mot · G502990 · 1982-01-21 00:00:00 — och vuxenutbildning inom lantbruket m. m. I proposition 1981/82:100 Bilaga 12 konstaterar föredragande statsrådet att många kommuners kursutbud inom vuxenutbildning uppvisar avvikelser från de av riksdag och regering angivna riktlinjerna. Främst är gymnasieskolkurser i allmänna ämnen starkt överrepresenterade på de yrkesinriktade utbildningarnas bekostnad. Statsrådet förordar en omprioritering av resurserna för yrkesinriktad utbildning. Särskilt påfallande är denna snedfördelning inom lantbruk och därtill hörande yrkesområden. SÖ har först fastställt läroplaner för komvux motsvarande tvååriga jordbruks- och skogsbrukslinjerna. Detta har skett efter en framställning från , . LRF har antagit ett utbildningspolitiskt handlingsprogram. I detta betonas starkt behovet av samverkan och samordning av olika statliga och kommunala insatser för fortbildning/vuxenutbildning inom lantbruksområdet. Vuxenutbildning förekommer inom gymnasieskolan, vuxenutbildning i form av frivillig studieverksamhet osv. Därtill kommer den fortbildning som ombesörjs av lantbruksnämnder och skogsvårdsstyrelser. Även om den sistnämnda har delvis andra mål och förutsättningar än den mer grundläggande utbildningen i t. ex. gymnasieskolan kvarstår faktum att det allmännas insatser för grundutbildning, vuxenutbildning och fortbildning inom lantbruket präglas av en mycket påtaglig splittring. En strävan bör vara att bättre samordna dessa insatser för att därigenom åstadkomma ett mer anpassat, överskådligt och lätttillgängligt utbud av vuxenutbildning och fortbildning. Enligt vår mening bör riktpunkten för en sådan strävan vara att göra lantbruksskolorna till det naturliga centret för utbildning/fortbildning inom varje län eller region. Skolorna bör utvecklas och ges resurser i olika avseenden som gör det möjligt för dem att i stort sett ombesörja både grundutbildning, vidareutbildning och vuxenutbildning inriktad på de aktuella yrkesområdena samt delar av den fortbildning som varje yrkesutövare har behov av. Med en sådan inriktning skulle den tanke som framförts i debatten, nämligen att lantbruksskolorna skulle kunna bli något av ett i varje län eller region, kunna förverkligas. Det naturliga samarbete som före gymnasieskolreformen 1971 förekom mellan lantbruksskolor och lantbruksnämnder skulle på nytt kunna etableras. De nuvarande resurserna för fortbildning av yrkesverksamma i lantbruk inom arbetsmarknadsutbildningen, AMU, skulle också kunna överföras till lantbruksskolorna. Det måste enligt vår mening vara något orimligt i det nuvarande förhållandet att AMU har mycket lättare att erhålla resurser än vad gymnasieskolorna har. är AMU den fortbildningsreform som är svårast för flertalet yrkesutövare i lantbruket att få del av, eftersom de normalt inte uppfyller något arbetslöshetsvillkor. De lantarbetare och andra, som på grund av arbetslöshet eller motsvarande beviljas arbetsmarknadsutbildning med utbildningsbidrag, skulle i stället kunna hänvisas till lantbruksskolorna. Det förekommer redan i stor utsträckning att arbetslösa hänvisas till utbildningar inom det reguljära skolväsendet. De här framförda tankegångarna överensstämmer väl med de direktiv och riktlinjer som gymnasieutredningen arbetat efter och det sammanfattande handlingsprogram den presenterat för ett ökat samarbete mellan de tre gymnasiala utbildningsformerna. Samma direktiv har komvux-utredningen och KAFU, kommittén för arbetsmarknads- och företagsutbildning, att beakta. Det är även än mer angeläget att söka åstadkomma ett bättre samlat resursutnyttjande av de statliga och kommunala insatserna på det smala område som jord- och skogsbruk representerar. Med nuvarande förutsättningar i statsfinansiella och ekonomiska hänseenden väger detta argument ännu tyngre. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om samordnad vuxenutbildning/ fortbildning inom lantbruket.