bet · G601SoU15 · 1982-12-31 00:00:00 — I mofion 1981/82:1099 av . (s) hemställs, såvitt nu är i fråga (yrkande 3), atf beslutaratt uppdra åt regeringen att undersöka förutsättningarna för att genom enändrad bidragskonstrukfion stimulera fram nya vård- och behandlingsformer isåväl öppen som sluten psykiatrisk vård. Motionen i övrigt har behandlats i utskottets betänkandeSoU 1981/82:33 (p. 6 och p. I motion 1981/82:1294 av Hädar Carsm. (fp, s, m, c) hemställs att som sin mening ger regeringen fillkänna vad som anförts i motionen om mellanvårdsformer för yngre psykospatienter. I motion 1981/82:1308 av m. fl. (vpk)hemställs 1. att hos regeringen hemställer omtillsättande av en parlamentariskt sammansatt utredning, vari även RSMH och olika perso nalgrupper bör vara företrädda, 2. att hos regeringen begär att utredningen fåri uppdrag att skyndsamt a) föreslååtgärder för en avgörande minskning av slutenvården, b) utarbetaförslag till alternativa vård- och boendeformer, c) utarbeta enavvecklingsplan för de stora mentalsjukhusen, d) föreslå åtgärder för en kraftig minskning av antalettvångsomhänder taganden, e) i övrigt utarbeta förslag enligt de riktlinjer för engenomgripande psykiatrisk reform som anges i motionen, f) utarbeta ett statsbidragssystem som gynnar enutveckling enligt punkterna 2 a-e, 3. aft hos regeringen hemställer om att isamarbete med landsting och kommuner genomföra en patientinventering på landets mentalsjukhus i enlighet med vad som anförs i motionen. I motion 1981/82:1099 (s) påpekasbl. a. att i brist på stöd från den öppna psykiatriska vården och den kommunalasocialtjänsten människor tvingas bo kvar i den slutna psykiatriska vården.Mofionärerna anför att gjorda undersökningar tyder på att mer än 10 000patienter vid f. d. mentalsjukhus 1 1982/83. SoU1982/83:15 2 och psykiatriska kliniker skulle kunna skrivas ut filleget boende eller någon form av kollektivhusboende. Motionärerna framhåller aft den psykiatriska vården måstekunna arbeta mer förebyggande, att den öppna psykiatriska vården bör byggas utoch antalet slutna vårdplatser minskas samt atf samarbetet mellan den psykiatriskavården och kommunerna måste ökas. Enligt motionärerna bör den nya hälso- och sjukvårdslagenoch socialtjänstlagen medverka till förbättringar i dessa hänseenden men detfinns påpekas det, i nuvarande ekonomiska läge dock:risker för att psykiatrininfe kommer att tillföras nödvändiga resurser. Skulle psykiatrin inte utvecklasi progressiv riktning måste vi, framhåller motionärerna, vara öppna förlösningar som kan tillföra psykiatrin erforderliga resurser. Motionärerna anföri detta sammanhang följande. Staten ger landstingen årligamentalvårdsbidrag som ersättning för aft landstingen överfog huvudmannaskapetför den psykiatriska vården från staten . Storleken på det årligabidraget fastställs efter förhandlingar mellan staten och landstingsförbundet.I den senaste överenskommelsen mellan staten och sjukvårdshuvudmännen omersättningar från försäkringen till sjukvården har man varit överens om att enarbetsgrupp skall tillsättas för att pröva möjligheterna att i ökad omfattningföra samman och schablonisera ersättningarna. Arbetsgruppen skall därvid ävenpröva möjligheterna att i detta ersättningssystem inrymma nuvarandementalvårdsbidrag. I detta arbete bör undersökas förutsättningarna för att meden ändrad bidragskonstruktion på olika sätt sfimulera fram nya vård- och behandlingsformeri såväl öppen som sluten psykiatrisk vård. I motion 1981/82:1294 (fp, s, m, c)anförs bl. a. att av de patienter som vårdas inom mentalsjukhusens slutna vården stor del består av patienter med psykosdiagnos. Dessa patienterutgör en stor resurskrävan-de grupp. Prognosen för deras tillfrisknande ärdålig om de måste kvarstanna inom sluten vård på mentalsjukhus.Erfarenheterna av öppenvård, s. k. poliklinisk behandling,' av dennapatientgrupp är inte heller särskilt goda. Psykospatienter förmår i de flestafall infe uppfylla de krav som behandling i öppen vård