mot · G502365 · 1982-01-18 00:00:00 — och för att öka exporten av livsmedel Under en följd av år har den svenska exportindustrins internationella konkurrenskraft försvagats, och betydande förluster av marknadsandelar har gjorts. Underskottet i bytesbalansen måste nedbringas och jämvikten i ekonomin återställas . Detta kan åstadkommas genom att exporten ökar snabbare än importen. En grundläggande förutsättning härför är att vi förfogar över våra inhemska tillgångar på sådant sätt, att konsumtionen inte ökar snabbare än produktionen, att exportindustrins och de importkonkurrerande företagens konkurrensläge i förhållande till omvärlden förbättras samt att industriinvesteringarna och industrisysselsättningen ökar. Med ovan redovisade mål som utgångspunkt och i linje med statsmakternas strävan att lösa angivna problem föreslås i denna motion åtgärder för att öka förädlingsgraden inom den svenska livsmedelsproduktionen med syfte att öka landets export och därmed utgöra ett led i ansträngningarna att förbättra bytesbalansen och sysselsättningen inom denna sektor av näringslivet. Även med hänsyn till regionalpolitiska samt försvars- och beredskapspolitiska målsättningar bör förädlingsgraden för produkter från landets jordbruk och livsmedelsindustri höjas. Från samhällsekonomiska utgångspunkter är inriktningen mot avsättning på export av överskottet på spannmål inte en gång för alla helt given lösning. Tid från annan bör man analysera i vilken utsträckning det är ekonomiskt riktigt att exportera spannmål eller förädlade jordbruksprodukter. Prisutvecklingen på världsmarknaden liksom höga hanterings- och transportkostnader ger inget entydigt svar på denna frågeställning. Emellertid torde det vara angeläget att utnyttja den del av vår spannmålsproduktion som inte konsumeras inom landet till vidareförädling exempelvis genom ökad animalieproduktion. Härigenom ökar råvaruunderlaget för bl. a. charkuteriindustrin som därigenom kan utvecklas till att bli en exporterande industri i högre grad än vad som är fallet. För sedan förutsade en utredning inom industriverket en sysselsättningsminskning inom livsmedelsindustrin med 6 000 personer . Vi skulle kunna utbilda och engagera fler människor inom landets jordbruk och livsmedelsproduktion. Det behövs flera människor för att förädla livsmedel än att enbart producera råvaror, och då är det naturligtvis riktigare att vi förädlar våra råvaror i ökad utsträckning och marknadsför heloch halvfabrikat på export. I vårt land har vi goda förutsättningar med vårt effektiva jordbruk. Vi har fina traditioner, skickliga yrkesmän och en långt driven hygienisk standard. Vi har en högteknologisk och investeringsintensiv livsmedelsindustri samt en effektiv förpackningsindustri. Inom landet finns många produktionsenheter med så hög standard att de mer än väl uppfyller de krav som bl. a. och ställer som villkor för vår handel med dem. Många företag har leveranser av charkuteriprodukter och färdigmat till andra länder. Man har uppenbarligen skött dessa leveranser bra, och produkterna har tagits väl emot. Vi borde kunna gå vidare och därigenom skapa många fler arbetstillfällen - inte minst med tanke på de förutsättningar som vårt land har! Efter hand som utvecklingsländerna får råd att i högre utsträckning konsumera livsmedel kommer bristen att öka - inte tvärtom! I , där industrialiseringen alltmer sätter sin prägel på samhället, kan man successivt höja levnadsstandarden. Därav följer ett ökat importbehov. Trots förutsättningar att kunna visa ett hyggligt överskott i denna del av bytesbalansen, har vi dess värre en livsmedelsexport som inte uppgår till mer än av produktionen. Vår import av livsmedel är betydligt större än exporten. exporterar regelmässigt spannmål, en viss del som rent överskott och en del som s. k. utbytesexport. Likaså exporteras fläsk och nötkött. Särskilda regler för