bet · G601SoU6 · 1982-12-31 00:00:00 — om hälsoskyddslag, m. m. 1981/82:219) Propositionen m. m. I proposition 1981/82:219 medförslag till hälsoskyddslag, m. m. har regeringen () efterhörande av lagrådet föreslagit att anta vid proposifionen fogadeförslag till 1. hälsoskyddslag, 2. lag om ändringi livsmedelslagen (1971:511). Lagförslagen framgår av bilaga. Medanledning av propositionen har väckts två mofioner. Utskottet har i ärendet uppvaktatsav företrädare för viduniversitetet i och för (). Vidare hari ärendet inkommit en skrift från SHTF m. m. I mofion 1981/82:2572 av m. fl. (vpk)hemställs 1. att riksdagenger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande bestämmelserutfärdade med stöd i hälsoskyddslagen, 2. att riksdagenbeslutar anta 20 § första stycket av förslaget fill hälsoskyddslag i följandesom motionärernas förslag angiven lydelse: Propositionens förslag Motionärernas förslag 20 § Om miljö- och hälsoskyddsnämn- Om miljö-och hälsoskyddsnämn den i fråga om en fastighet eller deni fråga om en fastighet eller byggnad har meddelat föreläggande byggnadhar meddelat föreläggande eller förbud samt föreläggandet eller ellerförbud samt föreläggandet eller förbudet är av större betydelse och förbudetär av större betydelse och förenat med ett vite som uppgår till förenatmed vite, får nämnden över- minst ett basbelopp enligt lagen sändabeslutet om föreläggandet (1962:381) om allmän försäkring, får ellerförbudet till inskrivningsmyn- nämnden översända beslutet om digheten föranteckning i fasfighets- föreläggandet eller förbudet till bokeneller tomträttsboken. Har inskrivningsmyndigheten för an- sådananteckning skett gäller före teckning i fastighetsboken eller läggandeteller förbudet mot ny äga- tomträttsboken. Har sådan anteck- reav egendomen. Utsatt vite gäller ning skett gäller föreläggandet eller dockinte mot ny ägare av egen- 1 1982/83. SoU1982/83:6 2 Propositionens förslag Motionärernas förslag förbudet mot ny ägare av egen- domen, men nämndenfår utsätta domen.Utsatt vite gäller dock inte nytt vite för denne. mot nyägare av egendomen, men nämndenfår utsätta nytt vite för I mofion 1982/83:9 av GretheLundblad m. fl. (s) hemställs att beslutar att kontroll och tillsynav konsumtionsvatten skall utövas i samma utsträckning som gäller för livsmedeli övrigt. De grundläggande bestämmelserna omverksamhet på omgivningshygienens område har meddelats i hälsovårdsstadgor. Gällandehälsovårdsstadga (1958:663) trädde i kraft . Huvudsyftet med bestämmelserna i hälsovårdsstadgan är attförbättra den allmänna hälsovården. Av förarbetena fill stadgan framgår att medallmän hälsovård avsetts förebyggande och undanröjande av sanitär olägenhet förmänniskor och en fortlöpande höjning av den allmänna hygieniska standarden.Sanitär olägenhet innefattar enhgt förarbetena alla yttre faktorer av någonbetydenhet som inte är av fillfällig natur och som kan inverka menligt ifysiskt eller psykiskt hänseende på en normal människas hälsotillstånd. I varje kommun skall enligt hälsovårdsstadgan finnas enhälsovårdsnämnd som har att utöva det närmaste inseendet över den allmännahälsovården. I hälsovårdsstadgan finns bl. a. bestämmelser om bostad,samlingslokal, hotell och pensionat, badinrättning, frisersalong, lokal förhygienisk behandling, vattenförsörjning och vattenundersökning, åtgärder motvatten-och luftförorening m. m., klosett och urinoar, hållande av djur,anläggning och upplag för industriell verksamhet samt om ansvar och besvär. Hälsovårdsstadgans bestämmelser kan, med utgångspunkt i enav regeringen fastställd normalhälsovårdsordning (1971:761),kompletteras med föreskrifter som utfärdas i lokala hälsovårdsordningar. Dettahar skett i samtliga kommuner. Vid tiden för hälsovårdsstadganstillkomst fanns endast ett fåtal författningar på hälso- ochmiljövårdsområdet. På grund av den snabba förändringen av samhället hardärefter en rad nya författningar tillkommit, medan andra har omarbetats. Vidsidan av hälsovårdsstadgan finns