mot · G5022206 · 1982-03-17 00:00:00 — m. fl. Återvinning av dryckesförpackningar av aluminium (prop. I en partimotion (1980/82:358) till förra föreslog vpk att beslutar att hos regeringen hemställa om förslag om förbud mot tillverkning av öl- och läskedrycksburkar av aluminium. Behandlingen av denna motion uppsköts till innevarande . Med anledning av att regeringen nu lägger fram förslag om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium vill vi åter framföra våra synpunkter, bl. a. då utifrån vad som föreslås i propositionen. I motion 1980/81:358 påpekade vi att exemplet med aluminiumburken är, frånsett dess roll som engångsförpackning, historien om vem som bestämmer i och hur. Det började med att två storföretag slöt ett avtal 1979. Med avtalet som grundval påbörjades byggandet av en 200-miljonersfabrik utanför . I och med att burkfabriken var grundlagd var också den nya aluminiumburken i praktiken införd på den svenska marknaden. Det blev redan då avgjort att aluminiumburken skulle dominera marknaden. Trots att uttalade att innan en vara börjar produceras bör det klarläggas hur den skall tas om hand när den har använts och blivit avfall fick berörda myndigheter först i efterhand vetskap om den nya fabriken. a. fick tjänstemän långt efter det att fabriksbygget påbörjats vetskap om det genom tidningarna. Likaså fick miljökostnadsutredningen löfte av industrin att berörda samhällsorgan skulle informeras när nya förpackningar introducerades. Här kan konstateras, vilket är anmärkningsvärt, att varken PLM eller har uppfyllt detta löfte, trots att både PLM och hade ledande direktörer med i en expertgrupp ansluten till miljökostnadsutredningen. Sättet på vilket aluminiumburken infördes på den svenska marknaden har utsatts för stark kritik. Ett antal frågor och interpellationer har ställts angående aluminiumburken och hur denna fråga skall lösas. Kritiken och de opinionsyttringar som framkommit har bl. a. medfört att regeringen tillsatte en särskild utredare med uppgift att utreda frågor om återvinning av vissa dryckesförpackningar m. m. Utredningen lade fram delbetänkandet (Ds Jo 1980:13), vilket varit föremål för remiss. Av remissvaren framgår att införandet av aluminiumburken väntas ge problem och att åtgärder måste vidtas för att komma till rätta med dessa olägenheter. Flera remissinstanser förordar förbud, och av många svar framgår ett svalt intresse för användandet av aluminiumburken. Tillverkningen är mycket energikrävande. världens mest energikrävande material. Dessutom kommer det att handla om naturförstöring och nedskräpning. En mycket stor del av burkarna kommer att bli skräp och hamna i naturen. Till skillnad från mycket annat avfall är burken oförstörbar - aluminium rostar inte. Det senare har säkert vägt tungt när t. ex. kommunerna har gett sin syn, eftersom de kommer att bli ansvariga för att ta hand om den nedskräpning som blir följden av att burken används. Det försöksprojekt med återsamling av aluminiumburkar som genomförts i inger heller inga förhoppningar om att en godtagbar återsamling av burkar skall lyckas. Trots den stora ekonomiska satsningen från företagens sida, visar insamlingsresultatet att inte ens en tredjedel av burkarna har återsamlats. Av 1857 900 burkar har 518 200 återsamlats. Detta är långt ifrån den återvinningsgrad som jordbruksministern anser vara nödvändig för att inte aluminiumburken skall bli ett problem från energi- och miljösynpunkt. I propositionen framhålls att om återvinningen av burken skall anses tillfredsställande från samhällssynpunkt, bör återvinningsnivån ligga på . Men om man verkligen skulle lyckas återvinna kommer ändå drygt 100 miljoner burkar att bli kvar . Det är inte bara kommunerna som är avvisande till en produktion och användning av aluminiumburken. På fackligt håll befarar man stora problem när det gäller både sysselsättning och strukturen på bryggerinäringen. En utredning som gjorts på fackligt initiativ har kommit fram till att tre av fyra bryggerianställda mister sina jobb om den omstridda aluminiumburken tillåts. Livsmedelsarbetareförbundets