exportbidrag finns. Dessa bidrag utnyttjas då världsmarknadspriset understiger vår inhemska prisnivå. Det är angeläget att bidragsbestämmelserna utformas så att även förädlade varor gynnas vid export. Staten borde agera så att exporten även kunde ske i form av förädlade varor, vilket skulle få positiva effekter på exportinkomsterna samt för sysselsättningen inom jordbruket och dess förädlingsindustri. Inte minst med tanke på de allt högre oljepriserna är varje förstärkning av exportinkomsterna av stort värde. Ett mål för jordbrukspolitik bör vara att bli av med de överskott som uppkommer i olika situationer då produktionen överstiger konsumtionen. Man bör målmedvetet sträva efter att öka livsmedelsexporten och upprätthålla denna på en hög nivå. Härvid bör jordbruksregleringen utformas så att den stimulerar till aktiva exportsatsningar. För att få den önskvärda förändringen bör följande åtgärder bli föremål för statsmakternas övervägande: o i jordbruksnämndens och lantbruksstyrelsens regi bör genomföras en utredning om en förändrad inriktning beträffande exporten av produktionsöverskottet. Avsikten är att förbättra betingelserna för export av förädlade livsmedel; o exportbidragssystemets effekter analyseras i syfte att finna möjligheter till sådana förändringar som underlättar export av förädlade livsmedel; o förstärkning av handelssekreterarorganisationen och utrikesförvaltningens resurser för att stimulera exporten; o ökade resurser till för marknadsundersökningar och annan service till livsmedelsindustrin; o pågående forsknings- och utvecklingsarbete rörande svensk proteinproduktion intensifieras i syfte att minska importberoendet av foderprotein. Åtgärderna medför ett större behov av andra råvaror: ingredienserna till färdig mat, charkuterivaror och andra hel- och halvfabrikat. I sin tur innebär detta större förutsättningar för en omfattande odling av specialgrödor, grönsaker och andra produkter från trädgårdsnäringen. En förädlingsverksamhet närmare lokaliserad till råvaruproduktionen innebär besparingar i fråga om råvarutransporter, vilket frigör resurser för den ökade distributionsverksamhet som den intensivare förädlingsverksamheten skapar. Detta skulle innebära viktiga led i ansträngningarna att förbättra landets ekonomiska balansproblem samt främja sysselsättning och utveckling och en förbättrad regionalpolitisk balans. Genom dylika åtgärder torde vi kunna utbilda och engagera fler människor inom jordbruket och livsmedelsproduktionen. Att särskilt satsa på utbildning av unga människor i dessa tider med hög ungdomsarbetslöshet skulle vara mycket positivt och innebära en god investering för framtiden. Det behövs fler människor för att förädla livsmedel än att enbart producera råvaror. Det innebär ett bättre kapacitetsutnyttjande. En breddad förädlingsverksamhet innebär dessutom en ökning av avsättningsmöjligheterna för trädgårdsnäringen och också av förutsättningarna för odling av specialgrödor. Till detta kommer en ökad riskspridning och möjligheter att utjämna säsongsvariationerna. Vår slutsats kan bara bli en: Samhället, staten, måste på allt sätt initiera åtgärder som förbättrar betingelserna för export av förädlade livsmedel. Det är angeläget att vi på alla sätt motverkar den negativa utveckling inom denna sektor som har förutspåtts i industriverkets utredning. I verkets betänkande om livsmedelsindustrin påstod man 1979 att livsmedelsindustrin skulle minska sin sysselsättning med 6 000 personer . Jag utgår ifrån att arbetsmarknadsministern har tagit del av denna utredning. överlämnande en arbetsgrupp några intressanta förslag till regeringen som har remissbehandlats. I ett gemensamt remissvar anförde , och bl. a. följande synpunkter: Vi vill inledningsvis framhålla att vi finner det mycket angeläget att man får ett ändrat, mera affärsmässigt, synsätt när det gäller export av dessa