mot · G602137 · 1982-11-26 00:00:00 — Motion 1982/83:137 Undantag från lagfartskravet beträffande vissa äldre förvärv (prop. 1982/83:54) Samernas situation i vårt land är mycket utsatt. Den kulturdominanta renskötande gruppen räknar ej mer än ca 3 000 medlemmar, under det att antalet samer i uppgår till ca 20000. Antalet samer i världen torde uppgå till över 65000, varav 40000 i , 5000 i och ett par tusen på Kola-halvön i . Den ekonomiska exploateringen av många slag reducerar näringsunderlaget för de renskötande samerna och fiskesamerna - basnäringar i kärnområdet. Markförluster av oåterkallelig natur sker genom vattenregleringar som överdämmer stora betesrika områden och skadar fisket. Även gruvorna vållar markförluster av liknande slag. Andra stora intrång görs av storskogsbruket och den tunga motoriserade turismen med utgångspunkt i bl. a. ett nyanlagt vägnät långt in i renskötselmarkerna. Samerna har i hela aktualiserat sina juridiska rättigheter till land och vatten. Det banbrytande rättsfallet var norska Hpyesteretts dom 1968 i målet om reglering av sjön i Troms fylke. Hpyesterett tillerkände de svenska samebyarna privaträttslig rätt till renbete och fiske grundad på tids bruk (urminneshävd). Beträffande rätten till renbete, jakt och fiske upprätthålls Altevatndomens ståndpunkt i högsta domstolens dom i Skattefjällsmålet. Däremot fick samerna ej bifall till sitt yrkande om äganderätt till i . gör äganderättsfrågan till en mycket central fråga i Skattefjällsmålet. Det är alldeles klart att högsta domstolens dom i äganderättsfrågan endast utgör prejudikat för . Av domen och av säkra underrättelser framgår att äganderättsfrågan mycket väl kan bli föremål för en för samerna mera gynnsam behandling i därest genomgripande utredningar företas. erkänner uttryckligen möjligheten av äganderätt för samekollektiven till land och vatten i . Samerna har bl. a. påpekat att den första kodifikationen av samernas rätt, som skedde genom den riksdagsbehandlade och genom kungl, brev till svensk rätt transformerade samekodicillen till gränstraktat, bygger på samernas äganderätt, och av den danske juristen motiv till kodicillen framgår att tidens betraktelsesätt var att samerna utan åkerbruk kunde bli ägare till bl. a. sjöar och icke odlingsbara berg genom kollektiv ockupation av folkgrupp, utan krav på fast lokaliserat gårdsbruk. erkänner som sagt uttryckligen möjligheten av en sådan samisk äganderätt (skattemannarätt). domen att samernas rättigheter enligt rennäringslag med promulgationsbestämmelser domfästs. Samema känner sig på många sätt hotade beträffande näringar och kultur. Det rör sig här om en grupp som enligt skriftlig dokumentation är den första inom sina nuvarande områden. bekräftade riksdrotsen i ett brev på latin samernas jakträtt m.m., och dessa bekräftelser upprepades av 1526, 1543 och 1551 samt genom en betydelsefull konungsdom under 1615. Detta är fullt tillräckligt för att samerna skall anses som urbefolkning eller som det heter i kommittédirektiv 1982:71: Sorn ett folk med egen historia, eget språk och egen kultur utgör de en ursprunglig etnisk minoritet i . Då rätten till land och vatten givetvis alltid måste vara utgångspunkten för samernas näringsliv, är det naturligt att de nämnda direktiven innehåller att kommittén bör redovisa de förutsättningar som gäller för rennäringen; och detta måste givetvis innesluta själva den grundläggande rätten till mark och vatten. Det förhöll sig ju så att rennäringssakkunniga i sina direktiv förhindrades att ingå på en närmare prövning av samernas markrätt, trots att samema begärde detta. När sedan 1971 års lag antogs uttalade att denna lag lagts på provisoriska grunder, att rättegång om dessa grunder pågick, att ytterligare processer var att vänta, att beslut om lagen ej innebar något ställningstagande i rättegångarna eller tvistefrågorna samt att - om de provisoriska grunderna visade sig felaktiga - lagen självfallet fick ändras. Trots detta lade högsta domstolen i sin nämnda dom själva lagen till grund i strid med de motsatta uttalandena i lagmotiven och promulgationsbestämmelsen 2. om samernas uteslutande