mot · G5022352 · 1982-03-25 00:00:00 — I svarade gruvnäringen för mer än en tredjedel av hela kommunens sysselsättning och i för omkring en fjärdedel av totalsysselsättningen. De senare årens utveckling utgör därför ett direkt hot mot dessa orters överlevnad. På flera håll i är situationen liknande. Antalet sysselsatta i gruvnäringen har där minskat till 1 1980. För att möta denna katastrofala utveckling har socialdemokraterna tillsammans med och utarbetat ett konkret handlingsprogram för gruvindustrin. Vi kommer i annat sammanhang att framlägga en rad förslag i anslutning härtill. Vi vill nu endast understryka de delar av programmet som syftar till att värna och utveckla sysselsättningen på de gruvorter som kommit i farozonen. Sålunda framhålls det i programmet, att en helt grundläggande utgångspunkt vid ställningstagande till vilka åtgärder som skall sättas in på gruvortema är människornas krav på sysselsättning. Orternas ensidiga beroende av järnmalmsbrytning måste i största möjliga utsträckning motverkas genom åtgärder som stimulerar utveckling av ny industrisysselsättning. Det vore emellertid orealistiskt att räkna med att en betydande industrisysselsättning - fristående från gruvnäringen - snabbt skulle kunna byggas upp på gruvorterna. Järnmalmsbrytningen kommer att ha en helt avgörande betydelse för orternas fortlevnad. Slutsatsen härav blir att mycket stora ansträngningar måste göras för att bibehålla en livskraftig järnmalmsproduktion på gruvorterna. Detta gäller både och När det gäller prospekteringen bör man prioritera de områden där gruvhantering redan bedrivs. Det är områden med stora sysselsättningsproblem, men där det redan finns infrastruktur och bearbetningsanläggningar. Även i de områden inom inland, där man genom bl. a. mineraljakten kunnat konstatera betydande och värdefulla fyndigheter, bör prospektering bedrivas. Det är vidare nödvändigt att slå vakt om och vidareutveckla den svenska gruvutrustningsindustrin, vilken i stor utsträckning är lokaliserad till sysselsättningssvaga regioner. Detta förusätter en ökad satsning på forskning och produktutveckling. Vidare bör ett statligt stöd utgå för gruvindustrins teknikupphandling hos svenska tillverkare. Samordningen mellan gruvindustrin och utrustningstillverkare bör förbättras. Statsmakterna bör självfallet stödja tillkomsten av ny produktion i stödområdena genom regionalpolitisk! stöd till investeringar i byggnader och maskiner. Därutöver bör övervägas att utnyttja de regionalpolitiska stödformerna för att främja utvecklandet av nya produkter, förutsatt att produktionen lokaliseras till stödområden. Vi återkommer till denna fråga i det följande. Vi vill inledningsvis understryka att de regionalpolitiska medel, som utvecklats av socialdemokratin och som de borgerliga i regeringsställning i allt väsentligt har anammat, kan få full genomslagskraft endast om de utnyttjas i kombination med en politik för industriell utveckling. heter från visar att de lokaliseringspolitiska instrumenten inte förslår i ett skede av industriell tillbakagång. Den industriella svaghetsperiod, som vi nu är inne i, gör det så mycket viktigare att regionalpolitiskt utnyttja de utbyggnader och nyetableringar, som trots allt kommer att ske i industrisektorn . Man beräknar att 30000-40000 nya industriarbetsplatser tillkommer vaije år som ersättning för dem som slås ut genom den strukturella omdaningen. Framför allt kan en fortsatt expansion förväntas inom verkstadsindustrin och den kemiska industrin, vars lokalisering är koncentrerad till storstadsregionerna i södra och . Det bör vara en viktig uppgift för regionalpolitiken att åstadkomma en jämnare geografisk fördelning av tillväxten i dessa branscher. måste vi systematiskt ta vara på de möjligheter till teknisk utveckling och industriell förnyelse som föreligger i andra delar av näringslivet. Detta är så mycket mera angeläget om investeringarna i industrins byggnader och maskiner skulle komma att även fortsättningsvis ligga kvar