mot · G5022272 · 1982-03-24 00:00:00 — Motion 1981/82:2272 Säkerhets- och försvarspolitiken samt totalförsvarets fortsatta utveckling (prop. 1981/82:102) Totalförsvaret har en lång rad brister. Inom militärt försvar saknas i flera avseenden modern materiel. Andelen allsidigt användbara förband har gått ned kraftigt. har försvarsmakten planerats utifrån förutsättningen att man skall kunna reparera brister sedan man fått en internationell förvarning i form av ökad spänning innan en konflikt blir akut. har visat att vi mer än tidigare måste räkna med möjligheten av överraskande inledda anfall. Det gör att vi inte som tidigare kan ha stora brister inbyggda. Försvarsmakten måste snabbare kunna mobilisera. Särskilt behövs snabbare transport till övre . Sjukvården måste förbättras. Övervakningen av luftterritoriet och av omgivande hav även under vattnet behöver förstärkas. Alltför få av våra markstridsförband har tillräcklig rörlighet och skydd mot s. k. yttäckande vapen, från artilleri och flyg. Ytterst få av brigaderna kan användas för anfallsstrid i verkligheten kanske bara de fyra pansarbrigaderna. Mot en angripare med kraftigt artilleri torde de övriga förbanden ha ytterst små möjligheter att röra sig. Mot den här bakgrunden är det nödvändigt att söka utnyttja anslagen till militärt försvar så effektivt som möjligt. Av statsfinansiella skäl är det svårt att ge försvaret ökade resurser. Moderniseringsbehov måste i stället genom rationaliseringar av drift och underhåll så att pengar frigörs för investeringar i krigsorganisationen. Detta är bakgrunden till att försvarskommittén förordat rationaliseringar i fredsorganisationen. Ett antal förband kan läggas ned, och vid kvarvarande förvaltningar, staber, förband, skolor och andra myndigheter ska verksamheten också rationaliseras. Om inte rationaliseringar görs kommer man inom samma ekonomiska ram att få en kraftig kvalitativ försvagning av försvaret i förhållande till vad som vore möjligt. Också regionalpolitiken talar i samma riktning, eftersom det är lättare att ta regionalpolitiska hänsyn vid val av förbandsindragning än i fråga om försvarsindustrin. Vi har infanteriregementen på 15 orter, men vi har oftast bara en ort för tillverkning av ett visst slags försvarsmateriel: handeldvapen (), övervattensfartyg (), torpeder (), bandvagnar (), flygmotorer () eller artilleri (). arbetsutskott för fredsorganisationsfrågor föreslog ett antal förbandsindragningar och andra förändringar. Propositionen går emot utskottet på tre avsnitt, och alla dessa leder till fördyrningar. 1981/82: 2272 angiven ekonomisk ram leder detta till ett sämre och svagare försvar. Några operativa skäl till att ge ett på detta sätt försämrat försvar har inte angivits. Anser man att försvaret kan ha en lägre ambitionsnivå finns likväl skäl genomföra alla möjliga rationaliseringar och i så fall ta till vara besparingen i form av minskade statsutgifter. De tre exempel jag tänker på gäller I 3 i , P 2 i och frågan om beriden högvakt i . Arméchefen, och försvarskommitténs arbetsutskott har föreslagit att I 3 dras in, medan Fo-staben blir kvar i Örebro.Propositionen föreslåratt I 3 behålls. Som grund för försvarskommitténs ställningstaganden angående fredsorganisationens utveckling ligger bl. a. omfattningen av grundutbildningskontingenten. Det arbetsutskott inom kommittén som berett fredsorganisationsfrågorna konstaterar att tillgången på värnpliktiga som skall utbildas redan nu överstiger utbildningskapaciteten motsvarande sex till åtta förband. Detta överskott i utbildningskapacitet ökar enligt arbetsutskottet motsvarande ytterligare tre, fyra förband. ansåg att det vid den slutliga prövningen av de fredsorganisatoriska förändringarna från värnpliktssociala synpunkter borde