mot · G5022018 · 1982-01-26 00:00:00 — Därtill kan nu konstateras att minoritetsregeringen inte heller har kraft att fullfölja av beslutat besparingsprogram eller hindra en fortsatt ökning av budgetunderskottet. Vi återkommer också till denna fråga. Såsom vi också framhöll i motion 1981/82:8, vill vi inte med genomgången i det föregående göra gällande att alla åtgärder på det ekonomiskpolitiska området som vidtagits av regeringar med moderat medverkan varit balanserade och väl avvägda och att andra regeringar fört en i allt felaktig politik. Den åtstramning av den ekonomiska politiken som den då sittande socialdemokratiska regeringen genomförde första år och som bl. a. innefattade en begränsning av den offentliga utgiftsexpansionen måste i ljuset av händelseutvecklingen beskrivas som finanspolitiskt riktig. Dess fundamentala fel låg på det skattepolitiska planet. Socialdemokraterna var ur stånd att se de långsiktiga effekterna av den förda skattepolitiken med dess fortlöpande skärpning av marginalskatterna och progressiviteten i skattesystemet. Däremot måste konstateras att omläggningen av den ekonomiska politiken efter 1973 och fram t. o. m. 1976 stod i bjärt kontrast till den strategi som förordades långtidsutredning och bidrog starkt till den fortsatta problemutvecklingen. Det kan också i ljuset av senare års ekonomiska förlopp konstateras att omläggningen av den ekonomiska politiken efter 1976 borde ha skett snabbare och mer målmedvetet. De arbetsmarknads- och industripolitiska satsningar som gjordes efter 1976 blev alltför omfattande och kostsamma och kom i viss utsträckning att fördröja och motverka den ofrånkomliga strukturomvandlingen av svenskt näringsliv. Inte minst fick stödinsatserna till svensk 1981/82: 2018 varvsindustri en alltför stor omfattning. bör dock framhållas, att den socialdemokratiska oppositionen regelmässigt betraktade regeringens stödinsatser som otillräckliga och ville gå längre. Det kan också konstateras att åtgärder syftande till att begränsa den offentliga utgiftsexpansionen och hejda budgetunderskottets tillväxt borde ha kommit tidigare liksom åtgärder syftande till att förbättra den svenska ekonomins funktionsduglighet och till att stimulera ekonomins utbudssida. Inte minst borde insatser mot de orimliga marginalskatterna ha satts in på ett tidigare stadium. Å andra sidan fanns då inte det allmänna krismedvetande som i vår öppna demokrati är en viktig förutsättning för den mer genomgripande omläggning av den ekonomiska politiken som borde ha kommit till stånd . Socialdemokraterna hävdade ju fortfarande att den svenska samhällsekonomin var stark och statsfinanserna sunda. Politik för återställd balans Moderata samlingspartiet har i den av den moderata partistämman antagna - Ett program för återställd ekonomisk balans skisserat huvudlinjerna i en politik ägnad att återge den svenska ekonomin dess styrka. I motion 1981/82:8 sammanfattades huvudlinjerna i detta program med beaktande av bl. a. och regeringens proposition 1981/82:30. Där konstaterades bl. a. följande. I nuvarande ekonomiska läge måste återställd jämvikt i bytesbalansen vara det centrala målet för den ekonomiska politiken. Ju längre kravet på jämvikt skjuts , desto större problem och uppoffringar kommer dess realiserande att medföra. Fortsatta underskott av nuvarande storleksordning leder till att en orimlig börda läggs på kommande generationer. I princip finns endast en väg till återställd jämvikt. Vi måste exportera mer i förhållande till vad vi importerar och vi måste förbruka mindre i förhållande till vad vi producerar. För att åstadkomma detta måste en större del av tillgängliga resurser avsättas för produktiva investeringar. Det bör så långt som möjligt vara den ekonomiska politikens ambition att åstadkomma en förbättrad bytesbalans inom ramen för ett fullt kapacitetsutnyttjande, dvs. full sysselsättning och fullt utnyttjande av vårt lands ekonomiska resurser i övrigt. Huruvida detta blir möjligt beror dels på den inhemska