på dagens låga nivå. Vissa undersökningar tyder på att det tillbaka pågår en förskjutning från sådana investeringar till s. k. mjuka investeringar i forskning, utveckling och marknadsföring. Enligt vår mening måste denna utveckling också sätta sin prägel på den fortsatta regionalpolitikens utformning. De regionalpolitiska stödformerna har redan i viss utsträckning anpassats härtill genom att lokaliseringslån kan utgå för att täcka kostnader för marknadsföring, produktutveckling, patent m. m. Det är emellertid inte tillräckligt. Man måste konstatera, att nuvarande statliga FOU-insatser inom industriföretag är mycket ogynnsamt fördelade sett ur regionalpolitisk synvinkel. av STU:s stöd till teknisk utveckling går till storstadsregionerna. Ur regionalpolitisk synpunkt är det därför motiverat att mera systematiskt pröva en kombination av stöd från STU och Industrifonden med regionalpolitiskt stöd. Företag inom stödområdena som får stöd från dessa institutioner borde kunna fa tilläggsstöd i form av villkorliga bidrag i form av offertstöd med t. ex. 10, 15 resp. av stödunderlaget utöver de som t. ex. STU kan ge. Ett motsvarande stöd bör kunna ges till företag utanför stödområdena om ett avtal träffat med företag i stödområdena och en del av framtida produktion också förläggs dit. En sådan kombination av reguljärt FOU-stöd och regionalpolitiskt stöd bör också kunna användas för att stimulera till en bättre beredskap för alternativ produktion i orter inom stödområdena som domineras av basindustrier. Det är också en väsentlig uppgift för löntagarna ute i företagen att bevaka att en beredskapsplanering för ny produktion kommer till stånd utan dröjsmål. Vi vill i detta sammanhang erinra om vårt förslag till riksdag att STU skulle få i uppdrag att bölja en verksamhet i syfte att aktivt stödja utvecklingsarbete från arbetstagarnas sida i företagen. Förslaget antogs av och vi noterar med tillfredsställelse att ett särskilt delprogram arbetstagarinitierade projekt nu har startats inom STU. Enligt vår mening är det också viktigt att ett regionalpolitisk! synsätt får sätta sin prägel på det utvecklingsarbete som pågår på skilda områden för att stimulera fram nya tekniska lösningar som i slutskedet kan leda till ny tillverkning och i vissa fall nyetableringar. Det är viktigt att redan under utvecklingsarbetets gång påverka skeendet så att ett antal kommande nyetableringar kan förläggas till stödområdena. beslöt på socialdemokratiskt initiativ att inrätta samhällsägda utvecklingsbolag inom områdena energi, miljövård och transportsystem. I årets budgetproposition meddelas att dessa bolag , och - nu har påbörjat sin verksamhet. Verksamheten kommer att inriktas på teknikupphandling för att främja produktion med internationell konkurrenskraft. Det bör ankomma på regeringen att tillse att dessa bolag i sitt fortsatta arbete beaktar regionalpolitiska synpunkter. Vad som sagts bör också gälla Fonden för industriellt utvecklingsarbete (Industrifonden) som lämnar stöd till strategiskt viktiga projekt inom svensk industri. Detta bör ges regeringen till känna. Vi vill också erinra om att den av oss i annat sammanhang föreslagna struktur- och utvecklingsfonden kommer att spela en viktig regionalpolitisk roll. Vi anser att teknikupphandling, dvs. beställning hos företag av produkter eller system som innehåller krav på nya tekniska lösningar, är ett utomordentligt verksamt instrument i arbetet på att förnya svensk industri. Vi har därför i vår industripolitiska motion till riksdag lagt fram detaljerade förslag för att stödja teknikupphandling inom landstingssektorn, hos primärkommunerna och den privata sektorn. Även vid genomförande av dessa förslag bör regionalpolitiska synpunkter beaktas. Även den statliga upphandlingen av redan befintliga produkter bör enligt vår mening kunna utnyttjas för regionalpolitiska syften. Vi vill i detta sammanhang erinra om att AMS i sina anslagsäskanden för /82 framhöll att upphandlingskungörelsen ger vissa möjligheter