ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G5021629 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1629 och proportionalitet i de kommunala valen Frågor som rör valsystemet har mot bakgrund av deras betydelse i ett representativt parlamentariskt styrelseskick som det svenska fortlöpande varit föremål för statsmakternas uppmärksamhet. I fråga om riksdagsvalen har det rått bred politisk enighet om att ett riksproportionellt valsystem är väsentligt mera rättvist och därmed från principiellt demokratiska synpunkter mer tillfredsställande än den valmetod som tillämpades. Med riksdagsvalen som förebild infördes ett valsystem med utjämningsmandat också för landstingsvalen. Syftet var självfallet att även på detta område genom en förbättrad proportionalitet förstärka den representativa styrelseformen. Så är dock inte förhållandet när det gäller valen i primärkommunerna. Enligt gällande lagregler måste en kommun ha mer än en valkrets med fastställt antal mandat i varje valkrets om a) kommunen har fler än 24 000 röstberättigade eller b) om kommunen önskar ha minst 51 ledamöter i fullmäktige. Mandaten fördelas i förhållande till för partierna avgivna röster i varje valkrets för sig. Dessa bestämmelser leder ofta till en orättvis fördelning av fullmäktigemandaten i kommunerna, och som regel gynnas de större partierna. har länge verkat för att ett motsvarande utjämningssystem införs för de kommunala valen. Hur ett sådant kommunproportionellt valsystem skulle kunna utformas framgår av vallagskommitténs delbetänkande SOU 1980:45 Översyn av vallagen 2 s. 72 ff. En annan lösning som studerades av kommittén var en ökning av minimiantalet mandat per valkrets. En majoritet i kommittén (c, fp, s, vpk) stannade för detta senare alternativ och föreslog därvid att minimiantalet skulle höjas från nuvarande 15 till 20 mandat per valkrets. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att beslutar att ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om bättre proportionalitet för de kommunala valen. () ()
mot · G5021632 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1632 m. fl. inflytande över kyrkas upplåtande för gudstjänst Enligt lagen (1963:501) om upplåtande av kyrkorum i vissa fall tillkommer det kyrkorådet att besluta om upplåtande av kyrkorummet för andra ändamål än gudstjänst och därmed jämförlig förrättning. Upplåtande av kyrkorum för gudstjänst eller liknande ändamål är däremot inte författningsreglerat. Sådant avgörs enligt allmänt erkänd sedvanerätt av pastor, dvs. församlingens kyrkoherde, vilket bl. a. torde innebära att denne beslutar om upplåtelse av kyrkorummet för jordfästning enligt ordning. Det innebär också att kyrkoherden ensam bestämmer om formerna för sådan förrättning och om vad som får finnas i kyrkorummet vid denna. I ett par uppmärksammade fall i södra har pastor tagit ovannämnda sedvanerätt till intäkt för att förvägra fackliga organisationer tillträde till kyrkorummet med sina föreningsfanor i samband med begravning av avlidna medlemmar. Detta har med rätta väckt vrede och bestörtning, inte bara i direkt berörda församlingar utan också i hela . Det är nämligen här allmänt accepterat att föreningar av olika slag - fackföreningar, nykterhetsföreningar, industri- och hantverksföreningar samt politiska organisationer - skall ha rätt att hedra minnet av döda kamrater genom att vid begravningsakten närvara med sina fanor. Dessa anses också ge hela akten en vacker och värdig inramning. Allt detta väcker frågan om det verkligen kan vara rimligt att en enda person - pastor - skall ha rätt att avgöra vad som skall finnas i kyrkorummet i samband med kyrkliga förrättningar av olika slag. Vi tycker inte det. Vi anser i stället att sådana avgöranden i ökad utsträckning bör läggas på organ med en folklig förankring, t. ex. kyrkorådet. Regeringen bör därför ta initiativ till en lagstiftning som ökar kyrkorådets inflytande över kyrkans upplåtelse för gudstjänst eller därmed jämförlig förrättning, varvid de ovan påtalade problemen särskilt bör beaktas. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en lagstiftning som ökar kyrkorådets inflytande över kyrkans upplåtelse för gudstjänst eller därmed jämförlig förrättning. () ()