sålunda lagstiftning om bl. a. smittskydd,livsmedel, miljöskydd, renhållning och hälso- och miljöfarliga varor. SoU1982/83:6 3 tillkallade dåvarandechefen för hälsovårdsstadgeutredningen (S 1974:08) för attgöra en översyn av hälsovårdsstadgan mot bakgrund av den utveckling som ägt rumi samhället sedan hälsovårdsstadgan fillkom. avlämnade utredningensitt betänkande (SOU 1978:44) Kommunalt hälsoskydd, vilket remissbehandlats. På grundval av förslag ihälsovårdsstadgeutredningens betänkande föreslås i proposifionen atthälsovårdsstadgan ersätts med en ny lag, hälsoskyddslagen, och aft vissa ihuvudsak härav föranledda ändringar görs i livsmedelslagen (1971:511) genom enlag om ändring i livsmedelslagen. Liksom varit fallet beträffandehälsovårdsstadgan skall den föreslagna hälsoskyddslagens syfte vara attförhindra uppkomsten av och undanröja sanitär olägenhet. Det föreslås att föråtgärder i detta syfte begreppet hälsoskydd skall användas i stället förbegreppet allmän hälsovård med hänsyn till att oklarhet inte sällan råttbeträffande den närmare innebörden av begreppet hälsovård och till att ordethälsovård lätt kan förväxlas med den individuellt förebyggande hälsovården. Begreppet sanitär olägenhet definieras i lagförslaget somen störning som kan vara skadlig för människors hälsa och som inte är ringaeller helt tillfällig (1 § andra stycket). I 6 § första stycket lagförslaget finns en övergripandebestämmelse till skydd mot sanitär olägenhet. Enligt denna bestämmelse, sominte har någon motsvarighet i hälsovårdsstadgan, skall ägaren ellernyttjanderättshavaren till berörd egendom vidta de åtgärder som skäligen kankrävas för att hindra uppkomsten av sanitär olägenhet och för att undanröjasådan olägenhet. Förslaget till hälsoskyddslag innebär att bestämmelser ihälsovårdsstadgan anpassas till näriiggande lagstiftningar samt moderniserasspråkligt och tekniskt. Hälsoskyddslagen föreslås innehålla färredetaljbestämmelser än hälsovårdsstadgan, och det förutsätts att regeringen ochkommunerna meddelar ytterligare föreskrifter. Med den föreslagnalagkonstrukfionen faller behovet av en normalhälsovårdsordning och lokalahälsovårdsordningar bort. Vidare är en förutsättning att de centralatillsynsmyndigheterna kompletterar författningarna med allmänna råd. Lageninnebär inte någon skärpning av kraven i förhållande till gällandelagstiftning. Lagens bestämmelser skall i princip gälla lika i helalandet. Det skall inte längre finnas särbestämmelser för vad som kallashälsovårdstätorter eller för försvarsmakten. föreslås bli ny benämning påhälsovårdsnämnden. Nämndens medverkan i den kommunala fysiska planeringenbetonas. Föreskrifterna om särskilt återkommande bostadsinspektioner tas bort.Nämndens tillsyn över vissa slag av lokaler föreslås utökad till att omfattaäven skolor, förskolor, hem för vård eller boende, för äldre,barnkolonier, elevhem, allmänna häkten, m. m. SoU 1982/83:6 4 ochvissa anläggningar får inte tas i bruk förrän anmälan gjorts till nämnden.Detta gäller t. ex. hotell, idrottsanläggningar, badanläggningar, strandbad ochlokaler där allmänheten erbjuds hygienisk behandling. Bestämmelsernaom s. k. konsumtionsvatten föreslås överförda till livsmedelslagen. Enligtförslaget till hälsoskyddslag förbättras möjligheterna till kontroll avavloppsvatten. Kommunen får föreskriva att miljö- och hälsoskyddsnämndenstillstånd skall krävas för att inrätta vissa avloppsanläggningar inom vissaområden av kommunen. Det skall bli möjligt att föreskriva att vissa djurslaginte får hållas inom planlagt område utan nämndens tillstånd. Det införsbestämmelser om att åtgärder skall vidtas mot alla skadedjur som vållar sanitärolägenhet. Kravetpå nämnderna att ha personal med särskild utbildning och kravet påårsberättelser föreslås avskaffade. Nämndens möjligheter att ingripa motfastighetsägare som missköter sina fastigheter förstärks. Förslageni propositionen har genomgående utformats så, att större tonvikt lagts pånämndernas arbetsuppgifter