bet · G601LU39 · 1982-12-31 00:00:00 — Med hänsyn till att denu föreliggande bestämmelserna är resultat av gemensamma nordiskaöverläggningar kan man emellertid utgå frän att ett nordiskt lands regeringinte skulle undandra sig att betala skadestånd upp till de fastställda ansvarsbegränsningsbeloppenför den händelse landets örlogsfartyg eller andra statsfartyg åsamkar annatnordiskt lands medborgare skada. Fråndansk och norsk sida var man under kommittéarbetet till en början närmastinställd på att inte föreskriva någon särskild undre ansvarsgräns förstatsfartyg. Det nu föreliggande förslaget är en kompromiss som kom-mittérna såsmåningom enades om. Under remissbehandlingen i och har framförtskritik mot att för statsfartyg införs ett särskilt, högre minimiansvar än förandra fartyg. Någon remisskritik liknande den som förekommit i och somutskottet redovisat i det föregående har däremot inte framförts i ochNorge, Vid de nordiska departe-mentsöveriäggningarna har från dessa länderssida betonats vikten av att den ingångna kompromissen inte mbbas. Som utskottetovan redovisat har i och redan antagits lagstiftning i enlighetmed kompromissen. Medhänsyn tiU angivna omständigheter måste det enligt utskottets mening föreliggasynnerligen starka skäl för att man från svensk sida nu skulle brytaöverenskommelsen och införa ett obegränsat skadeståndsansvar förstatsfartygen. Som framhålls i propositionen bör vid ställningstagandet tillfrågan avgörande vikt fästas vid vilken effekt som kompromisslösningen rentfaktiskt kan komma att få. Det bör då observeras att frågan omglobalbegränsning för statsfartyg i praktiken aktualiseras relativt sällan.Enligt uppgift av sjölagsutredningen har det endast förekommittre fall där globalbegränsningen blivit åberopad. I ett fall, det ovannämndaubåtsfallet, fick staten inte begränsa sitt ansvar. I de två övriga fallen, däri det ena fallet en minsvepare i sjönöd hade skadat en telefonkabel och i detandra fallet en torpedbåt varit inblandad i en sjöolycka, begränsadesersättningen med utgångspunkt från begränsningsbeloppen. Det bör då observerasatt om det nu föreslagna mycket höga minimiansvaret gällt i dessa fall någonbegränsning av skadeståndet inte hade blivit aktuell. Vidbedömningen av om en begränsning bör införas, måste vidare beaktas aftörlogsfartygen som regel har en mycket låg dräktighet och att det kan förväntasatt de endast undantagsvis kan komma att ådra sig ansvar över de föreslagnaminimigränserna. Som framhålls i propositionen finns vidare möjligheten förstaten att avstå från rätten att åberopa ansvarsbegränsningen. Eftersom dettorde bli fråga om en ganska spektakulär olycka LU 1982/83:39 11 föratt ansvarighetsgränserna, 18,2 miljoner för personskada och 7,4 miljoner föregendomsskada, skall överskridas kan fömtsättas att - i varje fall om det rörsig om personskador - något åberopande av globalbegränsningen inte kommer attske från statens sida. Pänu anförda skäl tillstyrker utskottet förslaget i propositionen och avstyrkerbifall till motion 2413, Befordranav passagerare och resgods I fråga om Aténkonventionen intar propositionen enannan ståndpunkt än beträffande begränsningskonventionen. Något förslag om attSverige skall godkänna Aténkonventionen läggs inte fram i propositionen. Anledningenhärtill anges vara att konventionens begränsningsbelopp för passageraresersättningsanspråk är för låga. I stället föresläs att begränsningsbeloppen i6 kap. sjölagen höjs. Utskotteterinrar om att de nuvarande reglerna om personbefordran av passagerare ochresgods infördes (prop. 1973:137, LU 1973:35) på grundval av det dåföreliggande Tokyoutkastet. Bakgmnden till reformen var de gällande, förpassagerarna mycket ofördelaktiga, ansvarsbestämmelserna och angelägenheten avatt passagerarna gavs ett rimligt rättsskydd. Statsmakterna ansåg sigdärför inte kunna invänta den blivande konventionen på området. Det bör framhållasatt det införda begränsningsbeloppet för personskada ansågs från svensksida otillfredsställande