bet · G601NU45 · 1982-12-31 00:00:00 — om konsumentpolitiska frågor (prop. 1982/83:100 delvis) I detta betänkande behandlas dels proposition 1982/83:100 bilaga9 () i vad avser anslag till statens pris- och kartellnämnd,och , dels nio motioner rörande deberörda anslagen eller konsumentpolitiska frågor såsom ändringari den konsumentpolitiska lagstiftningen, Propositionen i berörda delar och motionerna redovisas idet följande. JGM har tillställt utskottet en skrivelse med anledning av motion 1981/82:1943. I proposition 1982/83:100 bilaga 9(sjunde huvudtiteln) har regeringen -efter föredragning av finansministerKjell-Olof - under angivna rubriker föreslagit: Statens pris- och kartellnämnd (s. 67-70) att till Statens pris- och kartellnämnd /84 anvisar ett förslagsanslag av , (s. 70-74) att fill för /84anvisar ett förslagsanslag av , (s. 75 f.) att till /84 anvisar ett förslagsanslag av . 1 1982/83. NU1982/83:45 2 Demotioner som behandlas här är följande: 1981/82:1943 av m.fl. (s)', vari henTställs att hos regeringen begär en utredning omändringar i den konsumentpolitiska lagstiftningen i enlighet med vad som nämntsi motionen, 1982/83:258 av () ochKerstin (), vari hemställs att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen påtalats beträffande vikten av att nya bilar iframtiden levereras med rostfria avgassystem, 1982/83:1014 av m. fl. (m), vari hemställs att 1. som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om konsumentpolitikens inriktning, 2. hos regeringenanhåller om förslag i besparingssyfte som syftar till sammanslagning av statenspris- och kartellnämnd och i enlighet med vad som anförts imotionen, 3. tillKonsumentverket för /84 anvisar ett förslagsanslag av 37 840 000kr., 1982/83:1029 av m.fl. (vpk), vari hemställs att hos regeringen hemställer omerforderliga åtgärder för att möjliggöra kommunernas utbyggnad av den egnakonsumentverksamheten i enlighet med vad som anförs i motionen, 1982/83:1490 av m.fl. (vpk), vari hemställs att med ändring av regeringens proposition1982/83:100, bil. 9 , C 3 Statens pris- och kartellnämnd,upptar ett i förhållande till regeringens förslag med . 1982/83:1502 av () ochRoland (), vari hemställs att 1. hos regeringenbegär att återförs till , 2. hos regeringenbegär att marknadsföringslagen ändras så att konsu-mentverket/KO får rätt attutfärda bindande föreskrifter beträffande produktsäkerhet och företagensinformationsplikt, 3. hos regeringenbegär att i både marknadsföringslagen och avtalsvillkorslagen införs bestämmelsersom markerar att lagarna i första hand är till för svaga konsumenter, NU1982/83:45 3 1982/83:2039 av m. fl. (fp), vari hemställsatt 1. som sin meningger regeringen till känna att den aviserade kommittén för översyn avkonsumentpolitiken bör beakta vad som i motionen anförs om inriktningen avkonsumentpolitiken, 2. beslutarupphäva 7 och 8 §§ i marknadsföringslagen, 3. beslutar att 4§ i marknadsföringslagen inarbetas i arbetsmiljölagen, 1982/83:2188 av m.fl. (c), vari hemställs att som sin mening ger regeringen till kännavad som i motionen anförts beträffande den konsumentpolitiska verksamheten, 1982/83:2202 av ()och (), vari - med motivering i motion 1982/83:2199 -hemställs att 1. som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om restriktioner i marknadsföringen av s. k. minibilar, 2. som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om en förändring av marknadsföringslagen. I detta avsnitt redovisasinnebörden av vissa mera vittsyftande motionsyrkanden. I motion 1982/83:1014 (m) angesinledningsvis vissa utgångspunkter för det fortsatta resonemanget omkonsumentpolitikens inriktning. Dessa är i huvudsak: - Statenskonsumentpohtik måste utgå från konsumenternas rätt till valfrihet. Det ärdenna valfrihet som skall styra företagens utbud av varor och tjänster. - Genom informationoch konkurrensövervakning skapas förutsättningar för att de enskildamänniskorna skall kunna styra sin konsumtion i banor som bäst passar derasönskemål