mot · G502214 · 1982-01-12 00:00:00 — m. fl. I motioner till riksmötena /79 och 1980/81 framförde vi omfattande förslag som bl. a. syftade till att förbättra arbetsformerna i och öka möjligheterna för ledamöter att delta i verksamheter utanför . Eftersom några mer väsentliga reformer inte genomförts och de frågor vi berörde inte heller tagits upp till utredning återkommer vi med våra synpunkter och förslag. De författningsreformer som genomförts under det senaste årtiondet har endast i begrändad utsträckning tillgodosett behovet av förbättrade arbetsformer i . I vissa avseenden har reformerna härvidlag haft en motsatt verkan. Det gäller t. ex. omläggningen av riksdagsåret. Arbetsbelastningen i är stor och tenderar ständigt att öka. Denna utveckling bör motverkas genom en fortgående decentralisering av arbetsuppgifter från central nivå till landsting och kommuner. Men även om ambitionerna ställs högt härvidlag kan man räkna med att även framgent kommer att ha en mycket tung arbetsbörda. Det är således av stor vikt att alla möjligheter att skapa rationella och effektiva arbetsförhållanden tas till vara om och dess ledamöter skall kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. De förändringar av arbetsformer som skett har haft mycket begränsad räckvidd. bör för den skull besluta om en förnyad översyn. Om man skall kunna nå några mera betydelsefulla effekter måste denna översyn bli ganska omfattande. Den bör t. ex. innefatta tidpunkten för de allmänna valen, budgetårets förläggning samt längd och organisation. Utgångspunkten för den utredning vi förordar bör vara de uppgifter som ledamöter har att fullgöra i en modern representativ demokrati. Det rör sig om två kategorier av uppgifter, även om det finns ett nära samband dem emellan. Till den ena kategorin är att hänföra arbetet i och dess utskott, partigrupperna och de uppgifter som följer av ledamotskap i t. ex. utredningar och centrala statliga organ. Den andra kategorin innefattar uppgifterna att hålla kontakt med partimedlemmar och allmänhet, att medverka vid lokala politiska arrangemang och att i övrigt delta i samhällsdebatt och samhällsarbete utanför . angivna grupperna av arbetsuppgifter är enligt vår mening lika viktiga. På grund av riksdagsarbetets uppläggning är det under stora delar av året svårt för ledamöter att få tid för den politiska verksamheten utanför . Detta är en olycklig utveckling som kan bidra till att skapa konstlade avstånd mellan väljarna och deras representanter. ledamöter måste ha goda möjligheter att informera om politiska frågor och ta del av kritik, förslag och information från sina uppdragsgivare. arbete måste således organiseras på ett sådant sätt att det finns goda förutsättningar för riksdagsledamöterna att fylla båda de funktioner som här berörts. De reformer vi föreslår i det följande har detta syfte. författningsreform innebar för del bl. a. ett snabbare valgenomslag och en omläggning av riksdagsåret. Normalt löper numera ett arbetsår för . startade , och ledamöternas mandatperiod var knuten till kalenderåret. Den omläggning som skett var av principiella skäl nödvändig och riktig. Den tidigare ordningen innebar under valår att en gammal uppsättning riksdagsledamöter satt kvar efter det att valet förrättats, vilket inte var någon acceptabel ordning. Men om man bedömer omläggningen utifrån möjligheter att fastlägga en rationell och meningsfull arbetsordning, framstår den som mindre lyckad. Detta beror enligt vår mening på att reformen är ofullgången. Till omläggningen av riksdagsåret har inte kopplats de ytterligare reformer som behövs för att riksdagsarbetet skall kunna organiseras på ett tillfredsställande sätt. Men början innebär med gällande ordning inte någon egentlig upptakt på riksdagsarbetet. Underlaget för arbete är i huvudsak motioner, vilkas behandling uppskjutits från föregående och de propositioner som regeringen kan få fram vid sidan av det budgetarbete som pågår i kanslihuset. Någon allmän budgetproposition