kostnadsutvecklingen i förhållande till omvärlden, dels på ekonomins anpassningsförmåga. En s. k. offensiv politik som syftar till att skall exportera sig ur det nuvarande bytesbalansunderskottet förutsätter: För det första att kan producera varor och tjänster som omvärlden efterfrågar och som är lika bra som eller överlägsna dem omvärlden erbjuder; för det andra att vi kan sälja till konkurrenskraftiga priser nya marknadsandelar förutsätter lägre priser och/eller bättre produkter än omvärldens; för det tredje att vi kan producera tillräckligt mycket produktionskapaciteten måste svara mot kravet på återvunnen balans. 1981/82: 2018 Huvudalternativet långtidsutredning representerade en exportoffensiv strategi av detta slag. Det mål som utredningen uppsatte var att underskottet i bytesbalansen skulle hävas under loppet av och att underskottet skulle halveras till 1985. Utredningen förutsatte att en BNPtillväxt på i genomsnitt 2,skulle kunna upprätthållas 19801985. Med de förhållandevis optimistiska antaganden om den internationella konjunkturutvecklingen och oljeprisernas utveckling som utredningen utgick ifrån, förutsattes det: o att för den svenska exporten volymmässigt skulle öka dubbelt så snabbt som importen; o att av BNP-tillväxten dvs. i genomsnitt - skulle tas i anspråk för real bytesbalansförbättring, för ökade räntor till utlandet och för u-hjälpsändamål samt för en sänkning av den svenska exportens relativpris; o att av BNP-ökningen - avsätts för investeringsändamål; o att ökningen av den totala konsumtionen begränsades till 0,, dvs. bara en femtedel av vad vi tillåtit oss och inte mer än en åttondel av konsumtionsökningen senare hälft. gjorde den bedömningen att en rimlig ekonomiskpolitisk strategi inte kunde förutsätta en långsammare ökning av den privata konsumtionen än större delen av denna ökning skulle tas i anspråk av pensionärsgruppen. För den genomsnittlige, yrkesaktive inkomsttagaren motsvarade detta en sänkning av reallönen efter skatt med 0,eller sammanlagt 3,. Det angivna utrymmet för den privata konsumtionens ökning förutsatte i sin tur: o att den offentliga konsumtionsökningen skulle begränsas till 0,1980-1985; o att den statliga konsumtionen skulle minska med 0,; o att den kommunala konsumtionsökningen nedbringades till . långtidsutredning bygger som redan framhållits på en rad förhållandevis optimistiska antaganden. Om dessa inte skulle infrias om t. ex. den internationella konjunkturutvecklingen blir svagare, om oljepriserna skulle stiga mer, om det svenska kostnadsläget i förhållande till utlandet inte förbättras såsom antagits eller om rörligheten på arbetsmarknaden inte ökar på det sätt som långtidsutredningen har förutsatt - kommer ett förverkligande av bytesbalansmålet att ställa än större krav på en återhållsam ekonomisk politik. Redan under mycket gynnsamma omständigheter förutsätter alltså en politik som syftar till att skall exportera sig ur sina svårigheter en återhållsamhet som av många inte minst kommuner och löntagarorganisationer - skulle uppfattas som hård svångremspolitik. Den föreställningen är i grunden falsk, att man genom en annan ekonomisk politik - innefattande 1981/82: 2018 t. ex. som socialdemokraterna förordar ökad stimulans av bostadsbyggandet, investeringar i brobyggen och allmänna kommunikationer, en snabbare utgiftsökning inom den kommunala sektorn än den av långtidsutredningen antagna osv. - skulle kunna nå uppsatta balansmål på ett för medborgarna mindre kännbart sätt. Socialdemokraterna har heller inte gjort några som helst seriösa försök att visa hurén sådan annan ekonomisk politik skulle fungera. En gynnsammare standardutveckling för den enskilde fordrar en väsentligt större återhållsamhet med de offentliga utgifterna än den av långtidsutredningen förutsatta. En snabbare offentlig utgiftsökning å andra sidan förutsätter en än mer långtgående begränsning av den privata konsumtionen. I motion 1981/82:8 påvisade vi att utvecklingen i viktiga hänseenden legat långt ifrån den