övervägas om ett eller ett pär av de till nedläggning föreslagna förbanden borde behållas t. v. Överbefälhavarens utredning i denna fråga, som lämnades till regeringen , visar att minst 7 000 fler värnpliktiga kan grundutbildas /83 1986/87 utan att något av de fredsförband som han eller försvarskommitténs arbetsutskott föreslagit till nedläggning behöver behållas. Därmed kan antalet värnpliktiga som med nuvarande planeringsinriktning grundutbildas först efter inskrivning minskas till att stämma med önskemålen i detta avseende. I propositionen föreslås nu att ett av de till nedläggning föreslagna förbanden behålls därför att belastningen på fredsorganisationen skulle bli något för stor. Ett bibehållande av ett förband skulle dessutom göra det möjligt att successivt minska det antal värnpliktiga som tvingas fullgöra sin grundutbildning efter inskrivning. Enligt propositionen bör den ökade grundutbildning som kraven på att lösa ovan nämnda värnpliktssociala frågor medför samt tidigarelagd grundutbildning av arbetsmarknadspolitiska skäl komma att medföra att I 3 med Fo 51 behålls. Jag delar föredragande statsrådets uppfattning att en viss utökning av grundutbildningskontingenten bör ske för att reducera de problem som många värnpliktiga får om hinner förflyta mellan inskrivning och grundutbildning. Av överbefälhavarens redovisning framgår emellertid att denna fråga kan lösas utan att något av de till nedläggning föreslagna förbanden behålls. Enligt min mening måste skälen för att behålla ett fredsförband vara andra och starkare än de som redovisas i 1981/82: 2272 propositionen för att förslagen från ett i denna fråga enigt arbetsutskott inom försvarskommittén skall ändras. Utvecklingen av grundutbildningskontingenten visar att det blir nödvändigt med en fortsatt anpassning av fredsorganisationen . Propositionens förslag att dels lösa problemen med senarelagd grundutbildning, dels behålla I 3 innebär att kraven på fortsatta minskningar av fredsorganisationen tidigareläggs till . Enligt propositionen bör sådana åtgärder fastställas i nästa försvarsbeslut. Förslaget innebär att försvaret skall behålla ett förband, vars produktionskapacitet inte behövs enligt överbefälhavarens och arbetsutskottets bedömning. Såvitt jag kan bedöma måste vid behandlingen av fredsorganisationens utveckling i stort sett samma förband komma att bedömas för nedläggning som försvarskommitté behandlat om inte nu kan underkänna de överväganden överbefälhavaren och arbetsutskottet gjort eller kan tillföra nya argument som tidigare förbisetts. Ett bibehållande av I 3 även genom försvarsbeslut kommer därför att innebära att motsvarande utbildningkapacitet måste dras in på andra orter. Skulle däremot I 3 komma att dras in genom beslut kommer ett beslut i enlighet med propositionens förslag att framstå som ett kraftigt slöseri med resurser. Propositionens förslag om I 3 innebär att fredsorganisatonen tillåts vara 230 milj. kr. dyrare än vad överbefälhavaren och försvarskommittén utgått ifrån. Detta innebär att materielanskaffningar av motsvarande storlek måste utgå ur planeringen eller senareläggas. Det är omöjligt att nu förutse hur en sådan begränsning skall genomföras. Ytterst kommer den emellertid att dels försvaga krigsorganisationen, dels få industripolitiska konsekvenser genom minskad utläggning av materielbeställningar motsvarande överslagsvis ca 1 000 årsverken. Överbefälhavarens och försvarskommitténs förslag, som innebär att möjligheter uppstår till kraftfulla åtgärder för att begränsa de negativa effekterna därav, förbyts mot en situation, där konsekvenser av en utebliven materielbeställning på en arbetsmarknadsmässigt utsatt ort kan resultera i behov av snabba och oplanerade arbetsmarknadsåtgärder. I propositionen