att styra statliga beställningar med särskilt hänsynstagande till väsentliga ekonomisk-politiska mål. Sådan upphandling innefattar även slutande av. avropsavtal, som i princip kan ges verkan över . AMS bedömer, att slutande av sådana avtal med företag i stödområde 6 skulle få en stabiliserande effekt på berörda företag och lokala arbetsmarknader. En sådan upphandlingsverksamhet med mera aktiv regionalpolitisk inriktning är enligt AMS motiverad också med hänsyn till de särskilda marknadsföringsproblem som möter mindre och avlägset belägna företag. Vi anser att de av AMS framförda synpunkterna är väl värda att pröva och utgår från att regeringen tar ett initiativ i frågan. Detta bör ges regeringen till känna. En viktig industripolitisk fråga, sorn också kan komma att få stor regionalpolitisk betydelse, är den svenska industrins möjligheter att i ökad utsträckning hämta sina insatsvaror från svenska leverantörer i stället för att importera. Andelen utländska insatsvaror har ökat i vissa branscher . Verkstadsexporten t.ex. bygger ungefär till på importerade komponenter. Vi vill i detta sammanhang understryka att insatsvaruproduktionen utgör ett område som öppnar goda möjligheter till ny tillverkning och etablering av nya industrier i , varför ett aktivt engagemang från statsmakternas sida också är av stort regionalpolitisk! Propositionen har i mycket begränsad omfattning behandlat frågan om industrins förnyelse och dess regionalpolitiska betydelse. Så mycket mera tillfredsställande är det att propositionen om än i mycket begränsad omfattning föreslår vissa åtgärder för att stimulera nyföretagandet i de inre delarna av skogslänen. Det har varit en utpräglad svaghet ur sysselsättningssynpunkt att de mindre företagen varit klart underrepresenterade i dessa områden. Det har också bidragit till att göra åtskilliga orter extremt konjunkturkänsliga, eftersom de ofta dominerats av en enda större industri. Småföretagandet saknar tradition på många håll och därför krävs det till en böljan vissa grundläggande insatser för att skapa en gynnsam bas för företagsbildningar. Regeringen föreslår nu i propositionen att ett särskilt program för regionalt nyföretagande genomförs genom särskilda informationsinsatser, utbildning av nya företagare samt särskilda företagsfrämjande insatser. föreslår regeringen i sin proposition om åtgärder för att stimulera småföretagens utveckling att i huvudsak likartade insatser kommer att göras i andra delar av landet i utvecklingsfondernas regi. Det hade i och för sig varit naturligt att hithörande åtgärder för småföretagsamheten i olika delar av landet hade behandlats i ett sammanhang. Vi vill emellertid inte motsätta oss att regionalpolitiska medel ställs till utvecklingsfondernas förfogande för att genomföra ett i förhållande till övriga delar av landet utvidgat program i stödområdena AC. Behovet av insatser är emellertid enligt vår uppfattning lika stort i det av oss längre fram i motionen föreslagna stödområdet D, och vi föreslår därför att programmet också skall omfatta även detta stödområde. När projektet produktsökning utomlands startade möttes det utan tvekan med stora förväntningar eftersom överförande av färdiga produkter till svenska företag kunde utgöra en snabb väg att stärka industrikapaciteten i sysselsättningssvaga områden. Man måste tyvärr konstatera att förväntningarna ännu inte har uppfyllts. Det har visat sig vara en tidsödande procedur att inpassa nya produkter i befintliga företag. Vi anser att denna verksamhet bör fortsätta men prövas som regeringen fattar beslut om hur teknikhandeln över gränserna skall organiseras. I detta sammanhang vill vi slutligen understryka att de regionala utvecklingsfonderna har en central roll i försöken att skapa regional balans. Syftet måste vara att tillvarata växtkraften i regionernas mindre och medelstora företag så att de får ett mångsidigare näringsliv. Sårbarheten avtar genom att man minskar ett alltför ensidigt beroende av en branschs