mot · G5022075 · 1982-01-26 00:00:00 — 1981/82: 2075 Motion 1981/82: 2075 m. fl. Obligatoriska skogsbruksplaner, m. m. Skogsindustrins export uppgick till ca . Med ett mera normalt kapacitetsutnyttjande särskilt inom sågverksindustrin skulle exporten ha varit åtskilliga miljarder större. Skogsindustrin är den industri som har den överlägset största nettoexporten och svarar för av exportinkomster. De stora exportinkomsterna är en av de faktorer som gör skogsnäringens utveckling särskilt betydelsefull. En annan är dess stora betydelse för sysselsättningen. Skogsnäringen ger direkt och indirekt jobb för omkring 300000 människor. Många orter och hela regioner är för sin hela existens beroende av skogsnäringens utveckling. Mot bakgrund av detta är det ett självklart intresse för samhället att driva en politik som garanterar överlevnad och fortsatt utveckling för denna viktiga näringsgren. Vi har från socialdemokratisk sida tillsammans med fackförbunden utarbetat program för skogsnäringen och ett flertal gånger i under de borgerliga regeringsåren lagt fram konkreta förslag ägnade att främja skogsnäringens utveckling. Den borgerliga riksdagsmajoriteten har konsekvent avvisat våra krav. De borgerliga regeringarna har valt att helt ställa sig vid sidan av utvecklingen. Deras enda insatser har bestått av planlösa bidrag på flera miljarder som endast tillfälligt hållit företag vid liv. Man har underlåtit att förena de finansiella insatserna med krav på offensiva åtgärder från företagens sida. har företagen återkommit med krav på nya jättebidrag. Ncb, Vänerskog, är väl kända exempel på detta mönster. Socialdemokratins alternativ är aktiva åtgärder från samhällets sida för att främja skogsindustrins utveckling och därigenom trygga sysselsättningen och förbättra den regionala balansen i vårt land. Våra förslag har inriktats på tre huvudområden. För det första måste industrins råvarubehov säkerställas. För det andra måste möjligheterna att stärka industrins konkurrenskraft, främst genom ökad vidareförädling, tas till vara fullt ut. För det tredje måste omstruktureringen av industrin ske i en sådan takt och i sådana former att kraven på sysselsättningen kan och berörda orters överlevnad inte sätts i fara. 1 1981/82. har produktionen inom skogsindustrin legat på en nivå motsvarande mellan av den praktiska produktionskapaciteten. Det låga kapacitetsutnyttjandet har inte berott på dåliga konjunkturer. Tvärtom har konjunkturen för skogsindustriprodukter varit mycket god . Detta kan bl. a. avläsas av att andra länder har ökat sin produktion och export kraftigt. Den svenska skogsindustrin har därvid förlorat betydande marknadsandelar. Orsaken till den här situationen är de låga avverkningarna i det svenska skogsbruket. Skogsindustrin har inte kunnat få virke så att industrikapaciteten har kunnat utnyttjas i den utsträckning marknaden medgett. Enligt virkesförsörjningsutredningens beräkningar sjönk avverkningarna från i genomsnitt 71 milj. m3sk. till i genomsnitt 57 milj. m3sk. under andra hälften. Sänkningen uppgår till inte . Nedgången i avverkningsnivån har väsentligen ägt rum inom privatskogsbruket. Sänkningen av avverkningarna beror inte på att man tidigare skulle ha överavverkat. Enligt det beslut som fattades av 1979 skall skogspolitiken sikta på en skogsproduktion som möjliggör en långsiktig årlig avverkningningsnivå på i genomsnitt 75 milj. m3sk. Denna avverkningsnivå har nätt och jämt uppnåtts under ett enda år, 1974, då en extrem högkonjunktur rådde. De 57 milj. m3sk. som avverkats under 70talets 5 sista år ligger alltså 18 milj. m3sk. eller under den nivå som fastlagts av . Följden av råvarubristen har blivit att har gått miste om exportinkomster på åtskilliga miljarder . Till detta kommer att den svenska skogsindustrin tvingats till en kraftigt ökad virkesimport. Importvärdet uppgick till 600 milj. kr. väntas importvärdet öka till . Förutom den onödiga belastning på vår bytesbalans som detta innebär påverkar den dyra importen