mot · G5022018 · 1982-01-26 00:00:00 — Den politiska verksamheten måste präglas av öppenhet. Inte minst gäller detta arbete. Allmänhetens insyn i beslutsprocessen måste göras så stor som möjligt. En viktig del av arbete sker i utskotten. Dessa sammanträder emellertid inför stängda dörrar. Möjligheten att anordna offentliga utskottsutfrågningar saknas i till skillnad från i många andra länder. Utskotten organiserar numera i betydande utsträckning som ett led i sitt beredningsarbete utfrågning av företrädare för regeringen, förvaltningen, organisationer m. m. Detta utgör ett viktigt inslag i arbetet att samla beslutsunderlag men utfrågningarna är inte offentliga. I viss utsträckning nedtecknas de stenografiskt och bifogas sedan i utskrivet skick utskottsbetänkandet. Detta har inneburit en ökad öppenhet. Rätten att anordna öppna utskottsutfrågningar bör införas. En sådan åtgärd skulle stimulera intresset för verksamhet och leda till en från demokratisk synpunkt önskvärd insyn i beslutsprocessen. Däremot bör utskottens överläggningar och beslut liksom inte vara offentliga. Det är viktigt att offentliga utskottsutfrågningar kan komma till stånd om så önskas av en minoritet. Om en tredjedel av ett riksdagsutskotts ledamöter kräver att offentlig utskottsutfrågning skall anordnas i viss fråga, skall sådan ske. Skydd för enskild äganderätt och näringsfrihet Frågan om grundlagsskyddad näringsfrihet har varit föremål för prövning ett flertal gånger . 1 samband med den nya grundlagens tillkomst och de förändringar som därefter skett vad avser frioch rättighetsavsnittet har frågan diskuterats ingående. 1981/82: 2018 skydda näringsfriheten har bl. a. införts praktiska svårigheter. Det har hävdats att området är stort och att ett eventuellt grundlagsskydd måste förses med så många inskränkningar att dess värde blir föga meningsfullt. Mot detta kan anföras att rätten att driva näringsverksamhet i ett västerländskt samhälle måste anses så grundläggande och av stor principiell och praktisk betydelse att detta bör komma till uttryck i konstitutionen. Den marknadsekonomi vårt öppna samhälle förutsätter bygger på såväl enskild äganderätt som näringsfrihet. Om näringsfriheten inskränks genom det allmännas åtgärder genom t. ex. monopol, bidragsbestämmelser, långtgående reglerings- och styrningsåtgärder, auktorisationskrav och liknande företeelser, kan marknadshushållningens funktionsförmåga och bestånd äventyras. Utvecklingen i har gått mot att näringsfriheten i praktiken begränsats på en rad områden. Till skillnad från många andra länder har möjligheterna hos oss för enskild verksamhet i näringssyfte inom t. ex. vård- och undervisningssektorerna genom olika ingripanden från statsmakterna starkt begränsats. Här föreligger ofta de facto inga möjligheter till enskilda initiativ även om några formel!a beslut inte föreligger om att upphäva näringsfriheten på dessa områden. Oavsett om näringsfriheten grundlagsskyddas eller ej är det av största vikt att se till att den reellt kan upprätthållas. Noggrannare än måste i lagstiftningsarbete och näringspolitiken undersökas vilka hinder för enskild näringsverksamhet och därmed marknadsekonomins effektivitet som kan uppstå genom statsmakternas handlande. På redan befintliga områden, några har nämnts ovan, måste en översyn komma till stånd som undanröjer de inskränkningar som finns för enskild näringsverksamhet såvida inte synnerliga skäl talar för deras bibehållande. I många andra länder finns bestämmelser i författningen som ger uttryck för en positiv syn på den enskilda äganderätten och på fri företagsamhet. konvention om de mänskliga rättigheterna bygger exempelvis på liknande tankegångar. Också när det gäller minoritetsskydd finns det i andra författningar exempel på långtgående bestämmelser när det gäller att skydda t. ex. egendomsrätten. är ett näraliggande exempel på detta. Förbättringar har emellertid skett också i på detta område tack vare det förslag som framlades av rättighetsskyddsutredningen och som antogs av 1979. Trots detta återstår emellertid mycket att göra innan ett fullgott rättighetsskydd finns också i den svenska författningen. Inte minst de ökande angreppen mot den enskilda äganderätten, manifesterat bl. a. i tanken på kollektiva löntagarfonder, motiverar fortsatt arbete i denna riktning. I det fortsatta reformarbetet med vår författning är det därför nödvändigt att skyddet för den enskilda äganderätten och näringsfriheten intar en framskjuten plats. Ett avtal om MBL i statsförvaltningen slöts . 