bet · G601SoU37 · 1982-12-31 00:00:00 — Det bör i det sammanhanget framhållas att rätten tillsjukhusvård är att betrakta som ett erbjudande och inte som ett tvång.L"rubbar således inte principen att sjukvården skall respektera denenskildes rätt att bestämma över sin kroppsliga integritet (se även prop. I motion 1982/83:2111 av NilsCarlshamre m.fl. (m) begärs att LVM ändras på det sätt att den som äromedelbart omhändertagen skall beredas vård på sjukhus "om detbehövs" (yrkande 9). Motionärerna anför bl. a. att det självfallet börvara så att en missbrukare som verkligen behöver sjukhusvård får sådan vårdunder den fid detta är nödvändigt. Lagtexten ger emellerfid intryck av attvården oundgängligen alltid skall behöva inledas på sjukhus, vilket kan geupphov fill missuppfattning. Dessutom kan varken länsrätt eller socialnämndbesluta om sjukhusvård enligt hälso- och sjukvårdslagen. Motionärernaframhåller vidare att vård av missbrukare SoU1982/83:37 19 mera skall inriktas på social behandling och träning änmedicinsk vård. I den mån missbrukaren behöver sjukhusvård måste man enligtmofionärerna förutsätta att sådan vård meddelas utan att det särskilt skallbehöva anges i LVM. Enligt nykterhetsvårdslagen kundeden som var hemfallen åt alkoholmissbruk frivilligt gå in i vårdanstalt om hanskriftligen förband sig att kvarstanna , dock längst (58 §). Den som var på detta sätt intagen i vårdanstalt kunde enligt sammalagrum kvarhållas som angavs i förbindelsen, men kunde också, näromständigheterna därtill föranledde, skrivas ut tidigare. Ville någon som var intagen på vårdanstalt frivilligtstanna kvar på anstalten efter utgången av vårdtiden kunde detta medges förhögst på villkor att vederbörande skriftligen förband sig attstanna kvar som bestämdes (48 §). I LVMsaknas regler av angivet slag. Socialberedningen anförde beträffande frivillig vård bl.a. följande (s. 32). Förslaget innehåller vidare intenågon motsvarighet fill 58 § nykterhetsvårdslagen, dvs. det finns ingenmöjlighet att frivilligt underkasta sig lagen och dess tvångsmöjligheter. Detkan i det sammanhanget nämnas att regeringen ännu inte behandlat ett under åretframlagt och remissbehandlat förslag om s. k. kontraktsvård.Beredningen vill därför inte nu ta ställning till behovet av regler om rätt fören vårdinsfitufion att kvarhålla någon som i ett tidigare skede själv begärtvård. Enligt förslaget skall således frågan om vård enligt lagen allfid avgörasav domstol. Beredningen är medveten om att förslaget i denna del kanorsaka vissa praktiska problem. a. kan erinras om det stora antalalkoholmissbrukare som f. n. vårdas med stöd av 58 § nykterhetsvårdslagen, dvs.efter frivilligt åtagande men med kvarhållningsrätt för vårdanstalten. Deuppgår f. n. till ca 3 500 fall , vilket kan jämföras med det betydligtmindre antalet tvängsresolutioner (ca 700). Det stora flertalet av dessamissbrukare bör visserligen kunna ges den erforderliga vården enligtsocialtjänstlagen eller i förekommande fall sjukvårdslagen. Det bör framhållasatt det i praktiken sällan förekommer tvång mot personer som tas in enligt 58 §nykterhetsvårdslagen. Men man kan inte helt utesluta att det i vissa fall kanvisa sig omöjligt att fullfölja vården i helt frivilliga former. Det kan dåuppkomma fråga om att bereda sådana personer vård med stöd av den nu föreslagnalagen. Enligt beredningens uppfattning finns dock ingen anledning att befaraatt detta skulle bli någon vanlig situation. Den obetydliga ökning av antaletmål i länsrätten som detta skulle kunna medföra får därför anses uppvägd av defördelar som det nya förfarandet innebär från rättssäkerhetssynpunkt. Den s. k. kontraktsvårdsutredningenavgav betänkandet Kontraktsvård inom (Ds S 1980:3).Betänkandet innehåller SoU1982/83:37 20 ett förslag till lag om kontraktsvård inom socialtjänsten.I betänkandet redovisas bl. a. utredningens överväganden och förslagbeträffande sådana frågor som giltigheten av vårdkontrakt, kontraktsvårdensmöjligheter, kontraktsvårdens parter och innehåll