mot · G5021899 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1899 m. fl. Bokskogens ekonomi är dålig. Trots detta har stort intresse alltid funnits att bevara bokskogen. trädde en lag om bokskogens bevarande i kraft. I en utredning (SOU 1971:71) som föregick lagen slogs fast att det är en samhällets angelägenhet att bokskogen bevaras som beståndsbildande karaktärsträd i . Att bevara bokskog måste innebära att en ständig förnyelse måste pågå. Man bevarar inte bokskog genom att konservera gammal bok. All erfarenhet visar att bok är svår att föryngra. främsta bokskogsexperter ansåg t. ex. i en enkät, som genomfördes , att det inte var möjligt att framgångsrikt föryngra av den bokskog som man hade förvaltningsansvaret för. Enkäten omfattade ändå inte mindre än ca 1/3 av hela den areal bokskog som den statliga utredningen ville bevara (35000 ha). Enligt nu gällande bokskogslag måste bok föryngras på exakt samma mark där den nu finns. Detta kan innebära att kostnaderna för föryngringar ofta blir orimligt höga. Exempel finns där man anlagt ny bokskog till kostnader som motsvarar hela rotvärdet på den gamla bokskogen den skulle ersätta (. per ha). Staten betalar f. n. av föryngringskostnaderna enligt en särskild förordning som trädde i kraft med bokskogslagen . Av ovan sagda framgår att det finns stora arealer bokskog som i praktiken är omöjlig att föryngra. Om man trots det, med bokskogslagens hjälp, ändå tvingas föryngra dessa arealer kan oftast följderna för markägaren bli två. För det första, de av kostnaderna per ha som markägaren skall betala riskerar bli väldigt dryga. Samma gäller givetvis staten med sina . Men för det andra, vad som kanske är värre, resultatet blir inte en bokskog utan en skog som består av rönn, björk, sälg, ek och litet bok. Bokskogslagen med nuvarande tillämpning kan alltså leda tili att vi framöver i stället för en bra bokskog får en dålig blandskog - en skog som inte kan uppfylla skogsvårdslagens krav. Då försök att föryngra bokskog på olämplig mark misslyckas måste man trots detta fortsätta lägga ner stora kostnader för att säkerställa föryngringar. Detta kan pågå till orimliga kostnader för såväl mark ägare som samhälle. Inte ens efter upprepade misslyckanden tillåter lagen åtgärder för återväxt av annat trädslag. Lagen kräver särskilda tillstånd. Det finns marker som är beväxta med annan skog, som vore mera lämplig för bokskog, än mycket av den mark där boken finns. Det är därför angeläget att bokskogslagen ändras så att markägare ges möjlighet att ersätta bok på olämplig mark med annan skog. Markägare skall därvid vara beredd att anlägga ny bokskog på mera lämpad mark. Den särskilda förordningen angående ersättning till markägare bör ändras. I de fall där markägaren ej har annan lämplig mark bör möjlighet skapas så att föryngringskostnaderna maximeras för markägaren. En längsta tid för hur länge föryngringsarbetet kan accepteras måste fastslås. Problemen med bokskogsföryngringar är så stora att forskningsinsatser på området måste komma till stånd på ett helt annat sätt än . Mot bakgrund av det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär förslag om sådan ändring av bokskogslagen att markägaren får möjlighet att odla bokskog på den för bok mest lämpade marken, 2. att hos regeringen begär att förordningen som reglerar ersättningen till markägare ändras så att kostnader för återväxtåtgärder maximeras, 3. att hos regeringen begär att forskningen beträffande bokskogsföryngringar förbättras. BO () HANS () . HÖGMARK (m)