redan när det togs in i lagen men likväl godtogs avhänsyn till önskemålet om nordisk rättsHkhet, Utskottet pekade på (LU 1973:35s. 43) att reglerna också i andra hänseenden hade svagheter sett fränpassagerar-synpunkt som borde rättas till. Debegränsningsbelopp som föreskrivs i Aténkonventionen motsvarar i huvudsak debelopp som f. n, finns i sjölagen. Sedan konventionen antogs harbeloppen genom inflationen minskat kraftigt i värde. Det svenskakonsumentprisindexet har ökat med . För attbegränsningsbeloppen nu skall ha motsvarande köpkraft som då de fastställdesskulle alltså krävas att de mer än fördubblades. Om ratificeradekonventionen skulle det vidare innebära att begränsningsbeloppen låstes fastför en avsevärd tid framåt som de kan förväntas genom fortsattinflation minska ytterligare i värde. Utskottet delar departementschefensuppfattning att det inte kan anses försvarligt att binda sig för en sådanutveckling när det gäller ansvaret för passagerarskador. Enligt utskottetsmening bör behovet av ett rimligt skydd för passagerare väga över det i ochför sig angelägna önskemålet om att få till stånd enhetliga internationellaskadeståndsregler även vid passagerarbefordran. Det bör vidare beaktas att denpassagerartrafik som berör svenska intressen tiU övervägande del äger mm inomlandet eller mellan de nordiska LU 1982/83:39 12 länderna,Passagerartrafiken på andra länder är volymmässigt av mindre betydelse. Somframhålls i propositionen bör det inte ha någon inverkan påkonkurrensmöjligheterna för svensk sjöfart, om avstår från atttillträda konventionen och i svensk lagstiftning inför högre begränsningsbeloppän som föreskrivs i konventionen. hearing har från redareföreningens sida framhållits att ett svenskttillträde till konventionen skulle kunna innebära att möjligheterna ökar att fåtill stånd en höjning av begränsningsbeloppen i konventionen. Det böremellertid beaktas att övriga nordiska länder avstått från att tillträdakonventionen. Någon anledning att tro att dessa länder nu skulle ändra sittställningstagande finns inte. Enligt utskottets mening skulle ett ensidigtsvenskt tillträde till konventionen inte i nämnvärd grad påskynda konventionensikraftträdande och öka möjligheterna att fä till stånd nödvändiga höjningar avbegränsningsbeloppen. Påanförda skäl tillstyrker utskottet propositionens förslag att skallavstå från aft godkänna konventionen och i stället i sjölagen införa högrebegränsningsbelopp motsvarande de som införts eller kommer att införas i dedanska, finska och norska sjölagarna. Självfalletfår detta ställningstagande inte innebära att avstårfrån att tillträda konventionen. Som framhålls i propositionen bör Sverigetillsammans med de andra nordiska länderna verka för att en översyn av Aténkonventionensbegränsningsbelopp tas upp på IMO:s arbetsprogram. Om vid en sådan översyntillfredsställande begränsningsbelopp tas in i konventionen bör med hänsyntill att det ändock är betydelsefullt med internationell enhetiighet päområdet frågan om ett svenskt tillträde till konventionen övervägas på nytt. I propositionen föreslås att begränsningsbeloppetför personskador bestäms till lOOOOO SDR (ca ). Vidare föresläs attbegränsningsbeloppet vid försening av passagerare blir 2000 SDR (ca 16000kr.). Slutligen föreslås att begränsningsbeloppen bestäms för skador åhandresgods till 1300 SDR (ca . ), för skador å annat resgods till 2000SDR (ca . ), för skador på dyrbarheter som lämnats tiU förvaring hosbort-fraktaren till 5000 SDR (ca .) och för skador på fordon till 8000SDR (ca ). I princip innebär förslagen att de nuvarande begränsningsbeloppenfördubblas. Utskottet tillstyrker förslagen. Beträffandelagändringarna i övrigt har förslaget till utformning av 197 § sjölagenföranlett en motion. I motionen 1982/83:2412 (fp) föreslås att iförtydligande syfte antar den utformning av bestämmelsen som lagrådet förordat. Utskottet viU medanledning härav anföra följande, I197 § behandlas frågan om ansvarsbegränsning när talan förs mot någon