mot · G502640 · 1982-01-19 00:00:00 — m. fl. Fördelningen av arbetsplatser i Ett av de största strukturella problemen i är att arbetsplatserna i så hög grad är koncentrerade till dess kärnområde. Det leder till långa, tidsödande och tröttande arbetsresor för de anställda. Den sammanlagda arbetsdagen blir ofta orimligt lång med åtföljande negativa sociala konsekvenser. Bostadsområdena får i många fall karaktär av sovstäder, mer eller mindre livslösa under arbetsdagarna. Det leder till en hög belastning på trafikapparaten, eftersom en stor del av den yrkesverksamma befolkningen måste resa in till kärnområdet på morgnarna och ut igen efter arbetsdagens slut. Eftersom trafiksystemet måste vara dimensionerat för att klara trafiktopparna krävs både kollektivtrafik och vägar som är kraftigt överdimensionerade under större delen av dygnet. I praktiken är systemet överdimensionerat också i rusningstid eftersom vägfiler och tåg etc. som går ut från centrum på morgnarna och in till centrum också är relativt dåligt utnyttjade. klarar man ändå inte att helt möta behovet under rusningstid och besvärliga trängsel- och köproblem uppstår. Hela detta system innebär minskad trivsel och stora olägenheter för regionens boende. medför det stora samhällsekonomiska förluster. Den absurda situationen har uppstått att ett kraftigt överdimensionerat och därmed orimligt kostnadskrävande trafiksystem ändå inte förmår att möta trafikbehovet på önskvärt sätt. Staten är en av regionens största arbetsgivare. De statliga arbetsplatserna är också i alldeles särskilt hög grad koncentrerade till regionens centrala delar, och bidrar således kraftigt till den ojämna fördelningen av arbetsplatser, med alla dessa negativa följder. Totalt arbetar ca 118 000 statstjänstemän i . Av dessa arbetar inte mindre än 116 000 i , och kommuner. Arbetsplatserna i är i huvudsak koncentrerade i innerstadsområdet. Starka ekonomiska, miljömässiga och sociala skäl talar för en kraftfull politik i syfte att omstrukturera arbetsmarknaden i . Målen bör vara att det i varje kommun finns arbetsplatser motsvarande av de boende i förvärvsarbete. I kommunerna i den yttre delen av regionen bör målet vara . Det är också viktigt att en något så när god fördelning mellan olika typer av sysselsättning - administration, service, industri etc. - åstadkommes i regionens olika delar. En sådan struktur skulle kunna innebära att flertalet förvärvsarbetande skulle ha möjlighet att få arbete i rimlig närhet till sina bostäder. skulle bli kortare pendelresor och bättre möjligheter till ett fungerande socialt liv. Förorterna skulle kunna utvecklas från sovstäder till mer fullständiga livsmiljöer. Trafikbelastningen med alla dess negativa miljökonsekvenser i innerstadsområdena skulle minska. Säkert skulle många även med en sådan bättre balanserad arbetsmarknad ha sitt förvärvsarbete i en annan del av regionen. En större spridning på arbetstillfällen skulle dock leda till att pendelresandet skedde i skilda riktningar. De stora in- och utfartstopparna skulle inte inträffa, vilket i flertalet fall skulle möjliggöra snabbare och bekvämare pendelresor. Totalt skulle en sådan struktur innebära en betydligt mindre belastning på trafiknätet. Kostnader för vägar och kollektivtrafik skulle minska som komforten för de resande skulle öka. En sådan omstrukturering av regionens arbetsmarknad kräver statens aktiva medverkan. I första hand måste det ske genom en medveten omfördelning av de statliga arbetsplatserna i regionen. En politiskt förankrad arbetsgrupp bör därför tillsättas med företrädare för såväl statsmakterna som med uppdrag att utarbeta en långsiktig plan för en omfördelning av de statliga arbetsplatserna. Syftet bör vara att de statliga arbetstillfällena efter en fastställd tidsperiod skall vara lokaliserade på ett sådant sätt att de bidrar till en balanserad arbetsmarknad i . Det är viktigt att detta arbete utgår från en total samhällsekonomisk bedömning där också kostnader för trafiksystem, restid m. m. beaktas. Arbetsgruppen bör kunna dra nytta av det mycket förtjänstfulla arbete på området som utförts av i . Det finns också anledning att se över möjligheterna att bättre styra lokaliseringen av enskilda arbetsplatser. Här kan man tänka sig att ett regionalt organ får möjlighet att påverka utvecklingen t. ex. genom en lagfäst samrådsskyldighet vid nyetableringar eller utvidgningar av betydelse. Man kan också tänka sig att pröva styrinstrument, som särskilda etableringsavgifter eller etableringsförbud med dispensmöjligheter i vissa delar av regionen. Sådant kräver lagstiftning och således statlig medverkan. Det kan därför vara lämpligt att låta den ovan nämnda arbetsgruppen utreda också sådana åtgärder. Med hänvisning till vad som anförts föreslår vi 1. att hemställer att regeringen tillkallar en arbetsgrupp med företrädare för statsmakterna och med uppgift att utarbeta en plan för att inom en fastställd tid omfördela statliga arbetsplatser i regionen så att de bidrar till en mer balanserad arbetsmarknad, 2. att hemställer att regeringen tillkallar en arbetsgrupp med företrädare för statsmakterna och med uppgift att föreslå samrådsinstrument och styrmedel för att åstadkomma en bättre fördelning av arbetsplatser inom den privata sektorn i . () () () () () ()