ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G502391 · 1982-01-14 00:00:00 — i Taxeringsfunktionärers straffrättsliga ansvar Vid höstriksdagen 1981 avslogs en motion av (motion 1980/81:197) om taxeringsfunktionärers straffrättsliga ansvar, i vilken motionären yrkat att deras hittillsvarande undantagsställning i vad avser ansvaret för vårdslös myndighetsutövning skulle upphävas. I justitieutskottets betänkande 1981/82:5 redovisas - liksom i ett anförande av motionären (protokoll 1981/82:30 s. 146-147) - de märkliga turer som kännetecknat behandling av denna fråga , varvid antingen föreslagen översyn av bestämmelserna icke skett, eller frågan varit inkopplad i ett utdraget utredningssammanhang och därigenom kunnat undandras ett rakt beslut. Den gamla taxeringsorganisationen, med betrodda kommunalmän som taxeringsnämndsordförande, har alltmera ersatts av nämnder med en utbildad taxeringstjänteman som ordförande. Det finns inget skäl i världen att skydda sådana personer mer än andra statliga tjänstemän. Det kan heller icke vara försenat med svårare juridiskt huvudbry att upphäva en undantagsbestämmelse i en övergångsbestämmelse, vilket det egentligen är frågan om. måste det bli ett slut på besynnerliga oförmåga att handla, så snart ett ärende begravts i en utredning. Med hänvisning härtill hemställer jag att beslutar upphäva undantaget för ordföranden - och rimligen också ledamöterna - i taxeringsnämnd med avseende på straffansvar för vårdslös myndighetsutövning i övergångsbestämmelserna till 20 kap. 1 § fr. o. m. . G. () i
mot · G502393 · 1982-01-19 00:00:00 — En kraftig expansion har skett av konsumtionskrediter. Detta har inte endast drivit räntekraven i höjden och minskat tillgången på långfristiga krediter för industrins behov utan även orsakat svåra sociala problem i samhället på grund av att många lånat utöver sin förmåga att återbetala. För att säkra återbetalningarna ställer samhället frikostigt upp med domstolsutslag och indrivning. De kreditgivande företagen har därvid kunnat hålla sig skadeslösa genom att kompensera sig i ränta på betalande kunder för det som betalningssvaga kunder felat i betalning. Avbetalningsköp och kontokortsverksamheten har varit synnerligen lönsamma för företagen. För samhällets del har däremot verksamheten inte varit lönsam utan tvingat fram merarbete som hindrat att för samhället mer angelägna arbetsuppgifter kunnat genomföras. Detta motiverar att samhället vid betalningssäkring av skulder för företagens räkning tar bättre betalt för sina tjänster och att företagen för att bli mer nogräknade med åt vem man ger kredit ställer krav på att indrivningskostnaderna skall solidariskt betalas av fordringsägare och gäldenär. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om ändrade regler för kostnaderna för indrivning av enskilda fordringar i enlighet med vad som anförs i motionen.
