfattigdom bryter ned människan, ökar vårdbehoven och för bort från arbete och mening i livet. Förslaget till namnlag - ett led i en negativ utveckling Den proposition om ny namnlag som ligger på bord är ytterst nedslående, inte minst för den som väntat att utvecklingen skulle vända genom att fått regeringar från partier som länge klandrat en politik som ansetts försumma de andliga värdena och en god tradition. Både till lagutskottet och till enskilda riksdagsledamöter har protester kommit mot lagförslaget. Man vädjar till oss att besinna vårt ansvar och pekar på vad som anförts från en rad remissinstanser. Till har anmälan gjorts mot regeringen för brott mot Europeiska sociala stadgan genom lagstiftning om upplösning av namnge-, menskapen inom äktenskap och familj m. m. Ur denna anmälan citerar vi: De ohållbara argumenten för den upplösta namngemenskapen I alla länder i världen utanför de nordiska länderna så när som på någon enstaka särreglering gäller som huvudregler för bevarande av namngemenskapen antingen att hustrun förvärvar mannens släktnamn eller att de måste ha ett gemensamt namn men får välja om detta skall vara mannens eller kvinnans. Självfallet bör medlemsstater följa rådets ministerkommittés rekommendationer till medlemsstaterna i en antagen resolution av ministerkommittén att i lagstiftningen befrämja likställigheten mellan makar i olika hänseenden, bl. a. på namnrättens område. Sålunda bör enligt resolutionen ingen make tvingas att anta den andres namn. Makarna bör vid namngemenskap kunna välja vilkenderas namn de önskar. Vidare bör de enligt resolutionen tillerkännas lika rätt när det gäller att överföra släktnamnet på barnen. Men det betyder ju inte att den agnatiska ordningen för namngemenskap behöver överges och ersättas av den kognatiska, som det ju i realiteten blir om hustrun genom att behålla sitt efternamn också bestämmer att barnen skall bära hennes efternamn. En sådan ordning kommer ju allt oftare att resultera i upplöst namngemenskap därför att hustrun lockas behålla sitt efternamn för att få bestämma över barnens efternamn. Redan enligt nu gällande namnregler kan mannen förvärva hustruns efternamn i efter ansökan hos patent- och registreringsverket. Här bör dock i anslutning till rekommendationer makarna ges frihet att som gemensamt efternamn välja endera makens namn. Det är förvisso i hög grad angeläget att förverkliga kvinnans jämställdhet med mannen. Men den omständigheten att kvinnan bara behöver säga till att hon vill behålla sitt efternamn väger ju förhållandevis litet mot det mer eller mindre totala upphörandet av namngemenskapen inom familjen som enligt samstämmiga vittnesbörd de föreslagna reglerna kommer att leda till med än större upplösning av familjebanden som följd. Det finns inte ett enda vettigt skäl för att genomföra denna rasering av gällande namnregler som t. o. m. kan leda till en sådan namnförbistring som att en familj på t. ex. fem personer kan ha fem olika efternamn. Det är fråga om ett för äktenskapet och familjesamhörigheten rent destruktivt lagförslag, som fullföljer tidigare strävanden att mer och mer nollställa äktenskapet och beröva det den rättsliga särregleringen i för hållande till samboende utan äktenskap. Den väsentliga anledningen till den alltmer ökade utbredningen av samboförhållanden har varit den diskriminering av äktenskapet i socialrättsligt och skattemässigt hänseende som pågått och alltjämt råder på vissa områden. Den föreslagna namnlagen skulle utgöra ytteligare ett dråpslag mot äktenskapet och familjesammanhållningen, vilket särskilt kommer att gå ut över kvinnorna och barnen. Det är vår uppfattning att anmälaren har redogjort för en utbredd uppfattning i vårt land. En rad instanser har haft invändningar mot namnlagens utformning. I själva verket har flertalet av de remissinstanser, som klart tagit ställning till namnlagsutredningens betänkande Nya namnregler (SOU 1979:25) avvisat de föreslagna reglerna för namngemenskapens upplösning. Kammarrätten i , som ju har erfarenhet av namnärenden som besvärsinstans, framhåller att hjälpregeln för barns släktnamn innebär en övergång från den på tradition grundade agnatiska principen till en kognatisk princip som strider mot det utbredda önskemålet om namngemenskap hos allmänheten. Namngemenskapen symboliserar inte bara familjegemenskapen utan har stora praktiska fördelar av såväl offentligt som enskilt intresse. Den föreslagna obegränsade möjligheten att växla namn