mot · G60242 · 1982-10-19 00:00:00 — m. fl. Samordningsfrågor inom det socialpolitiska bidragssystemet (prop. 1982/83:3) Den svenska socialpolitiken är resultatet av arbetarrörelsens målmedvetna kamp för ett välfärdssamhälle för alla. Den snäva synen på socialpolitiken som ett stöd enbart i nödsituationer fick tidigt ge vika för en socialpolitik för hela befolkningen. Målet blev att genom socialpolitiken åstadkomma en inkomstutjämning och en i övrigt rättvis fördelning. Den svenska välfärdspolitiken byggdes upp som ett generellt försäkringssystem och fick därigenom en social förändringskraft som ett selektivt system saknar. Steg för steg förverkligades denna målsättning för välfärdspolitiken genom generella och obligatoriska stödformer i olika livssituationer, kompletterade med förebyggande insatser, service och vård. Principen att samhällets ekonomiska stöd skall ge ersättning för huvuddelen av inkomstbortfallet vid t. ex. sjukdom, handikapp och på ålderdomen blev av grundläggande betydelse. Arbetarrörelsen har ofta fått ta strid med de borgerliga om den sociala reformpolitiken. Inte sällan har striden gällt socialpolitikens grundprincip ett selektivt eller ett generellt verkande system. ATP-striden är ett av de bästa exemplen på denna skillnad i synsätt när det gäller socialpolitikens roll för människornas välfärd. Ofta har det varit med knappa majoriteter i som stora grundläggande reformer kunnat föras i hamn och bli verklighet. När väl reformerna genomförts har de mer eller mindre accepterats av de borgerliga. Kritiken har till stor del tystnat. De senaste årens borgerliga regeringspolitik har emellertid visat att denna tystnad inte grundats på en förändrad syn på socialpolitiken, utan mera varit taktiskt betingad. Det är heller inte samstämmigheten efter en reform som är väsentlig, utan viljan och förmågan att genomföra reformerna. inledde den borgerliga regeringen en social nedrustning. Den inriktades mot vitala delar av det socialpolitiska trygghetssystem som byggts upp. Angreppen har riktats mot ATP och pensionernas värdesäkring, mot sjukförsäkringen och en rad andra viktiga sociala reformer. ringarna har bl. a. drabbat pensionärerna, handikappade, sjuka, barnfamiljerna och de arbetslösa. Socialdemokratin har motsatt sig denna politik. har understrukits att partiet i regeringsställning avser vidta alla åtgärder som är möjliga för att återställa socialpolitikens inriktning och innehåll. Några nya och kostnadskrävande reformer har inte utlovats. Ansträngningarna måste i första hand inriktas på att trygga de reformer som under den borgerliga regeringsperioden började raseras. Den socialdemokratiska regeringen tillsatte den socialpolitiska samordningsutredningen. Utredningen hade föregåtts av en genom särskilt tillkallad sakkunnig genomförd kartläggning av det socialpolitiska bidragssystemet. Kartläggningen redovisades i en rapport (Ds S 1975:4). Den socialpolitiska samordningsutredningen tillsattes mot bakgrund av det snabba reformarbetet vad gäller samhällets olika ekonomiska stödformer. Syftet med utredningen var att pröva möjligheterna att göra det socialpolitiska bidragssystemet enklare, överskådligare och mera lätthanterligt. Utredningen redovisade sina förslag i ett betänkande En allmän socialförsäkring- modell och riktlinjer (SOU 1979:94). Den borgerliga regeringens proposition med anledning av betänkandet lades fram . Propositionen innehåller få konkreta förslag och är, trots sin mångordighet, en mycket urvattnad produkt, inte minst med tanke på det värdefulla underlag som utredningen presenterade för det fortsatta arbetet. Propositionen mynnar i denna del ut i en hemställan till att anta vissa riktlinjer för det fortsatta utredningsarbetet. Dessa riktlinjer visar sig vid en närmare granskning bl. a. bestå av en rad uttalanden om att ett antal utredningar först måste slutföras och ett flertal viktiga frågor bli föremål för utredning, innan några slutliga ställningstaganden kan göras vad gäller den praktiska utformningen av en ökad samordning av det socialpolitiska bidragssystemet. Sålunda framhålls att de principiella utgångspunkterna bör följas upp genom utredningsarbete inom olika grenar av det nuvarande systemet samt att en interdepartemental arbetsgrupp bör tillsättas, som utarbetar en mera konkret arbets- och tidsplan och ett underlag för vilka samordningsfrågor som bör prioriteras. Beträffande de principiella utgångspunkterna framhålls, att antagit riktlinjer för besparingsarbetet, som bl. a. innebär att vissa delar av det socialpolitiska bidragssystemet bör göras mer selektivt inriktade och att inslaget av självrisk i socialförsäkringssystemet bör ökas. Vidare tilläggs att också uttalat att vissa sociala bidragssystem bör ses över mot bakgrund av det samhällsekonomiska läget i syfte att göra dem mera selektivt inriktade. Det finns anledning påpeka, att dessa principiella uttalanden