mot · G502396 · 1982-01-20 00:00:00 — Motion 1981/82:396 Ersättningsregler för anordnande av små skyddsrum Trots att skyddsrumstillgången i jämfört med förhållandena i många andra länder är relativt god, förekommer fortfarande områden med stora brister på skyddsrum. Inte minst inom småhusområden är bristerna omfattande. Det finns ett stort spontant intresse från befolkningen inom sådana områden att på eget initiativ ordna skyddsrum. Sålunda får regelbundet förfrågningar om möjligheterna att erhålla bidrag för sådana mindre skyddsrum. Det är viktigt att uppmuntra sådana initiativ och att stimulera till produktutveckling avseende mindre skyddsrum. Enligt gällande regler är förutsättningen för att erhålla ersättning att den byggande får ett kommunalt skyddsrumsbesked. Ersättningen beräknas därefter enligt schabloner med ett belopp per skyddsrum och ett belopp per skyddsrumsplats. Denna senare ersättning blir vid små skyddsrum mycket hög. Ett skyddsrumsbesked för tio platsers skyddsrum beräknas medföra en ersättning av ca . För ett skyddsrum om fyra platser blir kostnaderna ca . Eftersom kommunerna har att ta ett samhällsekonomiskt ansvar torde med hänsyn till de höga kostnaderna per plats skyddsrumsbesked ej lämnas för så små skyddsrum. Som jämförelse kan nämnas att den genomsnittliga ersättningen för skyddsrumsbesked /81 beräknas till ca . Vid särskilda skyddsrumslösningar i villaområden kan ersättningen beräknas till ca . per plats, allt i prisläge . För att uppmuntra till egna initiativ när det gäller att anordna små skyddsrum, bör ersättning kunna utgå enligt andra regler än de nu gällande. Bidragets storlek bör därvid motsvara en genomsnittskostnad för de skyddsrumsplatser som anordnas i samband med uppförande av ny byggnad eller anläggning. Bidraget bör beräknas och fastställas av . En förutsättning för att bidrag skall kunna lämnas bör vara att skyddsrummet behövs enligt kommunens skyddsrumsplan. Skyddsrummen bör vidare anordnas och utrustas så att de uppfyller skäliga krav på skyddsförmåga. Med hänsyn till skyddsrummens särskilda karaktär måste härvid särskilda tekniska bestämmelser utfärdas. Mot bakgrund av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till nya ersättningsbestämmelser för anordnande av små skyddsrum i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · G502399 · 1982-01-20 00:00:00 — Rationaliseringsåtgärder inom civilförsvaret och det ekonomiska försvaret Inskrivning och uttagning av personal till civilförsvaret sker såväl utan som efter personlig inställelse. Den personliga inställelsen underlättar bedömningen av vilken utbildningslinje vederbörande bör placeras i och ger tillfälle till information. Inskrivningen bör kunna genomföras utan personlig inställelse. Olika lösningar kan därvid tänkas. En ändring av Riktlinjer och föreskrifter för inskrivningsförfarandet krävs för att inskrivning skall kunna göras på annat sätt. I rapport över rationaliseringsundersökingen av försvarsenheter anförde FRI bl. a. att detaljeringsgraden borde kunna minskas. styrs den av bindande föreskrifter för planläggning. Några förenklingar av betydelse för arbetsomfånget har inte kommit till uttryck i de planläggningsföreskrifter som utgivit efter riksdagsbeslutet i anledning av FRI:s undersökning. Föreskrifterna bör ändras så att detaljeringsgraden kan minskas. De företagsbesök som sker för att kontrollera förutsättningarna för avsedd krigsproduktion kan förenklas och i regel kan de ersättas med skriftliga uppgifter från företagen och med branschvisa sammankomster. Detta förutsätter ändring av anvisningar från överstyrelsen för ekonomiskt försvar. Arbetet med förstöringsplanläggningen, som sker tillsammans med egendomsinnehavarna, är omständigt och reglerat i detalj. Denna planläggning kan med fördel ersättas med en förteckning över objekt som kan bli aktuella för förstöring samt med generella instruktioner och information till egendomsinnehavarna. För detta krävs ändring av befintliga anvisningar från överstyrelsen för ekonomiskt försvar. Ovan nämnda ändringar av centrala föreskrifter och anvisningar skulle kunna leda till besparingar enbart för i med två till tre årsarbetskrafter. Under hänvisning till ovanstående föreslås att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av förändringar i reglerna för civilförsvar och ekonomiskt försvar.
