ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G502898 · 1982-01-22 00:00:00 — Ökad möjlighet att få förtidsåterbetalning av överskjutande skatt finns möjlighet att ansöka om förtidsåterbetalning av för mycket inbetald skatt. Denna ansökan måste dock göras före för att bli behandlad av skattemyndigheterna. Förvissa småföretagare, t. ex. jordbrukare, kan denna tidsgräns vara mycket besvärande. En lantbrukare som genom Driftsbyrån sökt och beviljats anstånd med sin deklaration till t. ex. har kanske ingen möjlighet att före ansöka om förtidsåterbetalning. Denna olägenhet skulle mycket lätt kunna undanröjas om man genom en kryssmarkering på deklarationsblanketten kunde anmäla att man önskar förtidsåterbetalning och denna ansökan skulle vara giltig, om deklarationen inlämnats inom en laga frist eller före utgången av uppskovstiden. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att hos regeringen begär ett förenklat förfarande för ansökan om förtidsåterbetalning av överskjutande skatt i enlighet med vad i motionen anförts. () ()
mot · G502899 · 1982-01-22 00:00:00 — Avdraget vid inkomsttaxeringen för diabetikers m. fl. För vissa sjukdomsgrupper leder kosthållet till betydande merkostnader. Detta har när det gäller diabetikerna bevisats av samt i en undersökning som låtit göra vid . Kostnadsökningarna har beräknats till . Samma är förhållandet när det gäller mag- och tarmsjuka. Dessa måste äta fettreducerad kost och näringstillskott för att hålla sig friska. Fördyringen har beräknats till samma belopp som ovan angivits. I skattelagstiftningen finns möjligheter för ovannämnda sjukdomsgrupper att yrka avdrag för väsentligen nedsatt skatteförmåga på grund av sjukdom m. m.. De beloppsgränser som gäller för att komma i åtnjutande av detta extra avdrag i deklarationen är emellertid på en sådan nivå att knappast någon med heltidsarbete kan få göra detta avdrag. Därför föreslås att i stället för att knyta avdraget till skatteförmågan och den taxerade inkomsten bör ett avdrag på slutskatten, s. k. skattereduktion, införas. Avdraget bör vara lika för alla med konstaterad diabetes samt tarm- och magsjukdom. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att frågan om skattereduktion för diabeteskost samt tarm- och magsjukas merkostnad bör bli föremål för utredning. () ()
mot · G502900 · 1982-01-22 00:00:00 — Semestern skall ge en avkoppling som stärker människor inför ett nytt arbetsår. Denna avkoppling kan ha många former. Semestern kan kanske ge vidgade vyer, nya kunskaper och fördjupad gemenskap. Möjligheten att i samband med semestern bedriva studier eller delta i gemensamma aktiviteter är därför värdefull. Turismen har sedan utvecklats explositionsartat. Möjligheten att resa har öppnats för allt fler människor. Det finns många skäl till denna utveckling. En grundläggande förklaring är naturligtvis den snabba höjningen av levnadsstandarden i den industrialiserade världen. Den har gett människor ökade ekonomiska resurser. Produktivitetshöjningen har också medgett mer fritid och längre sammanhängande semester. En utvecklad turistnäring kan få stor betydelse för det svenska näringslivet som helhet och bidra till fler arbetstillfällen. Den svenska turistnäringen omsätter varav härrör från de utländska turisterna här i landet. Turismen kan bidra till att främja företagandet. Det finns möjligheter att genom turismen få effekter på andra områden. Hela utbudet av tjänster ger impulser i näraliggande sektorer. Det gäller t. ex. byggindustrin (byggande av hotell och stugbyar), transportsektorn (efterfrågan på transportmedel), utbildningskonsulter (t. ex. skid- eller flygskola) eller annan service (banktjänster och butiker). Turismen gynnar i hög grad etablerandet av mindre företag. För en småföretagarvänlig politik är turismen något väsentligt. Småskaligheten inom denna näring skall tas till vara. Turismen blir alltså allt viktigare som näringsgren. Stora satsningar görs på fritidsanläggningar, stugbyar o. d. Inom vissa attraktiva områden t. ex. längs är utbyggnadsmöjligheterna mycket begränsade. finns här ett stort antal privata fritidshus som ofta utnyttjas . Enbart