ställer. Mofionärernaanför vidare att behandlingspersonal i stället för såväl polikliniskbehandling som tradifionell sluten vård efterlyser alltmer s. k. mellanvårdsformerför framför allt de yngre patienterna med psykosdiagnos. Det finns, framhållsdet, ett stort behov av små behandlingshem utanför sjukhusmiljön med möjlighettill nära, engagerad personalkontakt och intensiv social träning.Forskningsrapporter från bl. a. visar på positiva resultat av sådanverksamhet. En satsning på mellanvårdsformer skulle enligtmofionärerna ge yngre psykospatienter ökade möjligheter att tillfriskna ochhelt eller delvis klara sig själva. Behandlingshem av nämnda slag skulle avpatienterna kunna upplevas som mindre skrämmande än stora sjukhuskomplex. Församhället skulle kostnadsbesparingen kunna bli betydande. SoU1982/83:15 3 I motion 1981/82:1308 (vpk)krifiseras den svenska psykiatriska vården i olika avseenden. a. att det krävs förändringar beträffande vårdstruktur,utbildning, forskning och lagstiftning samt anför bl. a. följande. Psykiatrin berör ett stort antalmänniskor, såväl patienter och anhöriga som personal. Frågan om psykiatrinsframtida inriktning är i hög grad en politisk fråga. En parlamentariskutredning bör tillsättas med företrädare för samtliga politiska partier. Iutredningsarbetet bör också delta företrädare för patientorganisationen (Mental Hälsa) liksom företrädare för de olikapersonalgrupper som verkar inom den psykiatriska vården. Utredningsarbetetbör i första hand inriktas på att lösa följande frågor: o En förändring av det nuvarandementalsjukvårdsbidraget till ett bidragssystem som i högre grad stimulerartill en omstrukturering fill öppnare vårdformer. En detaljstyrning avlandsfingens verksamhet bör dock undvikas. o En decentralisering av vårdentill mindre enheter - dock med tillvaratagande av de resurser fillarbete, social träning och kvalificerad behandling som finns vid de störresjukhusen. o En kraftig lokalmässigupprustning med särskild tanke på de patientgrupper som vistas på sjukhuslånga perioder och bör ha rätt till enkelrum och hemliknande miljöer. o om inrättande av arbeten som möjliggör en arbetsrehabiliteringockså av människor med avsevärda psykiska handikapp och som kan samordnas medbehandlingsarbetet. o Stimulera landsfing och kommuneratt upprätta gemensamma planer för hur sjukhusvård skall kunna ersättas medskyddat och halvskyddat boende. o Översyn av forskning ochundervisning inom psykiatrin med särskild tanke på att stimulera samhälls- ochbeteendevefenskaplig forskning och utvecklingsarbete. o Översyn av personalutbildning ocholika personalgruppers deltagande i den psykiatriska vården. Översyn avledningsstruktur i syfte atf ge eft vidgat inflytande för andra personalgrupperän läkare. o Översyn av den missbruksvård somförekommer inom psykiatrin med sikte på att stärka denna vårdforms ställningoch främja en förbättrad personalutbildning. I detta sammanhang bör prövasmöjligheten att ge landstingen en andel av de medel som flyter in via alkoholbeskattningen. o Främjandet av en utbyggdöppenvård och en seriös psykoterapi i samhällsregi. o Översyn av lagen om slutenpsykiatrisk vård i syfte att öka patienternas rättssäkerhet och främja en merlikformig fillämpning av lagen i olika delar av landet. Enligt motionärerna måste vidare entotal patientinvenfering göras bland långtidsvårdade patienter inom psykiatrin.Målsättningen med denna inventering skall enligt motionärerna vara atf få framen exakt siffra på hur många patienter som har en för hög omhändertagandenivå,dvs. 1* 1982/83. SoU1982/83:15 4 som med olika former av serviceåtgärder ute i samhälletskulle kunna skrivas ut från sjukhusen. Övergripande reformering av den psykiatriska vården m. m. Den psykiatriska sjukvårdens omfattning m. m. Den övervägande delen av den slutnapsykiatriska sjukvården bedrivs vid inemot 25 lasarett för uteslutandepsykiatrisk vård, vilka i huvudsak utgörs av de,fidigare statliga och kommunalamentalsjukhusen. Vissa av de tidigare