lönsamheten och överlevnadsmöjligheterna för många företag. Råvarubristen har dessutom medfört nedläggningar av företag med ökad arbetslöshet som följd ofta på orter utan alternativ sysselsättning. Förlusten av exportinkomster och en onödigt höjd arbetslöshet är särskilt allvarliga med hänsyn till den svåra ekonomiska situation som landet befinner sig i. Behovet av ökade exportinkomster och fler arbetstillfällen är nu större än tidigare . Socialdemokraterna har i program och i riksdagsmotioner gång på gång krävt att regeringen skall vidta åtgärder för att öka avverkningarna och häva den onödiga virkesbristen. De fackliga organisationerna, såväl på arbetar- som tjänstemannasidan har stött våra krav. Socialdemokraternas och de fackliga organisationernas krav på åtgärder mot virkesbristen ledde till tillsättandet av den s. k. virkes Den fick i uppdrag att mot bakgrund av skogsindustrins svårigheter att få tillräckligt med virke utreda behovet av statliga åtgärder och ändringar i beskattningsreglerna för att påverka utbudet av virkesråvara. Utredningens socialdemokratiska ledamöter och de fackliga organisationernas representanter reserverade sig mot utredningen främst när det gäller bedömningen av behovet av ekonomiska styrmedel. Utredningens förslag berörs något i redogörelsen nedan för vår syn på skogspolitiken. En grundläggande brist i svenskt skogsbruk har varit de otillräckliga investeringarna i primärproduktionen. I takt med det ökade behovet av skogsråvara till industrin har det blivit allt mer angeläget att bättre ta till vara skogsmarkens produktionsförmåga. Den av fastlagda skogspolitiken kräver ett bättre utnyttjande av markens produktionsförmåga och en avverkning i nivå med tillväxten. Dessa krav måste uppfyllas för att skogsnäringen även skall kunna garantera människorna arbete och trygghet. I stora delar av landet har skogsnäringen en helt avgörande betydelse för sysselsättning och regional balans. Utvecklingen inom skogsnäringen får enligt socialdemokratin inte vara en fråga enbart för privata ägare och vinstintressen. Samhället måste ytterst ta ansvaret för att skogens resurser vårdas och utnyttjas till gagn för hela folket. Därför krävs en planerad hushållning under samhällets ledning i nära samverkan med företag och fackliga organisationer. 1 våra skogspolitiska motioner 1979/80: 1027 och 1980/81:2021 sammanfattade vi en del problem och företeelser i det svenska skogsbruket, som stöd för vår uppfattning att samhället ytterst måste ta ansvar för hushållningen av den naturresurs som skogen utgör. Problemen inte bara kvarstår utan har t. o. m. skärpts bl. a. när det gäller svårigheterna att få fram råvara från det privatägda skogsbruket. har storskogsbruket fått ta ett större ansvar för virkesförsörjningen än vad man i längden klarar. Av ransoneringsskäl kommer man därför att tvingas dra ner sina avverkningar av äldre skog. Det senare gör det än mer angeläget att den avverkningsmogna skog som finns inom privatskogsbruket blir tillgänglig för industrin. Ett annat problem som tenderar att bli allt större och som vi i våra tidigare motioner pekat på, är den kraftiga eftersläpningen av återväxtåtgärder, röjningar och ungskogsgallringar. senaste återväxttaxering visar att av den skogsodlade arealen inte uppfyller tl 1981182. Två tredjedelar av den självsådda arealen underkänns också. Andelen självsådda föryngringsytor tenderar dessutom att öka främst i , vilket är oroande. Enligt beräkningar är nu cirka 2 miljoner ha skogsmark i behov av röjning under . Även det årliga röjningsbehovet växer. Detta sammanhänger med att ålderssammansättningen på skogen är sådan att allt större arealer kommer in i röjnings- och gallringsbar ålder. Även gallringarna, vilka i första skedet av skogens gallringsbara ålder har stor skogsvårdande betydelse har stadigt sjunkit . Mot den bakgrunden är det illavarslande att insatserna blivit allt sämre. Vi återkommer längre fram med förslag om temporär gallringsskyldighet. Några andra företeelser inom