mot · G502400 · 1982-01-18 00:00:00 — m. fl. Principen att varje myndig medborgare betraktas som en självständig person - även från ekonomisk synpunkt - har alltmer framstått som självklar både i arbetslivet och i det sociala reformarbetet. Bland mer betydande exempel på detta synsätt kan nämnas sambeskattningens upphävande, beslutet om lika barnbidrag för alla, strävan efter lika lön för lika arbete samt ATP och sjukpenning efter vars och ens inkomst oavsett civilstånd. Ett egendomligt undantag från den allmänna regeln finns dock. När gifta makar uppnår pensionsåldern särbehandlas de plötsligt och får var och en vidkännas en minskning av folkpensionen på . i jämförelse med ogifta eller samboende. Och egendomligheten förstärks ytterligare genom att vissa samboende behandlas på samma sätt som gifta, nämligen de som varit gifta med varandra eller har haft eller har barn tillsammans. Som försvar för det påtalade anmärkningsvärda förhållandet har i regel anförts att gifta har lägre individuella boendekostnader än ensamstående, vilket också torde vara fallet. Men samboende med barn har verkligen inte lägre bostadskostnader än samboende utan barn. Och varför skall den ekonomiska olikheten genomföras just när den första folkpensionen skall utbetalas? Om något slags konsekvens skall gälla borde väl förvärvsarbetande äkta makar och ovan nämnda samboende även ha lägre lön, ATP och sjukpenning, eftersom deras boendekostnader rimligtvis torde vara lägre än förvärvsarbetande ensamståendes. Eller också, vilket onekligen förefaller mer tilltalande, bör den slutsatsen dras att särbehandlingen av gifta och vissa samboende folkpensionärer må upphöra. Ovan påtalade olikhet i det annars lika ekonomiska förfarandet kan närmast betraktas som en olycklig eftersläpning i de sociala reformernas samordning. Folkpensionen har i den olika utformningen konserverats i sitt ursprungliga skick, trots att djupgående förändringar skett i våra levnadsförhållanden. En snar anpassning av villkoren för utbetalning av folkpension måste härvidlag komma till stånd, så att den allmänt vedertagna principen om jämlikhet och varje myndig medborgares självständighet genomförs även beträffande folkpensionens storlek oavsett civilstånd och boenderelationer. Förslagets genomförande kan finansieras bl. a. genom omfördelning av nuvarande kostnader för folkpension och pensionstillskott eller genom nyanslag. I detta förra fallet kan exempelvis den årliga höjningen av pensionstillskottet helt eller delvis få tas i anspråk för en successiv utjämning. I det senare fallet kan de av basbeloppet som skiljer gifta makars pension från ensamståendes reduceras genom ett extra anslag på 2,5 eller av basbeloppet så att full jämlikhet blir genomförd efter sju resp. . Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar begära att regeringen utarbetar och framlägger ett förslag om lika folkpension för alla oavsett civilstånd och boendeförhållanden. () () () () () () ()
mot · G502402 · 1982-01-19 00:00:00 — m. fl. Ersättning för kostnad för glasögon Alla människor drabbas förr eller senare i livet av synsvaghet. Många barn i föds med synfel. Inom arbetslivet får många synskador genom olyckor eller påfrestningar. Att ha synfel eller nedsatt synförmåga är ett handikapp. Men enligt lagen om allmän försäkring utgör det inte handikapp i ersättningshänseende. Glasögon kan korrigera synfel eller avhjälpa nedsatt synförmåga. Men glasögon är dyra och blir allt dyrare, och detta gäller även normalkostnaderna för anskaffning av glasögon. De höga kostnaderna leder för många till att de inte provar ut eller byter glasögon när det är aktuellt och nödvändigt. Synförmågan försämras då ytterligare. Dessutom går glasögon lätt sönder. kommunisterna har hållit fast vid kravet att kostnaden för glasögon skall inordnas i sjukförsäkringssystemet och i lagen om allmän försäkring. Vi har inte funnit skäl att inte åter upprepa detta krav. Med stöd av det anförda förslås att hemställer hos regeringen om att förslag framläggs om att normalkostnaderna för anskaffande av glasögon infogas i sjukförsäkringssystemet och lagen om allmän försäkring. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)
