mot · G5022420 · 1982-04-02 00:00:00 — 1981/82:156) Regeringen har lagt fram förslag till ny namnlag. Namnlagen har varit föremål utredande och fått en mycket bred remissomgång. Utredningen lade fram förslag om barns rätt att bära mellannamn eller båda föräldrarnas rätt att låta barnet använda deras efternamn i kombination. Detta förslag har egentligen inte kommenterats av remissinstanserna med två undantag. Förmodligen därför att de flesta har samtyckt till förslaget. Det är ju i regel det avvikande en remissinstans tar fasta på. Patentoch registreringsverket och har däremot avvisat förslaget om mellannamn på barn. Deras remissvar har varit regeringens utgångspunkt för att avslå utredningens förslag utan att låta pröva förslaget i denna del på nytt. och har inte särskilt många dagliga ärenden som berör barn. Det hade därför i detta sammanhang varit en poäng om , lärarorganisationer, förskolor, förskollärarorganisationer, barnavårdscentraler och andra instanser hade hörts som ju har en daglig kontakt med barn och föräldrar. I de kontakterna kan det nämligen vara av ett stort värde om föräldrar och barn har efternamn som överensstämmer. För de allra flesta föräldrar - såväl mammor som pappor - har namngemenskapen med barnen både praktisk och känslomässig betydelse. Namngemenskap med barnen är förmodligen det vanligaste skälet till att kvinnor - förutom det sociala trycket - byter efternamn eller skaffar sig s. k. dubbelnamn. Regeringen vill att det skall vara lättare att behålla sitt efternamn livet igenom oberoende av civilståndsförändringar men detta blir därför en chimär om man inte tillåter barn att bära föräldrars efternamn i kombinationen mellannamn och släktnamn. Mellannamn har också en stor betydelse vid skilsmässor. För även om regeringen föreslår att barn inom äktenskapet skall bära moderns efternamn, om föräldrarna har olika sådana och inte kommit överens, kommer traditionen ändå att göra, att pappans släktnamn blir barnens. Vid skilsmässor får ju - av andra traditioner - kvinnorna oftast vårdnaden om barnen. Om då kvinnan tar tillbaka sitt flicknamn eller redan bär det kommer vårdnadshavare och barn fortsatt att ha olika efternamn, vilket inte är helt okomplicerat. Det är inte heller alltid en lösning som är godtagbar för båda föräldrarna att barnen byter släktnamn liksom det inte heller är godtagbart ur barnens synvinkel. Om barn får bära mellannamn löses många praktiska problem. Barnet kommer med en sådan lösning alltid kunna ha något av de efternamn som vårdnadshavaren har som den andre föräldern får behålla ett namnband med barnet. Föräldrar har ju alltid barn gemensamt oavsett de lever ihop eller inte. Den gemenskapen bör också namnlagen understryka. Förslaget till ny namnlag har dröjt osedvanligt . Skälet för detta dröjsmål har varit att få en överensstämmelse med övrig nordisk lagstiftning. Trots dröjsmålet avviker regeringen från två av de övriga nordiska länderna i denna fråga. I och går det bra för barn att bära mellannamn. Varför skulle då barnen i inte under sin uppväxttid få ha rätt till namngemenskap med båda föräldrarna? Regeringen anför en del skäl mot mellannamn som måste bemötas. Regeringen menar att barnen kan komma att identifiera sig med hela namnkombinationen och vid vuxen ålder finna det otillfredsställande att inte kunna få föra vidare denna kombination till nästa generation. Regeringen visar här en okänslighet av stora mått. Rätten att inte få föra vidare en hel namnkombination kan knappast upplevas som besvärligare än situationen att antingen tvingas byta namn för att få namngemenskap med sina egna barn eller att inte alls ha någon sådan gemenskap. Regeringen har inte tagit hänsyn till många, framför allt skilda, kvinnors problem . Regeringen menar också att barnet kan komma att föredra mellannamnet och därför enbart använda mellannamnet. På så sätt kan missförstånd uppstå, anför föredragande statsråd. När barn kommer upp i den åldern att de börjar använda efternamnet, vilket i regel inte inträffar förrän i tonåren, bör de kunna vara mogna att själva avgöra vilket namn de skall ha. Regeringen säger ju också i ett annat sammanhang att barn skall vara med och påverka förändring av släktnamn om de fyllt . Det namn barn vill ha skall ju vara avgörande. Någon särskilt hållbar argumentering har regeringen långt ifrån presterat och vill inte medverka till att lösa ett praktiskt problem för både gifta, men allra främst för frånskilda föräldrar. Barns rätt att använda sig av båda föräldrarnas namn får givetvis inte innebära en rätt att överföra kombinationen till nästa generation. Inte heller kan en sådan rätt i vuxen ålder få vara liktydig med att kombinera makes släktnamn med namnkombinationen från föräldrarna. Men dessa praktiska problem har man lyckats lösa i och så det bör rimligtvis inte vara omöjligt i heller att finna lagtext för sådana begränsningar. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer jag att hos regeringen hemställer om förslag till barns rätt att använda båda föräldrarnas efternamn i enlighet med vad som föreslås i motionen.