mot · G5022018 · 1982-01-26 00:00:00 — Visserligen dröjer det till slutet av 1984, innan sparmedel blir tillgängliga för uttag. Och visserligen visar utländska erfarenheter att den största delen av sparbeloppen står kvar även efter det att de blir disponibla. Men det bör ändå prövas, om inte någon mindre skattefavör skulle kunna medverka till att hålla uttagen på en låg nivå. Man skulle exempelvis kunna tänka sig fortsatt skattebefrielse för utdelning och/eller värdestegring under förutsättning att sparmedel binds t. ex. . För företagsanknutna aktiesparfonder i börsnoterade företag gäller inte regeln att högst av fondkapitalet får placeras i ett och samma företags aktier. Tvärtom föreskrivs att sådana fonder uteslutande skall placera sina medel i aktier eller konvertibla skuldebrev i det egna företaget eller i företag i den egna koncernen dock får inte andelen i företagets röstvärde överstiga . I några fall har emellertid företagsanknutna aktiesparfonder erhållit dispens för placeringar även i andra företags aktier. Med hänsyn till angelägenheten av att man inte skall behöva gå dispensvägen för att uppnå en ökad riskspridning finns det skäl att överväga att sänka kravet på placering i det egna företaget från . I samband med införandet av företagsanknutna aktiesparfonder har det uppstått debatt om de lån till låg eller ingen ränta som vissa arbetsgivare erbjudit sina anställda för att underlätta aktiesköp. Moderata samlingspartiet anser att den skattemässiga behandlingen av räntefria lån är en fråga av vidare karaktär och därför får behandlas i annat sammanhang. Att arbetsgivarna erbjuder lån för deltagande i aktiesparande ser vi dock som positivt, eftersom det underlättar en snabb och bred anslutning. Införandet av företagsanknutna aktiesparfonder kan väntas stimulera in 1981/82: 2018 tresset för att introducera system med medarbetaraktier. Sådana har i begränsad utsträckning funnits , men tillkomsten av nya system har motverkats av svårigheter att utan skattekonsekvenser medge de anställda förmåner vid förvärv av aktier i det egna företaget. Skattefondssparandet öppnar här en möjlighet. Flera företagsanknutna fonder löser efter femårsperiodens slut automatiskt in andelarna i aktier i det egna företaget. Eftersom medarbetaraktier är ett effektivt sätt att öka samhörigheten inom företaget och att stimulera de anställdas intresse för resultatutvecklingen, är det angeläget att man undanröjer de hinder av skattemässig och annan natur som fortfarande kan kvarstå. Även företagsbundna vinstandelssystem förekommer i viss utsträckning i . Också här är syftet att stimulera personalens intresse för företagets långsiktiga resultatutveckling och att stärka samhörigheten. Dessa fördelar förutsätts då väga tyngre än det tidigare påtalade förhållandet att vinstdelning måste verka höjande på företagets kapitalkostnader. Företagen bör även fortsättningsvis vara fria att inrätta företagsbundna vinstandelssystem. För detta krävs ingen lagreglering - tvärtom kan det ses som en fördel om sådana system kan ges en skiftande utformning efter förutsättningarna i varje särskilt fall. Statsmakterna bör i stället inrikta sig på att undanröja förekommande hinder bl. a. på skatteområdet. Skattefavörer bör däremot inte komma i fråga i detta fall, eftersom dessa inte blir åtkomliga för andra medborgare än anställda i företag som drivs i vinstsyfte. har vinstandelssystem inrättats bl. a. inom flertalet banker. Det är enligt moderat uppfattning angeläget att motsvarande förmån erbjuds de anställda inom den statliga . Med en vidareutveckling och förstärkning av aktiesparfonderna och genom åtgärder för att underlätta medarbetaraktie- och vinstandelssystem i företagen är det möjligt att uppnå ett spritt frivilligt och individuellt ägande av det svenska näringslivet, att trygga dess försörjning med riskvilligt kapital samt att förbättra marknadsekonomins funktionssätt, vilket i sin tur stärker vårt demokratiska samhällssystem. Aktiesparfonderna är en utmärkt