utanför det traditionella hygienområdet. Härigenomhar öppnats en möjlighet att ytterligare anpassa hälsoskyddslagsfiftningen tillnärliggande lagsfiftningar inom miljöområdet, främst miljöskyddslagstiftningen. Underberedningen i har under hand särskilt inhämtats synpunkterfrån för att säkerställa att den nya lagen inte skallleda fill en ökning av den samlade verksamhetsvolymen inom hälsoskyddsområdeteller till ökade kostnader för kommunerna i övrigt. Samstämmighet har enligtpropositionen uppnåtts med förbundet om att lagen som sådan inte behövermedföra några omedelbara merkostnader för kommunerna. Den skall i nuvarandesamhällsekonomiska läge inte heller få tas till intäkt för en totalresursökning. Förslagetsägs inte heller leda fill några kostnadsökningar för staten,landstingskommunerna, näringslivet eller de enskilda människorna. De i proposifionen föreslagna ändringarna ilivsmedelslagen avser ändrad lydelse av 3 § och 4 § samt införande av en nyparagraf, 28 §. Ändringarna innebär dels att livsmedelslagen blir helttillämplig på konsumtionsvatten, dels att vissa härav föranledda omredigeringargörs, dels att normsystemet beträffande kontroll för att trygga efterlevnadenav lagen bättre anpassas till regeringsformen. Den föreslagna hälsoskyddslagen och den föreslagnalagen om ändring i livsmedelslagen föreslås träda i kraft . SoU1982/83:6 5 Av de båda med anledning avpropositionen väckta mofionerna avser yrkandena i motion 1981/82:2572 av LarsWerner m. fl. (vpk) den föreslagna hälsoskyddslagstiftningen och yrkandet imotion 1982/83:9 av m. fl. (s) den föreslagna överflyttningen avbestämmelserna om konsumtionsvatten fill livsmedelslagsfiftningen. Allmänt om förslaget till hälsoskyddslag Hälsovårdsstadgan har som påpekas ipropositionen haft stor betydelse vid ingripanden mot förhållanden i miljön sommenligt inverkar på människornas hälsa. Hälsovårdsstadgan har emellerfid inteensam räckt till när det har gällt att komma fill rätta med ökningen av och dendelvis nya inriktningen hos miljöstörningarna . Nyalagar har måst införas såsom naturvårdslagen (1964:822), miljöskyddslagen(1969:387), lagen (1973:329) om hälso- och miljöfarliga varor ochrenhållningslagen (1979:596). Annan lagstiftning har måst omarbetas såsombeträffande smittskydd och livsmedel. finns det emellerfid behov av en särskild lagsom anger de generella minimikraven på verksamheter m. m. inomhälsoskyddsområdet. Bestämmelserna i hälsovårdsstadgan bör emellerfid som detpåpekas i proposifionen bättre anpassas fill lagstiftningen inom närliggandeområden, främst miljöskyddslagen, och ges en modern form och språkdräkt. Vissa av bestämmelserna i hälsovårdsstadgan innebär enöverlappning mellan å ena sidan hälsovårdsstadgan och å andra sidanmiljöskyddslagen och annan lagstiftning. Mot denna bakgrund har förslaget tillhälsoskyddslag renodlats till att innehålla endast sådana bestämmelser som hartill syfte att hindra uppkomsten av sanitär olägenhet och att undanröja sådanolägenhet. Hälsoskyddslagen skall således kunna användas endast för ingripandenmot störningar som kan ge upphov till eller förorsaka sanitära olägenheter. Den nuvarande allmänna trenden i lagsfiftningsarbetet attminska staflig detaljreglering och i stället öka den kommunala självstyrelsen -även inom områden som traditionellt varit föremål för en stark statlig styrning- måste också få slå igenom på hälsoskyddsområdet. Den föreslagna hälsoskyddslagen innehåller - förutomdefinitioner av tillämpningsområdet för lagstiftningen och bestämmelser omtillsynsorgan och deras befogenheter - även detaljföreskrifter i tämligen storomfattning med krav på åtgärder som skall vidtas för att hindra uppkomsten avsanitär olägenhet och för att undanröja sådan olägenhet. Lagen kan, som anförsi propositionen, därför inte betraktas som en renodlad ramlag. Med stöd avbemyndigande i 13 § lagförslaget avses detalj föreskrifter, som är av sådanallmän natur att de bör gälla hela landet, kunna meddelas av regeringen