mentalsjukhusen har administrativtanknutits som psykiatriska kliniker till närliggande sjukhus förkroppssjukvård. Sluten psykiatrisk sjukvård bedrivs även vid kliniker vidlasarett för kroppssjukvård, vilka från början inrättats som psykiatriskakliniker inom dessa lasarett, samt vid sjukhem och enskilda vårdhem. Vid de tidigare mentalsjukhusen och vid de psykiatriskaklinikerna inom kroppssjukvården bedrivs även öppen psykiatrisk vård. Sådanvård bedrivs även vid vissa polikliniker och vårdcentraler som har psykiatrer. Utvecklingen av den slutna vårdens organisation belyses av följande sammanställning av antaletvårdplatser. Typ av vårdinrättning: Ar1962 1968 1977 ' 1980 Psykiatriska vårdplatser samlokaliserade med kroppssjukhus 1700() 1800() 4150() 3 700() Psykiatriskavårdplatser lokaliserade vid mental sjukhus' 27000() 26 200() 21600() 17 100() Landstingens sjukhem 5 500() 5 500() 5650() 5 000() Enskilda vårdhem 1300() 1300() 3 000(). 3 000() Totalt 35 500 () ' 34 700 () 34 400 () 28 900() Antalet vårdtillfällen inom denslutna vården har fortgående ökat och medelvårdtiderna för huvuddelen avpatienterna har minskat. Antalet läkarbesök inom den öppna offentliga psykiatriskasjukvården har ökat. Grundläggande riktlinjer för utvecklingen av hälso- ochsjukvården m. m. Dennya hälso- och sjukvårdslagen ersattessjukvårdslagen (1962:242) av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), vilkenantogs av under förra (prop. 1981/82:97, SoU 1981/82:51,rskr 1981/82:381). Med hälso- och sjukvård avses i hälso- och sjukvårdslagen(HSL) åtgärder för aft medicinskt SoU1982/83:15 5 förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Detövergripande målet för hälso- och sjukvården - både den som bedrivs avoffenfliga vårdgivare och den som bedrivs av enskilda vårdgivare - skall enligtHSL vara en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Landstingskommunerna och kommunerna som infe ingår i enlandstingskommun (sjukvårdshuvudmännen) har i förhållande till fidigare fåtteft vidgat ansvar för befolkningens hälsa. Sjukvårdshuvudmännen åligger sålundaförutom att erbjuda sjukvård även att förebygga ohälsa hos befolkningen genommiljöinriktade och individinriktade förebyggande åtgärder. Ett antal krav på sjukvårdshuvudmännens hälso- ochsjukvård har ställts upp i HSL. Hälso- och sjukvården skall vara av godkvalitet och fillgodose patienternas behov av trygghet, vara lätt tillgänglig,bygga på respekt för patienternas självbestämmande och integritet samt främjagoda kontakter mellan patienterna och hälso- och sjukvårdspersonalen. träddesocialtjänstlagen (1980:620) i kraft, vilken antogs /(prop. 1979/80:1. SoU 1979/80:44, rskr 1979/80:385). För skallhelhetssynen vara utmärkande. Helhetssynen beaktar individens totala situation.Den enskildes problem skall således ses i ett vidare socialt sammanhang, därboende- och arbetsförhållanden hör till de viktigaste faktorerna, men där ocksåmånga andra aspekter kan behöva beaktas. skall sträva efter aftfinna en samlad lösning på sociala svårigheter i den enskildes eller gruppenstotala situafion. skall genom strukturinriktade insatsersåsom medverkan i samhällsplaneringen främja goda miljöer i kommunen, genomallmänt inriktade insatser fillgodose olika gruppers behov samt genomindividuellt inriktade insatser lämna sociala tjänster direkt anpassade tillden enskilde individens behov. I 21 § socialtjänstlagen finns till komplettering avövriga bestämmelser i lagen särskilda bestämmelser om omsorger om människor medhandikapp. Enligt dessa bestämmelser skall socialnämnden verka för attmänniskor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheteri sin livsföring får möjlighet atf delta i samhällets gemenskap och aft levasom andra. skall vidare medverka till att den enskilde får enmeningsfull sysselsättning och att han får bo på ett sätt som är anpassat efterhans behov av särskilt stöd. har genom dessa bestämmelser fåtteft vidgat ansvar för bl. a. adekvat boende, sysselsättning och socialstimulans för