introduktion till ett direkt ägande av aktier. Det personliga aktieägandet har emellertid ännu inte fått den utbredning i som är naturlig i ett välfärdssamhälle. En väsentlig förklaring är att aktiesparandet varit missgynnat i skattemässigt avseende. Ett problem är att vinster i aktiebolag beskattas först hos företaget och därefter när de tillfallit aktieägaren som utdelning. I andra länder förekommer som regel inte detta slags dubbelbeskattning av utdelningsinkomster. Efter initiativ från trepartiregeringen tillämpas fr. o. m. en provisorisk begränsning av dubbelbeskattningen, varvid skattereduktion lämnas på utdelningsinkomster på börsnoterade aktier . 1981/82: 2018 för ensamstående och . skall framlägga ett definitivt förslag till slopande av dubbelbeskattningen. Moderata samlingspartiet ser det som angeläget att förslaget skyndsamt föreläggs som proposition. En orsak till att problemet med dubbelbeskattning uppkommer är att inkomstskatt uttas hos juridiska personer. De begränsningar som vidtagits beträffande det kommunala skatteunderlaget innebär att bolagsskatten håller på att förstatligas. Eftersom denna skatt ger en tämligen begränsad avkastning, kan ett sätt att på lösa problemet med dubbelbeskattningen vara att helt slopa inkomstskatten för juridiska personer. Ytterligare en faktor som verkar återhållande på aktiespridningen är reglerna för realisationsvinstbeskattning av aktier. Genom att dessa inte tar hänsyn till förekomsten av inflationsvinster är de mer ofördelaktiga än vad som gäller vid t. ex. försäljning av fast egendom. Därtill kommer att reglerna för aktievinstbeskattningen är ytterst komplicerade och svåra att tillämpa för enskilda skattebetalare. Det kan ta timmar att räkna fram den beskattningsbara reavinsten vid en försäljning av delrätter för några tiotal kronor. Med nuvarande system åsamkas många aktieägare betydande rättsförluster, därför att de inte klarar ut vilken beräkningsregel som i det aktuella fallet är den mest förmånliga. har även till uppgift att framlägga förslag till förenkling av aktievinstbeskattningen. Enligt moderata samlingspartiets mening bör därvid övervägas att i likhet med vad som skett under socialdemokratisk ledning i våra grannländer och - återgå till den tidigare gällande ordningen, att aktievinst innehav blir helt skattefri. Med hänsyn till vikten av att bredda aktieägandet, är det angeläget att kapitalvinstkommittén snabbt slutför sitt arbete beträffande aktievinstbeskattningen och att förslag därefter skyndsamt föreläggs . att vårt nuvarande ekonomiska system byggt på marknadsekonomi och enskilt ägande skall bevaras och avvisar därför förslag om kollektiva löntagarfonder, att möjligheter att flytta behållningen mellan olika aktiesparfonder utan att skattereduktionen återförs skall övervägas, liksom åtgärder för att stimulera till fortsatt sparande efter den femåriga spärrtidens utgång, att möjligheter skall ges till aktiefondssparande även i icke börsnoterade företag, att kravet för de företagsanknutna aktiesparfonderna att placera av medlen i det egna företaget skall sänkas till , 1981/82: 2018 att tillkomsten av medarbetaraktier skall stimuleras, att dubbelbeskattningen av aktier skall slopas, att det bör övervägas att helt slopa inkomstskatten för juridiska personer, att kapitalvinstkommittén och därefter regeringen skall framlägga förslag till förenklingar av aktievinstbeskattningen. Under har olika industripolitiska subventioner och stödåtgärder använts i försök att bota företagskriser som i mycket har sin grund i att konkurrenskraften och löneläget i näringslivet inte varit tillfredsställande. Orsakerna till den situation vi hamnade i var flera. Den internationella ekonomiska krisen spelade en betydelsefull roll, liksom det faktum att några av våra traditionella tunga exportindustrier mötte hårdnande konkurrens. Men avgörande för krisens djup och utbredning var den socialdemokratiska ekonomiska politikens och näringspolitikens missgrepp och . Det var inte en kapitalismens