mot · G5021307 · 1982-01-26 00:00:00 — förste vice talmannen och utan samtycke på vissa enskilda vårdhem Lagen om vård av missbrukare (LVM) bör kompletteras så att vissa enskilda vårdhem (erkända vårdhem) får ge vård utan samtycke även efter 1982. Många av dessa har stor erfarenhet av sådan vård och också mycket goda resurser att ge vården ett meningsfullt innehåll. Det är lika motiverat att i vissa fall använda sådana enskilda vårdhem för vård utan samtycke av vuxna missbrukare som det är att utnyttja enskilda fosterhem (familjehem) eller hem som för vård utan samtycke av barn eller ungdomar. Enligt 2 § i den nya lagen om vård av missbrukare i vissa fall, LVM, kan den som till följd av fortgående missbruk av alkohol eller narkotika är i trängande behov av vård för att komma i från sitt missbruk oberoende av eget samtycke beredas vård, om någon av förutsättningarna i 3 § LVM är för handen. De situationer det gäller är om den enskilde till följd av missbruket utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara eller om han till följd av missbruket kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon närstående. Vården lämnas enligt 11 § LVM genom hem som drivs av landstingskommuner eller kommuner och som enligt den plan som anges i 23 § socialtjänstlagen är särskilt avsedda att kunna lämna vård varom nu är fråga. Enligt punkt 2 i övergångsbestämmelserna till LVM får fram till vård enligt lagen beredas, förutom i hem som avses i 11 §, även i sådana hem som vid lagens ikraftträdande var allmänna vårdanstalter för alkoholmissbrukare enligt nykterhetsvårdslagen. De allmänna vårdanstalterna enligt denna lag är bl. a. anstalter som anordnats av förening, stiftelse eller annan som av regeringen erkänts som allmänna vårdanstalter för alkoholmissbrukare. På flera enskilda anstalter, som fått erkännande av regeringen, lämnas vård efter tvångsintagning. Vi har i motion 1981/82:29 redogjort för vår uppfattning att vissa enskilda vårdanstalter om särskilda skäl föreligger bör få lämna vård enligt LVM också efter . Motionen har behandlats av socialutskottet i dess betänkande SoU 1981/82:22. Utskottet påpekar med rätta att synen på människor med missbruksproblem och på vården av dem har förändrats avsevärt sedan lagen om nykterhetsvård antogs. Kraven på rättssäkerhet i vården och på respekt för de intagnas personliga integritet har växt sig allt starkare. Detta står på intet sätt i motsatsförhållande till vår uppfattning om att av regeringen särskilt erkända vårdhem bör kunna svara för vården av tvångsomhändertagna även i fortsättningen. De enskilda hemmen är föremål för tillsyn från det allmännas sida. Från principiell synpunkt kan man dessutom hävda att det är lika motiverat att i vissa fall använda enskilda hem för värd enligt LVM som det är att utnyttja enskilda familjehem eller institutioner som eller Edesta för vård utan samtycke av barn eller ungdomar enligt LVU (lag om vård av unga). Vi har i motion 1981/82:29 redogjort för att flera av de nu berörda anstalterna bedriver en vårdverksamhet som är scpecialinriktad. Med anledning av motionen uttalade socialutskottet bl. a. att det inte fanns anledning att befara att det inte kom att finnas tillräckligt många hem som kan svara för vård enligt LVM. Om vissa av de vårdinstitutioner som kan lämna tvångsvård inte kommer att kunna göra det så kommer å andra sidan andra institutioner, som inte har någon tvångsvård, att få formell möjlighet att göra det. Utskottet erinrade om att förhandlingar pågick bl. a. för att visa att de nuvarande erkända vårdanstalterna med enskild huvudman skall tas över av i första hand landsting. De enskilda hem som har kunnat bedriva tvångsvård är ofta specialinriktade och har mycket goda resurser att ge vården ett meningsfullt innehåll även för det tunga klientel som det här gäller. De drivs av institutioner med bred bakgrund som inte har för avsikt att överlåta hemmen på landsting eller kommuner utan i stället är inriktade på att sluta s. k. vårdavtal