sombortfraktaren enligt 196 och 233 §§ sjölagen har att svara för. LU 1982/83:39 13 Medbortfraktaren avses därvid den som genom avtalåtagit sig att befordrapassagerare. Enligt233 § sjölagen ansvarar bortfraktare/redare för skada som befälhavare,besättningsmedlem eller lots orsakar genom fel eller försummelse i tjänsten.Bortfraktaren är också ansvarig, om skada vällas av annan, när denne päbortfraktarens eller befälhavarens uppdrag utför arbete i fartygets tjänst. Påmotsvarande sätt ansvarar bortfraktaren, enligt den föreslagna 196 § förstastycket (tidigare 197 § första stycket), också om beford-ringen helt ellerdelvis utförs av någon annan transportör. I andra stycket av 196 § föreskrivsatt också den utförande transportören, om transporten sker med fartyg, äransvarig för sin del av befordringen enligt samma regler som gäller förbortfraktaren. I den män ansvar åvilar både bortfraktaren och den utförandesjötransportören svarar de enligt tredje stycket solidariskt. I197 § har tagits in de viktiga s.k. Himalaya-bestämmelserna (uppkallade efterett engelskt rättsfaU rörande ett fartyg med namnet ). Bestämmelsernainnebär att om talan väcks mot någon som bortfraktaren sålunda svarar förenligt 196 § eller 233 § har den mot vilken talan väcks rätt att åberopa sammabefrielse frän och begränsning av ansvar som bortfraktaren samt attbortfraktarens och dessa personers sammanlagda ansvar inte skall överstigabegränsningsbeloppen i 192 §. En person som lider skada kan följaktiigen integenom att väcka talan mot flera som kan ha ett ansvar för sjöolyckan kringgåbegränsningsreglerna och erhålla högre ersättning än om talan väcks mot endastbortfraktaren. Lagrådethänvisar i sitt yttrande till att bortfraktaren och utförande transportörenligt 196 § tredje stycket skall svara solidariskt. För att i 197 § återgedetta förhållande på ett riktigt sätt synes enligt lagrådet lagtexten böraförtydligas så att orden "eller tillsammans med" förs in enligt följande,"Förs talan mot någon som bortfraktaren svarar för eller tillsammans medenligt 196 eller 233 §§ är denne berättigad till samma befrielse från ochbegränsning av ansvarighet som bortfraktaren." Islutprotokollet påpekar departementschefen att den föreslagna bestämmelsen i196 § första stycket - såsom ovan redovisats - innebär att bortfraktaren åläggsansvar för fel och försummelse på den utförande transportörens sida. Detta ansvarär jämställbart med det ansvar som föreskrivs i 233 § i fråga om de anställdasfel eller försummelser. Den omständigheten att ansvaret enligt 196 § sistastycket i vissa fall är solidariskt förändrar inte detta förhållande. Dettillägg som lagrådet har föreslagit är därför enligt departementschefensuppfattning inte nödvändigt. Departementschefen följer därför inte lagrådetsförslag på denna punkt. Utskottetkan för sin del helt ansluta sig tHl ståndpunkten att det tiUägg som lagrådetföreslagit inte bör genomföras. Enligt utskottets mening kan den föreslagnalydelsen av 197 § inte föranleda någon tvekan om bestämmelsens innebörd.Däremot kan lagrådets förslag bli missledande. LU 1982/83:39 14 lagtexteninförs orden "eller tillsammans med" kan en läsare få det intrycketatt det finns personer som bortfraktaren inte svarar för utan endasttillsammans med, något som ju enligt vad utskottet ovan angivit inte är fallet.Därtill kommer att orden "tillsammans med" inte är adekvata när detgäller hänvisningen till 233 §, Pä grund av det anförda avstyrker utskottetbifaH tiH motion 2412. Övriga förslag i propositionen har inte föranlettnågra påpekanden eHer uttalanden från utskottets sida. Ansvarighetenför oljeskada i hamnar I den under den allmänna motionstiden väcktamotionen 1982/ 83:1759 (s) tas upp vissa problem som härrör från oljeutsläpp ihamnarna. Motionärerna påpekar att hamnarna i många fall har besvär med att fåersättning för sina saneringskostnader. Ofta är det svårt att binda ett fartygtill ett utsläpp av olja. Även i sådana fall, där befälhavaren skrivit på enförbindelse att täcka