mot · G5021740 · 1982-01-26 00:00:00 — Motion 1981/82:1740 m. fl. Föräldrapenningen för hemvändande missionärer och biståndsarbetare För att ha rätt till föräldrapenning i samband med barns födelse måste den försäkrade ha varit inskriven i under minst närmast före barnets födelse eller den beräknade tidpunkten för denna. För att få föräldrapenning som är högre än garantinivån gäller dessutom att den försäkrade under minst före nedkomsten eller den beräknade tidpunkten för denna haft en sjukpenning överstigande garantibeloppet. För att vara inskriven i krävs bosättning inom riket. Den som varit verksam utomlands och efter att ha återvänt till får barn mindre än efter återkomsten får alltså föräldrapenning begränsad till garantibeloppet, alternativt ingen föräldrapenning alls. Detta blir resultatet trots att barnet är fött i av svenska föräldrar, som varit verksamma utomlands. När det gäller många anställda i svenska eller andra företag med verksamhet i utlandet kan man i och för sig anta att den här påtalade nackdelen - liksom motsvarande nackdelar för den anställde när det gäller sjukförsäkring m. m. - kompenseras genom en högre lönenivå vid utlandstjänst. Detta hindrar inte att det finns åtskilliga fall där de nämnda inskränkningarna i rätten till föräldrapenning får konsekvenser som strider mot grundtankarna i lagen om allmän försäkring. Särskilt påfallande blir detta när det gäller personer som arbetar i ideella organisationers utlandsverksamhet. I dessa fall kan det visserligen finnas vissa praktiska möjligheter att lösa sjukförsäkringsfrågor. Men det finns inga praktiska möjligheter att genom enskilda försäkringar eller löneavtal kompensera för skillnader i rätten till föräldrapenning, vilka uppkommer först efter det att biståndsarbetaren slutat sin anställning hos organisationen och återvänt till . De personer som är utlandsverksamma under ett begränsat antal år och sålunda har en fast anknytning till , betalar skatt och är inskrivna i försäkringskassor såväl före som efter sin utlandsvistelse. De problem som här kan uppstå för hemvändande missionärer och biståndsarbetare har behandlats av . Därvid bifölls socialförsäkringsutskottets utlåtande i anledning av tre motioner, varigenom beslöt att hemställa hos regeringen om utredning av frågan. Frågan är emellertid fortfarande olöst. Hemvistsakkunniga - SOU 1976:39 - föreslog att föräldrapenning för hemvändande utlandssvenskar skulle kunna utgå i de fall det gäller personer som under sin tjänstgöring utomlands uppbär lön av staten eller av svensk kommun. Problemen när det gäller föräldrapenning skulle sålunda lösas för ambassad- och konsulatpersonal, svensk militär i FN-tjänst, anställda vid verk, vissa utomlands tjänstgörande präster (avlönade av kyrkofonden) samt personer som genom svensk myndighets medverkan ställs till något FN-organs förfogande, varvid svenska staten betalar lönen. Frågan skulle däremot förbli olöst för missionärer, biståndsarbetare i andra frivilligorganisationer, personer som i SIDA:s regi anställs i multinationella biståndsprojekt, personal anställd och avlönad av och dess fackorgan, och liknande organisationer. Hemvistsakkunniga synes ha haft för avsikt att göra gränsdragningen på så sätt att balans uppnås mellan rättigheter och skyldigheter för de enskilda och deras arbetsgivare. När det gäller föräldrapenning för hem vändande missionärer och biståndsarbetare skulle resultatet i stället bli en gränsdragning med olyckliga och stötande konsekvenser. Inte heller i betänkandet Socialförsäkring för vissa utlandsanställda (Ds S 1981:14) föreslås någon tillfredsställande lösning av de här påtalade problemen. Förslagen i betänkandet utgår från begreppet utsända, vilket löser liknande problem för svenska företag med personal i utrikes tjänst. Hänsyn tas dock inte till att missionärer numer ofta är anställda av kyrkorna i de länder där de är verksamma. Inte heller beaktas att en del biståndsarbetare på motsvarande sätt är anställda av icke-svenska arbetsgivare. I en utredning publicerad av SAF (G. , Hemvist - ovisst?) bortses från missionärer och biståndsarbetare på samma sätt som skett i de ovan nämnda statliga utredningarna. En förbättring av möjligheterna till föräldrapenning framstår som särskilt angelägen, när det gäller de kategorier som inte kan lösa problemet genom privata försäkringar och förmånliga löneavtal, nämligen missionärer och biståndsarbetare inom svenska frivilligorganisationer, FN-organ eller internationella ideella sammanslutningar. En lösning av frågan om föräldrapenning för hemvändande missionärer och biståndsarbetare är fortfarande angelägen. Detta innebär att det lagförslag som skall framläggas i dessa avseenden inte kan grundas på framlagda utredningsförslag. Det räcker inte om man löser problemen för statens och näringslivets utsända personal i sådana former att de ideellt arbetande biståndsverksamma ställs utanför. Ett sådant diskiminerande förfarande gentemot mission och annat ideellt u-landsarbete strider mot den positiva inställning samhället måste ha när det gäller sådana frivilliga insatser från enskilda människors, trossamfunds och andra organisationers sida. har också i betänkandet (1980/81:12) erinrat om tidigare riksdagsuttalanden om att man bör underlätta svenskars arbete i och så långt möjligt visa generositet då de återvänder till . Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till ändring i lagen om allmän försäkring i enlighet med vad som anförts i motionen. () ()