1981/82: 2018 rit att MBL-förhandlingar förs om bl. a. propositioner och andra regeringsförslag. Även om det är sagt att tillämpningen skall ske så att den politiska demokratin inte träds förnär, vilket en särskild nämnd är satt att kontrollera, är det i hög grad stötande att möjligheten finns till MBL-förhandlingar om frågor som faller inom den politiska demokratins råmärken. gjorde i sitt granskningsbetänkande 1978/79:30 en genomgång av tillämpningen av medbestämmandelagen i samband med beredningen av regeringsärenden. Utskottet gjorde då följande uttalande: Av största vikt i förhandlingsarbetet är det självfallet att båda parter respekterar den politiska demokratin. Detta uttalande finns det all anledning att instämma i. Men har en facklig organisation stämt staten för att den inte förhandlat om läroplanen för . Detta visar att här finns en oklarhet var gränsen skall gå, åtminstone från de fackliga organisationernas sida. anförde vidare att det avsåg att med uppmärksamhet följa den fortsatta utvecklingen beträffande den berörda förhandlingsverksamheten. Det är nu dags att därutöver göra en förnyad översyn av det avtal som finns i syfte att undanröja varje tveksamhet på området. har gått sedan avtalet om inrättande av , , och det torde finnas goda möjligheter att nu göra en översyn. Formerna för detta, särskild utredningsman, parlamentarisk utredning eller utvärdering inom , bör det ankomma på regeringen att besluta om. Det är emellertid väsentligt att den sker snabbt och att bereds tillfälle att ta ställning till dess arbete. Det är över huvud taget av största vikt att frågan om MBL och de fackliga organisationernas medverkan i beslutsprocessen utreds. Det gäller inte bara aspekterna på demokratin utan också sådant som effektivitet i verksamheten och frågan om att minska byråkratin. Berörda statliga utredningar bör ingående belysa dessa problem i sitt arbete och komma med förslag till lösningar. Lekmannastyreiser i statliga verk I ökad utsträckning har lekmannastyrelser inrättats i statliga verk och andra institutioner. Tanken har varit att bredda insynen och tillföra sakkunskap utifrån. Rekryteringen till lekmannastyrelserna har ofta skett på politiska grunder liksom det eftersträvats att olika intresseorganisationer blir representerade. Mera sällan har oberoende företagsledningskapacitet eller annan expertis knutits till styrelserna. Detta förhållande har bl. a. lett till att styrelseledamöterna ofta i första hand kommit att företräda egna parts- eller organisationssynpunkter och mindre de naturliga verksintressena. Vid besvarandet av remisser etc. har ofta en uppdelning skett efter partipolitiska riktlinjer eller organisationstillhörighet. De synpunkter som verket ansett sig böra föra fram har lekmannaledamöterna kunnat rösta bort till men för den objektiva sakkunniga myndig 1981/82: 2018 Någon utvärdering av systemet med lekmannastyrelser som bl. a. innefattar detta problem har inte gjorts. En sådan utvärdering bör komma till stånd och innefatta hela problematiken med lekmannaledamöter i styrelserna. bör ge regeringen detta till känna och det bör ankomma på regeringen att i lämpliga former genomföra den begärda översynen. Det har blivit allt angelägnare att ges en bättre insyn i statsförvaltningen. Flera statsvetenskapliga studier har visat att tjänstemännens inflytande har ökat markant på bekostnad av de politiskt valda förtroendemännen. Det är därtill ofta svårt