m. m. I lagförslaget föreslåsbl. a. särskilda regler om kvarhållningsrätt på grund av utfästelse. a.föreslås att missbrukaren skall kunna avstå från rätten att säga uppvårdkontraktet räknat för intagningen.Förslaget har remissbehandlats men har inte lett till något propositionsförslagom kontraktsvård. I sammanhanget kan nämnas att enligt lagen (1979:661) medvissa bestämmelser om handläggningen av brottmål i anslutning till försöksverksamhetpå narkomanvårdens område allmän domstol har haft rätt att under enförsöksperiod vilandeförklara brottmål i avvaktan på att narkomanen undergåtts. Detta bör ej förväxlas med den kontraktsvård somdiskuterats för del. Bestämmelserna har sålunda bara hafttillämpning på narkotikamissbrukare soin begått brott som kan föranledafängelsestraff. Denna försöksverksamhet, som pågått den 1 september1979 - utgången av , har bedrivits i samarbete mednarkomanvårdskliniken (forskningskliniken) vid sjukhus.Försöksverksamheten har bedrivits under insyn av delegafionen (Ju 1979:06) förkontraktsvård. Delegationen beräknas avsluta sitt arbete under år 1984.Beträffande socialutskottets yttrande i denna sak, se SoU 1978/79:8 y. I motion 1982/83:204 av () och () hemställs att regeringen föreläggerriksdagen ett förslag till kontraktsvård enligt motionens intentioner.Motionärerna anför bl. a. att L"är föremål för översyn avsocialberedningen och att det kan förutses att någon anpassning av vårdtidernatill det verkliga behovet inte kommer att kunna ske . Undertiden finns enligt mofionärerna risk att missbrukare far illa och inte får denvård de är berättigade till. För att i någon mån undvika en sådan tragiskutveckling föreslår motionärerna att möjligheterna till kontraktsvård prövas.Förslag till sådan vård har utarbetats och presenterats i ett betänkandeKontraktsvård inom (Ds S 1980:3). Detta förslag bör enligtmotionärerna efter anpassning till LVM föreläggas för besluti syfte att redan under innevarande år starta en bred försöksverksamhet medkontraktsvård som såväl ett komplement som ett alternafiv till LVM. I motion 1982/83:837 av . (fp) yrkas att hos regeringen begär förslag om legalamöjligheter till frivillig kontraktsvård enligt vad som anförts i motionen.Motionärerna anför bl. a. att frivillig kontraktsvård bör införas som ettkomplement och alternativ till tvångsvård (yrkande 3). Den skulle enligtmotionärerna kunna utformas så att man med SoU1982/83:37 21 missbrukaren kommer överens om innehållet i ettvårdprogram, som han eller hon accepterar, t. ex. genom att skriva under enförbindelse att delta i vården. Motionärerna anför vidare bl. a. att detfrivilliga kontraktet om vård under t. ex. skall innebära att ommissbrukaren avviker från vårdinstitufionen skall han/hon kunna återföras medtvång. I de motioner som behandlas i dettabetänkande tas olika frågor upp om vård av vuxna missbrukare. I motion 1982/83:2111 (m) begärsatt beslutar om en utvidgning av LVM:s tillämpningsområde till attomfatta även de fall då någon till följd av missbruket kan befaras attallvarligt skada någon annan (yrkande 3) och medföra allvarliga socialaskadeverkningar (yrkande 4). Enligt de regler som gäller enligt LVM kan den som är iträngande behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk beredas vårdoberoende av eget samtycke under förutsättning att han till följd av missbruketantingen utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara eller kanbefaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon närstående. Vårdenligt LVM förutsätter vidare att vårdbehovet inte kan tillgodoses genom frivilligainsatser enligt socialtjänstlagen eller enligt någon annan lag. Såväl den numera upphävda lagen om nykterhetsvård som LSPVinnehåller mera vittgående bestämmelser beträffande tredjemansskyddet. Som utskottet tidigare framhållit (SoU 1981/82:22) ärLVM:s regler om tredjemansskyddet en kompromiss mellan i och för sig oförenligauppfattningar. Utskottet, som särskilt erinrade om de storameningsmotsättningar som råder i frågan