mot · G502403 · 1982-01-19 00:00:00 — m. fl. Rätt till sjukpenning för förvärvsarbetande under 16 år Ungdomsarbetslösheten ökar och det blir allt svårare för unga människor att komma ut i arbetslivet i . Detta till trots förekommer det att ungdom förvärvsarbetar. Dessa ungdomar utsätts för en social diskriminering genom att inte omfattas av rätten till sjukpenning. Vpk vill därför än en gång ta upp frågan om rätt till sjukpenning för var och en som förvärvsarbetar oavsett ålder. De i detta sammanhang aktuella ungdomarna får som regel kortvariga, otrygga anställningar och låga inkomster. Inkomstbortfall vid sjukdom kan för många av dem helt ödelägga ekonomin. De unga löper samma risker för sjukdom som arbetande i åldern . Åldersgränsen måste följaktligen slopas i lagen och inkomsten göras till enda kriterium för rätt till sjukpenning. Med hänvisning till det anförda föreslås att uttalar att åldersgränsen bör slopas i lagen om allmän försäkring i vad gäller rätt till sjukpenning och att all inkomst av arbete räknas som sjukpenninggrundande inkomst samt hemställer hos regeringen om förslag härom. (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G502404 · 1982-01-19 00:00:00 — och av blodgrupp i körkort och har ett par hundra tusen människor skadats i trafiken. Därtill kommer alla mindre skador som inte registreras. Över 11 000 har dödats . Trafikolyckorna orsakar svåra lidanden med långa sjukhusvistelser. Olycksoffrens familjer drabbas också på ett brutalt sätt. De enskilda och samhällets åsamkas stora ekonomiska kostnader. De är svåra att uppskatta men det torde röra sig om miljardbelopp . De förebyggande åtgärderna såsom information, utbildning, trafiksäkrare vägar och fordon, bättre vägunderhåll och trafikövervakning m. m. är synnerligen viktiga. Sammantaget har det också lett till att olyckskurvan vänts nedåt. uppgick antalet omkomna på våra vägar enligt preliminära uppgifter till 656 personer. Tyvärr får vi kallt räkna med att trafikolyckor även fortsättningsvis kommer att inträffa och att ett stort antal personer dödas och skadas. Vid inträffade olyckor, det må gälla kollisioner eller singelolyckor, är det ofta en kapplöpning med tiden för att rädda liv. Ambulans och räddningsfordon kommer snabbt på plats. Snabba insatser med t. ex. blodtransfusioner är av nöden, och det gäller då att kunna konstatera den skadades blodgrupp. Det är inte många som har sådana uppgifter tillgängliga. Ett som vi tycker utmärkt sätt vore att på körkortet och id-kort införa ägarens blodgrupp. Vi tror att blodgruppstillhörighet på identitetskort och körkort skulle bli en förebyggande åtgärd för att rädda liv och att det skulle vara till god hjälp för ambulanspersonal och läkare då det gäller att snabbt kunna ge skadade hjälp. Vi vill därför föreslå att hos regeringen hemställer om sådan ändring av körkortslagen att ägarens blodgrupp medtas på körkortet samt att andra id-kort förses med liknade uppgifter. Med hänvisning till vad som motionen anförts hemställs 1. att hos regeringen begär sådan ändring av körkortsbestämmelserna att blodgrupp införs på körkortet, 2. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om att blodgrupp skall anges på identitetskort. () ()
mot · G502405 · 1982-01-19 00:00:00 — Motion 1981/82:405 m. fl. Bidragsförskott till ensamstående adoptivförälder I lagen om bidragsförskott garanteras barnet underhåll från den förälder som inte är vårdnadshavare. Om han/hon inte kan betala går samhället in med ett s. k. bidragsförskott. Lagen gäller för alla ensamstående föräldrar till biologiska barn. Den gäller också för en ensamstående förälder med utländskt medborgarskap om de vistats i landet. Men denna lag gäller inte för de barn som adopterats av ensamstående föräldrar. I detta avseende sker alltså en klar diskriminering av ensamstående adoptivföräldrar. Men om två adoptivföräldrar beslutar sig för att skiljas gäller lagen. Att inte bevilja ensamstående adoptivförälder bidragförskott måste betraktas som ett inkonsekvent förhållande. Det finns 300 ensamstående adoptivföräldrar i vårt land. De utgör bara 2-3 %c av de bidragsberättigade föräldrarna. Det skulle således inte bli ekonomiskt betungande för samhället att bevilja dessa föräldrar bidragsförskott. Men för dessa adoptivföräldrar skulle det betyda mycket. Bidragsförskottet uppgår till . per barn och månad. Beloppet är skattefritt. Det är förmodligen inte någon medveten illvilja från samhället som har gjort att ensamstående adoptivföräldrar går miste om denna förmån. Snarare är det ett misstag som det borde gå lätt att rätta till. Med stöd av ovanstående föreslås att hos regeringen hemställer om förslag innebärande att ensamstående adoptivföräldrar ges rätt att uppbära bidragsförskott. INGA (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G502407 · 1982-01-20 