kostnaderna för oljesaneringen, har det enligt motionärernai praktiken visat sig svårt att fä ut ersättning, i varje fall inom rimlig tid.Motionärerna anser att lagstiftningen bör ses över och ändras sä att fartyg sompå sannolika grunder misstänks ha orsakat oljeutsläpp skall kunna häUas kvar ihamnen till dess förskottsbetalning motsvarande saneringskostnaden erlagts.Motionärerna yrkar att som sin mening ger regeringen detta tillkänna. Utskotteterinrar om att enligt oljeansvarighetslagen är ägare av fartyg som för last avbeständig olja i lös vikt (bulkast) skyldig att ersätta skada (häri inbegripetsaneringskostnad) som orsakas av utsläpp av olja från fartyget, oberoende av omdet från fartygets sida har begåtts något fel eUer någon försummelse (striktansvar). I fråga om fartyg som befordrar olja som bulklast ärägaren skyldig att ha försäkring eller ställa säkerhet för sin ansvarighet upptill det för fartyget gällande begränsningsbeloppet. Reglerna om strikt ansvarär även tillämpliga på skador orsakade av olja från torrlastfartyg ochtankfartyg som går i bariast. Utskottet vill vidare hänvisa till att enligt 15kap. 1 § kan den, som visar sannolika skäl för att han har enfordran som kan antas bli föremål för rättegäng, ges möjlighet att av domstolfå beslut om kvarstad pä motpartens egendom, dvs.ii nu aktueUa faU påfartyget, om det skäligen kan befaras att motparten genom att avvika undandrarsig betalning av skulden. mening ger gällande lagstiftning hamnarna ett tillräckligt skyddför anspråk pä ersättning för saneringskostnader. Utskottet tillägger attförslaget om att i lag införa bestämmelser om förskottsbetalning vid misstankeom skada inte torde vara förenligt med gällande rätts- LU 1982/83:39 15 principer.Pä grund av det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 1759. UtskottetvUl emellertid peka pä att de ersättningsproblem som hamnarna har delvis är enföljd av svårigheten att styrka att ett utsläpp skett från ett visst fartyg.Det är därför viktigt att åtgärder som underlättar bevisningen, t. ex.märkning av olja, kommer till stånd. Vidare torde en del problem varaföranledda av att särskilt de mindre hamnarna inte har tillräcklig sakkunskapoch kapacitet för att på ett riktigt sätt kunna tillvarata sina intressen.Utskottet viU därför stryka under betydelsen av att kommunförbundet ochhamnförbundet hjälper de mindre hamnarna genom att t. ex. sammanställa vilkabestämmelser som gäller i olika skadefall och genom att upprättastandardrutiner för hur hamnen skall gå till väga vid inträffat utsläpp. att med avslagpä motion 1982/83:2412 antar 197 § i det tUl proposition 1982/83:159 fogadeförslaget till lag om ändring i sjölagen (1891:35 s. 1), 2. beträffande lagförslagen i övrigt att antar a. förslagettill lag om ändring i sjölagen i den män förslaget inte omfattas av vad utskottet hemställt under 1, b. förslagettill lag om ändring i lagen (1973:1198) om ansvarig het för oljeskada till sjöss, 3. beträffande konventionerna att godkänner a. den i Londonden avslutade konventionen om begränsning av sjörättsligt skadeståndsansvar, b. det i Brysselden avslutade ändringsproto kollet tiU den internationella konventionen rörande fastställande av vissa gemensamma bestämmelser i fråga om konossement i dess lydelse enligt ändringsprotokoUet , c. attregeringen säger upp den i avslutade konventionen angående begränsningen av ansvarighe ten för ägare av fartyg som användas till fart i öppen sjö, 4. beträffande örlogsfartyg och andra statsfartyg att avslår motion 1982/83:2413, LU 1982/83:39 16 5. beträffande ansvarighet för oljeskada i hamnaratt avslår motion 1982/83: 1759, (), (). (), (), (), i (s), (),()*, (), Ovve (), SigvardPersson (c), Per (vpk), ()*, ()* och i (m)*. Ejnärvarande vid betänkandets justering. LU 1982/83:39 17 1 Förslagtill Bilaga 1 Lag om ändring i sjölagen (1891:35 s. 1) Härigenomföreskrivs i fråga om sjölagen (1891:35 s. 1)' dels att 172 § skallupphöra att gälla, dels att nuvarande 196 §skaU betecknas 197 §, dels att nuvarande 197 §skaU betecknas 196 §, delsatt nuvarande 344355 §§, som utgör nuvarande Femtonde kapitlet Särskildabestämmelser, skall betecknas 365-376 §§ och utgöra Sextonde kapitlet Särskildabestämmelser, delsaft 39, 120, 168. 