i finns t. ex. ca 27 000 sådana stugor. Om dessa skall kunna utnyttjas bättre måste ägarna stimuleras att hyra ut dem. Detta kan ske genom att det skattefria belopp som kan tas ut för stuguthyrningen är så tilltaget, att det kan öka utbudet. höjdes gränsen till . Ytterligare höjning är nödvändig om utbudet skall öka markant. Enbart inflationstakten motiverar en höjning till . En höjning bör dock - om den skulle få effekt - vara högre än vad som svarar mot inflationen. Det skattefria beloppet kan också användas för att stimulera till säsongspridning som är eftersträvansvärd och behövlig för den svenska turistnäringen. Ett särskilt högt skattefritt belopp kan gälla för uthyrning av sportstugor exempelvis till . Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om en justering av det skattefria beloppet vid stuguthyrning. () ()
mot · G502901 · 1982-01-25 00:00:00 — m. fl. Företag som är medlemmar i arbetsgivarorganisation äger rätt till avdrag för avgifter till densamma. Däremot är lönearbetarnas avgifter till sina fackliga organisationer inte avdragsgilla. Undantag därifrån är avgiften till arbetslöshetskassa. Avgiften till a-kassan är dock en mycket ringa del av den fackliga avgiften. skatteutredning diskuterade frågan och föreslog att fackliga avgifter skulle vara avdragsgilla upp till högst . Något förslag från regeringen om detta har dock ännu inte lagts. Frågan om en produktionsavgift från företagen för del av det fackliga arbetet diskuteras. Någon enighet om detta tycks inte föreligga. En bestämd nackdel med en sådan finansiering är att den fackliga organisationen blir beroende av sin motpart. Detta skulle kunna skapa stora ekonomiska problem vid en eventuell konflikt. Den första åtgärd som arbetsköparna då skulle vidta vore att sluta upp med att leverera produktionsavgiften. Detta i en situation då facket rimligen har ännu större behov av kapital än annars. En annan väg att utjämna orättvisorna är att göra fackföreningsavgiften avdragsgill vid inkomstbeskattningen upp till högst . Avdraget kan utformas som en reducering av skatten av avgiften. Finansieringen av denna reform bör ske genom att en arbetsgivaravgift uttas i likhet med pensionsavgifter m. m. Vid behandlades frågan om produktionsavgifter. Det beslutades att, i avvaktan på möjlighet till införande av produktionsavgifter, kravet om skattebefrielse för fackföreningsavgifter skulle drivas. Det beslut som tog om att utreda likformigheten mellan arbetsgivaravgifter och avgifter till fackliga organisationer är på sitt sätt ointressant. Det bör inte vara en fråga om någon absolut likformighetssträvan som skall vara avgörande för om fackliga avgifter skall vara avdragsgilla eller ej. Det finns inga skäl att acceptera den syn som utskottet redovisade vid en tidigare behandling av frågan, där det sades att en avdragsrätt för fackföreningsavgifter som tillgodoser såväl arbetstagarnas som arbetsgivarnas intressen är praktiskt svår att genomföra. En avdragsrätt för fackföreningsavgifter bör i stället i förlängningen stärka den fackliga organisationen. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om avdragsrätt för fackföreningsavgifter och hemställer om förslag härom. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) PER (vpk)
mot · G502902 · 1982-01-25 00:00:00 — Särskilt investeringsavdrag vid redovisningen av mervärdeskatt I proposition 1981/82:30 föreslog regeringen bl. a. ett nytt system för investeringsavdrag för inventarier. biföll förslaget, som återfinns i skatteutskottets betänkande 1981/82:13. Beslutet innebär att endast de som är redovisningsskyldiga för mervärdeskatt har rätt till det beslutade avdraget. Genom konstruktion och bindningen till redovisningsperiodens längd blir följden att mervärdeskatteredovisningsskyldig med t. ex. två månaders redovisningsperiod har rätt till investeringsavdrag på ett belopp som i kronor räknat är sex gånger lägre än den som har årsredovisning av mervärdeskatten. Den ovan relaterade effekten av beslutet kan inte vara avsedd. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om särskilt investeringsavdrag vid redovisning av mervärdeskatt. 1* 1981182.