långtidsutrednings huvudalternativ angivna vägen mot återställd ekonomisk balans. I tabell 1 nedan görs en motsvarande jämförelse mellan långtidsutredningens siffror och den faktiska utvecklingen med nu aktuella siffror. Vi har också lagt in finansplanens prognos . På många punkter har som synes utvecklingen snarare sammanfallit med långtidsutredningens s. k. katastrofscenario - utredningens alternativ 2. Den ekonomiska tillväxten har varit svagare, den offentliga konsumtionen har vuxit snabbare, bruttoinvesteringarna har utvecklats svagare osv. Däremot tillfredsställer den privata konsumtionens utveckling mer långtidsutredningens krav liksom uppbromsningen av importen . Tabell 1: Utvecklingen 19801982 jämfört med långtidsutredning Genomsnittlig ökning enl. LU 80 Alt. 1 Alt. 2 -1,3 -6,1 -1,5 -0,1 -6,5 Källor: LU 80 och finansplan. Avvikelserna från långtidsutredningens huvudalternativ får enligt vår uppfattning inte tas till intäkt för att balansmålen skjuts ytterligare . Dessa bör enligt vår uppfattning ses som minimimål strävan bör snarare vara att återställa jämvikten i bytesbalansen . Slutsatsen av den svagare utvecklingen måste snarare vara att kraven på den ekonomiska politiken bör skärpas. Det bör enligt vår bedömning vara möjligt att uppnå en snabbare ekonomisk tillväxt än de 2,som långtidsutredningen räknat med. En sådan utveckling skulle underlätta balansmålens förverkligande. 1981/82: 2018 ningen för att detta skall vara möjligt är emellertid än större strukturella förändringar i den svenska samhällsekonomin än vad som diskuterades i långtidsutredningen i fråga om arbetsmarknadens rörlighet, industri- och arbetsmarknadspolitikens inriktning, lönsamhetsutvecklingen osv. Det fordrar målmedvetna insatser på en rad områden, dels sådana som syftar till att stimulera ekonomins utbudssida, dels besparingsåtgärder. o Marknadsekonomins funktionsförmåga måste förbättras och bättre incitament skapas för arbete, initiativ, sparande, risktagande och företagande. o Lönsamheten i näringslivet måste förstärkas för att öka investeringsbenägenheten. o Tyngdpunkten i näringspolitiken måste förskjutas från selektiva subventioner i olika former mot mer generellt verkande insatser för att skapa ett gynnsammare klimat för näringsliv och företagande. o En fri prisbildning måste upprätthållas. Prisövervakning och subventioner till konsumtionen måste avvecklas. o En bättre fungerande kapitalmarknad måste eftersträvas, o Ett spritt ägande är av vital betydelse för en fungerande marknadsekonomi. Statsmakterna måste stimulera till ett ökat och breddat privat sparande. o En fungerande arbetsmarknad måste på nytt skapas. Arbetsmarknadslagstiftningen måste reformeras. o Skogsindustrins råvaruförsörjning måste tryggas. Det måste bli mer lönsamt att avverka skog. o Marginalskatterna måste sänkas. 0 Den offentliga utgiftsexpansionen måste målmedvetet angripas. Inom den statliga sektorn måste nolltillväxt eftersträvas för den totala, reala utgiftsutvecklingen. För kommunerna bör krav på nolltillväxt uppställas i fråga om konsumtionstillväxten fr. o.m. 1983, och det bör kombineras med ett kommunalt skattestopp. 1 diagram 5 påvisades att den offentliga sektorn mätt såväl från inkomstsom från utgiftssidan - vuxit väsentligt mycket snabbare i än i jämförbara länder. har i årets Sverigerapport utförligt diskuterat de problem som den offentliga utgiftsexpansionen skapat. Dess effekter på arbetsmarknaden har, framhåller man, bidragit till att skapa flaskhalsar, gett inflationstrycket näring och hämmat exportproduktion och konkurrenskraft. Den snabba ökningen av skattetrycket har vidare, framhåller , vältrats vidare på löner och priser och därigenom förvärrat konkurrensläget i förhållande till utlandet. Den har också resulterat i de högsta marginalskatterna inom OECD-området och därigenom givit upphov till skatteflykt, en svart ekonomi och en snedvriden resursanvändning. Det växande budgetunderskottet som blivit en följd av att de offentliga inkomsterna inte