171, 173, 174, 177-180, 182-189, 191-195, nya , nya 197,199-201, 233-243, 261, 328, 337 och de nya 368, 369 och 372-374 §§ samtmbrikerna närmast före 200 och 369 §§ skall ha nedan angivna lydelse, delsatt i lagen skall införas en ny paragraf, 243 a §, av nedan angivna lydelse, delsatt i lagen skall införas femton nya paragrafer, 350-364 §§, utgörandeFemtonde kapitlet Om begränsningsfond och begränsningsmål, av nedan angivnalydelse. 39 § Om införing i skepps- eller Om införing i skepps- eller skepps- skeppsbyggnadsregistret finnes in- byggnadsregistret finnes innehålla nehålla uppenbar oriktighet tiU följd uppenbar oriktighettiU följd av av skrivfel eller annat dylikt förbi- skrivfel eller annatdylikt förbi seende, skall införingen rättas. Vad seende, skallinföringen rättas. Vad som sagts har motsvarande som sagts har motsvarande tiUämpning på uppenbar oriktighet i tillämpning på uppenbar oriktighet i registret till följd av tekniskt fel. registret tUl följdav tekniskt fel. Kan rättelse bli tUl förfång för ägare Kan rättelse bli tillförfång för ägare eller för innehavare av pantbrev på eller för innehavare av pantbrev på grund av inteckning, skall det in- grund av inteckning, skall det in bördes företrädet mellan berörda bördes företrädet mellan berörda förvärv bestämmas efter vad som förvärv bestämmas efter vad som finnes skäligt. Tillfälle att yttra sig finnes skäligt.TUlfäUe att yttra sig skall lämnas part som beröres, om skaU lämnas part som beröres, om han är känd, samt myndighet som han är känd, samt myndighet som avses i 351 §. avses i 372 §. Beslut om rättelse meddelas genom införing iregistret. Skälen för beslutet antecknas i dagboken eller akten. I stället förbevis eller handling, som utfärdats i enlighet med den tidigare införingen,skall ny sådan handling utfärdas. Den tidigare handlingen skall återfordras,göras obmkbar och behållas av registermyndigheten. Den som innehar handlingenär skyldig att ingiva den för detta ändamål. I föreläggande att fullgöra sådanskyldighet får vite utsättas. Talan mot beslut om rättelse far Talan mot beslutom rättelse får föras även av myndighet som avses föras även av myndighet som avses i35l §. 'Lagen omtryckt 1975:1289. 2 1982/83. LU 1982/83:39 18 120 § Skadestånd enligt 118 § beräknas efter värdetav gods av samma slag på den plats och vid den tid godset avtalsenligt lossatseller skulle ha lossats från fartyget. Detta värde bestämmes efter börspriseteller, om sådant pris saknas, efter marknadspriset eller, om varken börs- ellermarknadspris finnes, efter det gängse värdet på gods av samma slag ochkvalitet. Bortfraktarens ansvarighet är Bortfraktarens ansvarighet är dock begränsad dock begränsad till 666,67 särskilda för varje kolli ellerannan enhet av dragningsrätter (SDR) för varje godset eller, omansvarigheten där- koUi eller annan enhet av godset igenom blir högre, trettiofrancs för eller, om ansvarigheten därigenom kilo av det berördagodsets brutto- blir högre, 2 SDR för kilo av det Med franc förståsden vår- berörda godsets bmttovikt. deenhet som angives i348 §. som förstås med SDR anges i Användes behållare (container), pall eller liknandetransportanordning för att sammanföra godset, skall vid tUlämpning av andrastycket varje kolli'eller enhet som angivits i konossement eller annanfrakthandling anses utgöra ett koUi eller en enhet. I övrigt skaU detsamlastade godset anses utgöra en enhet. Genomöverenskommelse mellan bortfraktaren och avlastaren kan gränsen förbortfraktarens ansvarighet bestämmas tiU högre belopp än som följer av andraoch tredje styckena. Har uppgift av avlastaren om godsets art och värde utanförbehåll införts i konossement eller annan frakthandling, skall detta värdegälla som gräns för ansvarigheten, om denna därigenom blir