avlämnas inte när börjar, och någon allmän motionstid finns inte heller. Regeringens budgetförslag avlämnas som tidigare , och i anslutning till detta kommer de stora partimotionerna under den allmänna motionstiden . avlämnas regelmässigt också en lång rad fristående propositioner och i anslutning till dessa ett stort antal följdmotioner. Den största arbetsbelastningen i kommer således på samma sätt som innan omläggningen av riksdagsåret med en särskild anhopning av viktiga avgöranden under slutskede. De förhållanden som här berörts gör det ytterligt svårt att åstadkomma en planering av arbete som ger en någorlunda jämn arbetsfördelning över som helhet. Men den gällande ordningen medför också en rad mera speciella nackdelar och svårigheter. Här skall nämnas några. Det har funnits en tendens att försöka tänja och vidga innebörden i den speciella motionsrätt som finns med anledning av särskilt inträffad händelse, vilket lett till motsättningar i formfrågor av ett slag som man helst bör undvika och som lätt kan missförstås av allmänheten. Vidare har man kunnat iaktta att en del interpellationer som ställts vid början haft ett innehåll som visar att de egentligen skulle ha lagts som motioner om någon allmän motionsrätt funnits. Det är således uppenbart otillfredsställande att någon allmän motionsrätt inte finns vid början, särskilt som då samlas efter ett förhållandevis långt sommaruppehåll. Att - som ibland framkastats - införa allmän motionsrätt också skulle dock inte lösa några problem. Det skulle medföra dubbel behandling av många ärenden under samma . Det är inte heller meningsfullt att kombinera motionsrätt med ett slopande av den allmänna motionsrätten . Budgetförslaget måste kunna ge motionsrätt, och eftersom budgeten spänner över mycket vida samhällsfält skulle i realiteten den allmänna motionsrätten kvarstå praktiskt taget obeskuren. Allmän motionsrätt skulle således under alla omständigheter medföra en automatisk och föga meningsfull ökning av arbetsbörda. Utskotten och har , som nämnts, i hög grad att arbeta med motioner som uppskjutits från föregående . I viss utsträckning behandlas också propositioner som lagts sent . Uppskovsförfarandet, som tillgripts för att ge arbetsmaterial , är i princip otillfredsställande. Huvudregeln måste vara att varje tar ställning till de frågor som väckts under . Särskilt betänkligt blir det, när ärenden som väckts under ett uppskjuts till ett annat som startar efter ett riksdagsval. En särskild komplikation som utskotten ställs inför är om de över huvud taget skall behandla vilande förslag , när endast återstår innan den nya allmäna motionstiden infaller. Om utskotten och behandlar motionerna, kan man i ett betydande antal fall räkna med att samma eller likartade förslag återkommer inom en mycket kort tidsrymd med åtföljande dubbelbehandling under samma . Men det är inte heller tillfredsställande att utskotten uppskjuter behandlingen av de föreliggande motionerna i avvaktan på den nya allmänna motionstiden. Det kan innebära att motioner som väckts under den allmänna motionstiden kommer att behandlas först eller året efter. Detta är av såväl praktiska som principiella skäl klart olämpligt. Den redovisning som lämnats ovan ger exempel på svårigheter som är inbyggda i den nuvarande ordningen. En rad ytterligare exempel skulle kunna anföras. Men vad som är väsentligt att konstatera är att det system som nu finns som helhet taget inte ger utrymme för de önskvärda förbättringarna av arbetsförhållandena i . Det räcker således inte med begränsade reformer av själva arbetstekniken om man verksamt skall kunna främja de målsättningar som vi menar bör gälla: möjligheter till noggrann beredning av alla riksdagsärenden, en jämnare fördelning av arbetsvolymen över och förbättrade möjligheter för ledamöter att verka utanför . För att detta skall kunna uppnås anser vi att den utredning vi förordar bör överväga bl. a. följande förändringar: Budgetåret för den statliga verksamheten som löper från