utveckling. Regionerna måste utveckla sina egna resurser. Det finns en potentiell fara i tron att varje region kan befrias från svårigheterna genom hjälp från de centrala myndigheterna. Den egna växtkraften blir av allt större betydelse när tillväxten i hela samhällsekonomin inte är lika stark som . De lokaliseringsbara enheterna är helt enkelt för få. För att uppnå en viss balans kan man inte heller i samma utsträckning som tidigare förlita sig på den offentliga sektorns expansion. Statsmakterna har större förutsättningar att styra utvecklingen i ett skede som kännetecknas av sysselsättningsexpansion och ökad företagsbildning inom industrisektorn än i ett stagnationsskede. De regionala utvecklingsfonderna måste därför aktivt samarbeta med företagen och följa företagsamheten i regionen. Ett nära samarbete mellan fonden, regionens företag och de fackliga organisationerna möjliggör också en bättre uppföljning av de företag som beviljats stödmedel. Att medel ställs till förfogande är ingen garanti för att det hela skall lyckas. Av de nyetablerade företagen som erhållit lokaliseringsstöd visade sig endast drygt en tredjedel överleva . Insatserna måste inriktas på produktutveckling och produktanpassning till marknadens behov och krav. Fondens företrädare måste ut på fältet och bedriva uppsökande verksamhet i syfte att skapa bättre förutsättningar för en industriell uppbyggnad kring egna produkter. Utvecklingsfonderna kan ställa medel till förfogande och hjälpa till med konsultationer, effektivisera ekonomihanteringen och administrationen och förbättra marknadskunnandet. Den nya produktionen måste sedan upp med olika gemensamma marknadsföringsaktiviteter. Svårigheterna för de små företagen kan ofta spåras till deras sämre förmåga att sälja de färdiga produkterna och att köpa råvarorna. Företagaren klarar inte att också vara försäljare och exportör. På dessa områden har de stora koncernerna ett stort försprång. För att en stödorganisation med en sådan verksamhetsinriktning skall fungera krävs inte enbart ekonomiska resurser. Väl så väsentligt är att den förses med kvalificerad personal, som kan identifiera nya arbetsfält och genom olika organisatoriska åtgärder skapa nya möjligheter för regionens industri. En viktig uppgift för utvecklingsfonderna måste även i fortsättningen vara att slå vakt om den befintliga sysselsättningen genom att förbättra möjligheterna för företag i regionen till överlevnad och utvecklingsförmåga. Ett arbete som kan vara väl så väsentligt för perifera regioner som att ett visst antal nya arbetstillfällen skapas. Utläggning av arbetsuppgifter från myndigheter i Vi har i ett tidigare avsnitt behandlat frågan om decentralisering av statlig verksamhet och angett vissa riktlinjer för denna verksamhet. Vi framhöll att de åtgärder som vidtagits varit klart otillräckliga och att ytterligare insatser måste göras som tar sikte på de mest utsatta regionerna. Vi vill då erinra om att utläggning av arbetsuppgifter från myndigheter i till företag i sysselsättningssvaga regioner f. n. förekommer endast i begränsad omfattning. Större delen av den externa service som myndigheterna behöver köps i eller i i övrigt. Ett statligt företag - servicecentralen i () - med verksamhet i och har emellertid etablerats för att ge service till statliga myndigheter i . Service får också erbjudas till privata företag. De tjänster som erbjuds består av ADB-registrering, ord- och textbehandling (utskrifter), mikrofilmning, tryckning och distribution. Etableringen av företaget har visat att man kan lösa såväl de tekniska som organisatoriska problem som kan uppstå när ett serviceföretag av detta slag etableras långt från sin marknad. Utnyttjande av modern dataoch teleteknik samt tillgång till goda flygförbindelser har gjort etableringen möjlig. Liksom när det gäller andra former av utflyttning av arbetsuppgifter från centrala statliga myndigheter är motivet för etableringen i de norrbottniska malmfälten sysselsättningspolitiskt. Lokaliseringen är