kris upplevde. Det var en kris delvis frambringad och alldeles avgjort fördjupad genom en felaktig politik. Det var detta som socialdemokraterna i regeringsställning aldrig insåg och i oppositionsställning fortfarande vägrar att förstå. I stället för att föra en näringspolitik som underlättade för företagen, började de att belasta dem med allt högre kostnader och allt fler restriktioner och föreskrifter på olika områden. Med öppna ögon drev de en politik ägnad att och delvis syftande till att försämra lönsamheten i näringslivet för att göra företagen mera beroende av den statliga ekonomiska politiken. Trepartiregeringarnas åtgärder Att återställa näringslivets konkurrenskraft, och därmed förutsättningarna för välståndsutvecklingen, blev en av trepartiregeringarnas viktigaste uppgifter. För att lösa överhängande strukturproblem vidtog trepartiregeringarna omfattande statliga åtgärder. Framför allt kom insatserna att koncentreras till fyra internationellt utsatta branscher - varven, stålet, gruvorna och tekoindustrin. En näringspolitik påbörjades avsedd att förbättra förutsättningarna för företagen generellt och inte minst för de små och medelstora företagen. Under sina år i opposition har socialdemokraterna försvarat den politik som ledde in i krisen. De har föreslagit åtgärder som skulle ha förvärrat de utomordentligt stora svårigheter som rått och fortfarande råder. Socialdemokraterna har motsatt sig så gott som varje åtgärd som trepartiregeringarna vidtagit för att förbättra näringslivets konkurrenskraft och därmed långsiktigt värna sysselsättningen. 1981/82: 2018 Framtiden ligger i en politik som med generella medel stärker våra livskraftiga företag och tryggar ett fritt näringsliv och en ekonomi i balans. Erfarenheten har visat att en felaktig ekonomisk politik och en missriktad näringspolitik är stora hot mot vår välfärd. Näringspolitikens syfte måste därför vara att förbättra förutsättningarna för vårt näringsliv i dess helhet och att skapa gynnsammast möjliga betingelser för företag och sysselsättning i alla branscher och regioner i vårt land. Det är inte i ett statsstyrt och byråkratiskt sökande efter niseher och projekt som vår industriella framtid ligger. Så gott som samtliga större näringspolitiska satsningar som staten gjort har lett till omfattande förluster och problem. Det var bara den dåvarande regeringen satsade på en framtid för en utbyggd varvs- och stålindustri. Den svenska välfärden har vuxit fram tack vare enskilda initiativ och fri konkurrens. En fortsatt positiv utveckling förutsätter att marknadsekonomin stärks. Fri konkurrens driver fram effektivare produktionsmetoder samt billigare och bättre produkter. Det leder till god hushållning med tillgängliga resurser. Vårt ekonomiska system måste bygga på konsumentens fria val, på frihet att starta och driva företag och på enskild äganderätt. Den enskilda äganderätten ger individen en trygghet och ett oberoende som inte finns i ett socialistiskt samhälle. I den ideologiska debatten mot marknadsekonomin varnar socialister för att låta utvecklingen styras av anonyma marknadskrafter. Men det är marknadskrafternas styrka att de är anonyma. De som påverkar utvecklingen i utgörs av åtta miljoner konsumenter, några hundratusen små och stora företag samt på grund av vårt stora internationella beroende - av miljoner konsumenter och tusentals företag i utlandet. Marknadskrafterna är anonyma därför att de är så många. Just i detta faktum ligger fördelen i att förlita sig till marknadskrafterna framför att koncentrera den ekonomiska makten till ett fåtal namnkunniga personer, till politiker eller av dem utsedda administratörer eller förvaltare. Om den ekonomiska utvecklingen vore anförtrodd en politisk eller byråkratisk elit skulle det finnas anledning till oro, oro för felaktiga beslut med olyckliga konsekvenser, oro för bristande utrymme för initiativ och idéer och sist men inte minst oro för friheten och för konsumenterna, vårt lands medborgare. Marknadsekonomi