grundar sig på beslut som den borgerliga majoriteten i drivit igenom och som socialdemokraterna motsatt sig. När det gäller den allmänna inriktningen av det framtida bidragssystemet anges i propositionen att framför allt samhällsekonomiska skäl talar mot att omvandla det nuvarande bidragssystemet till ett generellt system med en allmän minimigaranti. I stället bör enligt propositionen bidragssystemet vara differentierat med möjlighet för samhället att styra stödet till dem som bäst behöver det. Eftersom tidigare uppenbart varit anhängare av tanken på att ersätta stora delar av det nuvarande bidragssystemet med ett system som skulle grundas på en garanterad minimiinkomst, finns det anledning notera att denna idé nu avvisas. Såväl den socialpolitiska bidragsutredningen som den socialpolitiska samordningsutredningen har tydligen fått dessa tidigare anhängare av en s. k. allmän minimiinkomst att inse det orealistiska i denna tanke. Socialdemokratin avvisar den selektiva politik som förespråkas i propositionen. Den skulle leda till en helt förändrad roll för samhällets socialpolitik. Socialpolitiken bör även i fortsättningen utvecklas som ett generellt välfärdssystem för hela befolkningen. I propositionen tas upp en rad principiellt viktiga frågor, bl. a. samboendebegreppet, inkomstbegreppet, sjukdomsbegreppet och frågan om administrationens framtida utformning. Några konkreta förslag läggs dock inte fram, utan dessa liksom andra viktiga frågor föreslås bli föremål för överväganden då ett mera fullständigt utredningsmaterial föreligger. Vi finner det föga meningsfullt att mot denna bakgrund nu ta ställning till en del allmänt hållna riktlinjer vars inriktning och utformning kan komma att i väsentlig grad påverkas av ett fortsatt utredningsarbete. Vi anser att arbetet med att samordna och förenkla det socialpolitiska bidragssystemet måste bedrivas utifrån de utgångspunkter som varit av grundläggande betydelse för den principiella utformningen av den svenska socialpolitiken. Vi förutsätter därför att i det kommande lagstiftningsarbetet på detta område dessa principer bildar utgångspunkt för arbetet. Av dessa skäl avvisar vi propositionens förslag i denna del. Propositionens förslag till riktlinjer för det fortsatta utredningsarbetet med en samordning inom det socialpolitiska bidragssystemet bör därför avslås. Propositionen innehåller också vissa konkreta förslag till lagändringar. Dessa gäller skyldighet för försäkringskassorna att meddela provisoriska beslut, enklare regler vid sammanträffande av förmåner, delpension som underlag för egenlivränta samt kvittning mot annat bidrag vid återbetalnings Dessa förslag föreslås bli genomförda fr. o. m. Även om skäl talar för att lagändringar i dessa hänseenden bör komma till stånd måste lagreglerna vara så utformade att ingen oklarhet föreligger vad gäller rättssäkerheten och den praktiska tillämpningen av dessa ändringar i lagstiftningen. Propositionen är i detta avseende inte invändningsfri. I propositionen framhålls allmänt att det måste anses orealistiskt att inom nuvarande bidragssystem kunna skapa en generell samordningsregel som helt förhindrar att olika förmåner utgår . Däremot påpekas det i detta sammanhang att orimliga konsekvenser av att en samordningsregel saknas i en speciell situation bör kunna undvikas genom att de tillämpande myndigheterna ser till syftet med olika bidrag och förhindrar samtidig utbetalning av flera bidrag när det uppenbarligen inte kan ha varit åsyftat av lagstiftaren. Det inger starka betänkligheter att de tillämpande myndigheterna på detta sätt uppmanas att verka för en samordning som mera grundas på skälighetsprövning än lagprövning. Uttalandet kan leda till rättsosäkerhet och ojämlikhet i bedömningen av olika försäkrades rätt till förmåner. Det kan också leda till en osäkerhet om i vilka situationer den generella avräkningsregeln vid retroaktiva utbetalningar skall tillämpas. Även i andra delar av förslaget finns oklarheter. Som exempel kan nämnas förslaget om vidgade möjligheter till kvittning som ger en ofullständig ledning när det gäller vilka skulder som får kvittas. a. är den juridiskt-tekniska frågan om vem som är rättssubjekt när det gäller barnförmåner en av de frågor som propositionen lämnar olösta. Det är angeläget att de nämnda oklarheterna undanröjs innan tar slutlig ställning till lagförslagen. Det får ankomma på socialförsäkringsutskottet att pröva de justeringar, tillägg och förtydliganden, som vi finner nödvändiga och som är en förutsättning för att vi skall kunna ställa oss bakom propositionens förslag i denna del. Med stöd av det anförda hemställs 1. att avslår de i propositionen föreslagna riktlinjerna för det fortsatta utredningsarbetet med en samordning inom det socialpolitiska bidragssystemet, att vid behandlingen av lagförslagen i propositionen beaktar de oklarheter som påtalats i motionen. () () () () ()