mot · G502584 · 1982-01-20 00:00:00 — m. fl. Reformering av folkbildningsarbetet, m. m. Det finns en förtroendeklyfta i kulturpolitiken som inte går bara mellan departementet och utan också mellan departementet och alla dem som i statliga organ, landsting, kommuner, föreningar osv. arbetar enligt de gemensamma riktlinjerna för kulturpolitiken. I klartext innebär detta att den borgerliga regeringen i sin praktiska politik frångår den av en enig riksdag antagna statliga kulturpolitiken. Man gör det genom att ifrågasätta existens, renodla ansvarsfördelningen mellan stat, landsting och kommun, begränsa anslagen till studieförbunden, etc. Man gör det också genom att underlåta att särskilt uppmuntra de nya kvaliteter på kulturområdet som tillkommit i kraft enbart av målformuleringarna kulturproposition. Till de värden som håller på att gå förlorade genom denna kulturpolitik hör den demokratiska process som vi varit med om att bygga upp inom kulturlivet, framhåller centrumbildningarna i ett uttalande (29.10.81) och varnar för en ministerstyrd kulturpolitik. påpekar i ett uttalande (15.11.81) att den statliga kulturpolitiken nu börjar avvika från den av en enig riksdag 1974 antagna kursen och att de otillräckliga resurser som givits åt 'kulturverksamhet i folkbildningen i allt för många fall omöjliggör det stimulerande samarbete mellan amatörgrupper och studieförbund som funnits Varningen för ministerstyrd kulturpolitik är berättigad. För som skall spara 1,5 milj. kr. utökar sin personal. Redan denna handling är ett brott mot andan i den statliga kulturpolitiken av 1974. Och den är inte vald av ekonomiska skäl; den borgerliga maktapparaten är helt enkelt intresserad av att strypa det ökande kulturella medvetande som börjat växa fram i hägnet av kulturbeslut. Detta regeringens handlingsmönster får efterföljd i regionerna och då i första hand i de borgerligt styrda. I stället för att ge föreningslivet ett större ansvar när det gäller planering, samordning och verkställighet, t. ex. genom länsbildningsförbunden (prop. 1974:28), vilket skulle innebära att kulturpolitiska beslut skulle få en allt bredare och djupare folklig förankring, är man högst angelägen att begränsa det kulturpolitiska utvecklingsarbetet till enbart det politiska systemet. Med inrättandet av det statliga kulturprogrambidraget 1974 gavs studieförbunden och ideella föreningar utanför studieförbundens medlemsorgani sationer ekonomiska möjligheter att bli kulturarrangörer utan att vara helt hänvisade till institutionerna. Därmed erkände man konkret folkbildningsorganisationernas och folkrörelsernas viktiga roll i kulturlivet. Antalet program inom föreningslivet ökade också snabbt från 5 244 /75 till 94 363 1979/80 (Föreläsningar och kulturprogram 1963-1981, Förmedlingsbyrån för kulturprogram). Kulturprogrambidraget innebar vidgade arbetsmöjligheter för kulturarbetarna och medförde tillfällen till stimulerande publikkontakter för amatörgrupper. Möjligheterna att komplettera studiecirkelverksamheten med kulturaktiviteter i andra former ökade och blev mer varierande, skriver i häftet Föreläsningar och kulturprogram 1963-1981. /81 minskar antalet kulturprogram som studieförbunden, länsbildningsförbunden och föreläsningsföreningarna svarar för med 4 185. Med folkbildningspropositionen (prop. 1980/81:127) ändrades bidragsbestämmelserna för studieförbunden. beslutade statsmakterna att begränsa volymökningen av studiecirkelverksamheten. Det innebär att med statsbidragssystemets förenkling till ett enhetligt schablonbidrag i förening med en begränsning av antalet studiecirkeltimmar överlåter statsmakterna till studieförbunden att stympa sig själva. Med denna politiskt icke oskickliga ripost stympas det folkrörelseförankrade kulturlivet. Studieförbundens avgörande verksamhetsområde är studiecirklarna. Under verksamhetsåren 1970/71-1978/79 ökade antalet cirklar oavsett ämne . Antalet kulturcirklar ökade (Kulturstatistik, och ). /80 