mot · G5022227 · 1982-03-22 00:00:00 — m. fl. Organisation och finansiering av djurens hjälso- och sjukvård, m. m. 1981/82:122) Till de i proposition 1981 /82:122 föreslagna ändringarna av nu gällande organisation av djurens hälso- och sjukvård har vi avvikande mening i vad gäller länsveterinärorganisataionens överförande till lantbruksnämnderna, veterinärverksamhetens finansiering och vissa frågor kring veterinärutbildningen. Vi anser att förändring i pågående verksamhet möjligast skall ske i den riktning som de som är verksamma inom området själva önskar och är införstådda med. Vi anser att samhällets intresse och de yrkesverksammas uppfattning inte står i motsats till varandra i det här aktuella fallet. Därför grundar sig våra ändringsförslag till propositionen i huvudsak på de meningar som framförts av de yrkesverksamma veterinärerna och företrädare för de studerande inom veterinärutbildningen. Den kedja av orsakssammanhang som består av miljö, djurskydd, djurhälsa, livsmedel och folkhälsa skall också i fortsättningen enligt vår mening hållas samman i en organisation. Det sker bäst om nuvarande organisation bibehålls och ses över i vad gäller funtkionssätt och ekonomi. Att överföra den nuvarande organisationen till lantbruksnämnderna och behålla en länsveterinär på innebär en splittring av organisationen och ökar behovet av regional samordning. Det torde inte heller innebära någon besparing utan i stället förorsaka högre kostnader. Den föreslagna omorganisationen är inte heller förankrad i utredningen om djurens hälso- och sjukvård och har avstyrkts av alla länsstyrelser utom en. På denna grund avstyrker vi bifall till propositionen i denna del och förordar bibehållande av gällande ordning. Denna ordning bör dock kunna ses över och i samverkan med de yrkesverksamma göras effektivare både funktionellt och ekonomiskt. De yrkesverksamma veterinärerna har den uppfattningen att den nuvarande ordningen med statligt huvudmannaskap och finansiering med en fast statlig lön kompletterad med en avgift direkt från djurägaren fungerat väl. Det statliga huvudmannaskapet ifrågasätts ju inte heller i propositionen. Det som ingivit oro är emellertid att andelen avgifter kan komma att öka i förhållande till andelen statliga löner. Det finns en oro för att en efter hand allt högre avgift skulle leda till att ett väl fungerande system skulle brytas sönder och en övergång ske till privatpraktiserande veterinärer som kommer att fungera som fria småföretagare på området. Det övergripande samhällsansvaret skulle komma i bakgrunden, och det enskilda företagets ekonomi skulle komma i förgrunden. Det är också rimligt att anta att de privatpraktiserande veterinärerna skulle etablera sig inom de lönsammaste områdena i landet och överlämna glesbygden åt samhället. kommunisterna har alltid hävdat att människors hälsooch sjukvård skall skötas av samhället. När det nu gäller vem som skall handha djurens hälso- och sjukvård är det därför konsekvent att vi här håller samma linje och hävdar att också denna skall skötas i samhällelig regi. De två områdena är ojämförliga så till vida att djuren ägs av djurägare som i sitt eget ekonomiska intresse tillkallar veterinärers tjänster. Man kan här hävda att djurägarna skall ta på sig kostnader för veterinärverksamheten. Det är också vår mening att det skall utgå en viss avgift från djurägaren till veterinären vid dennes besök. Men vi hävdar också att det skullle vara till allvarligt förfång om dessa avgifter skulle höjas i förhållande till de proportioner som gäller. Redan nu inträffar det att en djurägare låter en ko med juverinflammation stå obehandlad över ett veckoslut därför att det är dyrare att tillkalla veterinären då. Resultatet blir att behandlingen väsentligt försvåras. Skall vi hålla en god djurhälsa är det nödvändigt att avgiftsdelen inte blir för hög. Den samhälleliga kostnaden för veterinärservicen till de privata djurägarna kan ju också vägas in vid de jordbruksförhandlingar som regelbundet förs då priserna på animalieproduktionens produkter skall fastställas. På denna grund hävdar vi att avgiftsbelastningen för veterinärservicen inte skall få öka jämfört med vad som gäller. När det gäller veterinärutbildningen så har den verkliga efterfrågan på veterinärer blivit väsentligt lägre än vad tidigare uppgjorda prognoser visat på. beräknade man att det skulle behövas 171 veterinärer. Det visade sig att behovet blev bara ungefär hälften, 84 st. Veterinärutbildning är en för samhället dyrbar utbildning. Det finns därför knappast anledning att ha en utbildning som överstiger landets verkliga behov. Det finns därför anledning att minska intagningen till veterinärutbildningen. Både den nu pågående och kommande veterinärutbildningens innehåll och inriktning bör bli föremål för omprövning. Vi anser i likhet med att det är lämpligt med en återgång till en sammanhållen veterinärutbildning utan den nuvarande uppdelningen på en klinisk linje och en livsmedels-laboratorielinje. Utbildningen bör vara sammanhållen fram till legitimationen. Därefter skall möjligheter kunna ges till specialistutbildning för tillgodoseende av särskilda behov. I den sammanhållna utbildningen skall en allmäntjänstgöring (AT) ingå som en viktig obligatorisk del. Om AT inte ingår i den sammanhållna utbildningen riskeras att legitimerade veterinärer vet lika litet, eller mindre, än djurägaren själv vad som skall göras vid t. ex. en komplicerad förlossning. I avvaktan på att en återgång till en samlad utbildning sker måste de som befinner sig under utbildning till veterinärer erbjudas särlösningar för att få en lämplig kompetens. Häri måste ingå en handledd AT ute på det praktiska verksamhetsfältet. Vi anser att en sådan lösning måste erbjudas alla veterinärstuderande så länge det nuvarande linjedelade systemet finns kvar. Med stöd av det anförda föreslås 1. att beslutar avslå förslaget i proposiiton 1981/82:122 om överföring av länsveterinärorganisationen till lantbruksnämnderna och uttala att den nu gällande organisationen skall ses över funktionellt och ekonomiskt i enlighet med vad som anförs i motionen, 2. att beslutar att i fråga om veterinärverksamhetens finansiering uttala att de nuvarande proportionerna mellan avgift från djurägare och fast statlig lön inte får ändras så att avgiftsandelen höjs och hos regeringen begära åtgärder i enlighet därmed, 3. att beslutar godkänna vad som i motionen anförs om att veterinärutbildningen återförs till en sammanhållen icke linjeuppdelad studiegång med integrerad allmäntjänstgöring under erfaren handledning fram till legitimation med möjlighet till specialistutbildning därefter och hos regeringen begära åtgärder i enlighet därmed, 4. att beslutar uttala att, i avvaktan på återgång till en utbildning utan linjeuppdelning, nödvändiga särlösningar erbjuds alla årsklasser inom veterinärutbildningen och att denna särlösning innefattar handledd allmäntjänstgöring före legitimation och hos regeringen begära åtgärder i enlighet därmed. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) PER (vpk)