mot · G5021634 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1634 och till insyn i dataregister ändrades datalagens 10 § på så sätt att enskild - för att få insyn i personregister - måste göra framställning härom till registeransvarig genom egenhändigt undertecknad skriftlig begäran. Avsikten med den av regeringen föreslagna förändringen var att förhindra okynnesuttag via de s. k. ombudsföretagen. Dessa ombudsföretag erbjuder genom annonser i dagspressen allmänheten att mot en kostnad (50 till .) medverka till uttag ur offentliga dataregister. Enligt lagen äger envar att utan kostnad erhålla utdrag ur dataregister. I debatten inför lagändringen uttalade vi från socialdemokratiskt håll skepsis mot denna. Risk förelåg enligt vår uppfattning att ändringen skulle innebära ökade svårigheter för enskilda att få insyn som ombudsföretagen skulle finna vägar att kringgå bestämmelsen. Vår skepsis var - som det visar sig - välbefogad. Den nya rutinen förhindrar enskilda att via telefon begära utdrag ur register som ombudsföretagen till stor och ofta onödig kostnad för samhället fortsätter sin verksamhet. Enligt uppgift svarar ombudsföretagen för av 10 §-uttagen hos SCB, vars kostnad för denna service uppgår till flera miljoner. tvingas avsätta två årsarbetskrafter för verksamheten. Samma är förhållandet i andra statliga och kommunala myndigheter som har personregister på data. Det torde sålunda röra sig om miljonbelopp som stat och kommun tvingas avsätta för den verksamhet som ombudsföretagen bedriver. Till dessa miljonbelopp skall läggas den onödiga kostnad som allmänheten drabbas av genom denna dubiösa verksamhet, som kan bedrivas därför att samhället icke avsätter resurser för information om gällande bestämmelser. som det är nödvändigt att värna om den medborgerliga rätten till insyn i dataregister, vilken är en av de mest grundläggande delarna av integritetsskydd^, bör något göras åt ombudsföretagens verksamhet. Dessa har fått möjlighet att operera i det vakuum som är resultatet av att datainspektionen inte har resurser att informera om hur enskilda själva vid behov kan utnyttja 10 § datalagen. För att stävja ombudsföretagens verksamhet och medverka till stora besparingar i den statliga och kommunala verksamheten som följer av datalagens bestämmelser bör informationsresurserna för datainspektionen förstärkas. Mot bakgrund av vad vi sålunda anfört hemställer vi att beslutar att hos regeringen begära att den till återkommer med förslag om hur de s. k. ombudsföretagens verksamhet skall kunna upphöra.
mot · G5021635 · 1982-01-26 00:00:00 — m. fl. utgår statligt stöd till organisationstidskrifter. Detta stöd har tillkommit för att underlätta organisationernas samhällsgagnande verksamhet, främst inom informationsspridningens och opinionsbildningens område. Under innevarande budgetår har en väsentlig neddragning av stödet ägt rum. För att åstadkomma en sådan besparing har det införts en regel som säger att stödet till den enskilda tidskriften icke får överstiga 1 milj. kr. För nästa budgetår föreslås en ytterligare besparing om ca 10 milj. kr. För att nå denna besparing föreslås en ytterligare sänkning av taket för stödet till den enskilda tidskriften till . Enligt departementschefen får man härigenom utrymme dels för den föreslagna besparingen, dels en omläggning av stödet med syfte att förstärka bidragsbeloppen för tidskrifter inom ramen för det nya bidragstaket. Att i följd föreslå så drastiska sänkningar är en synnerligen stor påfrestning. En sänkning av taket från 1 milj. kr. innebär ett inkomstbortfall av . för vissa organisationstidningar. En sådan drastisk minskning av stödet innebär stora omställningsproblem. En kärv ekonomisk situation kan visserligen leda till att man måste ompröva reglerna för stöd också till organisationstidskrifter, men konsekvensen av denna omprövning får inte få så drastiska följdverkningar. För att organisationerna skall ha möjlighet att planera för en sådan neddragning måste övergångstiden vara betydligt