med de kommunala huvudmännen. De är också inriktade på och i stånd att kunna ge erforderlig vård i alla de faser som en tvångsomhändertagen person måste genomgå. Enligt 12 § LVM skall vården inledas på sjukhus om det anses lämpligt med hänsyn till den planerade vården i övrigt och förutsättningar för sjukhusvård är uppfyllda. Erfarenhetsmässigt blir det klientelet i storstadsregionerna, främst i , antingen omhändertagna av polisen enligt LOB eller också intagna på akutklinik eller tillnyktringsenhet inom sjukvården. Av väl kända orsaker släpps de i de flesta fallen redan när det akuta berusningstillståndet upphört. Inom nykterhetsvården vet man på medicinska grunder att det s. k. abstinenstillståndet varar avsevärt och att det under utgör stor fara för både den alkoholskadade och hans omgivning. Vid de kvalificerade hem som vi berör i vår motion är man beredd och har resurser för att vårda en patient abstinenssymptomen varar och också då under humana former söka få in hans liv i en lugnare fas. Bakom hemmen ligger institutioner som efter patientens vistelse på hemmet kan se till att han slussas in i den vardagliga tillvaron och ges en behövlig eftervård. a. driver en av institutionerna. , skyddade verkstäder för det klientel varom nu är fråga. Det är vår bestämda uppfattning att det är slöseri med befintliga samhällsresurser att inte fortsätta att utnyttja frivilliga institutioner för den tunga och nödvändiga vård de är avsedda för. Man bör bemärka att institutionerna lämnat sådan vård och är väl insatta i de svåra problem som är förknippade med vården. Den formella sidan av vården kan i detta sammanhang betraktas som en andrahandsfråga. Enligt övergångsbestämmelserna i har hemmen en styrelse och föreståndare, varpå bestämmelserna i 40 § lagen om nykterhetsvård är tillämpliga. Intagning på hemmen beslutas av . Vi tror att ingen av de institutioner det gäller har någon önskan att få bestämma om förlängning av vården eller utskrivning från hemmen. Såvitt vi har oss bekant finns nu i de flesta landsting och större kommuner valda styrelser för de hem som drivs av kommunen i fråga. Inget hindrar att en sådan styrelse - efter det vårdavtal har träffats - även beslutar i fråga om tiden för vården vid de enskilda hemmen. Det går mycket väl att förena med att det för hemmen finns en institutionsstyrelse som har ansvar för själva driften av hemmet. I den diskussion som förs har bl. a. nämnts att de enskilda hemmen kan överta vården på försök med stöd av bestämmelserna i 15 § LVM. Vår uppfattning är emellertid att sådan försöksvård inte alltid är en lämplig form för det tunga klientel som vi talar om. Det är tvärtom viktigt att personen genast tas in på ett hem som kan ta hand om honom för avgiftning och andra medmänskliga åtgärder som han är i trängande behov av. Socialberedningen fortsätter sitt arbete med att bl. a. utvärdera den nya lagstiftningen enligt LVM och LVU. I avvaktan på detta arbete och på erfarenheterna från fältet om behovet av vårdplatser av olika slag enligt LVM är den enklaste lösningen att redan nu beslutar om en förlängning av övergångsbestämmelser i punkt 2, LVM, helt eller delvis. Förlängningen bör innebära att de erkända vårdhemmen får bereda vård enligt LVM till förslagsvis . Till dess bör socialberedningen ha hunnit lägga fram förslag som innebär att också enskilda vårdhem - om särskilda skäl föreligger - får lämna vård enligt LVM. Alternativt kan redan nu besluta om ett tillägg till 11 § LVM, som gör det möjligt att i särskilt fall låta enskilt hem lämna vård även . Lämpligen bör regeringen då bemyndigas ge erforderliga föreskrifter om vården på hemmet. På utskottet måtte ankomma att utarbeta erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar förlänga punkt 2 i övergångsbestämmelserna till LVM enligt vad ovan anförts, eller, om detta befinns lämpligare, beslutar om sådant tillägg till 11 § LVM att enskilt vårdhem om särskilda skäl föreligger får lämna vård enligt LVM även på sätt som ovan anförts. () ()