mot · G502934 · 1982-01-22 00:00:00 — Bistånd till , och m. m. Det svenska Vietnambiståndet får under inga omständigheter sänkas ytterligare. Tvärtom måste det återställas till sin tidigare nivå, i fast penningvärde. Det är inte fattiga folk som skall betala den svenska inflationen och devalveringarna. Argumentet att landramen nu kan krympas i den takt som projekten färdigställs är inget annat än ett försök att dölja regeringens vägran att gå in i nya projekt. Det är inte behov som saknas utan politisk vilja. driver på med en hejdlös och osaklig propaganda mot Bai Bang och . Är Bai Bang ett misslyckat biståndsprojekt? De som påstår detta gjorde klokare i att vänta med sina omdömen tills vi sett hur anläggningen kommer att fungera. Om vi med utvecklingsbistånd menar insatser som åstadkommer ett visst mått av utveckling, så kan varken vi ellet vietnameserna ännu mäta effekterna. Det kan inte värderas som en industriinvestering, som ger en viss produktion till en viss kostnad, som sedan jämförs med världsmarknaden. Om kunde genomföra den typen av investeringsprojekt, så skulle landet inte behöva någon u-hjälp. Att är oerhört underutvecklat - och dessutom krigsskadat - när det gäller transporter, hamnkapacitet, ekonomisk planering, företagsledning, industriell organisation, samordning mellan olika nivåer och sektorer osv. behövdes inte erfarenheten Bai Bang för att inse. Det är i just dessa avseenden som är ett u-land. Det är problem som stått i centrum för debatten i . Vietnameserna har tydligen nu fört in Bai Bang-erfarenheterna i den debatten, när man utifrån en utvärdering av skall dra upp riktlinjerna för den nya politiken. Det är falskt och felaktigt att slå bort nya förslag till biståndsprojekt i med formeln inga fler Bai Bang. I stället gäller det att använda de gjorda erfarenheterna för att - tillsammans med vietnameserna - utforma nya projekt, som på effektivast möjliga sätt bidrar till landets utveckling. Behovet av bistånd finns på alla områden: sjuk- och hälsovård, läkemedelsproduktion, industrikapacitet för jordbrukets behov av konstgödsel, silos, maskiner m. m. En skolreform skall genomföras, undervisningens kvalitet höjas och teknisk utbildning spridas. Fiske och fiskodling liksom boskapsskötseln måste utökas för att ge mat. Därtill kommer alla de ovan nämnda problemen och flaskhalsarna. Huvudinriktningen i den vietnamesiska utvecklingspolitiken - att förse människorna med mat, kläder, sjukvård och utbildning - gör landet väl kvalificerat för svenskt bistånd. Samma gäller fördelningspolitiken. Det laglösa tillstånd som rått , skall nu - efter att en ny författning antagits för hela landet - steg för steg utvecklas till en rättsstat. Intressant är att man satsar på ett Organisationsvietnam, där framför allt fackföreningarna och de nystartade bondeföreningarna skall spela nyckelrollen för att utveckla medborgarinflytandet. Om detta kan genomföras så kan steget från krigssamhälle till fredssamhälle tas, vilket inte är ointressant i biståndsdebatten. Mot bakgrund av vad som i motionen sagts om är det helt oacceptabelt att skära ner biståndet för kommande budgetår till . Vpk yrkar att biståndet till landet i stället skall höjas med 55 milj. kr., utöver regeringens förslag. Biståndet till har legat tämligen oförändrat . Detta borde nu kunna höjas. Visserligen har det funnits problem och svårigheter i landet. Det har till och med varit svårt för den underbemannade och oerfarna administrationen att utnyttja det bistånd som kommit. Mot bakgrunden av att landet är praktiskt taget outvecklat - familjer och byar lever kvar i självhushåll - så har trots detta de sex fredsåren givit inte obetydliga resultat. Det gäller framför allt satsningen på jordbruket, där man nu närmar sig självförsörjning med ris. har byggts ut så att de flesta barnen nu åtminstone går igenom lågstadiet. Alfabetiseringen och hygienkampanjen tre rena har radikalt sänkt andelen analfabeter och barnadödligheten. Satsningen på hantverk har givit ett tillskott av lokalt tillverkade dagligvaror, viktigt i ett land med dåliga kommunikationer. En ny etapp har börjat i . hade landet sin första statsbudget att arbeta efter. påbörjades den första utvecklingsplan som löper 1981-1985. Det är inte en 5-årsplan av samma slag som i , utan snarare ett knippe ungefärliga målsättningar som man skall försöka nå och som man i stora stycken överlämnar åt de valda folkkommittéerna att konkretisera efter de lokala betingelserna. borde nu försöka att gradvis utöka biståndssamarbetet med . Det faktum att nu öppnat en ambassad i får tolkas som en önskan att bygga ut kontakterna. Eftersom underutvecklingen så mycket beror på isoleringen, skulle svenska insatser för t. ex. undervisning, forskning och folkbildning kunna bidra till att bryta det nästan totala beroendet av den tidigare