längre. Åtaganden gentemot personal och avtal med tryckerier etc. kan icke ändras så snabbt. För att jämväl organisationstidskrifter skall bära en del av de ekonomiska bördorna som drabbar samhället i övrigt föreslår vi att det nuvarande taket sänks betydligt mindre än vad som föreslås i budgetpropositionen. Det skulle inte ge de svåra återverkningar som annars är för handen. Kostnaden för denna något mindre besparing torde uppgå till någon enstaka miljon(-er) beroende på om nämnda tak sätts till förslagsvis 600 000 eller . Statsutgiften för densamma torde kunna finansieras inom ramen för det föreslagna allmänna presstödet. Med hänvisning till det anförda vill vi föreslå 1. att beslutar att anslaget till organisationstidskrifter utformas så att neddragningen av bidraget till aktuella tidningar blir mindre kännbar, 2. att beslutar att kostnaden bestrids inom ramen för det allmänna presstödet. () ()
mot · G5021638 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1638 m. fl. Utfrågningar av personer utanför har i flertalet utskott blivit ett viktigt sätt att samla information och förbereda ärenden som utskottet har att bereda. Ofta ger dessa utfrågningar en värdefull information som annars hade varit svår att ta del av. kan ett utskott, och därmed beslut, påverkas av information som kommer fram vid sådana utfrågningar. För allmänhetens förtroende för de valda representanterna - politikerna är det väsentligt att den har tillgång till de beslutsunderlag som politikerna har. För den allmänna debatten är det också nödvändigt att politiker och andra debattörer har tillgång till samma information. De utskottsutfrågningar vi har sker bakom lyckta dörrar, vilket gör att allmänhet och press inte har tillgång till den information som riksdagspolitikerna har, när de har att ta ställning i en fråga. Dessutom kan det ju vara så att någon som har en annan åsikt eller andra uppgifter i ett speciellt fall icke för fram dessa, eftersom man icke vet att har fått annan information i frågan. kan alltså genom de slutna utskottsutfrågningarna hamna i den situationen att man icke har tillgång till alla uppgifter i frågan. Både för allmänhetens förtroende och förståelse för vad politikerna sysslar med och för en allsidig upplysning är det därför värdefullt om utskottsutfrågningarna kunde vara offentliga. En del av motståndet till offentliga utskottsutfrågningar beror på den missuppfattningen att det skulle röra sig om offentliga utskottssammanträden. Så är ju inte fallet. har denna reform diskuterats inom och utom . I har krav på offentliga utskottsutfrågningar drivits från liberalt håll . har förslaget fått än större tyngd. Kraven på närdemokrati, öppenhet och insyn har växt. Offentliga utskottsutfrågningar är ett av sätten att leva upp till dessa krav. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att antar följande lydelse av 4 kap. 12 § riksdagsordningen: 12 § Utskott skall är närvarande. Sammanträde för inhämtande av upplysningar eller yttranden som sägs i 10 § skall dock vara offentligt om utskottet är enigt därom. () () () () ()
mot · G5021639 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1639 Direktval av ledamöter i kyrkoråd Enligt lagen (1961:436) om församlingsstyrelse väljs ledamöter i kyrkorådet jämte suppleanter för dem normalt av kyrkofullmäktige till det antal som bestäms av fullmäktige (5 kap. 44 § 2 morn.). Där kyrkofullmäktige ej finns förrättas nämnda val i stället av kyrkostämman, som då bestämmer antalet. Kyrkostämman är en sista rest av gamla tiders direkta folkstyre i våra socknar på landet. F. n. gäller dock att beslutanderätten i församling med mera än 1 000 invånare utövas av kyrkofullmäktige. Från denna huvudregel görs dock undantag för vissa storstadsförsamlingar inom kyrklig samfällighet, främst den i men även enligt särskilt förordnande av regeringen annan dylik. Problemet med kyrkostämma i en storstadsförsamling är det dåliga valdeltagandet. I en församling med omkring 14 000 invånare kanske avgivs drygt 2 000 röster vid kyrkofullmäktigevalet (till samfällighetens gemensamma kyrkofullmäktige), medan det oftast är