bet · G601SoU36 · 1982-12-31 00:00:00 — Vid utskottets behandling /avfrågan om smärtlindring vid förlossning förelåg ännu inte någon redovisning avde förutskickade åtgärderna. I betänkandet SoU 1980/81:11 underströk utskottetbetydelsen av att noggrant följer och stimulerar utvecklingenpå området, och utskottet framhöll vikten av att sjukvårdshuvudmänneninformeras om utvecklingen på olika håll i landet. beslutade geregeringen till känna vad utskottet anfört, och regeringen överlämnade genombeslut riksdagsskrivelsen i ärendet till förätt beaktas vid fullgörandet av det lämnade uppdraget. SoU1982/83:36 11 Med anledning av regeringensovannämnda beslut och redovisade i skrivelsetill regeringen åtgärder som myndigheten vidtagit för attstimulera utvecklingen av verksamhet med smärtlindring vid förlossning. I skrivelsen, för vilken en redogörelse lämnats iutskottets betänkande SoU 1981/82:35 (s. 10-12) anförs sammanfattningsvis bl.a. att de faktiska förutsättningarna för en effektiv och rimligt jämliktillgång på smärtlindring vid förlossning hade avsevärt förbättrats undersenare år och att personella förutsättningar torde finnas för att ytterligareförbättra möjligheterna att erbjuda god smärtlindring vid förlossning. Mot bakgrund av vad som anförs i den här aktuella motionen1982/83:924 (vpk) redovisas här följande uppgifter i skrivelsen. Följande uppgifter lämnades om utvecklingen i fråga omanvändningen av vissa smärtlindringsmetoder jämtes, k. infiltrationsanestesi,som används då vävnadsbristningar uppkommit i samband med framfödandet avbarnet. Redovisningen var grundad på uppgifter i medicinska födelseregisteroch visar i procenttal andelen kvinnor, hos vilka nämnda metoder kommit tillanvändning, av totalantalet förlösta kvinnor under nedan angivna år. Metoder 1973 1975 1977 1980 Skillnader i användningen avsmärtlindringsmetoder inom de oHka sjukvårdsområdena redovisadessammanfattningsvis i nedanstående tabell, som visar de lägsta och högsta talen- i procent av totalantalet förlösta kvinnor - vid en jämförelse mellan olikasjukvårdsområden i fråga om användningen av smärtlindringsmetoder ochår 1980. 1976 1980 1976 1980 Pudendusblockad 24 44,5 85 76,1 Paracervikalblockad O O 47 30,1 Epiduralanestesi O 0,5 20 22,1 SoU 1982/83:36 12 Inför behandlingen /avmotioner om verksamhet med smärtlindring vid förlossning anordnadesocialutskottet en utfrågning med företrädare försocialstyrelsen och om vilka åtgärder man frånsocialstyrelsens och sjukvårdshuvudmännens sida avsåg att vidta för attstimulera utvecklingen av verksamhet med smärtlindring vid förlossning.Socialstyrelsens företrädare redovisade i korta drag de åtgärder som vidtagitsmot bakgrund av regeringens beslut och och som i huvudsak harredovisats i skrivelsen till regeringen . Detpåpekades av företrädare att i vissa fall stora skillnaderfinns i fråga om användningen av olika smärtlindringsmetoder vid jämförelserbåde mellan sjukvårdsområdena och inom sjukvårdsområdena. En orsak till dessaskillnader torde, anfördes det, vara motivation och attityder till användningav olika smärtlindringsmetoder hos ansvariga läkare m. fl. Det påpekades ocksåatt ett ökande antal kvinnor inte vill utnyttja möjlighet till smärtlindringvid förlossningen på grund av en negativ attityd till utnyttjande av"tekniken" i detta sammanhang. Från sida framhöllman att bl. a. konferenser med ansvariga läkare m. fl. skulle kunna vara ettsätt att skapa ett större positivt engagemang för smärtlindring vid förlossningm. m. företrädare förklarade sig beredda att närmarediskutera med om medverkan i åtgärder med detta syfte. Deframhöll svårigheter för sjukvårdshuvudmännen att i rådande ekonomiska lägetillgodose önskemål om fortsatt personell och materiell utbyggnad avförlossningsvården i konkurrens med önskemål om utbyggnad av andra angelägnaområden inom hälso- och sjukvården. I betänkande SoU 1981/82:35 anförde socialutskottetbl. a. att den i skrivelse lämnaderedovisningen av åtgärder som vidtagits av ochsjukvårdshuvudmännen för utbyggnad av verksamhet med smärtlindring vidförlossning, och vad som framkom vid utfrågningen hos utskottet visade attmycket gjorts för utbyggnad av verksamheten med smärtlindring vid förlossning.Utskottet förutsatte att sjukvårdshuvudmännen genom fortsatta insatser strävadeefter att det uppställda målet skall uppnås . Motbakgrund av uttalanden i betänkandena SoU 1976/77:6 och SoU1980/81:11 samt regeringens beslut med anledning