mot · G5022016 · 1982-01-26 00:00:00 — a. för arbetsmarknads- och industripolitiska insatser är lågt beräknade för /83. Erfarenhetsmässigt är det sannolikt att räkna med en väsentligt större anslagsbelastning för sådana ändamål. Vissa av regeringens budgetförstärkande åtgärder - t. ex. indragningen av försäkringskassornas fonder och ökade avskrivningar i affärsverken - är bara av engångskaraktär och åstadkommer således ingen varaktig förbättring av budgetläget. Å andra sidan förefaller det troligt att budgetunderskottet för innevarande budgetår kommer att bli lägre än vad regeringen uppgivit. Slutsatsen av detta blir att budgetunderskottet mellan budgetåren 1981/82 och 1982/83 kommer att öka betydligt mera än vad regeringen angivit. 1 så fall kommer inte heller målen för budgetutvecklingen att uppfyllas. I detta sammanhang kan nämnas att regeringen budgetproposition hävdade att den lyckats bryta den statliga utgiftsökningen. Statsutgifterna skulle mellan budgetåren 1979/80 och 1980/81 öka med endast 8,i löpande priser eller med . Detta motsvarade i fasta priser en mycket blygsam ökning. Det verkliga utfallet blev en utgiftsökning i löpande priser eller med nästan . Detta prognosmisslyckande är ett av många exempel på regeringens benägenhet att ständigt underskatta den framförliggande utgiftsökningen och budgetförsvagningen. Man har från de borgerliga partiernas sida i ökad utsträckning gjort jämförelser med den statsfinansiella utvecklingen i utlandet. Det hävdas därvid att de ökande budgetunderskotten är en internationell företeelse och att således utvecklingen i ingalunda skulle ha varit unik. Det är visserligen sant att den konsoliderade offentliga sektorns finanser tenderat att försämras i flertalet . Men knappast i något annat land har försämringen varit lika stor som i . Från ett internationellt sett gott utgångsläge , då den konsoliderade offentliga sektorn i uppvisade ett betydande överskott, hade 1980 hamnat i den kategori av OECD-ländema som har de största underskotten. Utvecklingen därefter torde ytterligare ha försämrat relativa position. Den konsoliderade offentliga sektorns budgetsaldo 19741980, Årliga genomsnitt i procent av BNP -1,5 -1,2 -2,0 -4,0 -2,0 -2,9 -0,7 -3,7 -9,6 -7,9 -0,8 -2,3 -4,2 -8,8 -4,6 -1,7 -3,3 -3,3 -4,0 -3,5 -6,5 Den kraftiga försämringen av statsfinanserna och av den konsoliderade offentliga sektorns finanser kan förklaras med en rad olika faktorer. Svag ekonomisk tillväxt. beräknas BNP i öka med endast 0,. Den genomsnittliga tillväxten i OECD-området kan uppskattas till 2,. Om hade haft samma tillväxt som , skulle BNP bli ca större. Givet en oförändrad skattekvot, skulle ca hälften av detta belopp, dvs. , ha tillfallit den offentliga sektorn i form av ökade skatteinkomster. Den svaga ekonomiska tillväxten har även bidragit till stigande problem att upprätthålla full sysselsättning och ställt ökade krav på kostsamma statliga insatser inom arbetsmarknadsoch näringspolitiken. Huvuddelen av utgiftsökningarna följer nära prisutvecklingen. Även statsinkomsterna har ett samband med prisutvecklingen, men detta är svagare. I själva verket är statsinkomsterna mera beroende av löneutvecklingen. Om lönerna ökar långsammare än priserna, vilket har varit fallet under en följd av år, kommer därför statsinkomsterna av detta skäl att öka långsammare än statsutgifterna. Budgetunderskottet påverkas starkt negativt av stigande räntesatser. Den uppgång i räntenivån som skett har ett klart samband med den stigande inflationstakten. Sedan regimskiftet 1976 svenska inflationstakten legat klart över genomsnittet för . Det är särskilt kombinationen av internationellt sett låg tillväxt och hög inflation som bidragit till att urgröpa statsfinanserna. Dålig kontroll över utgiftsutvecklingen. Med den budgetutveckling som ägt rum skulle det självfallet ha krävts en särskilt noggrann och hård prövning av statsutgifterna. Det huvudsakliga ansvaret för att en sådan