begagnande. hänvisade alltså 1971 samerna till domstol för de djupare liggande markfrågornas lösande, och högsta domstolen hänvisade 1981 tillbaka till lagstiftningen, ehuru givit denna provisorisk karaktär och givit domstolen fri prövningsrätt. Mot denna bakgrund måste givetvis den kommitté som tillsätts enligt nämnda kommittédirektiv ha en uttömmande genomgång av de för vidkommande olösta samiska markrättsfrågorna, där högsta domstolen ansett äganderätt för samekollektiven fullt möjlig. Härvid är det av största intresse att beakta den moderna litteratur som starkt framhåller att kodicillens för samerna positiva synsätt upprätthölls i högsta domstolen 1868 () och 1871 (riksarkivarien f. d. juris professorn ), medan lag fick en helt annan och främmande anstrykning i sina motiveringar och i högsta domstolens utlåtande (). Den under redaktion av utgivna Samernas Vita Bok (21 vol. 1966-1980) innehåller ett stort material om detta (se särskilt delen V:l). har givit en sammanfattning i Radix : 2. I proposition 1982/83: 54 föreslås nu att lagfart skulle kunna beviljas den som förvärvat viss fastighet av staten, trots att staten inte har lagfart. Som framgår av den föregående framställningen har samerna ett äganderättskrav, alternativt ett krav på ständig besittningsrätt, till samemarkerna i , dvs. i första hand vad man kan kalla för sameallmänningen eller sameallmänningarna (kronomark) utanför enskild mark ovanför odlingsgränsen i och . Det kan ej vara lämpligt att staten vid här ovan angivna förhållanden befrias från lagfartsplikten beträffande dessa angivna områden utanför enskild mark. Nyssnämnda områden ligger enligt nämnda promulgationsbestämmelse till lag till samernas uteslutande begagnande (obs. motiveringen härtill i jordbruksutskottets bet. nr 1971 s. 38-39, jfr s. 36 och 44). Vi yrkar därför att angivna marker, i huvudsak betecknade som park eller överloppsmark, undantas från den föreslagna begränsningen av statens lagfartsplikt. Den summariska äganderättsprövning som kan ges i ett lagfartsärende är ingalunda tillräckligt ingående för att på ett tillfredsställande sätt kunna lösa äganderättsfrågorna beträffande sameallmänningarna. Redan frågan om i har föranlett den största rättegång som högsta domstolen haft under hela sin tillvaro . Högsta domstolens prövning har utmynnat i att skattemannarätt är fullt tänkbar för samekollektiven i . Detta visar oemotsägligen att frågan huruvida samerna eller staten är ägare till sameallmänningarna i ej kan prövas vid den summariska processen inför inskrivningsmyndigheten i ett lagfartsärende. De försäljningar som kunde ske från statens sida till men för samerna, av mark som samerna nu betraktar som sin med stöd av högsta domstolens dom, är ej på något sätt begränsade till sin storlek. Samerna har ej någon garanti för att ej mycket stora områden skulle kunna försäljas av staten vid bifall till proposition 1982/83:54. Regeringsformen 1 kap. 2 § och 2 kap. 15 § och 7 kap. 2 § samt deklaration om de mänskliga rättigheterna 1948 och konventionerna mot rasdiskriminering och om sociala och politiska rättigheter m.fl. konventioner om skydd för minoriteter och etniska grupper talar också starkt för vår här uttalade ståndpunkt. För vidkommande har H0yesterett 1982 ansett dessa konventioner gällande utan transformering och detsamma måste gälla i svensk rätt (samemålet om älv). Tilläggas kan att samerna anser rennäringslagens trygghetssystem och det nu domfästa uttalandet om samernas uteslutande begagnande förutsätta att lantbruksnämndernas rennäringsdelegationer handhar markförvaltningen med den samiska representation som där är företrädd. Samerna hyser framför allt fruktan för att mark i lagfaren eller enskild ägo i praktiken kommer att undandras en förvaltning med inbyggt samiskt inflytande. Samerna saknar ju praktiskt taget all representation i de kommunala församlingarna i . Ar 1971 ville ej ingripa i en pågående rättegång (SkatteQällsmålet). F. n. finns i domsaga anhängig en liknande rätte gång om samernas grundläggande markrätt (Gautomålet), åsyftad i jordbruksutskottets uttalanden i dess nämnda betänkande 1971. Det kan givetvis