högre än enligtnämnda stycken, och vid tillämpning av första stycket anses utgöra godsetsverkliga värde, om ej annat styrkes. Bestämmelsernai denna paragraf om begränsning av bortfraktarens ansvarighet gälla ej, om detvisas att han själv vållat skadan uppsåtiigen eller av grov vårdslöshet och medinsikt att skada sannolikt skulle uppkomma. Vid sådan befordran som avses i Vid sådanbefordran som avses i 169 § få bestämmelserna i 95 och 169 § få bestämmelserna i 95 och 97 §§, 98 § andra stycket, 101 § 97 §§, 98 § andra stycket, 101 § första stycket, 118-123 §§, 152, första stycket, 118-123 §§, 152, 161 och 162 §§ samt 347 § första 161 och 162 §§ samt 368 § första stycket 5 och fjärde stycket ej åsi- stycket 5 och fjärde stycket ej åsi dosättas genom avtal till nackdel dosättas genom avtal tiU nackdel för avlastare, befraktare eller mot- för avlastare, befraktare eller mot tagare. Bestämmelse i fraktavtal, tagare. Bestämmelse i fraktavtal, varigenom till bortfraktaren över- varigenom till bortfraktaren över- låtes rätt på grund av försäkring el- lates rätt på gmnd av försäkring el ler träffas annan sådan överens- ler träffas annan sådan överens kommelse, anses som förbehåll om kommelse, anses som förbehåll om befrielse från ansvarighet, befrielse från ansvarighet. hinder av första stycket får bortfraktarenförbehålla sig frihet från ansvarighet för tiden före lastningens början ochefter lossningens slut. Han får också förbehålla sig frihet från ansvarighetför levande djur eller för gods, som i fraktavtalet angives som lastat på däckoch befordras på det sättet, samt träffa överenskommelse rörande gemensamthaveri. Är det avtalat eller klart förutsatt att befordringen helteller tUl bestämd del skall utföras av annan än bortfraktaren, far denneförbehålla sig frihet från ansvarighet för skada som orsakas medan godset är iden andres vård. Är det, med hänsyn till godsets ovanliga beskaffenheteller tillstånd eller de särskilda förhållanden eller villkor under vilkabefordringen skall utföras, skäligt att genom särskild överenskommelseinskränka bortfraktarens ansvarighet eller eljest utvidga hans rättigheterenligt detta kapitel, skall sådan överenskommelse gälla, förutsatt attkonossement ej utfärdas men vUlkoren intagas i mottagningsbevis varav framgåratt det ej är löpande handling. Med bortfraktare förstås i detta kapitel den som,yrkesmässigt eller mot vederlag, genom avtal åtager sig befordran med fartyg avpassagerare eller pas.sagerare och resgods. Med resgods avses varje föremål,inbegripet fordon, som befordras för passagerarens räkning men ej enligtcerteparti eller konossement. Resgods som passageraren bär med sig eller hari sin hytt eller eljest har i sin vård under befordringen, inbegripet vad hanhäri eller på medfört fordon, utgör handresgods. I dettakapitel avses med bortfraktare: den som genom avtal, yrkesmässigt eller motvederlag, åtar sig att med fartyg befordra passagerare eller passagerare ochresgods; passagerare: den som befoidras eller skaU befordras medfartyg enligt ett avtal om passagerarbefordran samt den som med bortfraktarenssamtycke följer med fordon eller levande djur som befordras enligt ett avtalom godsbefordran; resgods; varje föremål, Inbegripet fordon, som befordrasför passagerarens räkning, under förutsättning att befordringen inte .skerenligt certeparti, konossement eller annat dokument som brukar användas vidgodsbefordran; handresgods: resgods som passageraren bär med sig ellerhar i sin hytt eller på annat sätt har i sin vård under resan, inbegripet vadhan har i eUer på sttt fordon. Bestämmelserna i detta kapitel gälla ej i den månbefordringen är underkastad gällande internatio-neUt fördrag om befordran medannat transportmedel. Bestämmelserna i detta kapitel gäller inte i den månbefordringen är underkastad gällande internationellt fördrag om befordran medannat transportmedel. Medföljer någon ett fartyg, vilken varken är passagerareeller är i Om någon, som varken är passagerareeller är anställd hos bort-