granskning kommer till stånd vilar alldeles be stämt på regeringen, eftersom det är den som i praktiken utformar den ekonomiska politiken. kan inte genomföra en så omfattande och inträngande granskning som regeringen. För detta saknas tid, resurser och beslutsunderlag. har inte heller, till skillnad från regeringen, möjlighet att bedriva förhandlingar med de intressenter som reser anspråk på budgetmedel. kommer in i utgiftsgranskningen i ett väsentligt senare skede, nämligen när det färdiga förhandlingsresultatet föreligger och har förelagts i form av en proposition. De borgerliga regeringarna - detta gäller särskilt de båda regeringarna - har inte mäktat med dessa uppgifter. Ofta har viktiga beslut skjutits till följd av oenighet inom regeringen. Särskilt på vissa områden - bl. a. försvarspolitiken, näringspolitiken, energipolitiken och jordbrukspolitiken har det förekommit en rad exempel på direkt slösaktighet. En svag kontroll över utgiftsutvecklingen förenad med bristande administrativ kompetens hos regeringen har lett till för statsfinanserna förödande resultat. Urholkning av statsinkomsterna. Statsinkomsterna har utvecklats mycket svagt under den borgerliga regeringsperioden. Detta är som nämnts till betydande del en följd av den avtagande ekonomiska tillväxten. Men detta är inte hela förklaringen. Statsinkomsterna har nämligen, som framgår av tabell 13, realt sett minskat /76. Betydande inkomstbortfall har skett på grund av enligt vår mening opåkallade skattelättnader till företagare, skogsägare, bönder, förmögenhetsinnehavare och aktieägare. Särskilt de nästan groteskt omfattande subventionerna till aktieägarna, främst inom ramen för det s.k. skattesparandet, svarar för ett stort och snabbt växande läckage från statsbudgetens inkomstsida. Det finns även en rad andra faktorer som leder till betydande inkomstbortfall. Hit hör de stora och snabbt växande ränte- och underskottsavdragen liksom en rad andra avdrag, de stora ränteförluster som staten gör genom olika typer av dröjsmål och underuttag vid skatteuppbörden samt de stigande inkomstbelopp som varaktigt undandras staten till följd av skattefusk och skatteflykt samt genom att summan av debiterade men obetalda skatter och avgifter snabbt ökar. Regeringens felaktiga konjunkturpolitik. Som närmare utvecklas på annat håll i denna motion har regeringen med förbluffande precision utformat stabiliseringspolitiken så att denna har förvärrat konjunktursvängningarna i stället för att dämpa dem. Detta har i en rad avseenden haft negativa verkningar på ekonomin. Den åtstramning som inleddes i en nedåtgående konjunktur bidrog direkt till att försämra statsfinanserna, trots att ett av dess syften i själva verket var det motsatta. Genom att åtstramningen sattes in försvagades inkomstunderlaget och därmed statsinkomsterna kraftigt, som utgifterna sköt i höjden som följd av hög inflation, stigande räntesatser och en ökning av de konjunkturberoende utgifterna. Socialdemokraterna var länge ensamma om att varna för riskerna med försämrade statsfinanser. Redan i valrörelsen underströk socialdemokraterna behovet av starka statsfinanser, dvs. att utgiftsutvecklingen hölls inom de ramar som inkomstutvecklingen möjliggjorde. Endast med sunda statsfinanser skulle den sociala tryggheten kunna upprätthållas och reformarbetet drivas vidare. Socialdemokraterna avvisade därför bestämt de borgerliga partiernas överbud som innebar såväl stora utgiftsökningar som ofinansierade skattesänkningar. Varningarna förklingade ohörda. Under den första valperioden med borgerliga regeringar. 1976-1979, förringades och förnekades dessa problem från borgerlig sida. Den socialdemokratiska kritiken mot den ansvarslösa budgetpolitik som då bedrevs påstods stå i strid med modern konjunkturpolitisk teori. Socialdemokraterna har även som oppositionsparti visat sig beredda att föra en statsfinansiellt ansvarsfull politik. En större kontrast mot de borgerliga partiernas lättsinniga uppträdande i oppositionsställning med ständigt återkommande överbud kan svårligen tänkas. Vid upprepade tillfällen har socialdemokraterna lagt fram förslag som skulle ha inneburit ett mindre budgetunderskott än vad regeringens politik medfört. 