skogsbruket som på såväl kort som lång sikt påverkar virkesförsörjningen kan hårt sammanfattat beskrivas på följande sätt: skogsmarkens produktionsförmåga utnyttjas inte fullt ut (bl. a. restbestånd och glesa skogar) det saknas på grund av säsongvariationer i sysselsättningen och dålig arbetskraftplanering utbildad arbetskraft för att klara behovet av skogsvårdsåtgärder som arbetslösheten är stor i vissa skogsbygder det privata skogsägandet har en tidshorisont som är betydligt kortare än skogens omloppstid skogsbrukets dubbla roll som kapitalplaceringskälla och näringsverksamhet har blivit alltmer påtaglig i många fall är ägar- och fastighetsstrukturen den grundläggande orsaken till för låg skogsvårds- och avverkningsintensitet andelen skogsägare som är mindre beroende av skogsbrukets inkomster ökar skogsbeskattningen är inte avverkningspolitiskt neutral avverkningsbenägenheten är i privatskogsbruket alltför beroende av tillfälliga variationer i virke spri serna skogsbruksplaner saknas för drygt hälften av de privatägda fastigheterna investeringarna i beståndsanläggningar och röjning minskar under lågkonjunkturer; även under högkonjunkturer förs arbetskraft och maskiner över till avverkningar. Vår analys av problemen inom skogsbruket har i stor utsträckning bekräftats av virkesförsörjningsutredningen. fastställde ett nytt mål för skogsproduktionen i landet. Beslutet innebär en långsiktigt uthållig produktion av skog som möjliggör en årlig bruttoavverkning på minst cirka 75 miljoner m3sk. För att nå detta avverkningsmål förutsattes att insatserna i skogsvården upprätthölls åtminstone nivå. Vidare förutsattes en viss förbättring av återväxterna. Hur dessa stämmer med den verkliga utvecklingen i skogarna har närmare studerats av skogshögskolan, , långtidsutredningen (LU 80) och virkesförsörjningsutredningen. Resultatet av deras analyser kan helt kort beskrivas enligt följande: - virkesförrådet och den totala tillväxten har stigit mera än skogsutredningen förutsatte i sitt alternativ I. Det finns enligt riksskogstaxeringen fortfarande påtagligt stora arealer med gammal avverkningsmogen skog, lövträdsandelen av virkesförrådet, tillväxten och plantantalet har ökat vilket är oroande mot bakgrund av skogspolitikens mål att det främst är barrträdsvirke som skall produceras, - gallringsandelen är för låg. Gallringsvirket utgör av den totala avverkningen vilket är en mindre andel än skogsutredningen räknade med i sitt alternativ I. Även uttaget av löwirke i gallringarna är för lågt särskilt i , skogsvården släpar efter. Intensiteten i föryngringsarbetet har varit alltför låg och resultatet av utförda åtgärder är otillfredsställande. Bristerna i beståndsanläggningarna och att eftersläpande röjningsbehov kan påverka möjligheterna att nå upp till en hög och värdefull virkesproduktion i enlighet med det skogspolitiska beslutet. Mot bakgrund av vår egen problembeskrivning och den analys som gjorts av skogsvårdsmyndigheterna av utvecklingen samt nu senast virkesförsörjningsutredningens beräkningar vill vi göra följande ställningstagande som bör ligga till grund för åtgärder för att förbättra virkesförsörjningen. En årlig avverkning på sk i enlighet med tidigare riksdagsbeslut är möjlig och förenlig med kravet på ett uthålligt skogsbruk. Avverkningsmålet förutsätter att det skogsvårdsprogram som låg till grund skogspolitiska beslut verkligen genomförs. Tillsynen enligt skogsvårdslagen måste utökas och effektiviseras för att lagen skall få avsedd effekt. Även rådgivningsverksamheten måste öka för att bl. a. få icke aktiva skogsägare mera intresserade av skogsvård och avverkning. Samhället måste få bättre medel för att styra utvecklingen i enlighet med fastlagda mål. Detta kan ske genom en skärpning av skogsvårdslagen, men även ekonomiska styrmedel måste införas för att garantera en god skogsvård och bättre virkesförsörjning. Krav på effektiva medel i skogspolitiken Samhället måste effektivare styra utvecklingen inom skogsbruket. tillgängliga