om den sociala vårdlagstiftningen allsbör användas som ett instrument för samhällsskyddet, uttalade vidare bl. a. atten förutsättning för en sådan kompromisslösning var att den noga skulle följasupp av socialberedningen och övervägas på nytt från såväl praktiska somprincipiella utgångspunkter när beredningen presenterat sin utvärdering. Motdenna bakgrund ansåg utskottet att det knappast fanns förutsättningar för enpermanent lösning av denna fråga. Utskottet framhöll vidare bl. a. att gällandeordning måste ses som en tillfällig lösning i avvaktan på den mer allsidiga diskussionsom kan komma till stånd sedan resultatet av socialberedningens utvärderingföreligger. Socialberedningen har enligt sina utredningsdirektiv bl.a. uppdraget att följa upp tillämpningen av LVM i överensstämmelse med vadriksdagen uttalade då lagen antogs. Utskottet anser inte att har anledning attompröva sitt tidigare ställningstagande i här aktuell fråga. Resultatet avsocialberedningens arbete bör avvaktas. Motion 1982/83:2111 yrkande 3 avstyrkssåledes. Utskottet vill dock i detta sammanhang på nytt betona vikten av attsambandet med andra SoU1982/83:37 22 lagregler som kan vara av betydelse för att snabbt ingripamot och avbryta våldsamma beteenden belyses särskilt. Utskottet avstyrker med hänvisning fill det anförda ävenmotion 1982/ 83:2111 yrkande 4. Imotionerna 1982/83:1085 (c) och 1982/83:2111 (m) (yrkande6) begärs att socialnämnden och inte skall utreda vårdbehovenligt LVM och ansöka om sådan vård. Vid sin behandling av LVM beslutade (SoU1981/82:22, rskr 91) - med frångående av propositionsförslaget men i enlighetmed det förslag socialberedningen lagt fram i sitt delbetänkande SOU 1981:7-att utredning och ansökan om vård enligt LVM skall göras av länsstyrelsen.Samtidigt beslutades om övergångsbestämmelser som bl. a. innebär attsocialnämnden fram till skall fullgöra utrednings- ochansökningsuppgiften. Utskottet framhöll vid sin behandling bl. a. att det avrättssäkerhetsskäl är önskvärt att inte lägga på socialnämnden att själv bedömakvaliteten på och fillräckligheten av sina insatser. Utskottet anförde vidareatt man måste slå vakt om en enhetlig rättsfillämpning när det gällerfrihetsberövande åtgärder. Även om det slutliga avgörandet åvilar länsrätten,kan socialnämndernas olika utgångspunkter och prioriteringar lätt leda tillatt det i vissa kommuner blir vanligare med tvångsvård än i andra. Det är svårtför domstolen att beakta sådana hänsyn då man ställs inför avgörandet av ettenskilt ärende. Att låta ha ett sammanhållet ansvar för attbedöma i vilken utsträckning man bör kräva fortsatta insatser av socialnämndernabör därför enligt vad utskottet uttalade kunna bidra till en jämnare standardpå den frivilliga vården som den enskilde tillförsäkras enytterligare prövning genom en utomstående myndighet. Utskottet ansåg det därförlämpligast att, såsom socialberedningen föreslagit, lägga uppgiften att svaraför utredning och ansökan om vård på . Utskottet anförde vidarebl. a. att måste få tillgång till de kunskaper och erfarenhetersom socialnämnden förvärvat genom sitt arbete med missbrukare. Detta fåremellertid enligt vad utskottet uttalade inte leda till att handläggningen drarut och försenar påbörjandet av vården. beslut om att skullesvara för utredning och ansökan enligt LVM motiverades med en önskan att kommatill rätta med de långvariga meningsmotsättningarna i dessa frågor vilka försenatutvecklingen inom vården. Man ville skapa klarhet i de principiella frågornaoch därmed ett bättre arbetsklimat för missbruksvården. Enligt utskottets mening bör vad uttalade om deframtida riktlinjerna för beslutsförfarandet vad beträffar utredning ochansökan om vård ligga fast. Erfarenheterna får utvisa om det finns anledningatt senare ta upp frågan på nytt. Somredogjorts för ovan (s. 12) har i 1983/budget anvisat SoU1982/83:37 23 medel för nya arbetsuppgifter enligt LVM.Medel har även anvisats för utbildningsinsatser. Medelsanvisningen behandlas avcivilutskottet i betänkande CU 1982/83:23. Det kan i detta sammanhang även nämnas attsocialberedningen har uppdraget att pröva om man bör anordna en funkfion somallmänt ombud i sociala mål vid länsstyrelserna och vilka uppgifter ett sådantombud i så fall skall ha. Det gäller med hänsyn till såväl den rättsligaprövningen som till den enskildes intressen. Hit hör också frågor om det ärmöjligt och lämpligt att ombudet har vissa uppgifter inom ramen för annantvångslagstiftning, framför allt den psykiatriska. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifalltill motionerna 1982/83:1085 och 1982/83:2111 yrkande 6. I motion 1982/83:2111 (m) begärs att även socialnämndenskall kunna besluta om omhändertagande enligt LVM på motsvarandesätt som nämnden kan göra enligt LVU (yrkande 8). kan omhänderta en missbrukare omedelbartenligt LVM om det är sannolikt att vederbörande kan beredas vård enligt LVM ochrättens beslut om vård inte kan avvaktas på grund av antingen att missbrukarenkan antas få sitt hälsotillstånd allvarligt försämrat, om han inte fåromedelbar vård eller att det föreligger överhängande risk för att han tillföljd av sitt tillstånd kommer att allvarligt skada sig själv eller någonnärstående. Utskottet är medvetet om att ärenden angående omedelbartomhändertagande av missbrukare enligt L'kräver skyndsam handläggning ochatt beslut därför ofta måste fattas med kort varsel. Det är därför givetvisangeläget att beslutsförfarandet har en med hänsyn därtill så ändamålsenligutformning som möjligt. Bestämmelsen om polisen som beslutande myndighetmofiverades med att detta möjliggör ett snabbt ingripande och att det dessutomi allmänhet är nödvändigt att anlita polisen för att genomföra åtgärden. Dennalösning godtogs av nära nog samtliga remissinstanser (prop. s. 55-56). Inteheller vid riksdagsbehandlingen ifrågasattes den föreslagna regeln. Utskottetvill för sin del understryka att det just är den omständigheten att enmissbrukare motsätter sig vård och kanske måste tvingas därfill med våld somgör att polisen måste anlitas. Om en missbrukare kan övertalas att godvilligtfölja med personal behövs inget beslut om omhändertagandeutan vården kan i så fall beredas enligt .socialtjänstlagen. Socialberedningen har vidare uppdraget att följatillämpningen av LVM. I detta sammanhang kan även erinras omLTO/(SOU 1982:64) förslag till ny bestämmelse i LVMbeträffande polismans befogenhet att omhänderta missbrukare i avvaktan påpolismyndighetens beslut om omhändertagande (10 a §). Utskottetär vid angivna förhållanden inte berett att förorda något SoU1982/83:37 24 initiativ i enlighet med motionärernasönskemål. Motionsyrkandet avstyrks därför. I motion 1982/83:2111 (m) begärs förslag fill avsevärtförlängd och sammanhängande vårdtid i LVM (yrkande 6) och att möjligheten tills. k. vilande resolution införs (yrkande 7). Vård enligt LVM skall i normalfallet avslutas inom tvåmånader. Vårdtiden kan dock förlängas med högst om den intagne fillföljd av sitt hälsofillstånd behöver ytterligare vård eller om det finns andrasynnerliga skäl för förlängning. I det delbetänkande (SOU 1981:7) som föregickpropositionen med förslag till LVM uttalade socialberedningen att förslagettill LVM inte borde ses som en definitiv lösning av hithörande frågor. Attstudera hur lagen i praktiken tillämpades såg beredningen som en av deviktigaste uppgifterna vid sin kommande uppföljning av socialtjänstreformen.Frågor som särskilt skulle uppmärksammas var enligt beredningen reglerna omvårdtider och om behovet av ett förenklat beslutsförfarande vid återfall. I propositionen (prop. 1981/82:8) uttaladedepartementschefen att den föreslagna tiden torde vara väl avvägd för flertaletfall men att hon ställde sig tveksam till om ens den vårdtid som enligtförslaget maximalt kunde komma i fråga var tillräcklig för de svåraste fallen.Behovet av att tillämpningen av LVM följdes särskilt noga med avseende påvårdtidens längd underströks. Vid utskottets behandling av propositionen förelåg bl. a.en motion med yrkande