bet · G601LU30 · 1982-12-31 00:00:00 — Motion 136 ger enligt kammarkollegiet inte anledning tillannat än ett uttalande att lagförslaget inte medför någon ändring av rättentill ströängarna, Justitiekanslern () hänvisar tillatt innan den nya jordabalken trädde i kraft var den publikaegendomen undantagen från lagfartsplikt. Såsom legitimation för statensäganderätt gällde i stället främst redovisningen i jordeböckerna men också t,ex, avvittringsutslag i , Emellertid utformades övergångsbestämmelsernai jordabalken på sådant sätt att lagfartsplikten även kom att avse den fastaegendom till vilken staten anses vara ägare före ikraftträdandet av 1875 årslagfarts- och inteckningsförordningar. Såsom framgår av yttranden bifogadepropositionen skulle stora problem uppstå för staten vid överlåtelser av sådanmark, eftersom staten sällan kan styrka sin åtkomst genom egentligafångeshandlingar. Det synes JK vara av väsentlig betydelse att man kanundanröja de svårigheter som visat sig uppstå. Den i propositionenföreslagna lagändringen skulle icke innebära annan förändring än att manåtergår till det rättsläge och den praxis som gällde . JK framhåller att motionärerna gör en felaktig tolkning avdomen i skattefjällsmålet. HD uttalar att det inte är möjligt i det målet attta ställning till rättsläget beträffande fjällområdena utanför län.JK erinrar vidare om att, när staten har avyttrat mark ovanför odlingsgränsen iLappland, försäljningen har i praktiken alltid prövats av regeringen. Vidärendets handläggning har berörd sameby blivit hörd och rennäringsdelegationenvid vederbörande lantbruksnämnd har yttrat sig. Staten har varit restriktiv medförsäljning av denna mark och anledning saknas tro att staten skulle förfara påannat sätt . Såvitt JK kan finna kommer samernas intressen ej attträdas för nära vid bifall till propositionen. Tänkas kan dock att lagfästagällande praxis rörande regeringens tillståndsgivning för att därigenom gesamerna bättre garantier mot för dem menlig försäljning av mark ovanförodlingsgränsen i och . Kammarkollegiet anför beträffande propositionen att föreden nuvarande LU1982/83:30 12 jordabalkens ikraftträdande gälldeenligt lagfarts-och inteckningsförordningar att de s. k. äldre fången,dvs. sådana fång till publik egendom varmed man enligt äldre lag inte varskyldig att lagfara, inte omfattades av kravet på lagfart som förutsättning försenare förvärvares lagfart eller för inteckning. För sådan publik egendom somtillhörde staten eller kyrkligt rättssubjekt gällde i stället som legitimationegendomens redovisning i jordeböckerna med jordnaturen Krono under allmändisposition. Övergångsbestämmelserna till den nya jordabalken kom emellertidatt utformas på sådant sätt att lagfartskravet enligt ett avgörande av högstadomstolen utsträcktes till att omfatta de s. k. äldre fången. Härigenom har enligtkollegiet uppkommit en ohållbar situation, eftersom berörda rättssubjekt-staten,städerna och kyrkorna-normalt inte kan styrka sin åtkomst till egendomen genomen fångeshandling i egentlig mening. Statens innehav av t, ex,kronoöverloppsmarkerna i och läns lappmarker grundarsig sålunda inte på något förvärv i jordabalkens mening utan i sista hand påavvittringarnas genomförande i dessa trakter. Med propositionen haruppenbarligen inte avsetts annat än att återställa den ordning som gälldeenligt förordningar, I fråga om den bevisning som krävs för attäganderätten skall anses styrkt bör därför enligt kollegiet vid riksdagsbehandlingenav lagförslaget understrykas att meningen inte är att i praxis ställa upp strängarebeviskrav än som gällde enligt lagfarts- och inteckningsförordningarna. När det gäller motion 136 erinrar kollegiet om attströängsrättigheterna har blivit konstituerade genom särskildaavvittringsåtgärder, grundade på beslut av Kungl, Maj:t, Den fasta anknytningtill de olika hemmanen och nybyggena som ströängsrätten därigenom erhållit äruppenbarligen av en sådan karaktär att den nu föreslagna lagändringen inte kanpåverka denna rätts innehåll eller bestånd. Beträffande de ströängar sombibehållits till sina fastigheter vid förrättningar enligt kungörelsen(1916:603) om tilläggsawittring eller lagen (1921:378) om ströängarsindragande till kronan (s, k, reglerade ströängar) tillkommer att dessaströängar är att anse såsom helt införlivade med de fastigheter vartill de hör.Kollegiet anser att motionen inte ger anledning till annat än ett uttalande attlagförslaget inte medför någon ändring av rätten till ströängarna. Beträffande slutligen motion 7J7hänvisar kollegiet tillatt i motionen talas om mark "som samerna nu betraktar som sin med stöd avhögsta domstolens dom". Åberopandet av högsta domstolen är enligtkollegiet inte korrekt, I domen sägs i sakfrågan endast att det inte är möjligtatt på grundval av utredningen i målet ta ställning till rättsläget beträffandefjällområdena utanför (NJA 1981 s, 227). 