är en ekonomi som styrs av många. Alternativet är en ekonomi som styrs av få. Därför måste marknadsekonomin bevaras och utvecklas. De åtgärder som kan krävas från statsmakternas sida skall följaktligen vara av generell natur så att marknadsekonomins flexibilitet och funktionsförmåga inte störs. Marknadsekonomin bygger på decentraliserade beslut, på frihet för producenter och konsumenter att träffa avtal och att självständigt besluta vad de 1981/82: 2018 önskar tillverka resp. köpa. Det ankommer på staten att fastställa ramarna för företagens och de enskilda människornas verksamhet och beslut och att ta ansvar för den samhällsekonomiska balansen. Liberaliseringen av den internationella handeln hade stor betydelse för den gynnsamma ekonomiska utvecklingen såväl internationellt som för svenskt vidkommande. 1970-talets tendenser till ökad protektionism är i det perspektivet oroväckande. Protektionism syftar till att göra det möjligt att tillverka en given vara till högre kostnad eller vinna avsättning för den till högre pris än vad fri handel skulle medge. Även om en nation skulle kunna vinna tillfälliga ekonomiska fördelar genom protektionistiska åtgärder medför sådana långsiktiga negativa konsekvenser för den internationella handeln, den nationella ekonomin och för det enskilda hushållet. Protektionism förhindrar en rationell arbetsfördelning mellan olika länder och leder generellt sett till lägre välfärd för folken. En viktig del i internationella handlande på det ekonomiska området måste vara att slå vakt om den fria handeln och verka för fortsatta liberaliseringsåtgärder. måste i sitt eget intresse avstå från manipulationer i protektionistisk anda. De kortsiktiga fördelar sådana åtgärder skulle kunna ge förbyts mycket snabbt i sin motsats. Motåtgärder skulle sättas in av andra länder i syfte att hindra svenska exportföretags avsättning. Med tanke på vårt stora exportberoende vore detta mycket allvarligt. Detta gäller också i förhållande till de nya industriländerna och utvecklingsländerna. Mot protektionism talar dessutom moraliska aspekter. Om de rika industriländerna tillgriper skyddsåtgärder när börja utveckla en egen industri försämras levnadsförhållandena ytterligare i dessa länder. Kravet på fri handel måste gälla också de nya industriländernas politik. Deras marknader måste vara öppna också för den västliga industrivärldens produkter. Framväxten av nya industriländer ger ökade avsättningsmöjligheter för den svenska industrin. Redan nu ökar exporten till sådana länder snabbare än importen därifrån. I fråga om deltagande i internationellt ekonomiskt samarbete jämte frågor rörande valutapolitik hänvisas till avsnittet i världen. Den nordiska handeln är betydelsefull för den svenska ekonomiska utvecklingen. utvecklas successivt till att bli en hemmamarknad för samtliga nordiska länder vilket underlättar en framgångsrik konkurrens med utomnordiska produkter. Detta ställer ytterligare krav på harmonisering av lagstiftning, skattepolitik och näringspolitik syftande till att åstadkomma ett gynnsammare näringsklimat i . Statsmakternas roll bör vara att skapa goda förutsättningar för samarbete mellan företag och branscher - inte att själva direkt medverka i industrisamarbetet. 1981/82: 2018 Strukturproblemen inom industrin kan inte lösas genom upprepade statliga förlusttäckningsbidrag till krisbranscher och krisföretag. Företag utan överlevnadsmöjligheter måste läggas ned. Även stödet till företag med tillfälliga problem bör minska. Sådana företag läggs normalt inte ned om de har långsiktiga möjligheter att utvecklas. Statliga bidrag kan i stället fördröja en önskvärd strukturomvandling inom dessa företag. Även om näringspolitiken bör vara generell kan selektiva insatser inte helt undvaras. Dessa bör komma i fråga endast för att överbrygga rent tillfälliga kriser eller för att underlätta en nödvändig strukturomvandling. Statens omfattande engagemang i olönsamma branscher och företag bör begränsas. I lönsamma företag, som staten