att följa upp de reformer som beslutas i . För att det skall vara möjligt för att få en effektiv kontroll över den statliga verksamheten krävs att ges effektiva kontrollmöjligheter. är dessa inte tillräckliga. Kontrollorganen har olika huvudmän och tillräcklig samordning föreligger inte. Riksdagsrevisorerna har som huvudman liksom medan statskontoret och sorterar under regeringen. beslutade att starta en översyn av . Det är av vikt att en sådan utredning kommer till stånd och att den arbetar snabbt. Strävan måste vara att ge en sådan ställning att det effektivt kan ingripa mot missförhållanden i statsförvaltningen. Detta förutsätter att ämbetet förfogar över effektiva sanktionsmöjligheter. Översynen bör bl. a. inriktas på frågan om sanktionsmöjligheterna. Det bör vidare övervägas om inte en koncentration av ombudsmännens verksamhet kan ske, bl. a. genom att större del av arbetsinsatserna ägnas åt principiellt intressanta ärenden. måste också vara ett instrument för kontrollmakt och får inte uppfattas enbart som en klagoinstans för allmänheten. I detta sammanhang är det viktigt att ta hänsyn till JO:s möjligheter att ta egna initiativ och inte bara behandla gjorda anmälningar. Det bör övervägas om inte JO direkt bör kunna fästa uppmärksamhet på sådana förhållanden inom statsförvaltningen som förtjänar uppmärksamhet och bör leda till ingripanden från . Det är vidare avvikt att inspektionsverksamheten ges rimligt utrymme. Den utredning om som aviserat bör ges en sådan inriktning att bl. a. de frågor som här har berörts behandlas. Det är vidare viktigt att frågan om kontrollmakt i stort tas upp till behandling så snart förvaltningsutredningen avslutat sitt arbete, vilket uppgivits skall ske under innevarande budgetår. 1981/82: 2018 Integritet för den enskilde Inte minst datateknikens frammarsch har ökat betydelsen av ett effektivt skydd för den enskildes integritet. 1 denna partimotions dataavsnitt behandlas möjligheterna att öka skyddet på detta område. Skyddet för den enskildes integritet är särskilt viktigt i politiska sammanhang. Det är allvarligt för den svenska demokratin att det fortfarande förekommer kollektivanslutning till ett politiskt parti. har åtta gånger uttalat sig mot detta. Det parti som tillämpar kollektivanslutningen, det socialdemokratiska partiet, har emellertid inte ansett riksdagsuttalandena värda att beakta. är en stor del av dess medlemmar kollektivt anslutna. Inget tyder på att partiet verkligen är berett att ändra sin inställning. Dess förslag till förändringar har endast gällt metoderna för kollektivanslutningen och innebär inte grundläggande förändringar. Moderata samlingspartiet har krävt lagstiftning mot kollektivanslutning till politiskt parti. Det som hänt - dvs. åtta riksdagsuttalanden mot kollektivanslutningen utan att den upphört - visar att metoden med uttalanden inte har någon effekt. Om önskar att dess vilja respekteras i detta sammanhang är lagstiftning det enda möjliga. Det är beklagligt att sådan skall behöva tillgripas, men det finns uppenbart inga andra möjligheter. De partier som endast önskat uttalanden måste ta ställning till om konkreta resultat skall uppnås. Med tanke på kollektivanslutningens allvarliga natur finns det all anledning att slå in på vägar som ger resultat. Den enda väg som återstår är lagstiftning. Ramlagstiftning för ideella föreningar Föreningsfriheten utgör en viktig del av det demokratiska livet. Samhället stöder också organisationer och föreningar av skiftande slag på olika sätt. inte minst ekonomiskt. Stödet har ökat avsevärt . Det är mot denna bakgrund naturligt, inte minst i ett genomorganiserat samhälle som det svenska, att vissa grundläggande krav ställs på föreningarna. Inte minst gäller detta dem som erhåller betydande belopp för sin verksamhet från stat, landsting och kommun. Frågan om en ramlagstiftning för ideella föreningar har diskuterats . Från moderat håll har krävts att frågan utreds. Förslagen har emellertid avvisats av . Justitieminister meddelade emellertid i en riksdagsdebatt att han kunde tänka sig en sådan lagstiftning. En utredning om ramlagstiftning för ideella föreningar bör sålunda komma till stånd. bör ge regeringen detta till känna. I detta sammanhang bör också frågan om negativ föreningsrätt, dvs. rätten för den enskilde att stå utanför en förening, utredas. att mandatperioden vid kommunal- och riksdagsval skall förlängas frän 1981/82: 2018 nuvarande tre till , att kommunal- och riksdagsval skall ske var för sig , att MBL i statsförvaltningen inte skall tillämpas på frågor som faller inom den politiska demokratins råmärken, att en översyn av skall göras enligt ovan redovisade riktlinjer, att kontrollmakt skall förstärkas, att kollektivanslutning till politiskt parti skall förbjudas i lag, att frågan om lekmannastyrelsernas roll i de statliga verken utreds, att offentliga utskottsutfrågningar införs, att frågan om ramlagstiftning för ideella föreningar utreds, att arbetet på en förstärkning av skyddet för enskild äganderätt och näringsfrihet fortsätter. Sambandet mellan in- och utrikespolitik Med vår utrikes-, försvars-, handels- och biståndspolitik strävar vi efter att trygga en framtid i fred, frihet och välstånd såväl för vårt eget land som för andra länder. Att trygga vårt oberoende och vår frihet är säkerhetspolitikens grundläggande mål. Det råder ett intimt samband mellan in- och utrikespolitik. Vårt beroende av omvärlden ökar ständigt på så gott som samtliga samhällslivets områden. Dagens svenska välfärd är i hög grad avhängig av handelns och havens frihet, därför att vårt lands välstånd i så hög grad bygger på deltagande i det internationella handelsutbytet. Störningar i den internationella ekonomin valutaoro, tendenser till protektionism, kartellbildningar och mycket annat påverkar numera direkt och svenskt näringsliv och svensk ekonomisk politik. Vi är mer beroende av importerad energi än de flesta länder i världen. Därför är vi särskilt känsliga för politiska händelser i de oljeproducerande regionerna i världen. Säkerhetspolitiskt lever vi - trots vår alliansfrihet - i ett tillstånd av starkt beroende av supermakterna. Våra möjligheter att med utsikt till framgång hävda vår neutralitet i händelse av krig eller kris i vår omvärld påverkas till stor del av balansen mellan de bägge supermakterna såväl i som på det strategiska kärnvapenområdet. Utvecklingen av supermaktsrelationerna påverkar direkt vår säkerhetspolitiska situation. På samma sätt som händelser utanför vårt lands gränser griper in i vår vardag, påverkar självfallet inhemska förhållanden våra möjligheter att hävda våra intressen och våra ideal utanför gränser. Den politiska stabiliteten i , och uppslutningen bakom huvuddragen i vår utrikes- och försvarspolitik, har en väsentlig betydelse när det gäller att övertyga omvärlden om vår beslutsamhet att i alla lägen verkligen motsvara våra deklarationer. Den utveckling mot ökat beroende mellan stater och regioner som skett 1981/82: 2018 kommer med all sannolikhet att fortgå. Det kommer inte att vara möjligt för ett land att isolera sig från skeendet utanför dess gränser. En konflikt kring , strider i , terroristattacker mot fartyg på världshaven, krig i södra - allt sådant påverkar direkt våra möjligheter att driva politik också inom vårt eget lands gränser. Detta innebär att kraven på vår utrikes-, försvars- och handelspolitik kommer att skärpas. Det kommer att krävas en helhetssyn på våra utrikes relationer och på vår plats i världen på ett helt annat sätt än vad som var fallet när världshandeln automatiskt liberaliserades, västekonomierna expanderade och var ett hörn av som endast i begränsad utsträckning var föremål för supermakternas och maktblockens intresse. Vår alliansfria politik, som syftar till att med stöd av ett starkt totalförsvar hålla vårt land neutralt i ett möjligt framtida krig i vår del av världen, har ett starkt stöd i det svenska folket. Som huvudlinje för vår säkerhetspolitik