mot · G502903 · 1982-01-21 00:00:00 — m. fl. Åtgärder för att begränsa rätten till avdrag för konsumtionsräntor Genom den av , och socialdemokraterna överenskomna marginalskattereformen kommer skatteeffekten av ränteavdrag att minska. Detta dels på grund av sänkningen av marginalskatten till för huvuddelen av inkomsttagarna, dels på grund av avdragsreformen. Dessa åtgärder kan ändock inte anses tillräckliga när de totala underskottsavdragen, som till största delen utgörs av ränteavdrag, uppgår till . har till uppgift att se över rätten att göra avdrag för underskott i förvärvskälla. Detta är mycket komplicerat och tar därför med all nödvändighet förhållandevis . Vi anser det dock vara möjligt att utan någon mer omfattande utredningsprocess genomföra vissa förändringar av avdragsrätten för räntor. Inom konsumtionsvarusektorn blir det allt vanligare med kreditköp. Marknadsföringen för denna form av handel är mycket omfattande. Eftersom inflationen varit hög och möjligheterna till skattereduktion stora har det också varit relativt förmånligt för konsumenten att delvis på statens bekostnad konsumera med uppskjuten betalning. Skattereformen förändrar visserligen drastiskt möjligheterna till skattelindring men vi anser att det är fel att ens av kostnaden för en konsumtionskredit skall betalas av samhället. Vi vill därför förorda ett slopande av rätten till avdrag för räntor vid konsumtionskrediter. Kontrollen av denna regel bör kunna göras enkel genom att banker och finansieringsinstitut blir skyldiga att på räntebeskeden ange om krediten erhållits för konsumtionsändamål. Genom att de skattskyldiga åläggs att till deklarationen, på liknande sätt som med skattesparkontobevisen, foga saldobeskeden från kreditgivarna blir kontrollen från taxeringsmyndigheterna mycket enkel. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om slopande av rätten till avdrag för konsumtionsräntor och åläggande av skattskyldiga och kreditgivare att på lämpligt sätt möjliggöra kontroll av ränteuppgifterna. () () ()
mot · G502904 · 1982-01-22 00:00:00 — Motion 1981/82:904 Befrielse från mervärdeskatt för Stiftelsen Stiftelsen , som bildades i , är en svensk stiftelse ansluten till , vars säte är i . Ideologin kan sammanfattas i den internationella rörelsens grundares, , tanke att ingen har det så dåligt att han inte kan hjälpa den som har det sämre. Denna tankes praktiska utformning är den att stiftelsen tar till sig människor som inte klarar sig i samhället och låter dessa människor finna ett egenvärde i att åstadkomma resurser som hjälper andra människor i svåra förhållanden. Stiftelsen samlar in möbler, kläder och annat som skänks av olika personer, varefter gåvorna försäljs. Vid stiftelsens anläggning i är föreståndare och lastbilschaufför anställda medan resten av medhjälparna endast får mat, husrum, kläder och mindre fickpengar. Dessa människor möjliggör genom sitt arbete med skänkta insamlade loppmarknadsartiklar dels att internatet kan drivas, dels att ett överskott av ca . kan ges ut för hjälpändamål. Den totala försäljningen av loppmarknadssaker ger ca . Huvudparten av överskottet går till ett projekt i samarbete med SIDA i för rörelsehindrade barn och ungdomar. Stiftelsen är befriad från deklarationsplikt och inkomstskatt. Däremot blev stiftelsen ålagd att betala moms. Befrielse har sökts enligt 76 § mervärdeskattelagen och har prövats i alla instanser men inte beviljats. Skatten skulle omöjliggöra denna framgångsrika och nyttiga verksamhet. Enligt min mening är en lagändring befogad. En välgörande stiftelse som befriats från inkomstskatt och som försäljer endast gåvor bör inte anses bedriva rörelse och alltså inte vara skyldig att erlägga mervärdeskatt. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om sådan ändring i mervärdeskattelagen att Stiftelsen kan befrias från mervärdeskatt.