1977 presenterade socialdemokraterna ett budgetalternativ som innehöll stark kritik mot regeringens finanspolitiska släpphänthet och som skulle ha inneburit en minskning av budgetunderskottet med ca . Året därpå lade socialdemokraterna fram ett budgetförslag som innebar en budgetförstärkning med jämfört med regeringens förslag. Även socialdemokratiska budget var väsentligt starkare än regeringens. Det socialdemokratiska alternativet innebar för påföljande budgetår 1979/80 en förstärkning med totalt . Under innevarande valperiod har socialdemokraterna i sina budgetförslag haft som huvudinriktning att på kort sikt hålla ett jämfört med regeringsförslagen oförändrat budgetsaldo. Huvudorsaken har varit att socialdemokraterna inte velat dra ned den ekonomiska aktiviteten ytterligare med hänsyn till den konjunkturnedgång som inleddes och som förstärktes med regeringens skattehöjningar och utgiftsnedskärningar. Inom ramen för ungefär oförändrade budgetunderskott har emellertid socialdemokraterna på ett helt annat sätt än regeringen inriktat politiken på att stimulera produktion och investeringar för att därigenom åstadkomma ökad tillväxt och stärkt sysselsättning och därmed förbättra möjligheterna att ta ned budgetunderskottet. Även har emellertid socialdemokraterna visat större återhållsamhet än regeringen. Det förslag till omläggning av inkomstskatten som socialdemokraterna presenterade kostade således mindre än regeringens förslag. Det hade dessutom en mycket rättvisare fördelningsprofil än regeringens alternativ. Det sistnämnda bidrog i själva verket i hög grad till att driva fram storkonflikten på arbetsmarknaden . Härigenom såg sig regeringen nödsakad att gå ut med ytterligare en skattesänkning om nära och även att öka matsubventionerna för att rätta till de värsta fördelningspolitiska orättvisorna. presenterade socialdemokraterna ett alternativ till regeringens första s. k. sparpaket. Det socialdemokratiska alternativet hade totalt sett samma budgeteffekt som regeringsförslaget, men genom att gå emot regeringens förslag till sociala försämringar en helt annan fördelningsprofil. , när regeringen gick ut med sitt tredje s.k. sparpaket kombinerat med en momssänkning, lade socialdemokraterna fram ett motförslag som förbättrade statsfinanserna med för / 82 och med mätt som helårseffekt. Det är givetvis vanskligt att summera effekterna av de stramare budgetförslag som socialdemokraterna vid olika tillfällen lagt fram . Men det råder inget som helst tvivel om att budgetunderskottet skulle ha varit väsentligt lägre om de socialdemokratiska alternativen hade genomförts. I själva verket tenderar dock sådana mera mekaniska jämförelser att underskatta skillnaden mellan de båda huvudalternativ för budgetpolitiken som förelegat . Socialdemokraterna har vid varje förslagstillfälle nödgats utgå från den situation som den borgerliga ekonomiska politiken skapat. Ju som gått desto mer har den ekonomisk-politiska kursen avvikit från den riktning som socialdemokraterna förordat. Av åtminstone två skäl har därmed möjligheterna för socialdemokraterna som oppositionsparti att föreslå budgetförstärkande åtgärder hämmats. Dels har socialdemokraterna som oppositionsparti inte haft de resurser och den insyn som exklusivt tillfaller regeringen i fråga om att noga granska och hålla tillbaka utgiftsutvecklingen. Dels skulle socialdemokraternas politik, om den hade förverkligats redan fr. o. m. 1976, ha åstadkommit en högre tillväxt i ekonomin genom de mera kraftfulla satsningarna på investeringar, produktion och sysselsättning. Härigenom skulle också gynnsammare betingelser ha skapats för en sundare statsfinansiell utveckling. Socialdemokraterna