00:00:00 — 1981/82 407-414 Föräldrars skyldighet att svara för kostnaden för barn som vistas i familjehem, m. m. Samhällets kostnader för sociala tjänster ökar. Den nya socialtjänstlagen betonar starkt den enskildes rätt till stöd, medan den enskildes skyldighet att själv bidra till sin försörjning inte betonas lika starkt. Kommunernas ekonomiska situation är så kärv att man måste ifrågasätta, om inte den enskildes skyldighet att betala för vissa tjänster bör utökas. Kommunen har det enskilda ekonomiska ansvaret för ersättning till fosterföräldrar till barn, som genom socialnämndens försorg beretts vård i annat hem än det egna (34 § socialtjänstlagen). Kommunen betalar därvid arvodes- och omkostnadsersättning. Kommunen har å sin sida rätt att uppbära till barnet utgående bidragsförskott, barnpension o. d. ersättningar. Genom socialtjänstlagen och socialtjänstförordningen har kommunen rätt att uppbära viss ersättning från båda föräldrarna, dvs. även från den förälder som inte står som vårdnadshavare för barnet. Ingen av föräldrarna får emellertid belastas med kostnader, som överstiger bidragsförskottets storlek, inte ens i de fall där ett tilldömt underhållsbidrag är större än bidragsförskottet. Barnet själv belastas inte heller av några kostnader, även om förmögenhet eller avkastning av sådan finns. I dagens ekonomiska läge anser vi att föräldrarnas betalningsskyldighet till kommunen bör ökas i samband med barns fosterhemsplacering. I varje fall bör bidragsskyldigheten utsträckas till att motsvara det utdömda underhållsbidraget i det enskilda fallet. Även barnet bör kunna bidra till sin försörjning, om ekonomisk möjlighet därtill finns. Med hänvisning till ovan sagda hemställer vi att hos regeringen hemställer dels om förslag till ändrade regler för föräldrars skyldighet att delta i kommunens kostnader för barn som genom socialnämndens försorg får vård i annat hem än det egna, dels om utredning rörande möjligheten att även låta barn, som har ekonomisk möjlighet därtill, i skälig omfattning bidra till sin försörjning i ifrågavarande fall. PER STENMARCK (m) () 1 1981/82.
mot · G502409 · 1982-01-19 00:00:00 — har myndigheterna inte skapat klarhet i den väsentliga frågan om dödsbegrepp och dödskriterier. utfärdade sitt cirkulär (MF 1973:29) som medgav avbrytande av behandling i fall av hjärnnekros men vidhöll den gången likväl det gamla dödsbegreppet knutet till hjärt- och andningsstillestånd. Cirkuläret, som visserligen bidrog till ökade möjligheter för transplantationskirurgin, bidrog emellertid f. ö. enbart till förvirring i frågan bland sjukvårdspersonal, patienter och anhöriga. kom emellertid till annan insikt och anslöt i sak till den mening som dåvarande rättschefen anförde i sitt särskilda yttrande, nämligen den att en person med totalt och oåterkalleligt bortfall av hjärnfunktionerna betraktas som död. Detta var ett stort steg framåt. Denna uppfattning är också fastslagen i lag eller på annat sätt dekreterad i många andra moderna stater. Det är att märka att det för vårt vidkommande egentligen inte är fråga om ett nytt dödsbegrepp. Död är och förblir död. Diskussionen gäller vilka kriterier som skall användas för att avgöra när döden inträtt. Hjärtdöden är alltså inte att betrakta som ett dödsbegrepp, den är det viktigaste, men alls inte osvikliga, symptomet på hjärnans död och därmed människans död. Regeringsrätten hade i anledning av ett rättsärende att ta ställning till denna fråga. Det väckte en viss förvåning att regeringsrätten därvid klart konstaterade att intet rättsligt hinder torde föreligga mot att godta hjärndödsbegreppet. Naturligtvis har inte regeringsrätten därmed infört eller gett klartecken åt ett nytt dödsbegrepp, men väl dragit den självklara slutsatsen av den medicinska forskningens utveckling. Enligt vetenskap och beprövad erfarenhet kan man nämligen nu med säkerhet fastställa hjärnans död, utan hjälp av det sekundära tecknet att hjärtat upphört att slå. Även om den insiktsfulle vet att det i all sjukvård finns en oskriven och obestridlig lag att läkaren har att handla i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet och därmed ha avgörandet i sin hand, torde det likväl i anledning av den långa och infekterade diskussionen - vara nödvändigt med ett auktoritativt myndighetsuttalande - i lag eller på annat sätt - som skapar klarhet i frågan om livets gräns mot döden. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär sådana åtgärder att dödsbegreppet definieras i termer av hjärndöd.