äger helt eller delvis, bör staten successivt avveckla sina intressen. Dessa företags framtidsmöjligheter säkras bäst om de tvingas anpassa sig till marknadens krav. Vi beklagar att selektiva stödåtgärder i så hög grad kommit att dominera näringspolitiken . (Se tabell 1.) Resurser har därmed undandragits den utvecklingsdugliga delen av näringslivet. De stora stödinsatserna till förlustföretagen har också medfört snedvridning av konkurrensen, bidragstänkande i näringslivet och en snedbelastning av kapitalmarknaden. Den bästa näringspolitiken är en ekonomisk politik som lyckas hålla det allmänna kostnadsläget på en sådan nivå att en industriell tillväxt på bred front blir möjlig. En stor del av industristödet har tillkommit i syfte att förbättra den regionala balansen i vårt land. Kortsiktigt kan stödet ha bidragit till att hålla uppe sysselsättningen. Men som industristödsutredningen påpekar i sitt avgivna betänkande (SOU 1981:72) innebär det också att man i de aktuella regionerna ytterligare försämrar de långsiktiga förutsättningarna för en balanserad utveckling. Medan industristrukturen i andra landsdelar utan statsingripanden successivt anpassas till ändrade förutsättningar, medverkar industristödet till att en redan otidsenlig struktur bevaras i stödregionerna. Avveckling av konkurrenssvaga verksamheter är i många väsentliga avseenden en förutsättning för utveckling av konkurrenskraftiga nya verksamheter, säger industristödsutredningen. Utredningen hävdar vidare att en konkurs negativa effekter på sysselsättningen ofta överskattas. En finansiell rekonstruktion genom konkurs eller ackord synes i vissa fall kunna förbättra förutsättningarna för fortsatt drift och reducera behovet av framtida ytterligare stödinsatser. påvisar också att flera krisbranscher (gruvor, varv) har bland de högsta lönelägena inom industrin. En förutsättning för statligt stöd bör vara att löntagarorganisationerna medverkar till en successiv nedtrappning av lönenivån i krisföretaget. I den mån företaget varit löneledande på sin ort får en sådan åtgärd också en positiv regionalpolitisk effekt och ökar möjligheterna till nylokalisering av företag. Utan att nu i avvaktan på remissutfallet - ansluta oss till de förslag som Tabell 1: Det icke permanenta industristödet till sju stödmottagare 1970/71 1979/80, fördelat på mottagare och stödformer. Anvisat resp. utbetalat (inom parentes) stöd i löpande priser. garantier" garantier" (2 398) (2 964) (1 327) (1 138) (11 743) (3 350) (1 775) (1 059) (1 450) (2 408) 1 100 (1 100) (4 115) (3 038) (4 961) (1 862) (1 462) (2 847) (3 596) (12 696) (3 350) Siffror inom parentes anger ianspråktagen del av ramen. b Avser stödet till företag inom bandelsståls- och specialstålsindustrin. c V* av till ökning av aktiekapitalet i för att finansiera ett investeringsprogram med huvudinriktning på . d Angivna insatser avser insatser i samband med uppgörelsen beträffande resp. Datasaab och innefattar i begränsad utsträckning också ersättningar till andra berörda företag. Källa: SOU 1981:72. 1981/82: 2018 1981/82: 2018 industristödsutredningen framlägger kan vi med tillfredsställelse hälsa de realistiska analyser som utredningen redovisat av den hittillsvarande politiken. Vi anser att det därav bör vara möjligt att dra värdefulla slutsatser av analyserna för hur en framsynt industripolitik bör bedrivas. Företagen pålades i allt större utsträckning nya krav och uppgifter från samhällets sida. kvarstår företagens traditionella uppgift att så effektivt som möjligt producera varor och tjänster. Varje krav eller restriktion som innebär att produktionen påverkas negativt är en kostnad som ytterst drabbar konsumenterna, sysselsättningen och samhällsekonomin i dess helhet. gäller det att inte öka företagens kostnader. De måste i stället om möjligt minskas. Den rollförändring mellan stat och näringsliv som vi eftersträvar på näringspolitikens område innebär att statens uppgift skall vara att främja tillväxt och sysselsättning generellt