är i en rad avseenden mycket kritiska till regeringens budgetförslag. De utgiftsnedskärningar som föreslås lägger de tyngsta bördorna på svaga och utsatta grupper i samhället - de arbetslösa, de sjuka, de äldre och de handikappade. som ännu tydligare om hänsyn tas till de orimligt frikostiga subventionerna till aktieägarna och till de ytterligare förmåner som ges till skogsägarna. Enligt socialdemokratisk uppfattning bör de bördor som den ekonomiska krisen gjort nödvändiga fördelas på ett helt annat sätt. Det är i detta perspektiv som socialdemokraternas avvisande hållning till en rad av regeringens förslag skall ses, liksom de förslag vi lägger fram om en rad andra åtgärder. Det bör också påpekas att huvuddelen av regeringens förslag, liksom tidigare, inte avser nedskärningar av den offentliga verksamheten utan i stället gäller nedskärningar av transfereringar till hushåll, vilket slår på den privata konsumtionen. Andra s.k. besparingar är enbart en fråga om omfördelningar inom den offentliga sektorn. Hit hör främst de föreslagna indragningarna av det kommunala skatteunderlaget men även förslaget att till staten dra in försäkringskassornas fonder för den obligatoriska sjukförsäkringen. Samhällsekonomiskt uppnås ingen besparing genom sådana åtgärder. Nedskurna transfereringar till hushållen har i princip samma effekt som skattehöjningar. De reducerar hushållens disponibla inkomster och verkar därmed sannolikt nedpressande på den privata konsumtionen. Om det anses nödvändigt att begränsa hushållens disponibla inkomster bör valet av sådana åtgärder bl. a. avgöras utifrån fördelningspolitiska hänsyn. Därvid gäller ofta att nedskurna transfereringar har fördelningspolitiskt mera negativa konsekvenser, eftersom de i allmänhet drabbar grupper som är starkt beroende av dessa transfereringar för att hålla uppe sina disponibla inkomster. Skattehöjningar får däremot vanligen på ett annat sätt bäras även av grupper med en betydligt högre levnadsstandard. Däremot är dessa båda typer av åtgärder likvärdiga i ett annat avseende. De påverkar nämligen inte omfattningen av den offentliga verksamheten, dvs. offentlig konsumtion och offentliga investeringar. Regeringens förslag till utgiftsnedskärningar har lagts med tyngdpunkten i ett skede då det är ovisst när nästa konjunkturuppgång kommer. Från stabiliseringspolitisk synvinkel är detta en olyckligt vald tidpunkt. Risken är att utgiftsbegränsningarna får en ytterligare neddragande effekt på den ekonomiska aktiviteten. Det är därvid särskilt oroande att regeringspolitiken praktiskt taget saknar inslag som skulle verka stimulerande på investeringarna, såväl i industrin som i fråga om byggandet. Tvärtom bedöms investeringarna sjunka ytterligare från en redan låg nivå. Med en sådan politik skapas inga förutsättningar för ekonomisk tillväxt . Den svenska ekonomin riskerar att dras in i en nedåtriktad spiral med sjunkande produktion, som föder krav på nedskärningar av efterfrågan, som i sin tur leder till ytterligare minskande produktion osv. och allt detta utan att ekonomin någonsin kommer i balans. Det socialdemokratiska budgetalternativet har följande huvudinriktning: O Det har en helt annan fördelningspolitisk profil. Den innebär att vi avvisar vissa av regeringens förslag till utgiftsnedskärningar (bl. a. i fråga om arbetslöshetsförsäkringen och sjukpenningförsäkringen), föreslår att värdesäkringen av pensionerna återställs och att barnbidragen höjs samt föreslår vissa fördelningspolitiskt motiverade skatteskärpningar, bl. a. på förmögenheter och försenad skatteuppbörd samt en ny skatt på videoutrustning. O Det avvisar regeringens förslag att beröva kommunerna en del av deras skatteunderlag. I stället föreslås att kommunerna 1983 skall göra tillfälliga avsättningar av en del av sin överskottslikviditet till en skatteregleringsfond. Samhällsekonomiskt har detta förslag samma verkningar som regeringens genom att det minskar det