en liten del av församlingens röstberättigade medlemmar - i regel 15-30 personer - som deltar i dylik kyrkostämma. Någon koppling mellan utslaget vid kyrkofullmäktigeval och fördelningen av mandat i kyrkorådet finns ej föreskriven. En väldisciplinerad grupp kan således uppbådas och belägga samtliga eller oproportionellt många platser i kyrkorådet, som därmed blir orepresentativt i förhållande till församlingens politiska sammansättning. Det bör dock anmärkas att det vid kyrkliga val icke nödvändigtvis behöver vara fråga om riksdagspartierna, utan även andra valkorporationer och -organisationer kan förekomma t. ex. av typen i eller borgerliga (oftast) samlingslistor. Olägenheten skulle endast kunna undvikas, därest i församlingsstyrelselagen möjlighet öppnades för direktval av ledamöter i kyrkoråd inom kyrklig samfällighet. Förslagsvis kunde val av kyrkorådsledamöter jämte suppleanter äga rum vid samma tillfälle som kyrkofullmäktigeval. Två listor - inom landstingen tre - förekommer redan vid de allmänna valen, varför även vid dylikt val kan avgivas två listor eller röstsedlar, den ena avseende samfällighetens kyrkofullmäktige och den andra församlingens kyrkoråd. Alternativt kan tänkas en gemensam lista, varvid de översta namnen förklaras valda jämväl för kyrkofullmäktige (enligt församlingens disponibla mandat) och resten enbart kyrkoråd. Sammanräkningen förrättas av länsstyrelse eller domkapitel. Vissa följdändringar måste göras i församlingsstyrelselagen, som ändock är föremål för översyn (SOU 1981:6). Således måste det avgående kyrkorådet före valet självt bestämma antalet ledamöter och suppleanter samt det nyvalda välja ordförande och vice ordförande uppgifter som åligger kyrkostämman. Vidare bör i själva lagtexten lämnas generell föreskrift om inträde i fall ej personlig suppleant kan tjänstgöra, förslagsvis jämlikt anciennitetsprincipen (i resp. parti). Under åberopande av det ovan anförda hemställs att beslutar om sådan ändring i församlingsstyrelselagen att direktval för vissa kyrkoråd i storstadsförsamlingar möjliggörs.
mot · G502164 · 1982-01-12 00:00:00 — Motion 1981/82:164 Publiceringen av väljaropinionsundersökningar under pågående valrörelse Såväl mellan som under valrörelserna publiceras numera så gott som ett antal undersökningar av hur väljarsympatierna förändras från tid till annan. I sin bok har och redovisat att t. ex. och resultat är mycket osäkra, därför att de har ett bortfall på . Den tidigare - numera nedlagda statliga undersökning av väljaropinionen, som utfördes av SCB, bedömdes tillförlitligare, eftersom man där bara hade ett bortfall på . Författarna konstaterar också att dessa spasmodiska ryckningar i opinionssiffrorna - som ägnades så mycken trycksvärta, glädje och bekymmer - sannolikt alla var falska signaler. Ett annat problem med väljarundersökningar av detta slag är att de måhända kan verka styrande. Många känner sig kanske frestade att satsa på vinnande häst. Enligt min mening är emellertid det allvarligaste problemet att opinionsundersökningarna i väsentlig grad reducerar debatten i sakfrågorna till fördel för en debatt om opinionssiffrorna som sådana. Detta förhållande är naturligtvis inte specifikt för utan diskuteras i demokratier världen över där denna typ av välj arundersökningar förekommer. Det finns därför en rad länder, som av nämnda skäl förbjuder publicering av väljarundersökningar alltför nära inpå valdagen. Karenstiden varierar från land till land. Jag menar att det finns tungt vägande skäl för att vi även i inför en sådan karenstid för publicerande av väljaropinionsundersökningar. Inte minst i dessa för ekonomiskt brydsamma tider bör en debatt om sakfrågorna prioriteras under valrörelsens slutskede. Förslagsvis vill jag förorda att inga väljarbarometrar får publiceras senare än en månad före valdagen. Jag anser inte att man nu bör lagreglera detta, utan förutsätter att tidningar och andra berörda kommer att respektera ett uttalande av . Under hänvisning till det anförda hemställs att uttalar sig för att några väljaropinionsundersökningar inte publiceras senare än en månad före valdagen.