ökat i takt med utgifterna har bidragit till höjningen av ränteläget och haft negativa effekter på produktiva investeringar och bostadsbyggande. slutsats är att ett kraftfullt tyglande 1981/82: 2018 av den offentliga utgiftsexpansionen framstår som en förutsättning för en återgång till en bättre fungerande ekonomi och en resursöverföring till konkurrensutsatta sektorer. Det kan ifrågasättas, heter det vidare, om med hänsyn till storleksordningen av den obalans som utvecklats inte direkta nedskärningar i de statliga utgifterna kommer att erfordras för att åstadkomma bättre ekonomisk balans inom rimlig tid. Vi instämmer i bedömning i dessa hänseenden. Enligt vår mening kommer varje ekonomi, där den offentliga sektorn överstiger av bruttonationalprodukten att ställas inför allvarliga svårigheter. En strävan för den ekonomiska politiken måste vara att under loppet av bringa ned den offentliga sektorns andel av bruttonationalprodukten till åtminstone nivån . Ett medel härför är kravet på nolltillväxt på utgiftssidan. Vi delar också bedömning att direkta utgiftsnedskärningar kommer att erfordras för att åstadkomma balans inom rimlig tid. Vi har sett det 12-miljardersprogram som såväl den tidigare trepartiregeringen som den nuvarande regeringen bundit sig för som nödvändiga inslag i en sådan politik. Vi menar att därutöver ytterligare besparingsinsatser erfordras för att skapa utrymme för positiva, produktionsstimulerande insatser och därvid i främsta rummet en betydande sänkning av marginalskatterna. Avgörande betydelse för att jämvikten i bytesbalansen skall kunna återställas är att obalansen i den offentliga sektorn kan bemästras. Detta kan inte åstadkommas genom en höjning av skattetrycket såsom förordas från socialdemokratiskt håll. En sådan politik skulle tvärtom skapa ökade problem, minskade resurser och successivt undergräva förutsättningarna för vårt lands välstånd. Obalansen i den offentliga sektorn kan å andra sidan heller inte inom rimlig tid bemästras enbart genom besparingar och utgiftsnedskärningar. En sådan politik skulle leda till ett underutnyttjande av vårt lands resurser och skapa svårigheter på arbetsmarknaden av en storleksordning som skulle stå i motsättning till den höga prioritering av den fulla sysselsättningen som det traditionellt rått bred enighet om i svensk ekonomisk-politisk debatt. Vad som erfordras är en blandad strategi som rymmer såväl besparingsinsatser som stimulansåtgärder. Vi återkommer i det följande till konkreta förslag i detta hänseende. Vi vill i detta sammanhang slutligen understryka vikten av att den strategi som här skisserats konsekvent fullföljs. Det ligger i den politiska processens natur att åtgärder som för stunden kan framstå som obekväma kan komma att skjutas under åberopande av särskilda omständigheter. Naturligtvis måste hänsyn alltid tas till aktuella behov men varje åtgärd som vidtas måste vara sådan att den harmoniserar med den långsiktiga strategin och de övergripande balansmålen. Ingen sådan åtgärd bör med andra ord vidtas som står i motsättning till dessa mål. 1981/82: 2018 En rad omständigheter medverkade till att den ekonomiska utvecklingen blev svagare än vad som förutsades finansplan. Den internationella konjunkturen präglades som inledningsvis konstaterats av låg aktivitet, och den vändning uppåt under årets senare del som man hoppades på kom inte till stånd. Detta fick givetvis återverkningar på den svenska exportutvecklingen. I stället för den exportökning på 2,i volym som finansplanen räknade med, pekar nu tillgängliga siffror på en i stort sett oförändrad exportvolym. Till den svagare exportutvecklingen har också medverkat den inhemska kostnadsutvecklingen som hängt samman med löneavtalen på den svenska arbetsmarknaden. Om än det senaste avtalet har kunnat beskrivas som återhållsamt har det ändå inte varit ägnat att medverka till den sänkning av kostnadsläge i förhållande till omvärlden som är en förutsättning för ökad export och återvunna marknadsandelar i den