statliga upplåningsbehovet på kreditmarknaden. Vårt förslag är bättre än regeringens anpassat till kommunernas finansiella ställning och gör det därmed lättare att undvika skattehöjningar 1983. Dessutom kommer kommunerna med vårt förslag att återfå sina pengar senare, vilket gör det lättare att även då undvika skattehöjningar. O Vi föreslår ett omfattande investeringsprogram som ger ökad produktion och sysselsättning och skapar förutsättningar för en högre ekonomisk tillväxt . Ett stort antal konkreta projekt föreslås på följande områden: energi, kommunikationer, bostäder, industri, miljövård samt forskning och utveckling. O Vi finansierar våra utgiftsförslag bl. a. med vissa skattehöjningar. Hit hör främst vårt förslag att momsen återställs till sin tidigare nivå. Vi föreslår härutöver vissa besparingar och avgiftshöjningar samt en effektivare uppbörd av momsen på importerade varor. Genom det sistnämnda förslaget undanröjs den konkurrensnackdel som inhemska företag har vid momsuppbörden jämfört med importföretagen. O Vårt budgetförslag leder på kort sikt till en minskning av budgetunderskottet med . Härtill kommer den betydande minskning av statens upplåningsbehov på kreditmarknaden som vårt förslag om indragning av kommunsektorns överskottslikviditet innebär. Sammantaget minskar vi statens upplåningsbehov på kreditmarknaden med jämfört med regeringens budgetförslag. O Vårt alternativ skiljer sig från regeringens förslag genom att det kombinerar en totalt sett högre efterfrågenivå i ekonomin med en något stramare budgetpolitik. Efterfrågeökningen inriktas helt på investeringar som skapar produktion och sysselsättning och därmed högre inkomster . Den något stramare finanspolitiken blir trots detta möjlig genom att den inriktas på att till statsbudgeten överföra en del av den överskottslikviditet som finns i andra sektorer av ekonomin och som där inte finner någon produktiv användning. Nedan sammanfattas våra konkreta förslag till utgiftsökningar, utgiftsbedömningar samt inkomstförstärkande åtgärder. Beträffande arbetslöshetsförsäkringen och sjukpenningförsäkringen har regeringen ännu inte presenterat några konkreta nedskärningsförslag. Vi vill emellertid redan nu markera att vi motsätter oss sådana nedskärningar. Detta motsvarar under /83 utgifter om 520 milj. kr. för arbetslöshetsförsäkringen och 650 milj. kr. Vårt förslag om värdesäkring av pensionerna och en del andra basbeloppsberoende utgifter beräknas under /83 kosta 600 milj. kr. En del av dessa kostnader faller emellertid inte på statsbudgeten utan på AP-fonden. Ca 100 milj. kr. beräknas återgå i form av ökade skatteintäkter. Vårt förslag att höja barn- och studiebidragen kostar för / 83 drygt 500 milj. kr. Härutöver föreslår vi insatser av kostnadsmässigt mera begränsad omfattning på en rad andra områden. Det gäller bl. a. insatser för barn, ungdomar och handikappade, åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken, förstärkta resurser i kampen mot den ekonomiska brottsligheten samt en rad åtgärder inom miljövården och skogsvården. De sammanlagda merutgifterna på dessa områden uppgår för /83 till ca 920 milj. kr. Det av oss föreslagna investeringsprogrammet kostar för /83 totalt 2050 milj. kr. Huvuddelen av detta investeringsprogram är av engångskaraktär, dvs. utgifterna faller bort efter något eller . Vi avvisar som nämnts regeringens förslag till indragningar av en del av kommunernas och landstingens skatteunderlag. Vårt förslag innebär jämfört med regeringens att statens skatteinkomster blir 1500 milj. kr. lägre under /83 och det dubbla beloppet för helår. Vårt alternativa förslag om indragning av en del av kommunsektorns finansiella överskott har en något större omfattning. Det motsvarar en indragning med ca 1750 milj. kr. för /83 och det dubbla beloppet för . Vi har emellertid inte tillgodoräknat oss dessa belopp i vårt budgetalternativ, även om vårt förslag rörande kommunsektorn i princip har samma