mot · G502905 · 1982-01-25 00:00:00 — Motion 1981/82:905 Ändring i mervärdesbeskattningen i vad gäller kalkning av sjöar Som bekant är insjöarna i i mycket hög grad utsatta för försurning, åstadkommen genom avfall från luftföroreningar. Till stor del kommer dessa från andra länder, och möjligheter att undvika sådana föroreningar är mycket små. Lyckligtvis finns det numera effektiva metoder att motverka försurningen. Mycket positiva resultat har nåtts genom kalkning av sjöarna, och har denna metod tillgripits alltmer. I stor utsträckning sker detta genom kommunernas försorg, och kommunerna kan i viss omfattning erhålla statsbidrag för denna sin verksamhet. Enligt ett av meddelat förhandsbesked (RSV/FB Im 1979:7) uttas visserligen inte mervärdeskatt på tjänster som avser kalkning av sjö. Detta betyder emellertid inte att kommunen slipper mervärdeskattebelastning om den anlitar en entreprenör för detta ändamål. Entreprenören får nämligen i sin tur erlägga mervärdeskatt - utan avdrag för ingående skatt - på sina inköp av kalk, på de maskiner och redskap som används och för transporter av kalken. Denna belastning kommer självfallet att påverka hans pris i en höjande riktning. Full mervärdeskatt utgår på entreprenörens inköp av denna art. Parentetiskt kan nämnas att om kalkningstjänsten utförts av entreprenör och avsett markområden skulle beskattningsvärdet enligt mervärdeskattelagens bestämmelser ha tagits upp endast till . Kalkning av sjöar anser jag vara ett viktigt inslag bland samhällets miljöpolitiska åtgärder. Det är därför av vikt att man för så små kostnader som möjligt kan vidta sådana åtgärder genom det allmännas försorg. Uppenbarligen skulle kostnaderna för en sådan åtgärd minska betydligt om s. k. teknisk skattskyldighet infördes för den som utför kalkning av sjöar. En sådan teknisk skattskyldighet har t. ex. införts för de företag som utför transporter i samband med renhållning, vilka tjänster är skattefria enligt mervärdeskattelagen. Den innebär att den som utför tjänsten får full avdragsrätt för ingående mervärdeskatt för de varor och tjänster han i sin tur anskaffar från annat håll och som inte är mervärdeskattebefriade (11 § 3 mervärdeskattelagen) trots att han inte själv behöver ta ut mervärdeskatt på sina transporttjänster. På samma sätt bör enligt min mening tjänster bestående i kalkning av sjöar kunna behandlas i mervärdeskattehänseende. Några problem från konkurrenssynpunkt synes en sådan åtgärd inte förorsaka. Tvärtom torde det bli lättare att hantera mervärdeskattepåföring en hos de företag som tillhandahåller kalkningstjänster med anlitande av kalk från egna kalkbrott. Åtgärden skulle utan att förorsaka något nämnvärt inkomstbortfall för statsverket leda till en förenklad hantering för företagen i branschen. För att uppnå det med motionen avsedda syftet torde ändring vara erforderlig i 11 § mervärdeskattelagen . Ändringen skulle kunna inskränka sig till att i 11 § 3 tillägg görs av orden samt kalkning av sjöar. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ändring i mervärdeskattelagen i vad gäller kalkning av sjöar. J. ()
mot · G502906 · 1982-01-25 00:00:00 — I lagen (1951:691) om viss lindring i skattskyldigheten för den som icke tillhör stadgas i 1 § att den som inte tillhör endast skall erlägga av bestämd församlingsskatt. Detta gäller emellertid endast fysiska personer. Juridiska personer betalar full församlingsskatt. En bostadsrättsförening är en juridisk person. Föreningens inkomst av fastighet schablontaxeras. Detta innebär att föreningen som inkomst av fastighet tar upp av fastighetens taxeringsvärde. Från detta belopp medges avdrag för räntor på lånat i fastigheten nedlagt kapital och för tomträttsavgälder. Den sålunda erhållna nettointäkten ligger till grund för taxering. Därutöver påverkar fastigheten den kommunalt taxerade inkomsten genom att till inkomsten läggs det s. k. garantibeloppet. Detta belopp utgör alltid av taxeringsvärdet och utgör således en garanti för viss skatteintäkt