människor med psykiska handikapp. Enligt socialtjänstlagen harkommunen det yttersta ansvaret för atf de som vistas inom kommunen får det stödoch den hjälp som de behöver. Det slås emellertid fast i SoU1982/83:15 6 socialtjänstlagen att detta ansvar inte innebär någoninskränkning i det ansvar som vilar på andra huvudmän. Omstrukturering av hälso- och sjukvården Inom hälso- och sjukvården pågår enomstrukturering varvid den öppna vården utanför sjukhus ställs i förgrunden på efthelt annat sätt . Grundläggande för den pågående utvecklingen är ettprincipprogram för hälso- och sjukvården inför 1980-falef (HS 80) somsocialstyrelsen presenterade (anser 1976:1). 1 HS 80 ges ett konkret förslag till vårdstruktur meduppdelning av verksamheterna på primärvård, länssjukvård och regionsjukvård.Den övervägande delen av vården skall lämnas inom primärvården vid vårdcentraleroch vid sjukhem. För den specialiserade medicinska verksamheten skall primärvårdenkunna repliera på länssjukvården - som skall bedrivas vid länssjukhus(motsvarande centrallasaretten) och vid länsdelssjukhus (motsvarandenormallasaretten) - samt på regionsjukvården (vid regionsjukhus). Primärvården skall ha ett förstahandsansvar förhälsotillståndet hos befolkningen inom eft begränsat geografiskt område. Vidsidan av sjukvårdsuppgifterna skall primärvården ha en klar hälsopolifiskinriktning. De hälsovårdande och förebyggande åtgärderna skall avse såväl denkroppsliga som den psykiska hälsan. Som exempel på åtgärder av nämnda slagredovisar principprogrammet hälsovårdsupplysning, insatser syftande fill ökadförståelse för sjukas och handikappades problem, hälsokontroller,skolhälsovård, hälsovård i förskolan, företagshälsovård, förebyggande mödra-och barnhälsovård och familjerådgivning. I principprogrammet konstateras (s. 97) att en stor del avden förebyggande verksamheten emellerfid till sin natur är socialpolitisk ochatt det ter sig naturligt att en utbyggd primärkommunal socialvård(socialtjänst) tar på sig ett ökat ansvar för förebyggande åtgärder beträffandeden psykiska hälsan. Den framtida inriktningen av hälso- och sjukvårdensinsatser Socialdepartementetssjukvårdsdelegation beslutade att ett nytt principprogram för denframtida hälso- och sjukvården med sikte på åren 1990-2000 (HS 90) skallupprättas. Principprogrammet skall belysa hälso-och sjukvårdens lämpligaframtida omfattning, inriktning, struktur och resurskrav för nämnda tidsperiodoch vara avvägt mot begränsningar i samhällsekonomin och tillgången på personalsom successivt anges eller förväntas. För att leda utredningsarbetet tillsattes en styrgrupp med SoU1982/83:15 7 företrädare för staten och Landstingsförbundet.Socialstyrelsen svarar för det praktiska utredningsarbetet. Under utredningsarbetet skall bl. a. beaktas att hälso-och sjukvården inte skall fungera enbart som mottagare av vårdsökande. Enutgångspunkt skall vara att hälso- och sjukvården - vid sidan av detraditionella sjukvårdsuppgifterna - utifrån sin kunskap om hälsoproblemensuppkomst och orsaker aktivt arbetar för att samhället som helhet verkar för aftbibehålla och förbättra befolkningens fysiska, psykiska och sociala hälsa. Utredningsarbetet har indelats i två etapper. Under denförsta etappen har arbetet inriktats på att man skall redovisa och analyseraolika områden av betydelse för inriktningen av det fortsatta utredningsarbetet.Inom ramen för den första etappen har en rad underiagsstudier tagits fram, avvilka flertalet redovisats i följande fre volymer i ,nämligen Hälsorisker - en kunskapssammanställning (SOU 1981:1). Ohälsa ochvårdutnyttjande (SOU 1981:2) samt Hälso- och sjukvård i internationelltperspektiv (SOU 1981:3). I den fillsammans med ovannämnda volymer framlagdaskriften Utgångspunkter och riktlinjer för det fortsatta arbetet (SOU 1981:4)har redovisats bl. a. av sjukvårdsdelegation år 1980godkända riktlinjer för den andra etappen i utredningsarbetet. Generellautgångspunkter för utredningsarbetet i denna etapp skall vara (1) atf hälso-och sjukvårdens verksamhet måste utgå från eft offensivt hälsopoHtiskt synsätt,(2) atf befolkningens behov av vård skall vara av avgörande betydelse förfördelningen av hälso- och sjukvårdens resurser samt (3) att hälso- ochsjukvårdens resursinsatser härutöver måste relateras fill såväl samhällsekonomiskasom sysselsättningspolitiska mål och restriktioner. Redovisning för det fortsatta HS 90-arbefet beräknas kommaatf framläggas . rikdinjer för 1980-talets psykiatriskavård Den psykiatriska vården har varitföremål för utredning inom sedan slutet av 1960-talet.