mot · G502693 · 1982-01-21 00:00:00 — Förfaringssättet vid försäljning av staten tillhörig fast egendom Försäljningen av staten tillhörig fast egendom är enligt min mening en alltför tungrodd och tidsödande procedur. Detta gäller bl. a. fastigheter som staten erhållit i dödsbon och som tillfallit allmänna arvsfonden. Enligt förordningen om försäljning av staten tillhörig fast egendom m. m. (1971:727) ankommer det på att bl. a. sälja allmänna arvsfonden tillfallna fastigheter. Vidare ankommer det på enligt lag om allmänna arvsfonden (1928:281) att föranstalta om utredning samt lämna förslag till kammarkollegiet om avstående från allmänna arvsfonden. Handläggningen följer i stort den handläggningspromemoria som upprättats av länsstyrelsernas organisationsnämnd () 1979 nr 7. Ur denna PM kan citeras följande: Beslutsnivå m. m. i ärenden i s. k. försäljningsärenden Den gode man som utsetts av tingsrätt anmäler till att en viss fastighet tillfallit allmänna arvsfonden. Efter komplettering av vissa handlingar vänder sig till kammarkollegiet och frågar om hinder föreligger mot försäljning av fastigheten. ges försäljningsmedgivande av kammarkollegiet. Hinder kan vara av testamente, arvsutredning, arvsavstående enligt ovan. 3. a) Därefter företar värdering och beskrivning av fastigheten. När det gäller annan fastighet sker därefter försäljning av fastigheten oftast på offentlig auktion för att uppnå högsta möjliga värde. Vederbörande kommun underrättas innan försäljning. b) Är det fråga om jordbruksfastighet sker värdering av lantbruksnämnden där även jordförvärvslagen kommer in i bilden. Ej sällan blir resultatet att jordbruksmarken säljes till angränsande jordbrukare med hänsyn till arrenderingar, rationellt jordbruk m. m. Boningshus och andra byggnader säljes sedan som annan fastighet. Innan detta kan ske fordras emellertid fastighetsreglering. gör här upp förslag tillsammans med lantbruksnämnd samt lantmäterimyndigheter. Förslaget överlämnas till kammarkollegiet som ansöker om fastighetsreglering. När förrättningen är klar och laga kraftvunnen återgår ärendet till . Några avvikelser från förslag sker sällan. Därefter följer auktion. Skulle fastighetens taxeringsvärde överstiga 200 000 kronor1) eller är oense med annan statlig myndighet om förfarandet skall försäljningsfrågan hänskjutas till regeringen, budgetdepartementet. Resultatet blir ej sällan att regeringen uppdrar åt att sälja fastigheten enligt det av upprättade förslaget. ') Enligt SFS 1981:1124 har gränsen för det taxeringsvärde där länsstyrelserna själva får fatta beslut höjts till fr. o. m. . När köpeskillingen erlagts utfärdar köpebrev samt redovisar köpeskillingen till kammarkollegiet. De som kommer i beröring med försäl jningsärenden - såväl allmänhet som myndigheter - framför ofta till företrädare att förfaringssättet är alltför tungrott och byråkratiskt. Vidare medför den nuvarande handläggningsordningen att fastigheter tillhörande arvsfonden kraftigt minskar i värde på grund av stränga vintrar, åverkan, brist på tillsyn samt även prisutvecklingen på fastighetsmarknaden. Det är således angeläget att kunna förkorta handläggningstiden utan att för den skull rättssäkerheten sätts ur spel. Även om vissa förenklingar kan göras genom s. k. villkorade försäljningar av t. ex. mangårdsbyggnader medför detta ej några större fördelar. Med hänsyn till den sakkunskap som finns på det regionala planet torde det ej medföra några problem att låta sköta hela handläggningen av försäljningen av allmänna arvsfonden tillhöriga fastigheter. Ett annat alternativ är att ytterligare höja den beloppsgräns som finns för länsstyrelserna att sälja fastigheter. Denna gräns borde enligt min mening höjas till . med hänsyn till de nya taxeringsvärdena. Trots en sådan höjning blir det givetvis nödvändigt med skriftväxling från länsstyrelse till kammarkollegiet och regeringen. Sammanfattningsvis kan sägas att vid en förenklad handläggning av försäljningen av allmänna arvsfonden tillhörig fast egendom enligt ovan bör resurser kunna frigöras för andra angelägna arbetsuppgifter i såväl budgetdepartementet som kammarkollegiets arvsfondssektion. Med hänsyn till att det faktiska arbetet utförs av länsstyrelsernas allmänna enheter fordras inga resursförstärkningar på länsstyrelserna genom denna förenkling och decentralisering av beslutsfunktionerna. Denna skulle medföra avsevärt snabbare omloppstid av ärendena och därmed bl. a. bättre service åt intressenter som f. n. ibland återkommer med förfrågningar till . Vidare skulle inleverering av medel till arvsfonden ske snabbare. Som nämnts ovan är ett av de starkaste skälen till att en smidigare och snabbare handläggning bör införas att fastigheterna ofta tar skada . Ett sådant exempel finns i mitt hemlän , där en fastighet i norra fått stora barkborreangrepp under den långa utredningstiden om försäljningsförfarandet. Jag kan vidare av egen erfarenhet ge ett annat exempel från Högerud i min hemkommun . Där hade jag som god man för allmänna arvsfonden ansvaret för tillsyn av fastigheten fram till dess den blev försåld. I en skrivelse framhöll jag att många spekulanter gjort förfrågningar på arvsfondens välbelägna fastighet. På grund av det tungrodda försäljningsförfarandet kunde fastigheten - trots stora ansträngningar från sida - inte försäljas förrän . Självklart är detta mycket otillfredsställande. Med hänvisning till det anförda vill jag hemställa att som sin mening uttalar att regeringen bör vidta åtgärder i syfte att skapa ett smidigare förfaringssätt när det gäller försäljning av staten tillhörig fast egendom.