inte optimal med hänsyn till den verksamhet som bedrivs. Om verksamheten skall bli framgångsrik trots avståndet till marknaden, måste aktiva statliga åtgärder vidtas som syftar till att arbetsuppgifter läggs ut till företaget från myndigheter i . Det är vår uppfattning att om sådana åtgärder får en lämplig utformning och omfattning skulle det blir möjligt att som ett aktivt inslag i regionalpolitiken bygga ut befintligt företag och etablera företag på ytterligare orter. Till åtgärder som vi anser bör genomföras hör ett åläggande för statliga myndigheter och kommittéer att vid behov av extern service samt vid tillfälliga toppar i arbetsbelastningen i första hand anlita i den mån företaget tillhandahåller den efterfrågade tjänsten. Vi finner det naturligt att även riksdagsförvaltningen i motsvarande situationer anlitar . Det borde också vara möjligt att förbättra marknaden för företaget genom att det bygger ut sin service till nya områden. Ett naturligt område är dokumenthantering men också tjänster som programmering bör kunna erbjudas. Till behövliga åtgärder måste också räknas utbyggandet av en effektiv förmedlingsorganisation i som underlättar för myndigheterna att använda . Vi menar också att man vid omorganisation av myndigheter och vid inrättande av nya myndigheter bör överväga att låta svara för den centrala service som myndigheten behöver. Företaget får sedan själv avgöra hur mycket av denna service som av tidsskäl måste utföras i och vad som kan produceras på annat håll. I samband med denna form av decentralisering måste också de personalpolitiska aspekterna beaktas. Det är angeläget att uppmärksamma bl. a. behovet av att utvecklingsmöjligheter för de anställda tillvaratas. Mot bakgrund av det anförda föreslår vi att hemställer att regeringen utreder hur en utbyggnad av kan ske enligt de riktlinjer som vi har angett. När det nuvarande lokaliseringssamrådet infördes av den socialdemokratiska regeringen byggde det i hög grad på förutsättningen att den starka tillväxten i industrins investeringar skulle komma att fortsätta. Så har dock inte blivit fallet. Investeringsviljan har varit svag och industrisysselsättningen har sjunkit kraftigt. Redan när regeringen till riksdag lämnade en redogörelse för erfarenheterna av lokaliseringssamrådet konstaterades att industrisysselsättningen som lokaliseringsområdet hade pågått hade minskat med omkring 70000 personer, varav ungefär hälften kunde hänföras till den grupp industriföretag som omfattades av samrådet. De blygsamma resultat av verksamheten som kunde redovisas hade i allt väsentligt sin grund i det svaga konjunkturläget som medfört att endast ett fåtal utbyggnadsprojekt varit aktuella inom industrin. I den nu föreliggande propositionen framhåller regeringen att lokaliseringssamrådet också haft att arbeta under samma ogynnsamma förutsättningar. Nedgången i industrins byggnads- och industriinvesteringar har i kombination med de strukturkriser som har drabbat ett flertal branscher gett sämre förutsättningar att uppnå samrådets syften än som ursprungligen antogs. Vi vill i anslutning härtill endast konstatera att den omständigheten att regeringen i detta sammanhang inte redovisar något nyetableringstillfälle där samrådsmöjligheten har kunnat utnyttjas på ett påtagligt sätt illustrerar vilken stark nedgångsperiod som svensk industri har befunnit sig i . Det är symptomatiskt att det krav som industriministern riktat mot och som innebär att 600 nya arbetstillfällen skall tillföras praktiskt taget inte fått något som helst gensvar. Det har självfallet varit utomordentligt svårt för den s. k. etableringsdelegationen i industridepartementet att i detta läge fullfölja de offensiva regionalpolitiska uppgifter som har ålagts den. Vi är dock väl medvetna om att delegationen nedlagt ett omfattande arbete på att lösa andra väsentliga samrådsuppgifter, t. ex. i samband med företagsnedläggningar och företagsrekonstruktioner. Det har också varit av stort värde för framtiden att delegationen