medel - lagstiftning, statsbidrag, rådgivning etc. räcker inte till för att möjligheterna att utnyttja den produktionsresurs som skogsmarken utgör tillvaratas. Utvecklingen i skogarna har klart visat detta. Vi har vid upprepade tillfällen krävt effektivare styrmedel för att genomföra skogspolitiken och garantera en bättre virkesförsörjning till industrin. I våra motioner 1978/79:2140, 1979/79:2278, 1978/ 79:2645, 1979/80: 1027 och 1980/81:2021 föreslog vi bl. a. att regeringen skyndsamt skulle framlägga förslag om en särskild beredskapslagstiftning på skogsområdet. Våra förslag om en sådan lagstiftning har avvisats av den borgerliga riksdagsmajoriteten. Den bestämmelse om minimiavverkningsskyldighet som virkesförsörjningsutredningen enhälligt har föreslagit kan rätt utformad innebära en förstärkning av samhällets skogspolitiska medel. Förslaget om minimiavverkningsregler syftar till att precisera samhällets krav på en aktiv skogsskötsel, som även omfattar krav på avverkning av skog. Vi delar majoritetens uppfattning att kravet bör sättas så lågt att endast gravt inaktiva skogsägare drabbas men så högt som det med hänsyn härtill är möjligt. Vi menar att en översyn av avverkningskravets nivå bör göras praktiska erfarenheter mot bakgrund av en utvärdering bl. a. av dess effekt på avverkningsnivån. Vi vill emellertid understryka att skogsvårdsstyrelserna måste ges resurser som gör det möjligt för dem att effektivt övervaka att bestämmelsen efterlevs. Vid den tekniska lösningen av avverkningsskyldighetens tillämpning i praktiken bör beaktas de möjligheter till enklare kontroll av efterlevnaden som öppnas genom den gallringsplikt som vi i det följande förordar. har i sitt yttrande över virkesförsörjningsutredningen anvisat en sådan lösning. Vi anser att det för varje skogsfastighet av betydelse bör finnas en skogsbruksplan. För mindre skogsfastigheter bör en skogsbruksplan kunna omfatta flera fastigheter. Därigenom får man också ökade förutsättningar för en samverkan mellan ägarna också i själva avverkningsarbetet. Det skall inte vara överlämnat åt varje markägare att avgöra, om en plan skall upprättas eller ej. De översiktliga skogsinventeringarna som har påbörjats, är ett viktigt underlag för upprättandet av skogsbruksplaner för enskilda fastigheter. Skogsbruksplaner bör upprättas successivt under 1980talet, efter hand som underlag i form av översiktliga skogsinventeringar växer fram. Dessa skogsinventeringar bör i första hand inriktas mot områden med eftersatt skogsvård och områden med uttalat besvärande virkesbrist för industrin. Flera skäl talar för att statsbidrag bör utgå till upprättandet av skogs Ett är att skogsbruksplanerna enligt vårt förslag skall omfatta alla fastigheter av betydelse för skogsbruket. Ett annan mycket viktigt skäl enligt vår mening är att man från statens sida givetvis förutsatt att skogsägarna i stort kommer att följa planerna, dvs. sköta skogen på ett planmässigt sett när det gäller skogsvård och avverkning. Det torde också vara normalt att så sker. Tyvärr finns det emellertid flagranta exempel på motsatsen där skogsägare underlåter att gallra och slutavverka enligt de riktlinjer som planerna anger. I sådana fall måste skogsvårdsmyndigheten ha möjlighet att ålägga vederbörande att inom en rimlig tidsperiod utföra de åtgärder som planen anvisar. En sådan möjlighet ligger helt i linje med vår uppfattning att ägande av skog förpliktar också till ett samhällsansvar för virkesförsörjningen till industrin. Vi upprepar därför våra tidigare krav att beslutar att skogsbruksplaner skall finnas för varje fastighet enligt de riktlinjer vi angivit och att regeringen utarbetar förslag därom. Vidare att regeringen ges i uppdrag att framlägga förslag om lagstiftning i enlighet med vad ovan anförts beträffande skogsägare som åsidosätter skogsbruksplanens riktlinjer för avverkning. Skogsvårdslagen och dess tillämpning Skogsvårdsstyrelsernas resurser för myndighetsuppgifter måste i högre grad än förut inriktas på