ej ifrågakomma att genom bifall till proposition 1982/83:54 på något sätt föregripa domstolarnas ställningstagande i Gautomålet. Att kronan ej har lagfart beror just på att markrätten, som i två brev (Samernas Vita Bok (SVB) IV:2 s. 306 308 brev åberopas i konungsdomen 1615 VI: 1 s. 42) tillerkände samebyarna och deras invånare godz ägodeler, ock alt thet them tijlkommer rörligit och orörligit (motsvarar de latinska ägandetermerna mobilis et immobilis enligt i Den svenska lagfarenhetsspegel), senare blivit tvistig mellan samema och kronan. Samerna kan ej dömas ohörda i denna sak i den formen att kronan i praktiken får lagfart retroaktivt utan någon som helst utredning, vilket blir fallet vid bifall till proposition 1982/83:54. Samerna har ej fått avge remissyttrande, och ej heller har frågan upptagits i den departementala arbetsgruppen för samefrågor, vilken tillkommit efter riksdagsbeslut med målen jämlikhet, valfrihet och samverkan. Kronans nuvarande lagfartsplikt bör bibehållas, och det måste söijas för att samebyarna blir direkt och särskilt underrättade om kronans lagfartsansökningar, så de blir i tillfälle att åberopa högsta domstolens dom och vidare utredning. Givetvis har kronan i första hand utredningsplikten beträffande mark till samernas uteslutande begagnande. Denna plikt kan ej övervältras på en köpare. Kronan måste först själv styrka fång och åtkomst och skaffa sig lagfart, om ej samerna på grund av urminnes hävd, ockupation, skattläggning, kronans eget erkännande, frihetsbrev eller dom eller annan grund får lagfarten, vilka frågor redan är anhängiga i principmålet om Gauto i domsaga. Kronans rätt till sameallmänningen är alltså bestridd och tvistig. Den som av ålder har fånget och rätten är enligt samerna urfolket samerna. Gautomålet som principmål förebådades som sagt redan av jordbruksutskottet . Staten är i detta mål stämd som part (företrädd av kammarkollegiet/.!.K.) och regeringen, staten som part, har givetvis genom stämningen officiell kännedom om Gautomålet och om domen i Skatteljällsmålet med dess innebörd samt om att samebyarna har ett ombud med generell fullmakt. Det hade varit lätt att höra samerna, deras organisation eller samebyarna direkt eller genom deras kända ombud. Vissa av de anförda synpunkterna kan sammanfattas så I propositionen föreslås att den tvistiga frågan om sameallmänningarna skall prövas vid den ytterst summariska proceduren inför inskrivningsmyndigheten (s. 6 och 8), och denna lagstiftning skall bli retroaktiv (s. 9). Trots Skattefjällsdomen och det pågående Gautomålet åberopas ett äldre yttrande av lagberedningen (s. 4 och 8) som säger att kronans åtkomst ej behöver styrkas beträffande fast egendom, sorn av ålder ansetts tillhöra kronan. Just denna fråga är nu genom nämnda rättegångar tvistig i det att staten är stämd som part. Vad som eventuellt ansetts av ålder är alltså under domstolsprövning i prejudikatmål. Ett ingrepp i pågående rättegång från sida är ytterst olämpligt och kan ej göras. Domstolarna skall pröva rättegångar om äganderätt, ständig besittningsrätt, skattemannarätt och särskilda rättigheter. Ett retroaktivt ingrepp är helt förkastligt. Det kan finnas redan skedda försäljningar som kan leda till lagfart efter den summariska prövningen av inskrivningsmyndigheten utan att denna hör samerna. Antas förslaget i propositionen av , är inskrivningsmyndigheten till synes helt försvarad om den ger en förvärvare från kronan lagfart på del av sameallmänningen utan att höra samerna. Skulle det trots detta bli process om saken, blir förvärvaren i första hand samernas motpart, medan det måste vara en plikt för just staten att i grund objektivt utreda äganderättsfrågan etc. i enlighet med nämnda kommittédirektiv. Vid ett antagande av propositionen skulle nämnda kommittés arbete förlora i betydelse. Det är mycket allvarligt att den vanliga svenska kommunkationsprincipen satts ur spel. är hört beträffande den kyrkliga jorden, men samerna är ej hörda beträffande den samiska jorden. Med stöd av vad som anförts hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande kronoparker och kronoöverloppsmarker. () ()