mot · G5022415 · 1982-04-02 00:00:00 — och tredje vice talmannen (prop. 1981/82:156) Enligt översikten över utländsk rätt i namnlagsutredningens betänkande gäller endast i ett fåtal länder i världen utanför att hustrun behåller sitt flicknamn. I några länder i gäller att makarna måste ha gemensamt namn men får välja mellan mannens och kvinnans namn. I övriga länder förvärvar kvinnan genom vigseln mannens namn. I inget land i världen utanför gäller att barn i äktenskap får moderns släktnamn. Antingen får barnet makarnas gemensamma namn eller faderns släktnamn. Härvid bortses från den särspräglade regleringen av barns släktnamn i . Den av sociologiska institutionen vid gjorda undersökningen om allmänhetens åsikter beträffande efternamn finns inte redovisad i propositionen. Enligt undersökningen ansåg det önskvärt eller lämpligt att äkta makar har samma efternamn. ansåg det betydelselöst. ansåg det bättre med olika efternamn. När det gäller makars förvärv av släktnamn i samband med vigseln ansåg det vara bäst att båda makarna automatiskt får mannens efternamn. Av dessa ville också ge mannen möjlighet att genom ansökan anta hustruns efternamn. ville inte ha någon automatiskt verkande regel utan ansåg att makarna alltid måste välja om de vill ha gemensamt efternamn eller behålla var och en sitt resp. namn. ville ha propositionens huvudregel om att vardera maken automatiskt behåller sitt resp. namn, om de inte i samband med giftermålet anmäler att de vill ha mannens eller kvinnans namn som gemensamt efternamn. Såvitt gäller släktnamn för barn i äktenskap ansåg det olämpligt att barn har annat namn än den ene av föräldrarna. ansåg det betydelselöst. ansåg det bra. 74,ansåg det önskvärt eller lämpligt att alla medlemmar i en familj har samma efternamn. ansåg det betydelselöst och ansåg det bättre med olika efternamn. Enligt uppgift i namnlagsutredningens betänkande (s. 86) är det endast i mycket ringa utsträckning som de gifta kvinnorna begagnat sig av möjligheten att efter anmälan behålla sitt släktnamn under äktenskapet. I praktiken händer det också mycket sällan enligt betänkandet (s. 58) att föräldrar under äktenskapets bestånd utnyttjar möjligheten att anmäla moderns släktnamn som ogift för barn . Det synes sålunda inte föreligga vare sig någon opinion för eller något behov av de ändrade huvudregler för familjerättsliga namnförvärv som föreslås i propositionen och som går ut på att vardera makten automatiskt behåller sitt efternamn och att barnen i så fall förvärvar moderns efternamn. Det är i huvudsak två skäl som i propositionen åberopas för dessa ändrade huvudregler för familjerättsliga namnförvärv: kvinnans jämställdhet med mannen och att barn inom och utom äktenskap skall behandlas lika. Ingetdera skälet kan dock anses ha sådan tyngd att det tillnärmelsevis uppväger de stora nackdelar som är förbundna med de föreslagna ändringarna av namnreglerna. Den föreslagna huvudregeln att vardera makten automatiskt behåller sitt efternamn, om makarna inte gör särskild anmälan till pastorsämbetet om att få gemensamt efternamn, kommer att leda till att namngemenskapen alltmer kommer ur bruk. Erfarenheten visar att en aktiv handling som en anmälan sällan kommer till stånd. Kvinnans jämställdhet med mannen måste bevakas i alla lagstiftningssammanhang. Avsevärt tyngre än kvinnans intresse av att behålla sitt släktnamn under äktenskapet måste dock anses väga familjeidentitetens stora betydelse för familjegemenskapen och samhörighetskänslan inom familjen. F. ö. förverkligas ju inte jämställdheten mellan könen av de föreslagna huvudreglerna, eftersom hustrun genom att bestämma sig för att behålla sitt efternamn också bestämmer att barnen skall bära hennes efternamn. En ytterligare upplösning av namngemenskapen blir följden av den föreslagna regeln att som barnets efternamn kan anmälas efternamn som fadern eller modern senast hade som ogift. Det kan ju leda till att alla familjemedlemmarna får olika efternamn. Som skäl för den föreslagna huvudregeln, som inte finns i något land utanför , att barn både inom och utom äktenskap skall få moderns släktnamn åberopas i propositionen principen att barn inom och utom äktenskapet skall behandlas lika i lagstiftningen. Men så länge äktenskapet består som institution måste det kringgärdas med särregler. Olika regler måste ju t. ex. gälla vid fastställande av faderskap för barn inom och utom äktenskap. Redan nu gäller f. ö. att barn utom äktenskap kan anta faderns släktnamn genom en anmälan hos pastorsämbetet. Vad angår de föreslagna namnreglerna för i det närmaste obegränsade möjligheter till administrativa förvärv av förnamn och efternamn bygger dessa regler på det felaktiga antagandet att personnumren skulle kunna helt ersätta egennamnen som identifikationsmedel. Datainspektionen varnar i sitt remissyttrande för en sådan uppfattning under hänvisning till en uppskattad felfrekvens på . I handel och vandel är namnet den enda brukbara identitetsbeteckningen. Möjligheten till upprepade namnbyten kan föranleda missbruk bl. a. i syfte att dölja sin identitet. Det föreligger enligt det nu anförda starka skäl för att avvisa propositionens förslag till nya namnregler. En ändring bör dock göras namnlag som utan att verka upplösande på namngemenskapen tillmötesgår strävandena efter jämställdhet mellan könen också i fråga om namnlagstift Enligt rekommendationer i en antagen resolution, refererad i betänkandet, att i lagstiftningen befrämja likställighet mellan makar bl. a. på namnrättens område bör makarna vid namngemenskap kunna välja vilkenderas namn de önskar. Mannen kan visserligen redan enligt namnlag förvärva hustruns efternamn efter ansökan hos patent- och registreringsverket. Makarna bör dock i anledning av rekommendationer ges rätt att som gemensamt efternamn välja endera makens efternamn. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att lydelsen av 6 § namnlag ändras enligt vad ovan angivits så att vardera maken vid vigseln med den andres tillstånd kan förvärva dennes släktnamn genom anmälan till pastor eller vigselförrättare.