insatser av skilda slag för att åstadkomma en ökad virkesproduktion. Framför allt måste bättre återväxtåtgärder eftersträvas samt röjnings- och gallringsåtgärder i skogsbruket ökas i betydande grad. Även produktionshöjande åtgärder måste stimuleras. Dessa ambitioner i förening med kravet på intensifierade insatser för naturvård och uppföljning av den fysiska riksplaneringen m. m. fordrar ökade resurser för skogsvårdsstyrelsernas verksamhet med främst rådgivning, tillsyn enligt skogsvårdslagen, bidragsgivning och planering. Detta är särskilt angeläget mot bakgrund av beslut om en ny skogsvårdslag fr. o. m. , så att kraven på åtgärder t. ex. om en förbättrad beståndsanläggning också kan realiseras i praktiken. 1 det här sammanhanget bör påpekas att skogsvårdsstyrelserna nu också fått ansvaret för tillsynen över statens och kyrkans skogar, motsvarande av landets skogar. har i sin anslagsframställning anfört att de samhällsresurser sorn ställts till förfogande har varit otillräckliga för att skogspolitiken skall kunna fullföljas. En resurstilldelning enligt regeringens förslag skulle enligt innebära att ca för myndighetsuppgifter står till förfogande under nästa budgetår. Detta kan jämföras med resurstilldelningen för budgetåren 1978/79 och 1979/80 som räckte . Vi kan för vår del inte acceptera en sådan neddragning av resurserna att skogsvårdslagen inte kan fungera tillfredsställande i praktiken. En bättre tillämpning av skogsvårdslagen i form av rådgivning och tillsyn måste enligt vår mening utnyttjas fullt ut som ett verksamt medel att öka intensiteten i skogsvården och förbättra virkesförsörjningen. Mot bakgrund av det sagda föreslår vi att antalet förrättningsdagar för skogsvårdsstyrelsernas myndighetsuppgifter ökas för /83. Vid fördelningen av på skogsvårdsstyrelserna bör särskild hänsyn tas till de ökade insatser för en bättre skogsvård i inland som vi i det följande föreslår. Enligt vår mening är nuvarande krav i skogsvårdslagens § 6 på avverkning av gammal överårig skog alltför lågt ställda. Först när beståndets tillväxt på grund av röta eller självgallring är mindre än hälften av vad ett nytt bestånd kan producera i genomsnitt kan besluta att beståndet skall slutavverkas och ny skog anläggas. I sin nuvarande lydelse är denna lagparagraf i praktiken meningslös. Överårighet bör i praktiken vara tillräckligt som kriterium för ett åläggande om avverkning. Till paragrafen bör knytas några undantag beträffande kvalitativt högvärdiga bestånd och bestånd som har hög löpande tillväxt och utan skador (exempelvis täta timmerställningar av tall), samt urskogsbestånd av stort värde ur naturvårdssynpunkt. Den av oss föreslagna ändringen av § 6, som också virkesförsörjningsutredningen förordar skulle sannolikt medföra att avverkning kan framtvingas på fastigheter där ingen eller liten avverkning sker . Den skulle dessutom utgöra en viktig markering i skogsvårdslagen att ägande av skog också är förenat med ett samhällsansvar för virkesförsörjningen till industrin. Vi upprepar därför vårt i tidigare motioner framförda förslag att hos regeringen begär en ändring av skogsvårdslagens § 6 i ovan angivet syfte. har i sitt betänkande speciellt pekat på att en ökad gallringsverksamhet i yngre skog är en förutsättning för att de framtida avverkningsmöjligheterna skall kunna förverkligas. Genom den översiktliga skogsinventeringen lokaliseras nu ett stort antal objekt där en försummad röjning lett till ett akut gallringsbehov. Mot denna bakgrund har i sitt yttrande över virkesförsörjningsutredningens betänkande ansett att man kan överväga om inte en temporär gallringsskyldighet bör införas. Den skulle endast gälla tidig gallring i skog där produktionen av värdefullt virke väsentligt hämmas om gallring uteblir och den skulle enligt mening kunna begränsas till att gälla p. g. a. att röjningsskyldigheten framöver bör medföra ett bättre utgångsläge. Vi finnér för vår del att införandet av en gallringsskyldighet är välmotiverad inte minst ur