och ekonomi. - En utveckhngmot alltmer lagstiftning och reglering av konsumenternas situation kan integodtas. - En fungerandemarknadshushållning förutsätter fri prisbildning i alla led. Prisövervakningoch subvenfioner till konsumtionen bör avvecklas. Om uppgifteruttalar motionärerna bl. a. att verket inte får ses som konsumenternasställföreträdare med rätt att tala om för företagen hur konsumenternaegentligen vill ha det. Systemet med riktlinjer sägs medföra risk för att detuppstår ett byråkratiskt nätverk av detaljerade bestämmelser. Den enskildesansvarstagande är mera utvecklande för samhället än offentliga bruksanvisningari form av myndighetsutövning och politisk styrning, säger motionärerna.Konsumentverkets verksamhet bör NU1982/83:45 4 därför i högre grad inriktas mot hushållsekonomiskforskning, varutester, utbildning och information. Motionärerna sammanfattar "modernkonsumentpolitik" i bl. a. följande punkter: o Valfrihet i konsumtionen i stället för meramyndighetsstyrning. o Respektför konsumenternas förmåga att träffa egna val. o Konkurrens i produktionen så attföretagen får anstränga sig att tillverka vad konsumenterna vill ha och tilllägsta möjliga priser. o Förbättrad information och godakunskaper stärker konsumenternas möjligheter att påverka utbudet av varor ochtjänster. o Större inslag avkonsumentutbildning i den grundläggande undervisningen. o Främjande av hushållsekonomiskoch hushållsteknisk forskning för hemarbetets rationalisering. o Skyddmot vilseledande reklam och osunda försäljningsmetoder. o Ingenonödig förbudslagstiftning. Vissa ytterligare punkter fallerutanför begreppet konsumentpolitik i mera begränsad mening. I mofion 1982183:2039 (fp) anförs ihuvudsak följande om riktlinjer för konsumentpolifiken: - Fri handel ochfri konkurrens är vikfiga förutsättningar för att marknadsekonomin skall kunnafungera och därmed ge konsumenterna en nyckelställning på marknaden. (Ianslutning till detta uttalande kritiseras vissa protektionistiska tendenser.Vidare påpekas att bl. a. löntagarintressen kan komma i konflikt medkonsumenternas intressen.) - Från slutet av1960-talet har den statliga konsumentpolitiken i stor utsträckning inriktats påatt skapa ett legalt skyddsnät för konsumenterna. Härigenom harkonsumentinformationen blivit eftersatt. En stark satsning påkonsumentinformation är nu nödvändig. - Konsumentverketsresurser bör omprioriteras så att de används för sådana saker som konsumenternauppfattar som viktiga, t. ex. handgriplig information i den reellaköpsituationen. - För att KO:särendehandläggning skall bedrivas effekfivt måste klara regler utarbetas för ivilka fall ärenden skall avskrivas utan åtgärd. Det får inte förekomma attbagatellartade ärenden tas upp och t. o. m. förs vidare till . - Ingrepp imarknadsföringen i form av lagstiftningsåtgärder bör göras endast i sådana falldå lagstiftningen bedöms leda till väsentligt förbättrade förutsättningar förmarknadsekonomin. - Konsumentverketbör ha en renodlad roll som problemuppfångare och informatör. Verket börsåledes bygga upp en kunskap om vilka konsumentproblem NU1982/83:45 5 som finns och ständigt söka hålla denna kunskap aktuell.Verket bör peka på var problemen finns och överlåta i första hand till berördnäringsidkare eller organisation att lösa problemen. Verket bör vidare initierajämförande varuprovningar. Den andra stora uppgiften för bör vara attunderlätta för konsumenterna att skaffa sig information om utbud och kvalitet.Verkets information bör huvudsakligen inrikta sig på att nå de regionala ochkommunala konsumentvägledarna. bör utrustas med de moderna elektroniskahjälpmedel som väl lämpar sig att föra ut konsumenfinformation. Kommuner ochlänsstyrelser skall kunna ansluta sig till en sådan informationsbas med egnaterminaler. I mofion 1981/82:1943 (s) anförsatt flera undersökningar av reklam- och marknadsföringsmetoder har visat att såbetydelsefulla uppgifter som pris, funktion och säkerhet hos varor och tjänsterinte särskilt