utgjorde antalet studiecirkeltimmar med statsbidrag 11 684 382. Av dessa svarade gruppen estetiska ämnen för 4 (Verksamhetsberättelse 1980/81, ). Denna uppåtgående kurva för studieförbundens verksamhet bryts /81. Statens liksom landstingens och kommunernas negativa behandling av anslagen till folkbildningsverksamheten har haft önskad effekt. Men de folkrörelseanknutna kulturyttringarna sedan kulturpropositionen 1974 kan inte mätas enbart i siffror. och studieförbund har medverkat till att bryta amatörskrivarnas isolering genom att ge dem möjlighet att träffas på veckokurser med professionella författare som lärare och samlas kring utgivning av antologier och tidskrifter; skrivarklubbar och skrivarverkstäder har bildats, ofta genom medverkan av professionella författare, och en särskild genre av folklig litteratur har fått sin uppmuntran genom Liv i bokutgivning; amatörtonsättare i olika landsändar har på sammandragningar fått träffa några av våra mer kända kompositörer och musikvetare och givits tillfälle att samtala med dem om sina verk; genom folkbildningens samarbete med högskolor och universitet har mer omfattande kurser arrangerats, där exempelvis amatörfilmare och fotografer är bosatta; filmfestivaler har anordnats efter genomförda inventeringar i ett län av filmare och filmer; teaterfestivaler har hållits, ofta i anslutning till mer kvalificerade teaterkurser; på en del orter har invånare själva fått gestalta sin orts historia i form av en utställning, vanligtvis med medverkan från Riksutställningar, etc. På en del orter har som en följd i vissa fall av någon eller några av de här nämnda aktiviteterna teaterspel vuxit fram, som speglar bygdens och det arbetande folkets historia. Flera av dessa arbetarspel lyfter fram den svenska arbetarklassen som klass och antyder också dess historiska uppgift: att bli den ledande klassen tills all form av klassamhälle upphört. I arbetet med sådana arbetarspel har regissörer och skådespelare vid , länsteatrarochen del fria grupper medverkat. (En särskild plats i det här sammanhanget intar Folkteatern i .) Men till förutsättningarna för spelens tillkomst har också hört studieförbunds medverkan. Därmed har dessa studieförbund på ett naturligt sätt knutit an till sitt ursprung och blivit med kulturbeslut som stöd pådrivande krafter till samhällsförändringar. De har bl. a. bidragit till att förändra kommunikationsformerna, från kulturkonsumerande till kulturresonerande, för att nu använda litteraturvetaren terminologi. Från att ha levt något i kommersialismens bakvatten och i sin verksamhet även präglats delvis av korporativistiska handlingsmönster har studieförbund medverkat till att bära fram en del nya kvaliteter på kulturområdet; de har deltagit i den kvalitativa processen. Denna process kontrasterar med inställningen hos politiker som vill bevara friheten att fritt pröva anslagsbehov och göra rimlighetsbedömningar utan att hindras av fastställda ambitionsnivåer (Vägen till kulturpolitiken, ). Och arbetarrörelsens ambitionsnivå står i motsättning till den borgerliga regeringen, men det är denna regering som gör rimlighetsbedömningarna. En förutsättning för den att göra dessa är att förbigå och skjuta i sank statliga kulturpolitik. Resultaten kommer inte att vänta på sig: den regionala och lokala ojämlikheten på kulturområdet kommer att förstärkas, massmarknadskulturen kommer att expandera och det samhällsstödda kulturlivet att kommersialiseras. Vpk återkommer i en annan motion särskilt till verksamhet. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att med ändring i proposition 1981/82:100 under bil. 12 F 5. Bidrag till folkbildning upptar ett i förhållande till regeringens förslag med . 2. att hos regeringen hemställer om tillsättande av en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppgift att utvärdera kulturpolitiska beslut och föreslå åtgärder för en fortsatt reformering av folkbildningsarbetet. (vpk) (vpk) HANS (vpk) i (vpk)