i enhälsoskyddsförordning. Regeringen skall i sin tur kunna bemyndiga en kommun attmeddela föreskrifter av lokal karaktär. Med denna konstruktion avhälsoskyddslagsfiftningen föreligger, som framhålls i proposifionen, r 1982/83. SoU 1982/83:6 6 förutsättningarför att lagstiftningen skall bli tillräckligt konkret och innehålla dedetaljföreskrifter som behövs. Utskottetvill i detta sammanhang erinra om att hälsovårdsstadgans bestämmelse om attnämnden skall ha hälsovårdsinspektörer anställda inte föreslås få någonmotsvarighet i hälsoskyddslagen. I propositionen framhålls (prop. s. 46 och 47)att förhållandena skiftar från kommun fill kommun och därmed också behovet avolika slags kompetens hos den anställda personalen. Enligt propositionen tordedet därför vara nämnden själv som bäst kan bedöma vilken personal som behövs.Utskottet delar denna principiella uppfattning. vill utskottet, ienlighet med proposifionen, framhålla att det är mycket viktigt att denpersonal som finns hos nämnden har sådan utbildning och erfarenhet att den kanklara av de krävande uppgifter som läggs på nämnden. Frånrättssäkerhetssynpunkt är det särskilt viktigt att detta krav upprätthålls förden personal som handlägger klagomål från allmänheten eller som har rådgivandeoch inspekterande uppgifter. Även för den personal som skall ta en alltaktivare del i samhällsplaneringen är det av stor betydelse med engrundläggande utbildning i dessa frågor. I likhet med föredragande statsrådetutgår därför utskottet från att nämnden även kommer att anställapersonal som har den utbildning och erfarenhet som krävs. Utskottet delarbedömningen att nämnderna därvid kommer att anställa i första hand den somgenomgått utbildning till hälsovårdsinspektör. Motbakgrund av det anförda fillstyrker utskottet att det i proposifionen framlagdaförslaget fill hälsoskyddslag läggs till grund för lagstiftning. I motion 1981182:2572 (vpk) tas upp dels olikafrågor om innehållet i vissa avseenden i tillämpningsföreskrifter till denföreslagna hälsoskyddslagen, dels om viss ändring av 20 § lagförslaget. Vissaav dessa frågor har ingående diskuterats i proposifionen. I mofion 1981/82:2572 (vpk) anförs bl. a. attproposifionen inte utgör en reform med nämnvärt materiellt innehåll med hänsyntill att det i propositionen förutsätts att den nya hälsoskyddslagen inte skallleda till några kostnadsökningar för någon m. m. Motionärerna framhåller att enramlagstiftning på hälsoskyddsområdet kan godtas endast om den utgör grund förbetydligt mera preciserade bestämmelser som utfärdas med stöd av lagen.Motionärerna begär därför i yrkande 1 i motionen att skall geregeringen till känna vissa synpunkter att beaktas vid utfärdande avfillämpningsföreskrifter fill hälsoskyddslagen. De olika frågor som motionärernahärvid tar upp är följande. SoU1982/83:6 7 Motionärerna anser att riksdagenredan i samband med antagandet av förslaget fill hälsoskyddslag skall uttalaatt syftet skall vara att höja ambitionsnivån för hälsoskyddet (yrkande 1 delvis). Utskottet vill inledningsvis erinra om att begrepppetsanitär olägenhet, vilket bildar utgångspunkt för den nya lagstiftningen, intehar alldeles samma innebörd som enligt nu gällande hälsovårdsstadga. I propositionen framhålls sålunda att tekniska ochekonomiska avvägningar inte skall göras vid bedömningen av vad som är sanitärolägenhet, utan denna bedömning måste göras på hygieniska och medicinskagrunder (prop. s. 31). Frågan om i vilken utsträckning tekniska och ekonomiskaavvägningar skall göras kan dock aktualiseras, nämligen vid denskälighetsbedömning som enligt 6 § i lagförslaget skall göras när man tarställning fill om och på vilket sätt ett ingripande mot en sanitär olägenhetskall göras. I propositionen framhålls vidare att störningar som ger upphovfill överkänslighetsreaktioner hos många människor kan betraktas som sanitärolägenhet och att ett hänsynstagande fill människor som är något känsligare än"normalt" alltså skall göras vid bedömningen av vad