om bestämd vårdtid. Utskottet (SoU1981/82:22) anförde att många olika synpunkter anlagts på frågan om vårdtidenslängd. Enligt utskottets mening kunde det inte komma i fråga att frångå den avberedningen föreslagna och allmänt accepterade provisoriska lösningen av dennakontroversiella fråga. Utskottet erinrade också om att utvärderingen kundekomma att ge anledning till justering av reglerna om vårdtiderna. Socialberedningen har uppdraget att följa tillämpningen avLVM i överensstämmelse med vad uttalade då lagen antogs. Utskottet anser mot bakgrund av det anförda att riksdageninte har anledning att nu ompröva sitt tidigare ställningstagande beträffandevårdtiden enligt LVM. Utskottet vill dock på nytt erinra om attsocialberedningens utvärdering kan komma att ge anledning till justering avvårdtiderna. Utskottet avstyrker därför bifall till motion 1982/83:2111 yrkande6. S. k. vilande resolution liknande den som tidigare fanns inykterhetsvårdslagen (se ovan s. 15) ter sig principiellt främmande försocialtjänstlagens och L'VM:s syn på syftet med vården. Vilande resolutionfungerade huvudsakligen som en påtryckning genom ett hot om vård. Utskottetställer sig mycket tveksamt till om en sådan möjlighet kan förenas med.socialtjänstens arbetssätt vilket, till skillnad från den gamlanykterhetsvårdens, skall präglas av hänsyn fill den enskildes önskemål och hansfrivilliga medverkan. SoU1982/83:37 25 Utskottet utgår emellertid från att socialberedningen omså visar sig påkallat överväger även denna fråga. Något initiativmed anledning av vad som anförs i motion 1982/83:2111 yrkande 7 är enligtutskottets mening inte påkallat. Yrkandet avstyrks därför. I motion 1982183:2111 (m) yrkas att LVM ändras på detsättet att den som är omhändertagen skall beredas vård på sjukhus"om det behövs" (yrkande 9). Utskottet konstaterar att vården enligt vad som stadgas iLVM skall bygga på respekt för den enskildes självbestämmanderätt ochintegritet och att den så långt som möjligt skall utformas och genomföras isamverkan med den enskilde. Vården skall inledas på sjukhus om det anseslämpligt med hänsyn till den planerade vården i övrigt och om förutsättningarnaför sjukhusvård är uppfyllda. Beträffande vårdens innehåll och utformning i övrigtgäller principer. Detta innebär bl. a. att bedömningen avmissbrukarens vårdbehov och av hur detta bäst kan avhjälpas skall ske med.utgångspunkt i en helhetssyn. Insatserna skall bl. a. präglas av kontinuitet,flexibilitet och närhet. Missbruksvården skall således bl. a. anpassas tillmissbrukarens aktuella förutsättningar och behov och till hans eller hennessociala situation. När det gäller frågan om inledande sjukhusvård harutskottet tidigare, som framgått av redovisningen i det föregående, uttalat bl.a. att den som vårdas med stöd av L'och är i behov av vård på sjukhussjälvfallet måste beredas sådan vård, att huvudprincipen är den att den somvårdas enligt LVM skall vara tillförsäkrad rätt till sjukhusvård samt atträtten till sjukhusvård är att betrakta som ett erbjudande och inte som tvång.Tanken är således att vården av missbrukare skall inledas på sjukhus om det ärpåkallat från vårdsynpunkt och den enskilde accepterar vård enligt hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763). I rapporten (Ds S 1982:14) LVM och institutionsvårdenredovisas för perioden - att (483personer) intogs direkt på de allmänna vårdanstalterna utan föregåendesjukhusvård. För de statliga vårdanstalterna var siffran (185 personer).Det anmärks särskilt i rapporten att de statliga institutionerna intar ensärställning genom sina större medicinska och personella resurser. Mofionärerna anför i motion 1982/83:2111 bl. a. attlagtexten (12 § LVM) har sådan utformning att den kan ge intryck av att vårdenoundgängligen skall inledas på sjukhus samt att bestämmelsen delvis är onödig.Utskottet delar inte den av motionärerna framförda uppfattningen. Tvärtom gerlagrummet enligt utskottets mening klart vid handen att frågan om lämplighetenav inledande