står alliansfriheten oomstridd! Att neutraliteten är starkt förankrad i vårt land beror delvis på att vi har goda historiska erfarenheter av den. Vi lyckades att hålla oss utanför två världskrig, och med rätt eller orätt har neutralitetspolitiken setts som en väsentligt bidragande faktor till detta. Men vår geografiska belägenhet och vårt strategiska läge är en betydligt mer konkret motivering till neutralitetspolitiken. är ekonomiskt starkt bundet till västvärlden och beläget i skärningslinjen mellan viktiga strategiska intressen, i omedelbar närhet till den ena supermaktens befolkningsmässigt, ekonomiskt och militärt mest betydelsefulla områden. bör i detta läge sträva efter två ting, å ena sidan att inte komma under den närbelägna supermaktens inflytande, å andra sidan att inte uppfattas som den andra supermaktens utpost. Neutralitetspolitik är den logiska slutsatsen. Genom vår alliansfria ställning hoppas vi också kunna ge ett bidrag till stabiliteten och säkerheten i det nordeuropeiska området i dess helhet. Genom att de bägge maktblocken inte står direkt mot varandra, kan motsättningarna i vissa lägen mildras och bättre förutsättningar skapas för de nordiska ländernas självständiga utveckling. Vi tror att den svenska alliansfria linjen, stödd av ett efter förhållandena starkt totalförsvar, har betydelse även för andra länders förmåga att bevara sin självständighet och sitt oberoende. Vår säkerhetspolitiska linje finns inte reglerad i internationella traktater eller garantier. Dess innehåll och inriktning avgör vi själva, utifrån vår egen bedömning av vad som i varje givet läge är bäst ägnat att tjäna vårt lands och den nordiska stabilitetens intresse. Därför finns det inga en gång för alla givna regler för vad vår alliansfria politik kräver i olika lägen. På samma sätt som omvärlden skall vara övertygad om vår nations samlade vilja att stå fast 2 1981/82. 1981/82: 2018 vid vår säkerhetspolitiska huvudlinje skall den veta att vi själva avgör vilka krav denna ställer i varje givet läge. Utifrån krigsårens erfarenheter valde de olika nordiska länderna skilda säkerhetspolitiska vägar. Medan fortsatte sin neutralitetspolitik, stödd på ett starkt försvar, valde och ett medlemskap i som förenades med vissa restriktioner. Med utgångspunkt med sökte successivt att befästa en neutralitetslinje i sin säkerhetspolitik. De olika inriktningarna på de olika ländernas säkerhetspolitik har tillsammans kommit att bilda ett stabilitetsmönster, som under de gångna decennierna visat sin styrka och uthållighet och som snarare ytterligare förstärkt detta stabilitetsmönster. har de grundläggande dragen i den säkerhetspolitiska bilden i det nordeuropeiska och nordatlantiska området undergått en genomgripande förändring. Från att ha varit ett relativt sett perifert område i de bägge supermakternas strategiska tänkande har området successivt kommit att spela en alltmer central roll. är området av avgörande betydelse för upprätthållandet av den strategiska nukleära balansen mellan supermakterna. Den teknologiska utvecklingen i kombination med konstruktionen av de rustningsbegränsningsavtal som ingåtts och kan förväntas komma att ingås kommer av allt att döma att ytterligare accentuera denna situation under det kommande decenniet. Att det nordeuropeiska och nordatlantiska området förändrats från ett för supermakterna perifert till ett för dem centralt område påverkar självfallet såväl direkt som indirekt de olika nordiska ländernas säkerhetspolitik. Uppmärksamheten från bägge håll har skärpts när det gäller förändringar i det säkerhetspolitiska läget. Beredskapen från bägge blocken att möta vad man uppfattar som förändringar i motsidans intentioner eller dispositioner i har höjts. Den politiska och militära bevakningen av har intensifierats. Allt detta är naturligt och logiskt och behöver i sig inte medföra att stabiliteten rubbas. Men det kräver ett aktsamt, bestämt och målmedvetet utrikes- och försvarspolitiskt agerande