som är sanitärolägenhet (prop. s. 56). Detta är inte minst av betydelse för möjligheten attingripa mot störningar som den fortsatta utvecklingen i samhället kan föra medsig. Enligt utskottets uppfattning ger den föreslagnautformningen av hälsoskyddslagen fillräckligt utrymme för att ingripa intebara mot vad som anses skadligt för människors hälsa utan även motförhållanden som längre fram kan visa sig vara allvarligare än man hittillstrott. Vad som skall anses vara sanitär olägenhet blir beroende av denmedicinska kunskap m. m. som finns vid varje fidpunkt. I denna mening måste enständig utveckling ske, som i sak innebär att det på vissa områden ställsalltmer skärpta krav på hälsoskyddet i takt med ökade kunskaper och denallmänna samhällsutvecklingen, medan det på andra områden kan visa sig att vadsom förut varit problem minskar i betydelse. Hälsoskyddsverksamheten måste därförhela tiden förändras och utvecklas så att den svarar mot de aktuella kraven. Enannan sak är om man i annan lagstiftning vill uppställa högre krav som betingasav andra önskemål, t. ex. om mera likvärdiga bostäder. Utskottet vill vidare framhålla att propositionensuttalanden om att den nya lagstiftningen inte bör leda till en ökadambitionsnivå (prop. s. 54) tar sikte på nödvändigheten av att undvikakostnadsökningar för kommunerna. Det är alltså fråga om att den samladeverksamhetsvolymen inom hälsoskyddsområdet inte får öka som följd av den nyalagen. Detta hindrar självfallet inte att man inom ramen för oförändraderesurser strävar efter en förbättring och effekfivisering av hälsoskyddet. Inteminst den tekniska utvecklingen bör efter hand ge ökade möjligheter tillförenklade kontrollrutiner m. m. som kan skapa utrymme för nya insatser.Utskottet utgår från att kommunerna kommer aft utnyttja sådana möjligheter attefter hand SoU1982/83:6 8 Med hänsyn fill det anförda bör motion 1981/82:2572 (vpk)i här aktuell del (yrkande 1 delvis) inte föranleda någon åtgärd av . I motion 1981/82:2572 (vpk) anförsvidare att gränsvärden för luftföroreningar bör utfärdas och få en så bindandeinnebörd att de styr den samhällsplanering som de nya miljö- ochhälsoskyddsnämnderna skall delta i samt att nivån skall läggas så lågt som frånekonomiska och tekniska synpunkter kan anses skäligt. Här bör inledningsvis nämnas att bestämmelser till skyddmot luftföroreningar finns vid sidan av hälsovårdsstadgan i bl. a.miljöskyddslagen, bilavgaskungörelsen (1972:596) och lagen (1976:1054) omsvavelhaltigt bränsle jämte förordningen (1976:1055) härom. fann inte anledning föreslåatt bindande gränsvärden för sanitära olägenheter tas in ihälsoskyddslagsfiftningen. Utredningen ansåg att rekommendationer omgränsvärden som utges av olika centrala myndigheter i praktiken ändå kommer attha en sådan funktion och att det är lättare att anpassa rekommendationer änbindande föreskrifter till nya värderingar. I proposifionen delas utredningensuppfattning att de normer och gränsvärden som getts ut - främst avsocialstyrelsen - och som framöver kan komma att ges ut inte bör ges formen avbindande föreskrifter utan komma till uttryck i allmänna råd och tjäna somvägledning för myndigheterna i deras verksamhet (prop. s. 30). Även utskottet anser att normer och gränsvärden för olikaverksamheter till hjälp och stöd i det regionala och lokala fillsynsarbetet böranges i form av allmänna råd från de centrala tillsynsmyndigheterna. Utskottetförutsätter- i likhet med vad hälsovårdsstadgeutredningen gjort - att norm- ochgränsvärdesystemet efter hand som förutsättningar föreligger kommer att avseallt fler negativa yttre faktorer i miljön, bl. a. olika luftföroreningar. Med hänsyn fill det anförda bör inte heller mofion1981/82:2572 (vpk) i här aktuell del (yrkande 1 delvis) föranleda någon åtgärdav . Vissa krav på bostäder Enligt hälsovårdsstadgan skallbyggnad, som inrymmer boningsrum, vara så anordnad och inredd samt såunderhållas och skötas att sanitär olägenhet inte uppstår för dem, somuppehåller