mot · G602942 · 1982-01-01 00:00:00 — m. fl. I proposition 1981/82:106 ingick en regel att utbildningsbidrag för forskning, s. k. doktorandbidrag, inte skulle ges åt den som är Bedömningen av vem som skall bli delaktig i ett sådant utbildningsbidrag görs av handledare, professorer och fakultet. Redan där tycks kvinnor ha svårt att hävda sig. I rapport 1982:2 från Forum för kvinnliga forskare och kvinnoforskning i , Jämställdheten inom Forskarutbildning och forskning - en beskrivning av läget vid 1981, finns det ojämlika mönstret kartlagt. En åldersgräns - godtyckligt satt vid - gör inte möjligheterna för kvinnor att komma in i forskarsamhället lättare. Trots att utbildningsutskottet infört en uppmjukning i åldersregeln, nämligen att utbildningsbidrag /bör/ även kunna ges i sådana fall där den studerande har uppnått , står regeln ändå kvar med den negativa effekten. Detta är olyckligt av följande skäl: - Det har visat sig att forskarutbildning inte bara är en utbildningsfråga, utan den innebär till tre fjärdedelar en självständig produktion av kunskap. Tillkomsten av 45-årsgränsen skulle mot den bakgrunden vara i högsta grad besynnerlig. Mycket av den samhällsnyttiga forskningen utförs just av dem som håller på med forskarutbildning. De facto innebär detta värdefull grundforskning. - Att utbildningsbidrag åter anknyts till arbetsmarknadsutbildning är olyckligt, eftersom det befäster inställningen att framställning av en avhandling bara är likvärdig med utbildning och inte ett arbete som utförs och kommer samhället till godo. - Livserfarenhet är av värde för forskningen. Ofta framhålls att forskningen och forskarna inte får isoleras från vårt samhälle och att vi inte bör ha en forskning för dess egen skull. I det sammanhanget påtalas vikten av en kontinuerlig kontakt och växelverkan mellan forskning och det omgivande samhället och att forskningen framspringer ur de behov och önskemål som finns i vår omgivning. Nya saker kommer fram, som annars inte skulle ha upptäckts. Det är därför olyckligt att livserfarenhet t. ex. inom arbetslivet eller i hemmet inte skulle tillerkännas betydelse för forskning. - På vissa forskningsområden kommer kvinnor att drabbas särskilt hårt, och det gäller områden där kvinnor har mest eller särskilt väsentliga erfarenheter. Det gäller t. ex. den medicinska forskningen och nya forskningsområden som omsorgsforskningen och forskning i socialt arbete. Inom vissa yrken, bl. a. på vårdområdet, ligger det en yrkesutbildning i botten (t. ex. barnmorskor, sjukgymnaster och arbetsterapeuter). För att därefer kunna bli vårdlärare krävs sedan två års praktik. Men på grund av konkurrensen blir den i realiteten ofta tioårig. Först därefter är man behörig att söka forskarutbildningen. Den sökande är då ofta eller äldre. Även om detta är specifikt för vårdsektorn så växer på motsvarande sätt forskningsfrågan även fram under yrkesutövningen inom andra yrken än vårdyrken. - Det är inte en resursfråga utan en fördelningsfråga att åldersgränsen slopas så att även den som är och i övrigt kvalificerad, åtminstone teoretiskt, kan komma i fråga. - Flera färska utredningar och rapporter visar att kvinnliga studerande, både på grund- och forskarutbildningsnivå, är äldre än sina manliga medstuderande. På samma gång som bestämmelsen om en åldersgräns verkar rent psykologiskt hämmande kan den också avhålla från att, efter en fördröjning antingen det nu är arbete, graviditeter eller barnuppfostran, över huvud taget påbörja en högre utbildning. Samhället går härmed miste om värdefull kunskap och praktik från olika områden, som utbildningspolitiken numera går ut på att intressera just kvinnorna för en utbildning på en högre nivå, så att de både kan nå och får möjligheter att ta ansvar i högre beslutsfattande positioner i samhället. - En åldersgräns vid får en tillbakaverkande effekt redan vid lägre åldrar. Det ter sig nämligen vanskligt att påbörja en forskarutbildning så att man riskerar att inte bli färdig före 45-årsgränsen. En gräns vid kan visa sig vara en spärr redan för 40-åringar. I forskarutbildningen ingår nödvändiga krav på kvalificering för att kunna komma i fråga för utbildningsbidragofta två till . Man får alltså inte bidrag när man startar sin forskarutbildning. En åldersgräns vid stämmer helt enkelt inte med de intentioner att främja kvinnors tillträde till forskningen och att tillvarata den kvinnliga begåvningsreserven och de kvinnliga erfarenheterna som uttalats på andra håll i SFS 1982:607. Åldersgränsen är givetvis olycklig även för män som av försörjningstvång eller klasspecifika skäl först efter avslutad skolgång kan överväga att börja vid universitet eller först senare i livet blir stimulerade att börja forska. Vi vill också erinra om senare tiders forskningsrön beträffande ålderskurvor för intellektuell kreativitet. Dessa stöder uttalat tanken att kvinnor och män kan bidra med värdefull forskning långt över mogen ålder. Införandet av en spärr vid är därför att ta ett steg tillbaka i utvecklingen. Med hänvisning till ovanstående hemställs att uttalar sig för att den s. k. fyrtiofemårsgränsen för utbildningsbidrag för forskning bör avskaffas. () () () (vpk)