från samtliga nordiska länders sida. Med sin alliansfrihet och sitt läge mitt i är ansvar därvid inte mindre än andra nordiska länders. Historiskt, kulturellt, ekonomiskt och politiskt är liksom övriga nordiska länder en naturlig del i den europeiska gemenskapen. Vi bygger större delen av vårt välstånd på vårt intima ekonomiska samarbete med framför allt de västeuropeiska länderna, och vi har genom tiderna utvecklats i intimt samarbete med andra europeiska länder, uppdelade i ett västligt 1981/82: 2018 och ett östligt . Svensk utrikespolitik måste innefatta ett klart erkännande av vår europeiska identitet och sträva efter att fördjupa samarbetet mellan och övriga europeiska länder på samhällslivets alla områden. Speciell vikt måste självfallet läggas vid våra relationer till Europeiska gemenskapen (EG). har vi ett omfattande frihandelsavtal med EG, som dessutom ger möjlighet till att successivt utvidga samarbetet till nya områden av ömsesidigt intresse. I samarbete med andra länder med motsvarande avtal har vi arbetat på att successivt förbättra villkoren för den fria handeln i hela det västeuropeiska området. med EG har i stort sett fungerat tillfredsställande. Genom det säkrades vitala svenska intressen. Men framtiden kan komma att te sig mer bekymmersam. I ett läge där den internationella ekonomiska utvecklingen inte markant förbättras kommer protektionistiska strömningar av olika slag att växa sig allt starkare. Den fullt tydliga tendensen att reglera delar av världshandeln genom överenskommelser mellan de stora handelsmakterna EG, och kommer att förstärkas. I en sådan situation kommer många av världsekonomins problem att med stor kraft vältras över på små industriländer som står utanför dessa tre. riskerar att drabbas hårt av en sådan utveckling. Under de borgerliga trepartiregeringarna har det funnits en medveten strävan att fördjupa förbindelser med bl. a. EG. En lång rad specialavtal om samarbete mellan och EG har ingåtts, och det finns sammanlagt ett åttiotal avtal på områden av starkt skiftande karaktär. Besöksutbytet mellan och har utvecklats mycket starkt , och det är viktigt att den utvecklingen icke bryts. För att markera den ökade politiska vikt som läggs vid relationerna, har det beslutats att ett av de två årliga mötena med den biandkommission som finns mellan och EG skall ske på politisk nivå mellan den och . Därmed ges avsevärt bättre möjligheter att ta till vara svenska intressen och att ta olika initiativ för att ytterligare bygga ut relationerna. kommer EG:s utveckling sannolikt främst att präglas av ansträngningarna att i gemenskapens arbete integrera , och . Det finns en risk för att detta kommer att göra det svårare för EG:s olika institutioner att ta hänsyn till icke-medlemsstaters intressen i olika frågor, och det är därför av största vikt att på alla nivåer strävar efter att bygga ut sina kontakter med de olika EGinstitutionerna. I ett längre perspektiv kan det komma att finnas anledning att aktualisera frågan om en närmare svensk anknytning till EG. Då skall självfallet - inom neutralitetens ram även medlemskap kunna övervägas. är det emellertid viktigt att arbetet koncentreras på att ytterligare 1981/82: 2018 bredda och fördjupa de kontakter som finns. I det sammanhanget bör den s. k. utvecklingsklausulen i avtalet mellan och EG kunna åberopas med större tydlighet än vad som hitintills varit fallet. har varit medlem i tillkomst 1949. EG:s växande betydelse och inte minst tillkomsten av ett direktvalt parlament för EG 1949 har kommit, och kommer än mer, att påverka verksamhet. Därför bör aktivt verka för att det samarbete som redan finns mellan och EG byggs ut och förstärks. På det sättet kan dubbelarbete undvikas, som kan bidra till att tillvarata intressen för länder utanför EG där detta är lämpligt och möjligt. I slutakten från konferensen om säkerhet och samarbete i i lades fast ett antal principer för utvecklingen av förbindelserna mellan samtliga europeiska stater.