sig i byggnaden. I 3 kap. hälsovårdsstadgan specificeras de kravsom ställs på boningsrum och bostadslägenheter för att sanitär olägenhet skallundvikas. Förutom i hälsovårdsstadgan finns bestämmelser om bostäderfrämst i byggnadsstadgan (1959:612), bostadssaneringslagen (1973:531) och jordabalken. SoU1982/83:6 9 I 5 kap. byggnadsstadgan finnssålunda bestämmelser om hur en byggnad skall vara anordnad, inredd m.m. Vissaav dessa bestämmelser gäller förhållanden som regleras även ihälsovårdsstadgan. Bostadssaneringslagen kan tillämpas på fastighet där detfinns bostadslägenhet som fastighetens ägare regelmässigt hyr ut för annatändamål än fritidsändamål och som inte utgör del av hans egen bostad. Om enbostadslägenhet inte har den lägsta standard som kan godtas enligt lagen fårhyresnämnd efter ansökan av kommunen eller en organisafion av hyresgästermeddela fasfighetsägaren ett s. k. upprustningsåläggande eller ett användningsförbud.Ett upprustningsåläggande innebär att fastighetsägaren blir skyldig att vidtade åtgärder som behövs för att lägenheten skall komma upp till lägstagodtagbara standard. Föreskrifter om lägsta godtagbara standard för en lägenhetfinns i lagens 2 b §. 112 kap. jordabalken finns bestämmelser om bl. a. vad enhyresvärd skall iaktta för att under hyresfiden hålla en lägenhet i sådantskick att den enligt allmän uppfattning i orten är fullt brukbar för detavsedda ändamålet. Hälsovårdsstadgeutredningenföreslog att hälsovårdsstadgans föreskrifter om sanitära förhållanden i bostäderi huvudsak skulle föras över till hälsoskyddslagen. Den föreslagna hälsoskyddslagen har emellerfid inte någrasärskilda bestämmelserom bostäder. I proposifionen framhålls (prop. s. 35) attkravet att våra bostäder inreds på ett sådant sätt samt sköts och brukas så attsanitär olägenhet inte uppkommer väl kan tillgodoses inom ramen för denövergripande bestämmelsen i 6 § lagförslaget till skydd mot sanitär olägenhet. Motionärerna i motion 1981/82:2572 (vpk) anser att detskall utfärdas uttryckliga bestämmelser om vad en godtagbar bostadslägenhetskall ha tillgång till. Miniminivån enligt bostadssaneringslagen bör enligtmotionärerna också vara den nivå där sanitär olägenhet anses inträda enligthälsoskyddslagen. I bestämmelserna bör enligt mofionärerna också tas uppolägenheter i bostadslägenheter som aktualiserats , som av bl.a. formaldehyd, radon, mögel, fukt m. m. Med hänsyn till att det i direkfiven, förhälsovårdsstadgeutredningens arbete bl. a. särskilt angavs att utredningen skulleöverväga en anpassning av hälsovårdsstadgan till bostadssaneringslagen harförhållandet mellan å ena sidan hälsoskyddslagstiftningen och å andra sidanbostadssaneringslagens bestämmelser om lägsta godtagbara bostadsstandarddiskuterats både av utredningen och i propositionen. I propositionen framhålls(prop. s. 37) att bestämmelserna i den föreslagna hälsoskyddslagstiftningen hartill syfte att hindra uppkomsten av sanitär olägenhet och att undanröja sådanolägenhet och att de alltså är inriktade på att skydda människornas hälsa.Avsikten med bestämmelserna om krav på bostäder i bostadssaneringslagen, 12kap. jordabalken och byggnadsstadgan är en annan, påpekas det, nämligen att SoU1982/83:6 10 ange en viss standardnivå på bostäderna. Man kan, sägs detvidare, uttrycka det så, att bestämmelserna ger ett mått på den minimistandardsom varje bostad, så långt det är möjligt, bör ha, medanhälsoskyddslagsfiftningen bör inriktas på att motverka sanitär olägenhet. En bestämmelsesom tar sikte på att garantera att de anordningar som, med stöd av annan lag änhälsoskyddslagen, skall finnas i vissa bostadslägenheter verkligen fungerar påett fillfredsställande sätt hör, framhålls det slutligen, hemma i annanlagsfiftning. Utskottet ansluter sig till denna bedömning. Utskottetansluter sig också fill bedömningen i propositionen att kraven på bostäder frånhälsoskyddssynpunkt kan tillgodoses inom ramen för 6 § lagförslaget. Som det framhålls i proposifionen (prop.