för kommunen för de inom kommunen belägna fastigheterna. På denna sålunda erhållna inkomst av fastighet erlägger föreningen full kommunalskatt. Villaägares kommunalt taxerade inkomst beräknas för fastighetens del på i princip samma sätt som föreningens. För villaägaren är emellertid de procentsatser enligt vilka schablonintäkten beräknas beroende på fastighetens taxeringsvärde. Villaägaren får dessutom göra ett extra avdrag på . från nettointäkten, dock högst med samma belopp som nettointäkten, om han är mantalsskriven på fastigheten. Intäkten av fastighet läggs samman med övriga kommunalt skattepliktiga inkomster och med det kommunala garantibeloppet. På den sålunda erhållna slutsumman beräknas den kommunala skatten. Om förutsättningar för en reducerad uttaxering föreligger (om alltså villaägaren ej är medlem av ), erläggs inte full kyrkoskatt för någon del av den kommunalt beskattningsbara inkomsten, således inte heller för den del därav som härrör från villafastigheten. Här föreligger alltså en orättvisa mellan olika boendeformer. Förutsättningarna för en lagändring som jämställer olika boendeformer bör därför utredas. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att hos regeringen begär en översyn av bestämmelserna för erläggande av kyrkoskatt i syfte att jämställa olika boendeformer.
mot · G502908 · 1982-01-22 00:00:00 — och anvisningar från , m. m. har utfärdat anvisningar om beskattning av s. k. bilförmån och om avdrag för resor mellan hemmet och arbetet. Anvisningarna är enligt vårt förmenande såväl svårlästa som svårtolkade. Detta innebär att anvisningarna främst avseende bilförmån tillämpas mycket olika av taxeringsnämnderna. Dessa uppgifter har för oss bekräftats genom kontakter med förtroendevalda inom taxeringsorganisationen. Vad gäller anvisningar avseende bilförmån, dvs. det förhållande att arbetsgivaren håller den anställde med bil, vilket den anställde beskattas för, så skiljer anvisningarna på i huvudsak två typer av bilinnehav. Det ena fallet är det att den som har bilförmånen använder sig av bilen regelmässigt i tjänsten. Det andra alternativet är att bilen inte används regelmässigt i tjänsten. Om den skattskyldige taxeras efter regelmässigt tjänstebruk så får han förutom förmånen av att ta upp ett lägre förmånsvärde av bilen till beskattning även göra avdrag för bilresor från och till arbetet. Den som inte använder bilen regelmässigt i tjänsten får taxeras efter ett högre förmånsvärde och får inte göra avdrag för resor till och från arbetet. Detta förmånsvärde är - enligt vårt förmenande - lågt satt eftersom det utgår från bilanvändandet för en person som använder egen bil privat och därför bestrider alla bilkostnader själv. Detta normalvärde skall ligga till grund för taxeringen oberoende av hur som bilen använts för privat bruk, även om bilen nyttjas 4 000-5 privat. Av det ovan anförda framgår det att det är mycket förmånligt för den skattskyldige att taxeras efter regelmässigt tjänstebruk. Skillnaden uppgår mycket ofta till . Vi menar att taxeringsnämnderna accepterar en sådan lägre beskattning i mycket stor omfattning, vilket har medfört att detta har blivit en mycket populär förmån bland många - framför allt högavlönade - i . I och med att de har bilförmån av arbetsgivaren så accepterar taxeringsnämnderna i praktiken att medge avdrag för resor till och från arbetet, vilket annars ej skulle medges. Gentemot denna grupp och med nuvarande tillämpning kommer bestämmelsen om två timmars tidsvinst att helt sakna verkan. Vidare kommer bilförmånen att bli än mer förmånlig på grund av den föreslagna skattereformen. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att hos regeringen anhåller om att åtgärder vidtas i syfte att anvisningar utformas på sådant sätt att skattskyldiga och taxeringsdomstolarna erhåller klarare och mer lättlästa anvisningar, 2. att hos regeringen anhåller om att milschablon och förmånsvärden höjs så att den skattskyldige taxeras för det verkliga antalet körda mil.