föreslås vidare att Skånska trängregemente! (T 4) samlokaliseras med Skånska dragonregementet (P2) i på P2:s nuvarande område. Flera utredningar har konstaterat att fredsorganisationen för pansarutbildningen i är orationell. Försvarets fredsorganisationsutredning (FFU) prövade flera alternativ. De två slutliga alternativen innebar att P 2 lades ner och att förbandets utbildningsansvar fördes över till P 6/Fo 11 (alt. C) eller att pansarutbildningen i Revingehed organisatoriskt stod kvar i försvarsområdesregementet i men samordnades med motsvarande utbildning i av chefen för P 2 (alt. D). Utredningen föreslog alternativ D som innebar att stabs- och trossutbildningen skulle samlas till 1981/82: 2272 samt att stridsfordonsutbildningen på lång sikt skulle samlas till Revingehed. I proposition 1977/78:65 behandlas FFU:s förslag. Föredragande statsrådet ansåg därvid att den föreslagna organisationen kunde leda till oklara och komplicerade ledningsförhållanden. Det borde ankomma på regeringen att besluta om organisationen i och Revingehed. Även arbetsutskottet för fredsorganisationsfrågor inom 1978 års försvarskommitté fann pansarutbildningen i orationell. Utskottet fann att en sammanslagning av till ett pansarregemente i Revingehed var det bästa alternativet. Det stämde överens med överbefälhavarens förslag till kommittén . I programplanen 19821987 överbefälhavarens slutliga förslag förordas däremot en sammanslagning av 4 i . P2:s och P7:s pansarutbildning skall dock samordnas. Utskottet fann för sin del att endast sammanslagningen av P 2 och P 7 ger möjligheter till en förbandsomsättning som tillgodoser krav på krigsplacering direkt efter grundutbildningen av i huvudsak fulltalig, samövad pansarbataljon, krav på en rationell utbildning samt krav på en enkel ledning av utbildningen. Utskottet föreslog emellertid att de berörda myndigheterna t. v. fortsätter sin verksamhet i nuvarande etablissement. Möjligheterna att lokalisera annan verksamhet till borde, enligt utskottet, utredas ytterligare före ett slutligt beslut. Två parlamentariska utredningar har alltså kommit fram till likartade förslag till pansarorganisation i med pansarutbildning i och Revingehed. Utan motivering föreslås emellertid nu i propositionen att sådan utbildning bör bedrivas på tre platser. Enligt propositionen ger även denna lösning besparingar och skapar förutsättningar att öka samordningen mellan P 2:s och T 4:s verksamhet och resurser i samt har vissa fördelar ur beredskapssynpunkt. Pansarförbanden är våra viktigaste markstridsförband. Det är därför viktigt att utbildningsmässiga och organisatoriska förutsättningar skapas för en rationell grundutbildning av dessa förband. Ett av de starkaste kraven är därvid att utbildning leder fram till samövade bataljoner i huvudsak fulltaliga som kan krigsplaceras direkt efter grundutbildningen, repetitionsutbildas och behållas samlade i krigsorganisationen . Detta krav kan endast tillgodoses på ett rationellt sätt efter sammanslagning av stridsfordonsutbildning till en plats. Jag anser detta krav helt dominerande. Det borde inte kunna slås ut av kommunalekonomiska skäl eller av strävan att uppnå vinster i genom sammanslagning av så olika verksamheter som de som bedrivs av pansar- och trängförband (i det senare fallet t. ex. sjukvårds-, slakteri- och transportutbildning). Vinsterna är dessutom mindre än dem som uppnås vid en koncentration till Revingehed. Beslutet bör vara att åstadkomma en rationell fredsorganisation som tillgodoser krigsorganisationens krav på samövade bataljo 1981/82: 2272 En sådan organisation inrymmer flera möjligheter att lösa de beredskapsfrågor som propositionen endast antyder. De långsiktiga arbetsmarknadsproblemen i nordvästra förefaller inte vara