kolonialmakten, . Inom naturvetenskaperna saknar man vokabulär på det egna språket. Landsbygden har behandlats mycket styvmoderligt, vilket nu skall avhjälpas. Speciell uppmärksamhet ägnas åt att utbilda ungdomar ur de etniska minoriteterna till läkare, lärare, jordbrukstekniker osv. På uppräknade områden kan göra en värdefull insats genom ett ökat bistånd. Vi föreslår därför att beviljas 20 milj. kr. mer än regeringen föreslår. Erkännande och bistånd till 1979,1980 och 1981 har i FN röstat för Kampuchearesolutioner, som - om de omsätts i praktiken - skulle resultera i att återtog makten i . har lagt ner sin röst när Demokratiska () FN-mandat prövats. Det har inte handlat om att välja mellan två regeringars representativitet, utan valet har stått mellan representant och en tom Kampucheastol. Så länge inte erkänner någon regering i borde det vara konsekvent att rösta för den tomma stolen dvs. nej till Demokratiska . Utifrån principen om folkens självbestämmanderätt är Demokratiska diskvalificerat. Även om vi inte vet mycket om vad det kampucheanska folket önskar för slags regering, så kan vi ändock våga påstå att de under inga omständigheter önskar skräckregim tillbaka. Inga försök att klä dessa folkmördare i legala och nationella fjädrar lurar människorna. De vet att det är som är överbefälhavare för de röda khmerernas trupper. Folket i kan inte förstå hur FN kan vilja påtvinga dem dessa mordiska pojksoldater än en gång. Det finns en stor majoritet i FN som både tar anstånd från och från närvaro i . Vad det gäller är sålunda att finna en lösning i som dels leder till att utländsk inblandning upphör och dels tryggar kampucheanerna mot . Problemet är att få att acceptera en sådan lösning. Det är positivt att i FN påpekat nyckelroll i Kampucheafrågan. Men det är fortfarande ett helt passivt ställningstagande. Den borgerliga Indokina-politiken förefaller sikta på att förbättra relationer med och underlätta för den svenska exportindustrin att komma in i . I stället borde fullfölja sina tidigare insatser för fred och oberoende. En fara för krig föreligger. Det bör observeras att starke man utpekat som den region där det - tillika med - är störst risk för att ett tredje världskrig startar. Att bryta internationella isolering skulle bidra till att öka kampucheanernas självförtroende, stärka självständigheten och minska krigsrisken. För kampucheanen i gemen är det obegripligt och orättvist att han/hon skall straffas för att de inte av egen kraft förmådde befria sig ur det koncentrationsläger, som förvandlade landet till. Erkännande kan inte ses enbart utifrån tidigare folkrättslig praxis. Det är alltså inte det kampucheanska folkets skuld att det hamnat i den situationen landet nu befinner sig i med vietnamesiska truppers närvaro. Inte heller är det folket som kan påverka det yttre hot - dvs. och underhåll av trupper - som motiverar stora armé i landet. Ett svenskt erkännande i kombination med svenska initiativ för att undanröja det yttre hotet skulle hälsas med tillfredsställelse i både och , inte minst därför att det skulle öppna perspektivet för en vietnamesisk trupphemtagning. bör nu bli föremål för ett direkt svenskt bistånd. Det svenska biståndet måste inriktas både på återuppbyggnad och katastrofhjälp inne i landet. Katastrofhjälpen - främst mat - är absolut nödvändig för att förebygga en ny stor flyktvåg. Till följd av torka och översvämningar led jordbruket svåra avbräck. Man beräknar skördeskadorna till . Det betyder att skörden endast räcker till halva årsbehovet 1982. Återuppbyggnaden blir mycket besvärlig, framför allt för att det saknas utbildat folk. är ålders- och könsfördelningen inom befolkningen mycket sned. Bland de vuxna går det två kvinnor på en man. Det återuppbyggnadsbistånd som f. n. får kommer huvudsakligen från och samt från en del internationella hjälporganisationer. För dessa biståndsgivare kommer det att bli svårt - delvis omöjligt -att iståndsätta industrier, kraftverk, vattenverk, kommunikationer m. m. Detta av den anledningen att de ursprungliga byggdes av den franska kolonialmakten eller av , , och . Den del som då kom från var mycket liten. Från den kampucheanska regeringen önskar man ett svenskt bistånd - inte minst mot den ovan skisserade bakgrunden. Behov finns på alla områden, jordbruk, transporter, sjukvård, undervisning, industrier osv. Behoven är enorma. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att beslutar att biståndet till höjs med . utöver den av regeringen föreslagna summan, 2. att beslutar att biståndet till höjs med . utöver den av regeringen föreslagna summan, 3. att hos regeringen hemställer om att blir mottagarland för svenskt bistånd, 4. att beslutar anslå . i bistånd till , 5. att till regeringen hemställer om ett svenskt erkännande av . (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)