produkter. Denna export bör inte - som sker - betraktas som ett medel att avlasta den svenska marknadens tillfälligt uppkommande överskott. Eftersom det redan nu - och sannolikt än mera - rör sig om ett strukturellt överskott är det nödvändigt att skapa förutsättningar för en kontinuerlig exportverksamhet på lång sikt. Såvitt vi förstår måste det även för jordbruket vara en bättre affär att ha långsiktiga reguljära kontakter med kunderna än att försöka gå ut och hitta köpare just när överskott råkar uppstå i . Ett önskemål som vid upprepade tillfällen framförts av undertecknade organisationer rör exportbidragsperiodernas längd för förädlade styckade detaljer av kött och fläsk samt charkvaror. Svensk kötthandel tillämpar mycket korta bidragsperioder, vilket starkt försvårar eller t. o. m. omöjliggör för svenska exportföretag att teckna långsiktiga kontrakt till någorlunda fasta priser. Detta är självfallet en betydande nackdel i konkurrenshänseende. Vi anser det angeläget att få en sådan ändring till stånd att exportbidragens storlek kan bindas till åtminstone . Detta är den period som normalt gäller i fråga om exportbidragen för de produkter som omfattas av råvarukostnadsutjämningssystemet. Enligt vår uppfattning är det snarare angeläget att på alla sätt underlätta export av förädlade kött- och fläskvaror. Detta är angeläget också ur den synpunkten att högre förädlingsvärde ger högre exportintäkter. Med utgångspunkt i nämnda utredningsförslag jämte inkomna remissvar bör regeringen snabbt komma med ett åtgärdspaket för att stärka sysselsättningsläget på både kort och lång sikt. Ett önskvärt åtgärdspaket anser vi bör innehålla bl. a. följande: Berörda departement och myndigheter bör ge högre prioritet åt frågor som rör export av högförädlade livsmedel. En planeringsgrupp bör inrättas, i vilken bör ingå representanter för arbetsmarknads-, handels-, jordbruks- och utbildningsdepartementen, jordbruknämnden och kommerskollegium. Till gruppen bör knytas företrädare för berörda näringslivsorganisationer samt Exportråd. En första uppgift för denna planeringsgrupp bör vara att utarbeta ett handelspolitiskt aktionsprogram vad gäller export av högförädlade livsmedel. Förhandlingar bör inledas med EG i syfte att få till stånd tullnedsättningar för sådana högförädlade livsmedel som inte ingår i vårt frihandelsavtal. Våra bilaterala jordbruksavtal med och bör utnyttjas för att få till stånd ömsesidiga tullreduktioner även för högförädlade livsmedel. Det i nyssnämnda utredning föreslagna organet Promotion måste ges erforderliga finansiella resurser för att påbörja sin verksamhet från nästa budgetår. I anslutning härtill bör regleringsföreningarna - främst Svensk Kötthandel - inrikta sin verksamhet på att främja export av förädlade produkter. Arbetsmarknadsmyndigheter och utbildningsansvariga myndigheter inriktar sina ansträngningar på att kartlägga utbildnings- och rekryteringsbehov. Ökad satsning på lärlingsutbildning, yrkesintroduktion m. m. initieras. Den yrkestekniska utbildningen inriktad mot livsmedelsindustrin, på både gymnasie- och högskolenivå byggs ut. En förädlingsverksamhet närmare lokaliserad till råvaruproduktionen, som t. ex. i jordbrukslänen, innebär besparingar i fråga om råvarutransporter, vilket frigör resurser för den ökade distributionsverksamhet som en mer intensiv förädlingsverksamhet medför. Detta skulle innebära viktiga led i ansträngningarna att förbättra landets ekonomiska balansproblem samt främja sysselsättning och utveckling och åstadkomma förbättrad regional balans. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att hos regeringen begär ett samlat åtgärdsprogram för att öka den svenska exporten av livsmedel, 2. att hos regeringen begär en undersökning av möjligheterna att vidga förädlingsgraden av produkter från det svenska jordbruket i enlighet med vad som anförts i motionen.