så komplexa att försvarsmaktens effektivitet i fred och krig skall minskas av dessa skäl. Sådana problem bör kunna lösas genom att till lokalisera annan verksamhet ur försvaret eller från annan statlig sektor. Exempel på lämpliga försvarsverksamheter att flytta till kan vara central trängutbildning, södra värnpliktskontoret och militärpolisutbildning. Vidare behålls stridsvagnsverkstaden i Hässelholm. Kommunen kan därför få ungefär lika många försvarssysselsatta som i propositionens förslag. Jag anser vidare att en samlokalisering av P 2 och T 4 till P 2:s område på ett allvarligt sätt griper in i trängförbandens verksamhet. Det slutliga målet för trängtruppernas utveckling borde vara att med T 4 som grund skapa ett trängcentrum där truppslagets utbildning och utveckling ges speciella förutsättningar. Om T 4 slås samman med P 2 försitts den sista möjligheten till en sådan långsiktig lösning, eftersom övriga trängförband också kommer att integreras med andra förband till garnisonsmyndigheter. I fråga om den beridna högvakten i sade försvarskommitténs arbetsutskott att för försvarets del är beriden tjänst inte nödvändig. Utskottet konstaterar att försvaret inte längre har några beridna förband. Garnisonstjänsten bör bedrivas utgående från att så små avsteg som möjligt görs från utbildningen mot krigsuppgifter. Beriden garnisonstjänst med värnpliktiga, finansierad inom den militära utgiftsramen bör därför utgå. Under remissbehandlingen och även har klart visats att det största intresset för bibehållen beriden högvakt inte finns inom försvaret utan hos och olika organ knutna till turistnäringen. Det är mot denna bakgrund naturligt att och andra direkt intresserade betalar verksamheten, eftersom man därifrån anser den så angelägen. Försvaret kan inte utifrån sina utgångspunkter finna beriden högvakt angelägen i ett läge när man har skriande brist på t. ex. helikoptrar för sjuktransport och utrustning för att kunna störa en angripares telekommunikationer. Jag anser dessutom att man principiellt inte kan använda värnpliktiga för fredstida riduppgifter helt vid sidan av det försvarsmässigt motiverade. Antingen behövs hela utbildningstiden för att soldaten skall utbildas för sin krigsuppgift eller också är utbildningstiden för omfattande, och i så fall bör vi avkorta värnpliktsutbildningens längd över huvud. Men tanken att vissa värnpliktiga skall ges ridutbildning inom ett försvar som inte har en enda häst i krigsorganisationen är orimlig. Jag anser alltså att ridutbildning av värnpliktiga skall upphöra av ekonomiska och principiella skäl. Det hindrar inte att beriden högvakt fortsät 1981/82: 2272 De redan ridutbildade finns ju i stort antal, och i åtminstone 15 bör det vara möjligt att på frivillig väg genom lämplig ersättning få redan utbildade att ställa upp de gånger då beriden högvakt förekommer. Det är rimligen så att denna personal då också får större rutin och därmed blir bättre i uppgiften än värnpliktiga kan bli när de bara rider några få gånger. Att andra än värnpliktiga under grundutbildning kan användas i beriden högvakt är självklart den beridna musikkåren är ett exempel på det. På får sannolikt en viss nyutbildning ske, i takt med att äldre personal inte längre står till buds. Sådan utbildning av yngre män och kvinnor bör då naturligen skötas på frivillig väg, t. ex. genom avtal med föreningar eller klubbar. Försvarsmakten kommer inte att vara kompetent inom hästområdet, medan det civilt finns ett stort antal hästkunniga. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att beslutar att I 3 i läggs ned, 2. att beslutar att P 2 i läggs ned i samband med att annan verksamhet förläggs till kommunen, 3. att beslutar att grundutbildning av värnpliktiga för beriden högvakt upphör.