sjukhusvård skall prövas i varje enskilt fall. Bestämmelsen kanemellertid ge upphov till vissa svårigheter i de ganska fåtaliga fall där denenskilde inte vill ha sjukhusvård eller ådagalägger avsikt SoU1982/83:37 26 att rymma därifrån så snart tillfälle ges. Utskottet anserdärför att socialberedningen har anledning att särskilt uppmärksammasamordningen mellan denna regel i LVM och andra lagregler, bl. a. i hälsö- ochsjukvårdslagen och LSPV. Utskottet avstyrker med hänvisning till det anförda motion1982/83:2111 yrkande 9. I motionerna 1982/83:204 (m) och 1982/83:837 (fp) yrkasatt hos regeringen begär förslag om legala möjligheter till s. k.frivillig kontrakts-vård. Utskottet konstaterar att socialtjänstlagen (1980:620)innehåller de centrala bestämmelserna på vårdområdet, innefattande bl. a.regler om uppgifter på olika områden. En av socialtjänstlagensviktigaste utgångspunkter är att insatser i individuellaärenden skall präglas av frivillighet och självbestämmande. Socialtjänstlageninnehåller därför - med vissa undantag som gäller skyddet för underåriga -inga mojligheter till tvångsåtgärder gentemot enskilda människor. För barn ochungdomar samt missbrukare finns dock vissa möjligheter att besluta'härom enligtLVU och LVM. Vård enligt LVM skall i allmänhet vara avslutad inom tvåmånader. Missbrukaren kan sedan själv om han så önskar fortsätta vårdenytterligare någon fid. Vården är då frivillig, dvs. enligt socialtjänstlagen.Någon kvarhållningsrätt finns då inte. Syftet med vården enligt LVM är bl. a. att motiveramissbrukaren att fortsätta vården i frivilliga former. Som utskottet tidigareframhållit i samband med behandlingen av ett motionsyrkande angående möjlighetatt hämta tillbaka en missbrukare som avvikit från frivillig vård (SoU1981/82:45) ligger skillnaden mellan de frivilligt vårdade och de tvångsvårdadefrämst i att den som själv sökt vård enligt socialtjänstlagen har rätt attsjälv avgöra när han vill avbryta vården. Den som vårdas enligt LVM kanefterforskas och återhämtas om han avviker och kan ev. senare placeras på eninstitution med befogenhet att besluta om inskränkning i den intagnesrörelsefrihet m. m. Utskottet anförde vidare (s. 17). Enligt utskottets mening kan detinte komma i fråga att införa lagbestämmelser som medger rätt att med våldtvinga den som frivilligt sökt vård enligt SoL att kvarstanna på eninstitution. Detta skulle bl. a. strida mot SoL:s grundläggande princip om denenskildes rätt till självbestämmande. Det skulle även kunna leda fill attmänniskor drog sig för att söka vård för sina missbruksproblem av rädsla föratt inte kunna återfå sin frihet när de önskade. Som redogjorts för i det föregåendeavgav kontraktsvårdsutredningen betänkandet Kontraktsvård inomsocialtjänsten (Ds S 1980:3). I betänkandet föreslås en särskild lag omkontraktsvård. SoU1982/83:37 27 a. frågan om kvarhållningsrätt. Betänkandet harremissbehandlats men har inte lagts till grund för proposition från regeringenssida. När förslaget om kontraktsvård inom socialtjänstenpresenterades fanns ännu inte LVM. Förslaget utgick sålunda bl. a. från att detinte skulle finnas några andra möjligheter till tvång mot vuxna missbrukareutom de som kunde finnas i den psykiatriska vårdlagstiftningen, dvs. LSPV.Denna situation har på ett avgörande sätt förändrats. Det kan enligt utskottetsmening starkt ifrågasättas om det numera finns något egentligt behov av reglerom kontraktsvård med det innehåll som motionärerna förordat i motionerna1982/83:204 och 1982/83:837. Syftet med motionerna torde i och för sig lika välkunna fillgodoses t. ex. genom justering av gällande vårdtider enligt LVM ochliknande åtgärder. Utskottet utgår dock ifrån att socialberedningen kommer attöverväga om det finns skäl att föreslå särskilda bestämmelser om kontraktsvårdeller liknande överenskommelser inom ramen för eller som ett komplement tillsocialtjänstlagen och LVM. Utskottet anser vid angivna förhållanden att riksdageninte bör ta något inifiafiv fill s. k. frivillig kontraktsvård.