mot · G5021640 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1640 Maj:ts proposition 1973:90 med förslag till numera gällande regeringsform och riksdagsordning m. m. utgick uppenbarligen från den förutsättningen att sambandet mellan och staten skulle upplösas. Händelseutvecklingen under de därefter gångna åren har emellertid klargjort att så ej inom överskådlig framtid kommer att bli fallet. Nämnda förutsättning torde f. ö. vara anledning till att grundlagberedningens betänkande icke för yttrande remitterades till något organ (kyrkomötet, biskopsmötet, ärkebiskopen, domkapitlen osv. ), vilket eljest varit rimligt, rentav självklart. Det kan således ifrågasättas om kyrkans ställning endast skall regleras genom övergångsbestämmelser och ej i själva grundlagstexten. I det läge som alltfort gäller talar mycket för det senare alternativet, vilket även skulle anknyta till äldre grundlagstradition. Väsentligare är emellertid att vederbörlig hänsyn tas till konungens ställning i förhållande till kyrkan. Rent teologiskt bygger nämligen konungens utnämningsrätt beträffande kyrkliga ämbeten m. m. på att denne enligt gammal svensk uppfattning är Praecipuum Membrum Ecclesiae, dvs. främste medlem och beskyddare eller tillsyningsman (ecclesiae). Detta kom även i äldre tider till uttryck i kröningen, en ceremoni som visserligen här torde få betraktas såsom obsolet men ännu i skedde i enkla former som kungavälsignelse. Eftersom konungen enligt nuvarande författning ej längre deltar i beslutande konselj (med den nya terminologin: regeringssammanträde), har följden blivit att regeringen dels utnämner vissa kyrkliga befattningshavare, dels gemensamt med stiftar lagar (t. ex. det förenklade böndagsplakatet utfärdas fortsättningsvis på regeringens vägnar av statsrådet och chefen för kommundepartementet). Detta är ej från teologisk synpunkt hållbart, eftersom regeringen ej längre har sitt mandat av konungen utan av . Valbarhet till förutsätter ej medlemskap av , och även om så vore fallet tillhör i varje fall ej samtliga väljare densamma. En framtida situation kan rent av uppkomma där statsministern, som enligt nya RF 7 kap. 7 § skall underskriva regeringens beslut, ej tillhör . I regeringsformen måste således intas ett särskilt stadgande om konungens beslutanderätt i kyrkliga frågor i egenskap av Praecipuum Membrum Ecclesiae. Beslutsproceduren skulle lämpligen kunna utformas i nära överensstämmelse med vad som RF gällde kommandomål. 1981/82 1640-1646 Särskilda föreskrifter måste även inskrivas rörande föredragandens kyrkotillhörighet, såframt ej kan införas ett nytt institut med exempelvis ärkebiskopen eller annan kyrklig befattningshavare såsom föredragande. De lagtekniska detaljerna torde böra utformas efter samråd med kyrkomötet. Under åberopande av vad som ovan anförts hemställs att uttalar sig för att vid det fortsatta författningsarbetet hänsyn tas till vad som här anförts beträffande konungens ställning av Praecipuum Membrum Ecclesiae.