Överväganden om den psykiatriska vården härunder årens lopp presenterats i enrad skrifter, nämligen i skriften Principplan för den psykiatriskavården med tillämpning i första hand på (Socialstyrelsenredovisar 1970:16), i skriften vårdens målsättning ochorganisation, i skriften Principprogram för hälso- och sjukvården inför80-falet (anser 1976:1) och i skriften Förslag tillprincipprogram för psykiatrisk hälso- och sjukvård (redovisar1978:5). Skrifterna representerar en successiv utveckling av socialstyrelsenssyn på den psykiatriska vårdens innehåll och organisation m. m. I utskottetsbetänkande SoU 1977/78:42 har lämnats översiktliga redogörelser för innehålleti här nämnda skrifter. 1** 1982/83. SoU1982/83:15 8 På grundval av det år 1978framlagad förslaget till principprogram och remissbehandlingen av detsammaredovisade i skriften Riktlinjer för 80-talefspsykiatriska vård (anser 1980:2) den huvudsakliga inriktningför planeringen av den psykiska hälso-och sjukvården som enligt socialstyrelsenbör gälla på . Mera konkret anges riktlinjer inför 1980-talet. Ettgrundläggande långsikfigf principprogram för den psykiska hälso- och sjukvårdenbör enligt samordnas med pågående aktiviteter för atf utvecklaett principprogram för den framtida hälso- och sjukvården med sikte på åren1990-2000. De presenterade riktlinjerna omfattar enbart denvuxenpsykiatriska verksamheten med hänsyn till att en parlamentarisk utredningförutskickats, där barn- och ungdomspsykiatrins framtida utveckling kommer attövervägas. Med stöd av ett bemyndigande av regeringen harfillkallats (S 1980:9) för att utreda hur den verksamhet sombedrivs inom den psykiska barn- och ungdomsvården (PBU/BUP) samt den kommunalafamiljerådgivningen skulle kunna samordnas inbördes och med andra verksamhetermed näraliggande arbetsuppgifter. Huvuddragen i utvecklingen av den psykiatriska vården börenligt de av presenterade riktlinjerna vara en utveckling motöppnare vårdformer med decentralisering av resurserna till mindre enheter imänniskornas närmiljö, minskning av vårdplatsantalef i sluten vård,decentralisering av långtidsvården samt ökad samverkan med . Det slås fast att psykiska störningar är komplexa och kanorsakas av biologiska, psykologiska och sociala faktorer var för sig ellervanligen i förening samt atf samhällets stödinsatser kan bestå av medicinska,psykologiska och sociala behandlings- och serviceåtgärder under medverkan avpersonal med olika kompetens. Psykiatrins arbetsuppgifter skall omfatta miljö- och individförebyggandeinsatser, behandling, omvårdnad, utbildning samt forsknings- och utvecklingsarbete. Primärvården förutsätts ha ett totalt ansvar för denprimära hälso- och sjukvården inom sitt område. Andra insatser än medicinskainsatser, som kan aktualiseras i anslutning till primärvårdsarbetet, förutsättssocialtjänsten dock i första hand svara för. När det gäller det psykiatriskavårdansvaret bör hälso- och sjukvårdens ansvar begränsas till att omfattasådana vårdbehov som i de särskilda fallen bedöms kräva insatser av enderamedicinskt utbildad personal eller av sådan personal i samverkan med personalmed psykologisk eller social kompetens. förutsätts få betydandeuppgifter i vården av personer med psykosociala störningar, dels i samarbetemed primärvården, dels genom social service, omvårdnad och aktivering avpersoner med psykiska handikapp. SoU1982/83:15 9 Samtliga läkare i primärvårdenförutsätts ha viss utbildning i