mot · G602761 · 1982-01-01 00:00:00 — m. fl. Utbildning för sjukvårdspersonal i kost- och omvårdnadsfrågor Antalet personer i åldern och däröver har i det närmaste fördubblats . Gruppen som f. n. är knappt 100 000 personer beräknas öka med närmare 70 000 fram . Behovet av vård, omsorg och service är störst bland dessa äldre. Våra kunskaper om äldres behov har i vissa fall varit svåra att omsätta i praktiskt handlande för vårdens bästa. Forskning rörande åldersförändringar har inte heller bedrivits i tillräcklig omfattning. Vissa förhållanden i omvårdnadsmiljön, främst inom långtidsvården, har aktualiserats vid forskningsstudier vid vissa kliniker. Vi vill i denna motion främst visa på de brister som finns i sjukhusens organisation när det gäller kost och den brist som finns i utbildningen av sjukvårdspersonalen när det gäller kostens betydelse i läkningsprocessen. Detta leder faktiskt till att patienter på våra sjukhus lider av undernäring. Problemen är mest påtagliga på långvårdsklinikerna där patienten vistas . Enligt 101 är målet för kostfunktionen på sjukhus att ge patienterna en god och näringsriktig mat till så låg kostnad som möjligt. I samma rapport beskrivs också att det finns ett viss obligatoriskt svinn av mat. Det kan vara tillfälliga orsaker hos patienten som påverkar aptiten negativt, såsom oro, rädsla, tristess och feber. Det svinn som faller utanför det obligatoriska kan ha många orsaker, men berör huvudsakligen tre områden, dels gällande maten, dels gällande vårdorganisationen, dels patientens inställning. När det gäller vårdorganisationen är det främst två orsaker som dominerar, nämligen för täta måltidstider och ingen eller för liten äthjälp. För både friska och sjuka rekommenderas tre huvudmåltider plus två mellanmål per dag. Som huvudrätt räknas frukost, lunch, middag eller kvällsmål. De tre huvudmåltiderna bör konsumeras jämt fördelade . Hur ser då måltidsordningen ut på våra kliniker? En vanlig ordning kan se ut på följande sätt: 08.00 Frukost, stadig 10.45 Lunch med varmrätt, bröd m. m. Kostfrågan har också fått större aktualitet. Sjukhuskoster heter en bok, som givit ut. I denna påpekas att det är personalens arbetstider och inte patientens näringsbehov sorn styrt måltidsordningen. Arbetstidsförkortningarna har på våra sjukhus krympt antalet timmar för konsumtion av dagens tre huvudmåltider . Detta resulterar i ett stort svinn som kan betecknas som ett icke acceptabelt svinn. När patienten serveras den andra eller tredje måltiden är denna fortfarande mätt efter föregående måltid. Detta får till följd att patienten äter så litet att denne ej erhåller tillräckligt med näringsämnen. Muskelmassa och fettdepåer försvinner och symtomen med undernäring blir tydliga. Försök har gjorts på olika kliniker att komma till rätta med detta problem. Det bästa resultatet har erhållits när man fördelat måltiderna på rätta tider, alltså fördelade . Dyrare har det däremot blivit när man valt att slå samman måltider och serverat två huvudmåltider i stället för tre. En riktig måltidsordning förde också med sig att patienten blev piggare och rehabiliteringen kunde ske snabbare. Detta är mycket väsentligt inte minst från patientens sida. serveras 35,2 miljoner dagsportioner patientkost och 25 miljoner dagsportioner personalkost till en sammanlagd kostnad av 2 135 milj. kr. Det är därför även ur ekonomisk synpunkt viktigt att kosten kommer till rätt patient, rätt sammansatt och serverad så att den ger näring till att tillförsäkra patienten en god läkning. Kostkunskapen i vårdens grundutbildning har minskat betydligt, detta trots att kunskaper om kost krävs för bestämda arbetsuppgifter i vårdavdelningsarbetet. Dietisttjänster har tillkommit och utnyttjats för att kompensera utbildningsbrister och delta i utbildning av vårdpersonalen. Detta är helt naturligt ej tillräckligt; dietisternas arbetsinsatser krävs i stor omfattning för patientinformation, då kostkunskaper också i stor omfattning saknas hos den stora allmänheten. Utbildningen för ekonomisk-administrativ personal saknar kostutbildningsinslag, som borde vara given då i deras arbetsuppgifter ingår ett ansvar för kostadministration på sjukhusen. Åtminstone borde man kunna ställa det minimikravet på den personal som har ansvaret för denna organisation. Därför krävs att den administrativa grenen inom linjen kostoch näringsekonomi utan dröjsmål ges möjligheter att tillgodose den fördjupning och breddning av vissa bestämda kunskaper som sjukhusen är beroende av för sina befattningar med kostadministrativt ansvar. Trots att denna kunskap föreligger fortfar man ute på långvårdsklinikerna att vårda patienter som tillåts svälta. Behovet av utbildning av personal inom vårdyrken och sjukhusadministration i dessa frågor är därför nödvändig. Med rätt kost i magen, först då ges patienten möjlighet att må bättre; därmed förbättras möjligheterna till rehabilitering och vården kan ske utanför sjukhuset. Detta gagnar både patienten och samhället. Med det anförda yrkar vi att som sin mening ger regeringen till känna behovet av utbildning i kost- och omvårdnadsfrågor hos alla inom sjukvården verksamma för att undvika svält bland sjukhuspatienter. () () ()