internationella handeln. Därtill påverkade den internationella valutakursutvecklingen konkurrenskraft och relativa kostnadsläge på ett ogynnsamt sätt. Genom konstruktionen av den s. k. valutakorgen och dollarns vikt i denna, ledde stigande dollarkurser till en appreciering av kronan i förhållande till flertalet europeiska valutor. I förhållande till de s. k. EMS-valutorna steg kronan och i förhållande till D-marken med inte . Detta ledde till den situation som vi hade , då en devalvering av kronan framstod som ofrånkomlig. Moderata samlingspartiet delade den bedömning som regeringen därvidlag gjorde. Den svagare utlandsefterfrågan verkade i sin tur dämpande på den totala efterfråge- och produktionsutvecklingen i . Bruttonationalprodukten minskade enligt de nu aktuella beräkningarna med 0,mot den ökning på 0,som förutsågs finansplan. Den svagare produktionsutvecklingen har också medverkat till en ökning av arbetslösheten och till en fortsatt investeringsnedgång. I det senare hänseendet bidrog också den höjning av diskontot från som fann sig nödgad att vidta . Klart svagare än tidigare beräknat utvecklades också bostadsinvesteringarna . Också härtill torde räntehöjningen ha medverkat men av betydelse var också den osäkerhet om rätten till ränteavdrag som uppkom till följd av skatteuppgörelsen mellan socialdemokraterna och mittenpartierna . Ett positivt inslag i utvecklingsbilden har varit handels- och bytesbalansen. Enligt beräkningen i årets finansplan blev underskottet i handelsbalansen inte större än 400 milj. kr. mot ett befarat underskott på . Det totala bytesbalansunderskottet stannade vid mot beräknade . Åtminstone delvis är denna förbättring resultatet av tidiga 1981/82: 2018 re vidtagna åtstramningsåtgärder. Delvis hänger den givetvis också samman med den svagare produktionsutvecklingen och därmed sammanhängande mindre behov av bl. a. importerade energiråvaror och med de minskade investeringarna. Till de mer positiva inslagen i utvecklingsbilden hör också dämpningen av prisstegringstakten jämfört med . Under loppet av 1981 steg konsumentpriserna med mot 13,året innan. Också den något lugnare prisutvecklingen kan delvis återföras på tidigare vidtagna åtstramningsåtgärder. Devalveringens effekter på prisnivån har kunnat balanseras av diskontosänkningen och av den begränsade sänkning av mervärdeskatten som de borgerliga partierna i enades om. Detta medverkade till att den s. k. prisklausulen avtal inte utlöstes. En utveckling mot återställd ekonomisk balans måste ofrånkomligen innebära att konsumtionsutvecklingen hålls tillbaka. En av orsakerna till förbättringen av bytesbalansen var som redan framhållits de åtstramningsåtgärder som vidtagits, höjningen av mervärdeskatten 1980 samt sparåtgärder på den offentliga sidan. Den privata konsumtionen minskade med 1,genom att hushållens realinkomster minskade med . Också den statliga konsumtionen minskade enligt finansplanens beräkningar med 1,. Däremot fortsatte den kommunala konsumtionen att öka snabbt också . Ökningen uppgick till inte mindre än 3,och detta medverkade till att den totala offentliga konsumtionen steg med ca 1,. Det betyder att kommunsektorn inte hade kommit ned till den takt i volymökning som man i överenskommelsen med statsmakterna 1978 åtog sig att förverkliga fr. o. m. Det är allvarligt, bl. a. därför att det i motsvarande mån har skärpt kraven på anpassning inom andra delar av ekonomin. Varje extra procentenhets konsumtionsökning leder till att utrymmet för privat konsumtion och för real löneutveckling minskar med 0,3 å 0,. Den 10-procentiga devalveringen har i årets finansplan beskrivits som en offensiv ekonomisk-politisk åtgärd. På flera ställen beskrivs devalveringens gynnsamma effekter i ett nästan lyriskt tonläge. Detta är enligt vår bedömning inte en riktig verklighetsbeskrivning. Moderata samlingspartiet delade visserligen regeringens bedömning att devalveringen var ofrånkomlig i den uppkomna situationen. Men vi reagerar mot beskrivningen av devalveringen