mot · G5021437 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:1437 m. fl. Permanentning av försöksreservatet för kronhjort i Genom en genetisk rapport författad av , och vid den genetiska institutionen vid har skyddsvärdet av den skånska kronhjorten som betecknas som nominatras för Kronhjort i ifrågasatts. Undertecknade har genom kronhjortsnämnden i som handhar den praktiska verksamheten vid reservatet inhämtat dels yttrande och sakkunnigutlåtande på rapporten från genetiker vid Lunds, och , dels utlåtande från forskare vid Lunds och . Sakkunniga har varit , Per , och respektive och . Sakkunnigutlåtandena är till övervägande del kritiska mot utredningens slutsatser och rekommendationer. Rapporten redovisar att klara genetiska skillnader har påvisats mellan de skotska (scoticus), de norska (atlanticus) och de svenska (elaphus elaphus + germanicus) kronhjortspopulationerna. Vissa av de svenska (Hunneberg, ) avviker klart beträffande genuppsättningen från de skånska kronhjortarna. Övriga svenska populationer uppvisar däremot enligt undersökningsresultatet stora likheter med den skånska. Sammanlagt har 594 individer från 22 olika kronhjortspopulationer varav 13 svenska undersökts. De genetiska differenserna har beräknats på grundval av elektroforetisk analys av 35 olika identifierbara gener vilket uppskattningsvis motsvarar av det totala genmaterialet. Detta innebär att av genmaterialet inte varit föremål för någon undersökning. Sannolikheten för att genetiska olikheter föreligger mellan olika kronhjortsraser är därför ofantligt stor. Den genetiska rapportens rubrik med generell innebörd svarar sålunda ingalunda mot innehållet och är därför både felaktig och vilseledande. I detta sammanhang kan det konstateras att det mellan olika raser definitionsmässigt föreligger morfologiska skillnader enligt vedertagna internationella och vetenskapliga regler. Genetikens elementära och grundläggande principer fastslår att genetiska skillnader föreligger, när morfologiska, icke miljöbetingade skillnader kan påvisas. Det är klart påvisat att den skånska kronhjorten morfologiskt skiljer sig från kronhjort från andra platser i landet. Sådana skillnader är bl. a. pälsfärg, kroppsstorlek och horntyp. Även om antalet undersökta individer är förhållandevis stort, är antalet från respektive populationsgrupp förhållandevis litet. På grund härav blir den biologiska variationen inom varje population stor. stor osäkerhet i de redovisade värdena i rapportens tabell 3. Det är därför uppenbarligen inte heller möjligt att göra definitiva uttalanden om skillnader eller likheter mellan olika undersökta lokaler, detta i all synnerhet som de identifierade generna (inkl. allelernas) egenskaper och inverkan på morfologiska drag inte belysts. Det kan därför konstateras att utredningsmaterialet i rapporten inte medger sådana slutsatser och rekommendationer som författarna dragit i vad gäller kronhjortens nominatras i och kan därför ej heller ligga till grund för ett ställningstagande beträffande skyddsvärdet av denna nominatras (Cervus elaphus elaphus L). Så länge inget annat är känt får man därför utgå från att den skånska kronhjortspopulationen är en intakt och till största delen oförändrad del av nominatrasen. Den enda möjlighet vi har att bevara denna population så intakt som möjligt är att låta den leva kvar inom sitt ursprungliga utbredningsområde under så oförändrade förhållanden som möjligt. Den målsättning som låg till grund för reservatets bildande har klart kunnat uppfyllas och verksamheten har varit framgångsrik. Berörda intressegrupper är också klart positiva till reservatets bestående. Många positiva erfarenheter har vunnits och kan fortfarande vinnas om denna unika djurart i vår fauna, varför det finns goda skäl att nu permanenta verksamheten. Även i fortsättningen bör erforderliga ekonomiska resurser ställas till förfogande för att säkerställa kronhjortens fortsatta existens inom det ursprungliga och naturliga utbredningsområdet för arten. Det bör i detta sammanhang erinras om att kronhjortsreservatet i den fysiska riksplaneringen klassats som riksintresse för den vetenskapliga naturvården. har vidare ett internationellt ansvar att bevara nominatraser. Om möjligt bör även det från början föreslagna Häckebergaområdet införlivas med reservatet. Nuvarande gränsdragning och jakttidsbestämmelser garanterar inte nominatrasens bevarande. Bland annat är riskerna från inblandning av Eriksbergshjortar överhängande. Även förrymda djur från hägn i och anslutning till reservatet kan ge upphov till oönskat genflöde. Det är också viktigt att markägare inom reservatet även i fortsättningen erhåller fullgod ersättning för skador av kronhjort. Denna princip fastslog för övrigt för reservatet 1970. gällande regler för ersättning för skador på gröda och skog bör omarbetas för dem som har att tåla onormalt hög koncentration av kronhjort. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om permanentning av försöksverksamheten för kronhjort i . () () HANS () i