mot · G5021641 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1641 Hans Nyhage m. fl. Regeringen aviserade besparingar i det statliga presstödet på 30 milj. kr. samt besparingar i stödet till organisationstidskrifter på 15 milj. kr. Den sistnämnda besparingen genomfördes. Någon besparing av presstödet kom ej till stånd. I stället skedde en höjning. Vissa besparingar gjordes på samdistributionsrabatt, etableringsstöd och utvecklingsbidrag, medan däremot en uppräkning skedde av produktionsbidragen till lågtäckningstidningarna. Det samhällsekonomiska läget nödvändiggör nu i ännu högre grad än besparingar på samhällslivets alla områden. Detta bör också gälla presstödet. Det torde vara rimligt att spara ca 45 milj. kr. av de 377 milj. kr. som i årets budgetproposition upptas som förslag till presstöd. Besparingarna bör i princip fördelas enligt följande: Omvänd 13 § dvs. att förstatidningens presstöd dras från andratidningens, ger omkring 7 milj. kr. Samdistributionsrabatten sänks generellt med , ger ca 10 milj. kr. Produktionsbidragen sänks generellt , ger ca 28 milj. kr. Sammanlagt gör detta 45 milj. kr. Med hänvisning till det anförda hemställs att med godkännande av de i motionen föreslagna ändringarna av presstödet till Stöd till dagspressen för /83 anvisar ett förslagsanslag av . HANS NYHAGE (m) G. () i () () () PER STENMARCK (m) ()
mot · G5021642 · 1982-01-26 00:00:00 — m. fl. Förbud mot video med våldsinslag Att reklamfilm har en förmåga att påverka människor är allmänt erkänt. Annars skulle den inte användas. Att då inte räkna med att en aggressiv framställning av våldet har en impulsgivande inverkan på vissa grupper av människor är ologiskt och inkonsekvent. Även om den grupp som blir påverkad skulle vara liten, uttryckt i procent, så är det väsentligare att, eftersom film och video är massmedia som når miljoner med sin genomslagskraft, antalet påverkade i absoluta tal blir mycket stort. En annan grupp som inte låter tala om sig så mycket är offren för det tillämpade våldet, som oftast göms och glöms i tystnad. Frågan är ändå om samhället som helhet, den unga lättpåverkade generationen i synnerhet, inte utsätts för en långsiktig, genomgripande påverkan som obevekligt förändrar och brutaliserar förhållandet människor emellan. beslutade sig för att i stoppa ett lagförslag mot spridning av videovåld också till vuxna. De gjorde det med hjälp av en särskild regel, som gäller fr. o. m. , att en sjättedel av ledamöter kan uppskjuta ett beslut om lagar som gäller individens frihet. En angelägen lag för att skydda den andliga friheten. missbrukade paragrafen i fråga till att värna om en kommersiell frihet. dåvarande förslag till lag, som skulle göra det möjligt att stoppa de värsta våldsinslagen på videogrammarknaden har, som gått sedan det stoppades i av , visat sig vara helt nödvändigt för att hindra spridning av de mest extrema våldsskildringarna. Att sprida skildringar av extremt våld och rå kvinnomisshandel kan aldrig anses befordra yttrandefriheten. Stor risk föreligger att man i stället är med om att öka aggressiviteten och människoföraktet i samhället. Våld och våldsmentalitet breder snabbt ut sig. Uppskovet har gett möjlighet till hamstring efter ökade försäljningsinsatser. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om förbud att saluföra videofilm som innehåller skadliga våldsinslag m. m. () () () ()
mot · G5021644 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1644 m. fl. Särskild lagstiftning för kommunala bolag i tvingade fram en hård prövning av hur ansvar och inflytande fungerar i ett kommunalt bolag i en krissituation. Detta är ett åskådningsexempel på att bolagsformen rimmar dåligt med demokratiska principer. Inflytande, kontroll och insyn kämpar förgäves mot aktiebolagslagen. Den är konstruerad för kapitalistiska företag och bygger på ett synsätt som är främmande för demokratin. Det är därför nödvändigt att få fram en speciell lagstiftning som gör det möjligt för kommuner att bedriva verksamhet i en särskild bolagsform som är förenlig med kravet på demokrati. Styrelsen för ett kommunalt bolag, som t. ex. VEAB i , väljs av fullmäktige, som om den vore en nämnd, men ansvarsfriheten beviljas av en bolagsstämma. Detta kan skapa problem och minskar möjligheterna för demokratisk insyn och kontroll. Skäl talar sålunda för att kommunernas bolag icke bör falla under aktiebolagslagen utan att deras arbetsformer regleras i en särskild lagstiftning. Med hänvisning till ovanstående föreslås att beslutar att hos regeringen begära åtgärder och förslag för en särskild lagstiftning för kommunala bolag. (vpk) (vpk) (vpk) C.-H.