ofta lämnas vid reklam. I fråga om reklam till barn och ungdomhänvisar motionärerna till statens ungdomsråds undersökning Ej till salu. har inneburit en utveckling avbutikshandeln mot bl. a. större enheter med självbetjäning och mera förpackadevaror, framhåller motionärerna vidare. Marknadsföringsmetoderna har blivitalltmer sofistikerade med korttidsutbud, realisationer, extrapriser ochkontokort. Detta har medfört att vissa grupper med särskilt stort behov av stödi konsumentsituationen, t. ex. invandrare, handikappade, barn och ungdom samtensamföräldrar, är ännu mer utsatta för misslyckande och bekymmer. Det bordeklarare framgå att den konsumentpolitiska verksamheten måste prioriteraskyddet och stödet för grupper av konsumenter som de nämnda. Bristerna i den konsumentpolifiska lagstiftningen ochverksamheten skulle, säger motionärerna, kunna förbättras genom följandeförstärkningar i marknadsföringslagen m. fl. - Skärpta kravbör ställas på reklamens innehåll och hederlighet. Den bör främst innehålla förkonsumenten betydelsefulla uppgifter, den bör vara särskilt måttfull när denriktas till barn och ungdom och den får inte vara diskriminerande eller sårandemot något speciellt kön. - Konsumentverketsmöjligheter att föreskriva riktlinjer och bestämmelser för produkters funktionoch säkerhet bör förstärkas. Varor som medför risk för persons hälsa eller förbarns normala utveckling bör ej få saluföras. - Det bör ske enöversyn av all konumentpolitisk lagstiftning i syfte att prioritera skyddet ochstödet för grupper med särskilt behov av stöd i konsumentsituationen, t, ex.invandrare, handikappade, barn och ungdom, ensamföräldrar, låginkomsttagare. Yrkandena i motion 1982/83:1502 (s) rörande ändringar imarknadsfö- NU1982/83:45 6 ringslagen och avtalsvillkorslagen motiveras på i huvudsakföljande sätt. Tanken med producentpåverkan genom riktlinjer är i och försig riktig. Det är dock tydligt att det behövs en möjlighet att förvandla ävendetaljerade riktlinjer fill bindande föreskrifter - föreskrifter t. ex. omskyldighet för företag att iaktta vissa säkerhetskrav vid utformningen av enprodukt. Detta blir emellertid en uppgift som mer påminner om lagstiftning änom rättskipning. Den passar därför knappast för . I princip ärdet fråga om samma slags uppgift som den som t. ex. livsmedelsverket fullgörnär verket meddelar föreskrifter om innehållet i livsmedel eller den somarbetarskyddsstyrelsen fullgör när styrelsen meddelar föreskrifter omskyddsanordningar på maskiner. Bestämmelserna om produktsäkerhet och informationspliktborde därför brytas ut ur marknadsföringslagens system med domstolsprövning.Konsumentverkets styrelse borde ha befogenhet att inom de ramar lagensbestämmelser har angett utfärda erforderliga föreskrifter i dessa ämnen.Föreskrifterna skulle vara bindande och straffsanktionerade. I både marknadsföringslagenoch avtalsvillkorslagen borde vidare införas bestämmelser som markerar att denkonsumentpolitiska lagstiftningen i första hand är till för de svagakonsumenterna. Uppgifter i anslutning till motionerna Statens pris- och kartellnämnds och konsumentverketsprisinformation och tidskriftsutgivning godkände (prop.1975:1 bil. 12, NU 1975:26) ett förslag från regeringen om ändradkompetensfördelning mellan SPK och . Enligt den ordning somdärefter gäller ankommer det på SPK att bedriva informafion om priser ochprisutveckling i det kortsiktiga, nyhetsförmedlande perspektivet, under det attkonsumentverket ansvarar för information som har långsiktig ochutbildningsmässig inriktning. I samband med denna förändring överfördes frånSPK till dels två tjänster för informationsuppgifter, delsmedel motsvarande kostnader för kampanjverksamhet och produktion avläromedel.. SPK utger förutom en personaltidning tre tidskrifter,nämligen Pris och konkurrens (6 nr , 2 000 exemplar). SPK:s snabbstatistik (24 nr , i genomsnitt 3 500 exemplar) samtOljemarknader (4 nr , 1 100 exemplar). Den förstnämnda innehållerinformation om