även har hållit fortlöpande kontakt med de berörda företagen. har vi uppmärksammat att det har skett en viss förskjutning i samrådsorganets arbetsuppgifter. Sålunda framhålls i propositionen att samrådet starkt har påverkats av hänsyn till allmänna bransch- och strukturaspekter och att företagen har visat ett intresse av att diskutera sina planer från ett vidare industripolitiskt och branschorienterat perspektiv. Lokaliseringssamrådet har på detta sätt enligt propositionen kommit att utgöra en värdefull kontakt- och informationskanal mellan regeringen och de större företagen. Enligt propositionen bör denna vidgning av verksamheten bestå eftersom de senaste årens struktur-, bransch- och företagskriser har visat att behovet av sådana kontakter är stort. Vi vill i anslutning härtill starkt understryka att denna vidgning av samrådet till att också omfatta allmänna industripolitiska frågor inte får leda till att de regionalpolitiska frågorna som utgör lokaliseringssamrådets huvudsyfte blir satta på undantag. Propositionen andas en viss pessimism när det gäller industrins investerings- och sysselsättningsutveckling under den närmaste framtiden. Vi är för vår del, med utgångspunkt i det program för industrins förnyelse som vi har lagt fram i annat sammanhang, övertygade om att industrins investeringar återigen kommer att visa en positiv utveckling. Det gäller då också att ha hög beredskap för att målmedvetet ta vara på vaije utbyggnad och nyetablering, vars lokalisering kan påverkas i riktning mot de sysselsättningssvaga delarna av landet. Enligt vår uppfattning bör man därför nu överväga en förstärkning av lokaliseringssamrådet. Enligt vår mening är det inte önskvärt med ett system som förutsätter en omfattande byråkrati och därmed blir till förfång för de enskilda industriföretagen. Det var bl. a. av dessa skäl som den socialdemokratiska regeringen valde att inte lägga fram det förslag till regionalpolitisk styrning av investeringarna som hade utarbetats av utredningen om regionalpolitiska styrmedel. Vi vill därför nu framlägga ett förslag till etableringstillstånd i vissa fall som i allt väsentligt är befriat från tyngande byråkrati och som tillgodoser kraven på enkelhet i utformningen och snabbhet i handläggningen. Förslaget bygger på den nuvarande ordningen enligt vilken de större industriföretagen förbundit sig att anmäla större investeringar till samrådsorganet. Enligt vårt förslag bör sålunda företag, som skall omfattas av kravet på etableringstillstånd, åläggas att anmäla investeringsplaner över en viss storlek till regeringen. Kravet på tillståndsprövning skall dock bara gälla om regeringen inom en månad påkallar samråd med företaget. Om samråd påkallas får investeringen inte genomföras förrän etableringstillstånd har beviljats. Om däremot samråd inte påkallas skall det stå företaget fritt att gå vidare med sina planer. På detta sätt kan de regionalpolitiskt ointressanta fallen snabbt mönstras ut ur systemet. Vissa undantag för tillståndsprövningen bör också göras, t. ex. när det gäller investeringar i arbetarskydd och arbetsmiljö eller investeringar för vilka företaget fått lokaliseringsstöd. Fördelen med den av oss föreslagna ordningen är att regeringen när det gäller de intressanta fallen kan begära att företagen gör alternativa analyser beträffande valet av lokaliseringsort och att företagen grundligt orienterar sig om lokaliseringsförutsättningarna i de sysselsättningssvaga regionerna. Erfarenheten visar tyvärr att det på många håll fortfarande finns förutfattade meningar i synnerhet när det gäller industrietableringar i norra . Vi föreslår sålunda att regeringen utarbetar en lagstiftning i huvudsaklig överensstämmelse med de riktlinjer vi här har förordat. Det av oss förordade förenklade systemet torde inte kräva att ytterligare organisatoriska resurser utöver dem som redan finns inom etableringsdelegationen behöver tillkomma i . Inte heller innebär systemet att nuvarande lokaliseringssamråd bör avskaffas.