förbundssekreterare säger: Svensk bryggeriindustri gräver sin egen grav om man går in för aluminiumburken. Ska sysselsättningen tryggas och den svenska bryggeriindustrin räddas måste vi välja returflaskan. Branschens starka fixering till burken stämmer väl överens med de tankegångar som förts fram från arbetsgivarhåll - att det skulle räcka med 2-3 bryggerier i hela landet. I vad mån sådana konsekvenser som man från fackligt håll anför skulle bli följden är svårt att bedöma, men man kan utgå från att det finns en grund för farhågorna. I propositionen framhåller jordbruksministern att vårt nuvarande returglassystem är det förpackningssystem som är bäst från miljö-, resursoch energisynpunkt. För konsumenterna är returglaset den billigaste dryckesförpackningen. Enligt vår mening är detta konstaterande helt riktigt. Det är detta system som hotas av att raseras genom att aliminiumburken används. Jordbruksministern anför vidare, att det inte är samhällets uppgift att bygga upp och driva ett system för återtagning av tomma burkar som är så effektivt att återvinningsmålet nås, utan den uppgiften ankommer i första hand på berörda företag eller branscher. har väl denna målsättning inte helt kunnat följas. Trots uttalandet från sida 1975 har produktionen av aluminiumburken påbörjats utan att återvinningsfrågan lösts. Detta har medfört att departementschefen i efterhand haft överläggningar med berörda intressenter om hur frågan skall lösas. Dessa förhandlingar har också resulterat i att staten bidrar ekonomiskt med ett lån på 50 milj. kr. Här tvingas samhället medverka till att ett system med mottagningsapparater (pantmaskiner) upprättas vid butiker och andra försäljningsställen och detta enbart för att två stora bolag har bestämt att vi skall ha aluminiumburken. Inte minst det sistnämnda visar hur de s. k. marknadskrafterna styr och ställer helt efter sina egna intressen och struntar i samhällsintressena. Enligt vår mening finns två alternativ att välja mellan i fråga om aluminiumburken. Det ena är det förslag som regeringen framlagt, det andra är ett förbud mot aluminiumburken. För vår del vill vi på grund av följande skäl förorda det sistnämnda. Allt talar för att ett retursystem av aluminiumburkar inte kommer att fungera tillfredsställande. Detta antyder bl. a. det försök som gjorts i , men även erfarenheter från andra länder tyder på detta. Aluminiumburken skulle då bli ett stort problem från miljösynpunkt, vilket i sin tur kommer att fordra särskilda åtgärder-kostnader som samhället kommer att få betala. Risken är också uppenbar att vårt nuvarande returglassystem kommer att raseras eller i varje fall försämras. Det riktiga hade varit att satsa ännu mera på returglas. Man får inte heller bortse från risken att de mindre bryggerierna slås ut och därmed många människor blir arbetslösa. Vi kan inte se att det åtagande från bryggeriernas sida som omnämns i riktlinjerna om att slå vakt om det nuvarande returglassystemet är en hållbar garanti. Vi tycker att jordbruksministern gör ett riktigt konstaterande när han framhåller att vårt nuvarande returglassystem är det bästa och att returglaset är det billigaste för konsumenterna. Detta borde då bli den utgångspunkt från vilken man vidtar de åtgärder som är nödvändiga. Det sätt på vilket produktionen av aluminiumburken tillkommit har onekligen skapat en komplicerad situation, en fabrik med flera hundra personer är en realitet som man inte kan bortse ifrån. Men å andra sidan blir ett beslut , med de konsekvenser som detta kan få, avgörande för mycket . Därför bör beslutet bli förbud mot aluminiumburken, men med en omställningsperiod för att skapa annan produktion. Att vi förordar en omställningsperiod betingas helt av omtanken om de anställda. Självfallet måste strävan vara att blir så kort som möjligt. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar att hos regeringen hemställa om förslag om förbud mot tillverkning av öl- och läskedrycksburkar av aluminium i enlighet med vad som föreslås i motionen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)