1 motionen uttrycksvidare farhågor för att staten vid bifall till propositionen skulle kunna säljamycket stora områden. Det finns enligt kollegiet ingen anledning att tro annatän att nuvarande mycket restriktiva försäljningspolitik beträffanderenskötselområdena kommer att bestå . Uppkommer fråga omförsäljning av LU1982/83:30 13 statsägd mark ovan odlingsgränsen eller av renbetesfjällen,hörs alltid berörd sameby. Vidare föreligger yttranden av lantbruksnämndensrennäringsdelegation - med företrädare för samerna - lantbruksstyrelsen,domänverket och kammarkollegiet innan ärendet överlämnas till regeringen föravgörande. Det är således sörjt för att försäljningsfrågan är allsidigt belystinnan beslut fattas. Att märka är att försäljning av kronomark ovanodlingsgränsen i och och av mark ingående irenbetesfjällen i alltid prövas av regeringen, oberoende av vadsom i övrigt gäller om försäljning av staten tillhörig egendom. Detta tordeinte vara direkt utsagt i författning men följer indirekt av rennäringslagensbestämmelser om upphävande av renskötselrätt. En erinran om detta kan vid tillfälleinföras i förordningen (1971:727) om försäljning av staten tillhörig egendom,m. Enligt vad kollegiet förstår skulle ett bifall tillpropositionen inte komma att förnärma samernas intressen eller på annat sättförsvåra deras möjligheter att bevaka sin rätt till renbetesmarkerna. Ettbifall till motionen -innebärande att kronomarkerna ovan odlingsgränsen iVästerbottens och inte skulle omfattas av lagen - skulle åandra sidan inte på något vis föra frågan om samernas anspråk på äganderätttill dessa marker närmare en lösning. Däremot skulle ett sådant beslut skapasvårlösta problem för den statliga fjällförvaltningen. Kollegiet föreslårdärför att avslår motionen och bifaller propositionen. ser ingen anledning atti detta sammanhang gå in på frågan om samernas rätt till marken ovanodlingsgränsen. Det är däremot viktigt att samernas ställning genomlagändringen inte försämras. Av författningstexten och uttalanden ipropositionen framgår emellertid klart att syftet med ändringen endast är attåterställa de förhållanden som gällde före jordabalkens ikraftträdande 1972.Domänverket stryker under att lagförslaget inte -såsom samerna tycks befara -innebär några förändringar då det gäller statens möjligheter att sälja markovan odlingsgränsen. Ärende rörande försäljning av mark ovan odlingsgränsenavgörs av regeringen efter yttrande från domänverket, kammarkollegiet ochlantbruksstyrelsen. Lantbruksstyrelsen pekar på attförslaget i propositionen innebär att rättsläget blir detsamma som före 1972.Samernas situation blir alltså inte på något sätt försämrad i förhållande tillvad som gällt tidigare. Att staten i första hand själv skulle vara tvingad idetta fall att "styrka fång och åtkomst och skaffa sig lagfart" somanförs i motionen är enligt styrelsen i praktiken inte genomförbart. Ett sådantkrav skulle innebära att man ställer strängare krav på bevisning än vad somgällde . Annorlunda förhåller det sig i de fall en process om rättentill marken rent faktiskt pågår. Enligt 19 kap. 20 § jordabalken skallanteckning om detta göras i fastighetsboken, och den som förvärvar t. ex. ettområde från sådan mark kan endast få vilande lagfart (20 LU1982/83:30 14 kap. 7 § p. 3 jordabalken). På detta sätt kan alltsåsamernas intressen beaktas t. ex. i fråga om mark som berörs av Gautomålet. ()konstaterar att frågan om ifrågasatt ändring av nu gällande undantag från"lagfartskravet beträffande vissa äldre förvärv" inte varit föremålför prövning i förhållande till samernas rätt till land och vatten. Med hänsyntill denna samernas rätt framstår det som i högsta grad anmärkningsvärt attpropositionen och tidigare lagrådsremissen inte tagits upp till överläggningarmed samernas delegation av regeringens arbetsgrupp för samefrågor. Dettaförhållande måste föranleda överväganden inom om ändradeinstruktioner, m, m. för ärendebehandlingen för det fall att arbetsgruppensöverläggningar med samernas delegation skall framstå som trovärdiga, SSR framhåller vidare att det i och för sig är så attförsäljning av mark inte i sig regleras av de förhållanden som anges ipropositionen. Detta hindrar dock inte att förslagen i propositionen som sådanaföranleder avgörande principiella erinringar. Härtill kommer också deförhållanden som berörs beträffande försäljning av "staten tillhörigegendom" som anges i finansutskottets betänkande 1982/83:12, Vad gäller den föreslagna lagändringen kan enligt SSRkonstateras att det är fråga om just en ändring av gällande rätt.Utgångspunkten skall sålunda tas i jordabalkens bestämmelser. Härvid skall sombestämmande förhållanden utgångspunkten vidare tas i det förhållandet attsamerna hävdar bättre rätt än staten till land och vatten i sameområdet. Dettaanspråk är föremål för rättslig prövning bl, a, i det hos tingsrättinstämda Gautomålet, där samerna yrkar bättre rätt än staten till land ochvatten, Samerna kan här åberopa högsta domstolens dom i skattefjällsmålettill.stöd för sin talan. Utöver det att rättsläget inte är klarlagt och förövrigt, på ovan angivet sätt, ifrågasatt gäller att regeringen beslutattillsätta en utredning för att bl, a, klarlägga de rättsförhållanden som berörsav propositionens förslag, geografiskt, m, m. Ett bifall till propositionen skulle enligt SSR:s meningkunna uppfattas som ett ingrepp i pågående rättegång även om det i och för sigär så att staten (kyrkan) helt klart har bevisbördan för påstådd äganderätt.Härutöver skulle ett bifall till propositionen föregripa pågående utredning,SSR anser att det mot här angiven bakgrund skulle framstå som en orimliguppgift att inskrivningsdomaren skulle ta ställning till en äganderättstvist.Riksdagen måste därför uttala att den i propositionen föreslagna regeln inteskall gälla inom sameallmänningen för det fall att lagakraftvunnen dom inteföreligger.