samhällsekonomiska konsekvenser som regeringens. Vårt budgetalternativ innehåller även vissa utgiftsbegränsningar jämfört med regeringens förslag. Det gäller främst inom försvaret, äktamakeprövningen inom studiemedelssystemet samt bidraget till det permanenta skördeskadeskyddet. Eftersom vårt förslag leder till ett något lägre budgetunderskott, blir också statsskuldräntorna lägre. Totalt sett uppgår våra besparingar för /83 till drygt 280 milj. kr. De åtgärder på inkomstsidan som vi föreslår av fördelningspolitiska skäl leder för /83 till vissa inkomstökningar. Hit hör skärpt skatt på större förmögenheter 100 milj. kr., slopande av avdragsrätten för frivilliga periodiska understöd 100 milj. kr. (för helår beräknas inkomstökningen uppgå till ca 300 milj. ), skatt på videoutrustning 150 milj. kr. samt höjda avgifter på försenad skatteuppbörd 250 milj. kr. Vi inför också en skatt på kraftbolagens vinster som väntas medföra ökade statsinkomster med 500 milj. kr. Höjda miljöavgifter och skogsvårdsavgifter beräknas inbringa 275 resp. 290 milj. kr. Vi föreslår också att delpensionsavgiften höjs, vilket medför ökade inkomster med 225 milj. kr. En del av dessa inkomstökningar används för att finansiera vissa utgiftsökningar som ingår i de tidigare redovisade beloppen på utgiftssidan. Vårt förslag att återställa momsen till dess tidigare nivå beräknas öka statsinkomsterna med 3000 milj. kr. under nästa budgetår. Den av oss föreslagna förkortningen av kredittiden för momsuppbörden vid import får två effekter på inkomstsidan. Dels leder den till en årlig räntevinst för staten som kan beräknas till ca 400 milj. kr. För /83 har halva detta belopp tagits upp. Dessutom tillkommer som en engångseffekt vid själva omläggningen av uppbörden en likviditetsförstärkning för staten som beräknas till 2 600 milj. kr. Denna tillfälliga inkomstförstärkning har avpassats så att den med god marginal kan finansiera vårt investeringsprogram, som ju också till övervägande del är av engångskaraktär. Vi föreslår vidare att skatteförmånerna inom det s.k. skattesparandet upphör för nysparande som äger rum efter utgången av samt att den skattereduktion som utgår på aktieutdelningar upp till en viss nivå slopas. Detta medför ingen besparing under /83, men rör det sig om betydande belopp. I gengäld avser vi att senare återkomma med andra förslag som syftar till att stimulera hushållens sparande. Vi vill i sammanhanget erinra om vårt tidigare förslag om att höja sparavdraget och göra om det till en skattereduktion. Vi avstår i detta sammanhang från att tillgodoräkna oss den inkomstförstärkning som netto kan uppkomma. Vissa av våra förslag får effekter redan för innevarande budgetår. Hit hör förslaget att återställa momsen till den tidigare nivån fr. o.m. Detta leder till en inkomstförstärkning som uppskattas till 750 milj. kr. under innevarande budgetår. Vidare föreslås åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken till en kostnad av 220 milj. kr. Netto innebär dessa förslag en förstärkning av budgeten under innevarande budgetår med 530 milj. kr. För /83 beräknas de ovan redovisade förslagen medföra en ytterligare budgetförstärkning med ca 1 330 milj. kr. Det budgetalternativ vi här redovisat har framför allt den inriktningen att det produktiva sparandet ökas påtagligt jämfört med regeringens förslag. För statsbudgeten skulle våra förslag sammantaget innebära en förstärkning för innevarande och nästa budgetår med . Härtill kommer, som nämnts, ytterligare i likviditetsindragning från kommunsektorn, som dock formellt inte leder till minskat budgetunderskott. Totalt kan vi härmed minska statens upplåningsbehov på kreditmarknaden med jämfört med regeringens förslag. Härav faller på /83. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som förordas i motionen, 2. att godkänner de allmänna riktlinjer för budgetregleringen som förordas i motionen. () () HANS () () () () () () i () () () () () () ()