mot · G502909 · 1982-01-22 00:00:00 — Allt fler förtids- och ålderspensionärer har att betala skatt på sina inkomster. skatteavdrag härrör sig endast till den av kassan utbetalda pensionen vilket resulterar i att många drabbas av restskatt. Problemet uppstår ofta även när människor är långtidssjukskrivna eller uppbär moderskapspenning. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen hemställer om en översyn av preliminärskatteberäkningen hos försäkringskassorna så att skatteuttaget bättre överensstämmer med den slutliga skatten.
mot · G502910 · 1982-01-25 00:00:00 — och av bidrag från företagsstiftelser Företagsstiftelser för social verksamhet bildades enligt särskilda avtal ingångna dels mellan för Kungl. och kronan, å ena, och , å andra sidan, dels den 5 resp. mellan och för Kungl. och kronan, å ena, samt nämnda förening, , och , å andra sidan, med tilläggsavtal . Stiftelserna, vilkas stadgar fastställts av regeringen, har till föremål att bevilja medel för sociala ändamål till fromma för anställda vid resp. företag ävensom dem som är sysselsatta med flottning eller i skogsbruket inom företagets virkesfångstområde. Uteslutna är bl. a. ändamål, vilkas tillgodoseende kan sägas tillhöra företagets normala verksamhet på ifrågavarande område eller eljest bör i vanlig ordning ombesörjas av företag, se vidare bifogade stiftelseurkund och stadgar för SCAis sociala fond. Stiftelsernas styrelser skall bestå av ett lika antal personer utsedda av resp. företag och de anställda vid företaget. i det län där fondstyrelsen har sitt säte utser ordförande och ställföreträdare för denne. Stiftelserna är helt fristående med egen administration och medelsförvaltning. Såsom framgår av vad sagts om stiftelsernas ändamål är anställning i företaget ej en förutsättning för bidrag. Stiftelserna äger i allmänhet stugor eller lägenheter, vilka hyrs ut till medlemmar av destinatärskretsen. Vidare lämnar stiftelserna resebidrag, studiebidrag, sjukbidrag, begravningshjälp, bidrag till samlingslokaler samt underlättar genom bidrag omställningsproblem för enskilda i samband med organisationsförändringar inom företaget. Periodiska bidrag eller understöd lämnas inte; i regel går det mellan bidragen till en och samma person. Det är uppenbart att det inte varit avsikten att bidrag från företagsstiftelserna skulle jämställas med lön. Företagen har inte möjlighet att avgöra till vilka bidrag skall utgå. Destinatärskretsen omfattar vidare personer som inte är anställda i resp. företag. Inte desto mindre har vissa skattemyndigheter med ändring av bidragsmottagares deklarationer förklarat att bidrag vore att jämställa med lön från företaget och därmed skattepliktigt. Sammanfattningsvis kan konstateras: att ifrågavarande stiftelse ej kan anses vara personalstiftelse tillhörande arbetsgivare utan utgör fristående stiftelse; att destinatärskretsen även omfattar personer som varken är eller varit anställda i företaget; att bidrag eller annan förmån från stiftelsen ej fordrar anställningsförhållande till företaget. Såsom dåvarande i sitt uttalande (Dnr 124/1962) till Stiftelsen har funnit bör bidrag från Centralfonden icke tas till beskattning hos mottagarna såsom inkomst av tjänst. Motsvarande bör även gälla bidrag eller andra förmåner från s. k. företagsstiftelser så länge de bestrids med medel som tillkommit jämlikt Kungl. Maj:ts förordning om rätt att vid taxering för inkomst njuta avdrag för avgifter till vissa stiftelser, m. m. (1951/148) eller avkastning därav. Med hänvisning till ovanstående föreslås att hos regeringen begär en tolkning av anvisningar för bidrag från de sociala företagsstiftelserna så att de ursprungliga tankarna med fonderna inte förfelas med en skattebeläggning.