långsiktiga skogsskötselskäl. Dessutom skulle massaindustrin kunna erhålla ett värdefullt tillskott till råvaruförsörjningen. Vi föreslår således att en temporär gallringsskyldighet införs i skogsvårdslagen. Anslagsfrågor för budgetåret 1982183 Regeringen föreslår att skogsvårdsavgiften fr. o. m. sänks från 0,till 0,. Vi har från socialdemokratins sida i motionerna 1980/81: 1861, 1980/ 81:2021 och 1981/82:46 föreslagit att skogsvårdsavgiften höjs till fr. o. m. Vi föreslår därför nu att denna höjning genomförs fr. o. m. . Den av oss förordade höjningen kan beräknas medföra att de totala avgifterna stiger till ca 580 milj. kr. ca 290 milj. kr. mer än enligt regeringens förslag. Av dessa medel används 66,5 milj. kr. för att finansiera de förslag till åtgärder utöver av regeringen föreslagna, som redovisas i det följande. Dessutom används 190 milj. kr. för finansiering av de åtgärder som regeringen föreslår för vilka man ännu inte löst finansieringsfrågan. Vi anser för vår del att frågan om finansieringen måste lösas i samband med besluten om ökade anslag. Dessutom måste enligt vår mening kostnaderna för ökade bidrag till skogsbruket bäras av skogsbruket självt. Att som regeringen nu gör att höja bidragen och sänka avgiften är fördelningspolitiskt oerhört utmanande i när löntagarna får vidkännas kraftiga reallönesänkningar. Dessutom tillåter inte det statsfinansiella läget ökade anslag på detta område som inte finansieras. begär i sin anslagsframställning att antalet förrättningsdagar till skogsvårdsstyrelsernas myndighetsuppgifter skall ökas. Vi har tidigare i denna motion förordat att antalet tjänstgöringsdagar ökas med 10000. Vårt förslag innebär att 10 milj. kr. av medel som inflyter i form av skogsvårdsavgifter tillförs skogsvårdsstyrelserna för en ökning av antalet tjänstgöringsdagar med sammanlagt . Bidrag till skogsvård m.m. Regeringen har föreslagit att sammanlagt 295 milj. kr. skall användas för olika skogsvårdande åtgärder enligt i propositionen redovisad fördelning. Våra förslag, som redovisas nedan, innebär en ökning med 44 milj. kr. har med hänvisning till bl. a. det dåliga resultatet av återväxtåtgärderna inom området för svårföryngrad skog samt eftersläpningarna av röjningsverksamheten förordat att anslaget till särskilda skogsvårdsåtgärder inom det skogliga stödområdet höjs med 10 milj. kr. till sammanlagt 130 milj. kr. finner behovet av ökad verksamhet stort inom samtliga bidragsberättigade åtgärder. a. borde en fördubbling av röjningsverksamheten ske för att eftersläpningen skall kunna inhämtas. utgår ett särskilt bidrag till fullständiga återväxtåtgärder efter slutavverkning till privata skogsägare med högst av godkänd kostnad i det område som av förklarats som svårföryngrat och med högst i resten av det inre stödområdet. Stödet syftar till att åstadkomma en ökning av virkesutbudet. Vi finner för vår del att syftet med stödet är välmotiverat men upprepar vårt krav att stödet bör kunna utgå till alla skogsägarkategorier för att få avsedd effekt. Därför bör ytterligare 10 milj. kr. anvisas för detta ändamål. En åtgärd för att bättre tillvarata skogsmarkens produktionsförmåga är skogsdikningen. har efter samråd med bl. a. länsstyrelserna beräknat att av totala våtmarksarealen om cirka 7 miljoner ha, är 1,5 miljoner ha lämpliga för dikning. Att göra dessa arealer, främst sumpskogar, produktiva skulle innebära ett värdefullt råvarutillskott. Ambitionsgraden i den långtidsplan som redovisat beträffande skogsdikningen är något lägre än den skogsutredningen förordade, men skulle motsvara en ökning med 1520000 ha i förhållande till senare års omfattning. äskar mot bakgrund av regeringens lägre ambitionsgrad totalt 8 milj. kr. i bidrag för ändamålet dvs. Vi vill i det sammanhanget erinra om den omfattande våtmarksinventering som , på uppdrag, f. n. genomför och förutsätter att erforderligt samråd sker med verket. Vi anser att bör ställa sig bakom nämnda långtidsplan för skogsdikningen och föreslår att totalt 15 milj. kr.