psykiatri. För mera kompliceradepsykiatriska vårdbehov förutsätts konsultinsatser från länssjukvårdenspsykiatri. På är målet atf personalresurser för mer kvalificeradepsykiatriska arbetsuppgifter skall tillföras primärvårdsorganisationen. De huvudsakliga psykiatriska arbetsuppgifterna förlänssjukvården skall omfatta de psykiska störningar som kräver sådanakvalificerade resurser och sådan kompetens som primärvården inte förfogar över,inkl. a. psykiatrisk dygnet-runf-vård. Den slutna psykiatriska korttidsvårdenbör så långt som är praktiskt möjligt samlokaliseras med sluten somatiskkorttidsvård. Den psykiatriska länssjukvården bör organiseras enligtsektoriseringsprin-cipen, innebärande aft en klinik eller del därav bör ha ettsammanhållet ansvar för länssjukvårdens hela psykiatriska verksamhet inom ettgeografiskt avgränsat område. Inom den sekforiserade enhetens ram bör finnasnågra psykiatriska team som svarar för mindre befjäningsområden. Behovet av regionsjukvård inom psykiatrin anges varamycket begränsat. Psykiatrisk regionsjukvård anges bli aktuell framför allt närfillgång till den somatiska regionsjukvårdens resurser erfordras eller vidalldeles speciellt svårbemästrade problem i fråga om diagnostik eller behandling. När det gäller de f. d. mentalsjukhusen påpekas det bl. a.att antalet vårdplatser som behöver utnyttjas vid dessa sjukhus successivtkommer att minskas i avsevärd grad. Det anges emellertid att betydandesvårigheter föreligger för att i omstruktureringen av den psykiatriska vårdensnabbt reducera verksamheten vid dessa sjukhus med hänsyn dels till atf det avmånga uppfattas som en oförsvarlig kapitalförstöring om inte nuvarandebyggnader i fortsättningen utnyttjas för psykiatrisk vård, dels till attarbetsmarknadspolitiska och personalpolitiska argument ofta framförs för ettbibehållande av dessa sjukhus med oförändrat antal anställda. Det betonas atfdet är nödvändigt att finna former för sjukhusens fortsatta utnyttjande sominte försvårar den nödvändiga omstruktureringen av psykiatrin. I riktlinjerna behandlas i ett särskilt avsnitt behovet avåtgärder för vissa grupper som ställer speciella krav på den psykiatriskahälso- och sjukvården, nämligen missbrukare, patienter med åldersdementbeteende, invandrare och döva. För genomförande av riktlinjerna förutskickas i skriftenfortsatt utredningsarbete om särskilda åtgärder för att förbättrarekryteringen av psykiatrer och en analys av de f. d. mentalsjukhusens framtidafunktion m. m. Vidare anges att det för atf ett långsiktigt principprogramskall kunna utarbetas krävs ytterligare utredningsinsatser beträffande (1) denlångsiktiga fördelningen av arbetsuppgifter mellan psykiatrisk länssjukvård ochprimärvård samt mellan hälso- och sjukvård och socialtjänst, (2) utvärderingav olika psykiatriska vårdmodeller, (3) vård av missbrukare, (4) psykoterapi SoU1982/83:15 10 samt (5) vissa frågor rörande personalen inom den framtidapsykiatriska vården. Utredningsarbete beträffande vissa av dessa delområden harpåbörjats inom och i vissa fall slutförts. Vikten av aft stödja såväl medicinsk som tvärvetenskapligforskning kring de psykiska sjukdomarna betonas. Utveckhng av 80-talets allmänpsykiatri - psykiatri iomvandling gav sjukvårdensoch socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri) ut rapporten(Spri rapport 1982:75) Utveckling av 80-falets allmänpsykiatri - psykiatri iomvandling, vilken utarbetats av en expertgrupp. Rapporten är avsedd att utgöraunderlag för sjukvårdshuvudmännens omstrukturering av den psykiatriska vården. Följande principer bör enligt rapporten ligga till grundför en förändring av allmänpsykiatrin. Tillgänglighet och likvärdig fördelning av vårdresurser,dvs. alla människor skall ha samma möjlighet till behandling när sådan behövs. Såväl psykologiska som sociala och medicinska faktorerskall beaktas i diagnostik och behandling. Insatserskall göras tidigt så att sluten vård kan undvikas. Kontinuitetskall råda i kontakterna mellan personal och patienter.