och inom olika geografiska regioner, men inte att styra utvecklingen mellan och inom olika branscher. Lönsamhet är ett bevis på förmåga, ett tecken på att ett företag förmår rätt förvalta ianspråktagna resurser. Det är en bekräftelse på att dess produktion och verksamhet motsvarar efterfrågans krav. Vinsten utgör en nödvändig stimulans för förändringar och en förutsättning för nyinvesteringar. En utbyggnad av industrin är inte möjlig att åstadkomma utan förbättrad lönsamhet. En viktig orsak till de låga investeringarna är att det höga avgifts- och skatteuttaget och det bl. a. av budgetunderskottet framtvingade höga ränteläget gett betydligt större avkastning på olika slag av finansiella operationer än på produktiva investeringar. En förbättrad lönsamhet förutsätter ökad produktivitet. Återhållsamma lönerörelser måste kompletteras med åtgärder i form av lagändringar syftande till att höja produktiviteten i samhällsekonomin. En fungerande marknadshushållning förutsätter fri prisbildning i alla led. Prisstopp, prisreglering och subventioner försvagar drivkrafterna till rationalisering, snedvrider efterfrågan, bidrar till orättvisa konkurrensförhållanden och skapar en dyr och tyngande regleringsbyråkrati. Våra samlande produktionsresurser utnyttjas sämre. Prisövervakningen och de subventioner som utgår till konsumtionen bör därför avvecklas. Detta kan ske utan att levnadsstandarden generellt påverkas om skatter och avgifter i motsvarande mån sänks eller andra fördyrande åtgärder underlåts. Endast i extraordinära situationer bör prisreglering komma i fråga för undvikande av spekulativa prishöjningar. bör reserveras för upplysning och konkurrensövervakning. Beslut om investeringar och krediter måste styras av långsiktiga avkastningsbedömningar beroende på väntad eller faktiskt visad efterfrågan. 1981/82: 2018 gatorisk avsättning av vinstmedel eller löneandelar till fackligt eller på annat liknande kollektivt sätt styrda fonder kan inte accepteras. Den maktkoncentration som ett sådant system skulle leda till är ägnad att urholka och avskaffa den fria marknadsekonomin. Staten är bl. a. genom Investeringsbanken och utvecklingsfonderna en stor kreditgivare. Risken för felinvesteringar med långtgående följder för vår framtida industristruktur är erfarenhetsmässigt stor när staten uppträder som långivare. En kreditgivare på kommersiella villkor har samma effektivitetsfördelar jämfört med staten som vilket annat företag som helst. En studie av de näringspolitiska och samhällsekonomiska effekterna av den statliga kreditgivningen bör göras i syfte att begränsa statens insatser på detta område. Friheten på kredit- och kapitalmarknaden måste vidgas. Den industriella nedgångsperioden har skett parallellt med att en rad industripolitiska samhällsorgan skapats för lokaliseringspolitik, transportstöd, industrikredit och utvecklingsfonder. Investeringsbank, industriverk, exportkreditfinansierande institut, STU och industrifond är exempel på detta. har industridepartementet gjort direkta politiska insatser. första hälft slussades av samhällets industripolitiska stöd till företag via industripolitiska organ och direkt från regeringen. därefter kanaliserades genom nyssnämnda organ och direkt från regeringen. första hälft gick av de totala insatserna via statsbudgeten och kom från den öppna kreditmarknaden. Insatserna politiserades och frikopplades från marknadsmässiga villkor. Valutareglering och räntereglering bör avskaffas och ersättas med en friare räntesättning som ökar möjligheterna att finansiera riskfyllda projekt. Detta utgör ytterligare ett starkt motiv för att med all kraft söka nedbringa det alltför stora statliga budgetunderskottet. Därmed skulle åstadkommas en bättre fungerande kapitalmarknad med minskat behov av räntereglering och lägre räntesatser generellt sett. Denna fråga behandlas utförligare i det ekonomisk-politiska avsnittet. Företagsbeskattningen skall utformas så att den stärker konkurrensförmågan hos det svenska näringslivet.