SPK:s, och verksamhetpå pris- och konkurrensområdet samt om rättstillämpningen på området. För /84 har nettokostnaden beräknats bliför Pris och konkurrens . (kostnadstäckning ) och för övrigaavgiftsbe-lagda publikationer . (kostnadstäckning ). Konsumentverketutger utom intern information två tidskrifter. NU1982/83:45 7 Rön (11 nr , 210 000 exemplar) samt Konsumenträttoch ekonomi (6 nr , 2 500 exemplar). För /84 beräknar att Rådoch Rön skall ge en nettointäkt av . (kostnadstäckning ) ochicke periodiska publikationer en nettointäkt av . (kostnadstäckning146 %). För Konsumenträtt och ekonomi räknas med en nettokostnad av . (kostnadstäckning ). Utredning om konsumentombudsmannens ställning F. d. landshövding harsom särskild utredare genomfört en av (NU 1980/81:50) önskadutredning om konsumentombudsmannens ställning i förhållande tillkonsumentverket. I betänkandet (Ds Fi 1983:2) ställningkommer han till följande slutsats (s. 12): Det ur effektivitetssynpunktavgörande argumentet är enligt min mening att en ökad självständighet för KOmåste leda till att KOV [] och KO stundom kommer till olikauppfattningar i sakfrågan, vilket medför minskade möjligheter att effektivtföreträda konsumentintresset. Jag anser därför att effektivitetsskäl talar föratt det bör finnas endast en ansvarig myndighet för det producentpåverkandearbetet och den däri ingående utrednings- och förhandlingsverksamheten. Sammanfattningsvis kan jag inte finna atträttssäkerhetsskäl motiverar en ändring av nuvarande ordning. Effektivitetsskältalar för en fortsatt samordning av den producentpåverkande verksamheten.Samtliga de organisationsalternativ som kan tänkas med en mer självständigKO-funktion medför komplikationer utan att uppvägas av uppenbara fördelar. Dethar inte heller visats på några sådana påtagliga nackdelar med nuvarandeordning att en organisationsförändring är mofiverad. Min slutsats är därför atttillräckliga skäl saknas att ändra den nuvarande organisationen. bleven fristående myndighet efter att tidigare ha varit knutentill . , vars betänkande låg fill grundför proposition 1979/80:114om verksamheten vid ,föreslog att det organisatoriska sambandet mellan och allmännareklamationsnämnden skulle bibehållas. I stort sett alla remissinstanser somyttrade sig om nämndens ställning betonade emellertid att nämnden bordeorganiseras så att dess opartiskhet inte kunde ifrågasättas. HandelsministerStaffan uttalade i propositionen att han hade funnit deargument som hade anförts för en helt självständig reklamationsnämnd vara meratungt vägande. I två motioner (s; vpk) yrkades att reklamationsutredningensorganisationsförslag skulle genomföras. (NU 1979/80:55, 75) tillstyrkte regeringens förslag. NU1982/83:45 8 ledamöterna reserverade sig till förmån för ett fortsattorganisatoriskt samband mellan reklamationsnämnden och . begärde vänsterparfiet kommunisterna i enpartimotion att beslutet om reklamationsnämndens ställning skulle omprövas. Medhänvisning till att omorganisationen hade genomförts vid årets börjanavstyrkte näringsutskottet (NU 1980/81:50) enhälligt förslaget om en sådanförnyad prövning. väcktes ett liknande motionsyrkande (s). Detavstyrktes av näringsutskottet (NU 1981/82:47). De socialdemokratiska ledamöternaföreslog i en reservation att skulle som sin mening ge regeringentill känna att reklamationsnämnden borde återföras tillkonsumentverket. Vid avskiljandet från erhöll allmänna reklamationsnämndentre nya tjänster avsedda för de uppgifter som tillkom till följd avomorganisationen. Av dessa utnyttjas två. En utbyggnad av lokalkonsumentpolitiska verksamhet i kommunernas regi pågår (prop.1975:40, NU 1975:26). Verksamheten har upprepade gångerbehandlats i (NU 1975/76:14, NU 1977/78:64, NU 1978/79:22, NU1979/80:54, NU 1980/81:50). År 1980uttalade näringsutskottet (NU 1979/80:54 s. 5): Det måste erkännas att det, även omutvecklingen går i rätt riktning, ännu är långt kvar innan en godtagbarminimistandard på detta område har uppnåtts i hela