motsvarar inte något seriöst enskilt intresse. Det kan föranleda missbruk i medvetet syfte att otillbörligen växla identitet. Namnet är den enda allmänt gångbara identitetsbeteckningen i handel och vandel. påpekar hur illa förslagen rimmar med resultatet av opinionsundersökningen och vill behålla nuvarande namnlags omsorg om namngemenskapen inom familjen men ställer sig positiv till förslaget att mannen genom anmälan kan förvärva hustruns släktnamn. Datainspektionen varnar i sitt tungt vägande yttrande för tilltron till personnumret som enda identifikationsmedel, eftersom felfrekvensen uppskattats till . Den säkraste identifikationen uppnås genom användning av personnummer och namn. Blir ändringar av släktnamn avsevärt vanligare än genom möjlighet till byte ett flertal gånger minskas identifikationssäkerheten. Ett behov av att använda personnummer i än större utsträckning strider mot statsmakternas tidigare ställningstaganden mot ytterligare ökad användning av personnummer. reagerar också mot att den enskilde skall ha rätt att under sin livstid få ändra sitt namn av och till genom anmälan utan någon myndighets prövning. De praktiskt taget obegränsade möjligheterna till upprepat namnbyte kan komma att försvåra bekämpandet av den ekonomiska brottsligheten. Möjligheten att växla i princip hur som helst mellan makarnas namn bör ersättas av en restriktiv regel om att endast en gång få förvärva namn vid i övrigt oförändrade förhållanden. RSV vill framhålla den i gammal sedvänja väl förankrade regeln att barn i äktenskap förvärvar faderns släktnamn. Barnet bör i normalfall alltid ha namngemenskap med någon av föräldrarna. Att tillåta barn att få någon av föräldrarnas namn som ogift, även om föräldrarna inte bär namnet, skulle direkt motverka namnidentiteten. Ett barn skulle då i vissa fall få fyra släktnamn att välja mellan. Fem kyrkobokföringsinspektörer av sju, som yttrat sig, har avvisat de föreslagna huvudreglerna för namngemenskapens upphävande och bl. a. framhållit att släktnamn inte bara är en teknisk fråga utan också uttryck för samhörighets- och gemenskapskänsla familjemedlemmarna emellan. Utformande av regler och lagar i en demokrati måste ta hänsyn till människornas vilja och önskemål. Enligt den sociologiska undersökningen anser det vara bättre med olika släktnamn inom en familj. Mest anmärkningsvärt är att propositionen inte redovisar sanningen om den sociologiska undersökning som utförts av . Opinionsundersökningen i namnfrågorna gjordes på utredningens uppdrag av sociologiska institutionen vid under ledning av docenten . Undersökningen omfattade 1 023 personer i åldern . Undersökningens resultat har emellertid i betänkandet redovisats på ett uppseendeväckande missvisande sätt. Det fördöljer för läsaren hur illa utredningens förslag rimmar med den allmänna opinionens önskemål. Enligt undersökningsresultatet ansåg det överväldigande flertalet, , det lämpligt eller önskvärt att makar har samma släktnamn. ansåg det betydelselöst och ansåg det bättre med olika efternamn. Det var alltså som ville ställa sig bakom den upplösning av namngemenskapen i äktenskap, som utredningens förslag kommer att driva fram genom att föreslå som huvudregel att hustrun vid giftermål skall behålla sitt släktnamn som ogift. De båda sistnämnda procentsiffrorna förtigs helt i betänkandets referat av undersökningen (s. 69). Det förtigs sålunda att ansåg det bättre med olika efternamn för makarna. Trots att alltså bara 1,ansåg det var bra att barn har annat namn än den ene av föräldrarna provocerar namnlagsutredningen och också den i propositionen fram denna situation genom de föreslagna automatiskt verkande huvudreglerna att hustrun behåller sitt efternamn och att barnet får hustruns efternamn. I den proposition förtigs helt undersökningens resultat. Man kan finna att förslaget om ny namnlag inte är önskat av svenska folket och inte stöds av någon majoritet. Namnlagen - ett steg i fel riktning I en situation då ett överväldigande flertal av svenskar insett de negativa följderna av den samhällsutveckling som medfört upplösning av hem och familjeband har regeringen lagt denna proposition. Det minsta man kan säga om förslaget är att det är helt onödigt. Det allvarligaste är att det är ett steg mot ytterligare upplösning av vårt samhälles traditioner och grundläggande värderingar. bör därför avslå propositionen 156. Med stöd av det anförda hemställs att avslår regeringens proposition 1981/82:156. () () () ()