till bör läggas om till kalenderår. skall som börja . Av olika skäl bör dock starten tidigareläggas, förslagsvis till . Vid början skall regeringen lägga fram budgetförslaget. den allmänna motionstiden skall förläggas till början. skall ägna huvudparten av beredningsarbetet åt budgetfrågorna så att den nya budgeten kan träda i kraft . kan sedan i huvudsak arbeta med princip- och lagpropositioner, följdmotioner till dessa och de från budgeten fristående motioner som väckts under den allmänna motionstiden . Normalt skulle kunna avsluta sitt arbetsår eller . En omläggning av budgetår och motionstider på det sätt som här angetts skulle göra den redan genomförda omläggningen av riksdagsåret meningsfull. skulle få betydligt bättre möjligheter till en rationell arbetsplanering för riksdagsåret som helhet, och förslag som väckts under ett skulle kunna slutbehandlas under detta. Även för regeringens arbetsplanering borde den här förordade ordningen vara att föredra. a. kunde budgetarbetet ske utan att statsråden parallellt med detta arbete belastades med fortlöpande debatter i . Det kan nämnas att huvudparten av med vårt land jämförbara länder startar det parlamentariska arbetet med behandling av statsbudgeten. De förändringar som här förordats förutsätter att tidpunkten för de allmänna valen ändras. Valen bör - som grundlagberedningen föreslog (SOU 1970:27) - förläggas , bl. a. av det skälet att en på grund av valutslaget tillträdande ny regering bör få möjlighet att utarbeta det budgetförslag som skall föreläggas . De allmänna valen skulle, enligt grundlagberedningens förslag, lämpligen kunna hållas i mitten eller månad. Valen skulle således komma någon månad efter det att avslutats. Den nya mandatperioden skull börja löpa när mandatfördelningen var klar. Av olika skäl bör den nya därefter sammanträda till ett konstituerande möte . Det egentliga riksdagsarbetet bör däremot även valår starta . De ovan angivna reformerna skulle möjliggöra en bättre planering och en jämnare fördelning av riksdagsarbetet över som helhet. Därmed skulle också förutsättningarna öka för att tillgodose de krav på ökat utrymme för politiskt arbete utanför som tidigare berörts. Ytterligare åtgärder är dock enligt vår mening nödvändiga. har - efter motionskrav (1973:1847) - i begränsad utsträckning prövat ett system med s. k. riksdagsfria veckor. och en hålls inga plena- eller utskottssammanträden. Det uttalade syftet med detta är bl. a. att ge ledamöterna ökade möjligheter att upprätthålla kontakten med hemorten. Enligt vår mening bör man gå vidare på den inslagna vägen och - som den ovan nämnda motionen syftar till - under riksdagsåret som helhet lägga in regelbundet återkommande sammanhängande uppehåll i riksdagsarbetet. En sådan ordning tillämpas bl. a. i den västtyska förbundsdagen. Det borde vara möjligt att organisera riksdagsarbetet så att t. ex. i under var fri från riksdagssammanträden. Detta skulle ge goda möjligheter för riksdagsledamöterna att mera regelbundet delta i föreningsliv och andra aktiviteter på hemorten och även i övrigt fullgöra uppgifter som hör nära samman med ledamotskapet men som ständigt kommer i kollision med det direkta arbetet i . Sammanträdesfria perioder i av den omfattning som här angivits kräver en viss omläggning av arbetsrutinerna i . Detta bör dock kunna ske utan några större svårigheter. För arbetet och planeringen i utskotts-, riksdags- och partigruppskanslier bör det föreslagna systemet vara till fördel. En del av de frågor som behandlas i motionen är av betydande omfattning och berör viktiga delar av författningen. Det utredningsarbete som vi förordar bör för den skull anförtros en särskild parlamentarisk utredning. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos regeringen begär att en parlamentariskt sammansatt utredning tillsätts för att utarbeta förslag om allmänna val , omläggning av budgetåret och reformering av arbetsformerna i i enlighet med vad som förordats i denna motion. () SVEN-E. () ()