landet. Utskottet finner detlikväl i nuvarande läge uteslutet att staten skulle ålägga kommunerna enlagstadgad förpliktelse att bygga upp konsumentpolitisk verksamhet. Liksomhittills bör regeringen och följa utvecklingen och överväga omnågot initiafiv bör tas från ' statens sida. fann utskottet enhälligtatt det yrkande som då förelåg - om ett uttalande beträffandekonsumentverksamhet på , regional och central nivå - i det väsentligagav uttryck åt en allmänt vedertagen uppfattning om hur konsumentpolifikenborde utformas och inte gav anledning att göra någon framställningtill regeringen. hade 207 av landets 284 kommunerkonsumentverksamhet i någon form. fanns i 78 av dessa kommuner. räknar i sin långtidsbedömning förperioden / 84-1986/87 (i anslagsframställningen för /84) medatt det vid slutet av planeringsperioden kommer att finnas konsumentverksamheti ca 210 kommuner. De kommuner som därefter saknar sådan verksamhet är så gottsom enbart små kommuner med mindre än 20 000 invånare. I dessa kommuner bor mindreän av landets befolkning. NU1982/83:45 9 Enligt beslut av regeringen harnyligen givits i uppdrag åt en kommitté att göra en översyn avkonsumentpolitiken. Ordförande är riksdagsman (). Kommitténsuppdrag skall vara slutredovisat . Kommitténs direktiv (dir. 1983:15) innehållersammanfattningsvis följande. Konsumentpolitiken har f. n. och bör också hatill huvuduppgift att motverka negativa inslag i marknadsekonomin genom attstärka konsumenternas ställning. Det är inte realistiskt att räkna med attverksamheten totalt sett skall kunna tilldelas större resurser än f. n. Kommittén bör mot denna bakgrund söka värdera konsumentpolitikensförutsättningar att möta de jämfört med förändrade villkor somdagens och morgondagens konsumenter möter. Förslag bör lämnas rörande främstprioriteringen mellan de skilda slagen av insatser för konsumenterna. Kommitténbör dock vara oförhindrad att också lämna förslag till enskilda reformer, t.ex. lagstiftning, som kan anses påkallade. Kommittén bör inrikta sitt arbete på den privata marknadenoch marknader som arbetar enligt likartade principer. Den statliga organisationen på det konsumentpolitiskaområdet, med bl. a. ett konsumentverk som central förvaltningsmyndighet, bör istort ligga fast. Huvudinriktningen i arbetet bör sålunda vara att prövakonsumentpolitikens inriktning, ej dess institutionella ram. Av principiellt intresse är hur man inomkonsumentpolitiken skall göra avvägningar mellan olika typer av insatser förkonsumenterna i form av t. ex. producentpåverkan, konsumentinformation ochkonsumentutbildning. Insatser på det hushållsekonomiska området liksomforskningens möjligheter är av särskilt intresse. En naturlig utgångspunkt för övervägandena måste vara enutvärdering av uppnåda resultat. Kommittén bör söka ange vartyngdpunkten och resursanvändningen bör läggas i konsumentpolitiken. De övergripande värderingarna måste också innefatta deolika målkonflikter som finns. Konsumentpolifiken måste beakta attförändringar som kan väntas leda till positiva effekter i ett avseende, t. ex.en förhöjd servicenivå, kan leda till negativa i ett annat, t. ex. högre priser. Av principiellt intresse är också förhållandet mellan åena sidan de insatser som görs och kan göras från det allmännas sida och åandra sidan vad som bör ankomma på frivilliga initiativ, exempelvis inom olikafolkrörelseorganisa-fioner. Företagens egna insatser i syfte att spårakonsumentproblem och söka lösningar är grundläggande, bl. a. eftersom företagenhar direkta kontakter med konsumenterna. Kommittén bör pröva om sådana insatserbehöver utvecklas och stimuleras. NU1982/83:45 10 Ytterligare en fråga av mer allmäntintresse är förhållandet mellan å ena sidan de statliga centrala och regionalainsatserna på konsumentområdet och å andra sidan de kommunala. Kommittén börinom ramen för den offentliga sektorns totala resurser för konsumentpolitikenkunna pröva om förhållandet mellan insatserna på de olika nivåerna är detbästa