som en offensiv ekonomisk-politisk åtgärd. Devalveringen var nödvändig på grund av den inträffade kostnadsutvecklingen, men det hade förvisso varit bättre för den svenska ekonomin om devalveringen hade kunnat undvikas. En devalvering är inget offensivt ekonomiskt-politiskt instrument. En utgångspunkt för regeringens bedömning av den ekonomiska utvecklingen är att en vändning uppåt i den internationella konjunktu 1981/82: 2018 ren kommer att inträffa . Samma bedömning har gjort i sin decemberrapport, enligt vilken BNP-tillväxten inom OECD-området skulle komma att uppgå till 1,. Inom europeiska skulle dock tillväxten bli något större 1,. bedömning innebär också att den ekonomiska uppgången successivt kommer att tillta i styrka . Under det att BNP-tillväxten inom OECD-området skulle stanna vid 0,i helårstakt mot - skulle tillväxten uppgå till inte mindre än 3,. Prognosen är emellertid förenad med osäkerhet. I framhålls speciellt två huvudpunkter där osäkerheten är stor: dels effekterna i såväl och i det övriga OECD-området av en fortsatt hög räntenivå, dels utvecklingen av handeln med OPEC. Regeringen gör mot denna bakgrund en relativt optimistisk förutsägelse . Regeringens ekonomiska offensiv innebär att en rad åtgärder vidtagits för att få fart på den svenska ekonomin, heter det. Och vidare: Devalveringen ökar industrins konkurrenskraft och lägger grunden för en påtaglig exportökning. Därmed kommer - med en viss tidsförskjutning också investeringarna att öka och sysselsättningen att förbättras. Detta skulle enligt finansplanen leda till att exporten volymmässigt skulle öka med inte mindre än 6,. Exporten av bearbetade varor skulle öka än mer eller med . Vid en beräknad marknadstillväxt på skulle detta ge den svenska exporten en andelsvinst på . Det måste tyvärr konstateras att risken är stor för att denna prognos kommer att visa sig vara alltför optimistisk och att den volymmässiga exportökningen blir mindre. I fråga om importutvecklingen räknar regeringen med att ökningen kommer att stanna vid . Vi har inga avgörande invändningar mot den prognosen inte minst med hänsyn till att vi tror att den privata konsumtionen kan komma att minska mer än vad regeringen förutsett. Regeringens förväntningar i det senaste hänseendet bygger nämligen på förutsättningen att den privata konsumtionen kommer att hållas uppe genom en nedgång i hushållssparande!. Inte minst hotet om nya avdragsregler kan mycket väl komma att leda till en annan konsumtionsutveckling än den av regeringen antagna. Den i finansplanen beräknade exportutvecklingen skulle leda till en fortsatt smärre minskning av bytesbalansunderskottet . Det skulle stanna vid mot . Den osäkerhet som vidlåder exportprognosen gäller emellertid givetvis också bedömningen av handels- och bytesbalansen. Finansplanens prognos avseende export- och importutvecklingen innebär att nettoefterfrågan från utlandet skulle komma att ge ett positivt bidrag till den totala efterfrågeutvecklingen av storleksordningen av BNP. Däremot skulle den inhemska efterfrågan fortsätta att minska. Nedgången i inhemsk efterfrågan beräknas till . 1981/82: 2018 en BNP-ökning på , vilket är något mindre än såväl OECDgenomsnittet som genomsnittet för europeiska . I detta hänseende instämmer vi i regeringens bedömning som i realiteten innebär att risken är betydande att också - liksom under en stor del av kommer att få en svagare BNP-utveckling än flertalet jämförbara länder. Enligt finansplanen kommer industriproduktionen, som minskat , att på nytt vända uppåt . Enligt vår bedömning kan det dock ifrågasättas om den ökning på i genomsnitt 3,som förutses kommer att realiseras. Vändningen i produktionsutvecklingen torde också komma att medverka till att en förbättring av sysselsättningsläget inträder . Åtminstone kommer emellertid sysselsättningsproblemen sannolikt att tilldra sig en betydande del av uppmärksamheten i den ekonomisk-politiska debatten. Den privata konsumtionen kommer enligt finansplanen att minska med 1,.