mot · G502410 · 1982-01-19 00:00:00 — Objektiv nyhetsredovisning i radio och TV Många medborgare är irriterade över att och TV vid nyhetsrapportering tillåter nyhetsförvanskning efter kommentatorernas egna värderingar. Det finns en utbredd publik som besitter eget omdöme och därför upplever dessa mediers ingrepp som ett hot mot informationsfriheten. För att även kunna tillmötesgå denna grupp av medborgare är det önskvärt att nyhetsförmedling sker utan att någon form av censur, uteslutning eller tillägg görs vid viktiga nyheter. Särskilda program med denna typ av oförvanskade nyheter från utlandet och större händelser i bör skapas i varje kanal. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär införandet av särskilda nyhetsprogram som återger nyheter i oförvanskat skick.
mot · G502412 · 1982-01-19 00:00:00 — m. fl. Teckenspråksprogram i utbildningsradion, m. m. Det finns i vårt land en grupp människor, totalt ca 5 000, som är födda döva och som därför inte kunnat dra nytta av hörseln för sin spontana språkutveckling. För att fungera sinsemellan men också ute i samhället måste de vara tvåspråkiga. De måste behärska dels sitt visuella/gestuella teckenspråk, dels det språk som de omges av i samhället. I samtal med varandra använder döva teckenspråk. För en tillfredsställande kommunikation med hörande är de beroende av att kunna svenska, men också av att hörande går dem till mötes och försöker förstå deras teckenspråk och svara dem med tecken och tal. Hörande måste alltså för att samtalet skall flyta kunna avläsa dövas teckenspråk. Inte minst viktigt är det för döva barns språkutveckling och personlighetsutveckling att de kan kommunicera med sin omgivning. De måste som andra barn få berätta, få ställa frågor och få svar. Hörande föräldrar till döva barn, förskolepersonal och skolpersonal som kommer i kontakt med döva barn har här ett stort ansvar. Så också samhället, som måste tillmötesgå dessa gruppers behov av utbildning i teckenspråk. Handens/händernas ställning och rörelser, ansiktsuttryck och kroppsspråk över huvud taget är viktiga komponenter i teckenspråk. Att i stillbild fånga teckenspråk är omöjligt. Media som film och videoupptagningar är däremot goda förmedlare av visuella/gestuella språk. Därför används i undervisningen i teckenspråk dessa media, men är utbudet av sådant undervisningsmaterial alltför litet. Radion och televisionen har ansvar för program för språkliga minoriteter. Det är viktigt att även dövas behov beaktas i dessa sammanhang. Utbildningsradion kan göra en stor insats för denna minoritetsgrupp genom att producera teckenspråkigt material för teckenspråksundervisning för hörande, så att dessa kan möta dövas behov av kommunikation och utbildning. Likaså bör utbildningsradion känna ett ansvar vad gäller utbildningsprogram i olika ämnen - alltså inte enbart språkprogram - för döva på teckenspråk. Såväl språkprogram som andra program bör göras tillgängliga även på videokassett. För döva och hörselskadade i behov av textade ordinarie TV-program är utbudet ringa. Döva och hörselskadade går förlustiga en stor del av de svenska TV-programmen, därför att de inte kan uppfatta talet. De måste för att kunna följa med ha en textad version av programmen. Även andra kategorier TV-tittare, t. ex. många äldre personer, är i behov av textade och utbildningsradion bör inom ramen för befintliga anslag i större utsträckning än ge svenska TV-program i textad version. Med stöd av det anförda hemställs att uttalar att utbildningsradion i större utsträckning bör ta ansvar för teckenspråksutbildning och att bör producera ett större antal textade program. () () ()