eller om förändringar är påkallade. På marknadsföringsområdet finns frågor som har varitföremål för åtskillig debatt . Det gäller bl. a. behovet avsärskilda regler rörande marknadsföring som är riktad till barn och ungdom ochav åtgärder mot könsdiskriminerande reklam. Också det ökande inslaget av s. k.livsstilsreklam och andra reklambudskap - öppna eller fördolda - som har ringaeller inget samband med den vara eller tjänst som reklamen avser har väcktdebatt. Etiken på marknadsföringsområdet bör ägnas särskilda överväganden.Kommittén bör mot denna bakgrund ta ställning till om de etiska kraven kan ochbör skärpas och om detta i så fall kräver lagstiftning. I anslutning till marknadsföringsfrågorna faller det signaturligt att granska också standardiserad konsumentinformation och därmedsammanhängande frågor. Kommittén bör ytterligare bereda frågorna om standardiseradinformation och därmed sammanhängande problem. Kommittén bör uppmärksamma den snabbt ökade användningenav datateknik och datakommunikation i handeln och servicesektorn i övrigt.Konsekvenserna härav för konsumenterna och särskilt för svaga konsumentgrupperbör belysas. Kommittén bör pröva om allmänna reklamationsnämndensverksamhetsområde bör utvidgas. Problem kring småhusköp och tvister ikomplicerade frågor om stora värden över huvud taget bör därvid uppmärksammassärskilt. har enligt sininstruktion (1975:429) som en uppgift att utarbeta riktlinjer för företagensmarknadsföring och produktutformningen. Riktlinjerna publiceras ikonsumentverkets författningssamling. Av 42 nu gällande riktlinjer ellermotsvarande avser - såsom ofta framgår redan av rubriken - huvudparten (25 st.)uteslutande eller i allt väsentligt krav på den information som lämnas tillkonsumenterna om de varor eller tjänster som det gäller. I ett mindre antalfall (13 st.) anger riktlinjerna i första hand krav på säkerhet och funkfion;ofta finns i dessa riktlinjer också ett avsnitt om information. Slutligen finnsnågra fall (4 st.), som i huvudsak anger restriktioner för marknadsföring avkonsumentkrediter, alkoholdrycker och tobaksvaror. Riktlinjernas rättsliga karaktär och innebörd i övrigtbeskrivs i broschyren riktlinjer, som senast utgavs . (H 1979:04; ordförande: professor ) NU1982/83:45 11 har till uppgift att se över vissa konsumentpolitiskamedel för producentpåverkan m. rn. Kommittén beräknas a>'sluta sitt arbetevåren 1984. Direktiven (dir. 1979:105, utfärdade av statsrådet )innehåller bl. a. följande. En översyn på området bör inriktas mest på de tekniskaformerna för producentpåverkan och på att på grundval av de erfarenheter somhar vunnits se om systemet i vissa avseenden kan förbättras. Det har ifrågasatts om rekommenderade riktlinjer somproducentpåverkande medel är lämpligt på produktsäkerhetsområdet även om så ärfallet beträffande informationsfrågor. För vissa delområden kan, har detanförts, en detaljreglering med straffsanktion vara att föredra. Ytterligare invändningar tar sikte på vad som regleras iriktlinjerna och på hur regleringen sker. I det förstnämnda avseendet har påvissa håll anförts att de hitfills utfärdade riktlinjerna täcker fleraproduktområden och företagsbeteenden än som har varit statsmakternas avsikt. Andra synpunkter gäller sättet för framtagande avriktlinjer. I överensstämmelse med statsmakternas intentioner utgörs ettunderlag för dessa av förhandlingar med företagen. Risk finns härvid, har detframförts, att förhandlingssystemet har konkurrenssnedvridande effekter. Dettaskulle särskilt gälla när förhandlingarna förs främst med marknadsledandeföretag. Stora företag och betydelsefulla branschorganisafioner skulle kunnaanvända förhandlingarna som konkurrensmedel. I samband med dessa konkurrenssynpunkterhar vidare uttalats att billigare men ändock för vissa konsumenter tillräckligtanvändbara varor kan komma i underläge genom de krav som ställs i riktlinjersom gäller produkters beskaffenhet. Vidare skulle riktlinjerna kunna begränsaproduktutvecklingen.