av dessa uttalanden förutsatteutskottet vidare att - utan något ytterligare initiativ avriksdagen - kommer att kontinuerligt inhämta, sammanställa och redovisauppgifter om resurs- och planeringsläget inom de olika sjukvårdsområdena ifråga om verksamhet med smärtlindring vid förlossning. SoU1982/83:36 13 Statsrådet besvarade den25 mars (snabbprotokoll 1982/83:109 s. 72-79) interpellation 1982/83:81 omåtgärder för att förverkliga beslut om att tillförsäkra allakvinnor rätten till en effektiv smärtlindring vid förlossning samt om initiativtill att en förutskickad omarbetning av cirkulär omsmärtlindring vid förlossning skall distribueras till berörd sjukvårdspersonal. Statsrådet redogjorde bl. a. översiktligt förinnehållet i ovannämnda skrivelse och framhöllbl. a. att en utveckling skett i positiv riktning när detgäller möjligheterna att erbjuda smärtlindring vid förlossning samt att honskulle komma att med fortsatt uppmärksamhet följa utvecklingen och informerariksdagen härom. Beträffande den förutskickade omarbetningen avsocialstyrelsens cirkulär om smärtlindring vid förlossning nämnde statsrådetbl. a. att med hänsyn till den tekniska och medicinska utveckling som skettsedan cirkuläret gavs ut en genomgripande översyn behövdes, vilketinnebar ett omfattande arbete. Avsikten är, anfördes det, att nya anvisningarskall ges ut som allmänna råd och sändas ut till sjukvårdshuvudmännen. Statsrådet påpekade att i den nyapåbyggnadsutbildning för barnmorskor, som startar , utbildning kommeratt meddelas om bl. a. utvecklingen av metoder för smärtlindring vidförlossning. Reumatologi (rörelseorganens sjukdomar) Med reumatiska sjukdomar(reumatologi) avsågs tidigare i huvudsak inflammatoriska ledsjukdomar(reumatoida artriter). Reumatoid artrit är en kronisk, fortskridande sjukdom,som ofta angriper flera olika leder, särskilt knäleder, handleder och hand,höftleder, armbågsleder och tår. Det beräknas att ungefär 80 000 personer ivårt land lider av mera allvarlig reumatoid artrit. har reumatologins vårdområde vidgats tillatt omfatta sjukdomar i rörelseorganen i en vidare bemärkelse. Bland de reumatiskasjukdomarna i denna vidare bemärkelse dominerar - förutom reumatoid artrit -ryggsjukdom och artros. av befolkningen i drabbas någongång av ryggont, därvid det i de allra flesta fallen är landryggen som gerbesvär. Ryggbesvär leder ofta till sjukskrivning, så ofta att ryggbesvär är denvanligaste sjukskrivningsdiagnosen av samtliga försäkringsfall. Isådana fall där man finner en bestämd anledning till smärtor i landryggen kanman vanligen ge rationell behandling. I de flesta fall är emellertidkunskaperna om det aktuella tillståndets orsaker ytterst begränsade, ochbehandlingen inriktas då mot symtomen smärta, stelhet och SoU 1982/83:36 14 Med artros menas kronisk, definitiv förstöring av ledbrosk. Artroskan uppkomma som en effekt av inflammatoriska, mekaniska eller andra faktorer,som kan verka på en eller flera av ledens komponenter. Artros - för vilkensjukdom även uttrycken nötningsreumatism och förslitningssjukdom används -utgör således slutstadier av ledsjukdomar och skador. Först under det senastedecenniet har verkligt effektiva metoder för behandling av artros utvecklats.Nu kan man ersätta skadade ledkomponenter genom att operera in proteser avplast och metall. Detvå medicinska specialiteter som omfattar de reumatiska sjukdomarna ividsträckt bemärkelse är reumatologi, som är en s. k. subspecialitet inom detmedicinska verksamhetsområdet invärtes sjukdomar, samt ortopedisk kirurgi, somär en s. k. subspecialitet inom det medicinska verksamhetsområdet kirurgiskasjukdomar. Reumatologerna inriktar väsentligen sin verksamhet mot reumatoidaartriter, de ortopediska kirurgerna (ortopederna) mot olycksfall, ryggsjukdomar,artroser och medfödda sjukdomar i rörelseorganen. I motion 1982/83:238 av () anförsbl. a. att de reumatiska sjukdomarna har ökat i oroväckandeomfattning och att landstingen successivt inrättat reumatologiska kliniker ochplaner för reumatologisk verksamhet men att tillgången på personal är ytterstbegränsad. Motionärenframhåller angelägenheten av samverkan mellan primärvården och länssjukvårdenbeträffande vården av reumatiker och understryker att rekryteringen av läkare,sjukgymnaster och arbetsterapeuter till verksamhet inom området snabbt måsteförbättras. I motion 1982/83:1831 av () anförsbl. a. att främst till följd av den snabba utvecklingen på proteskirurginsområde förslitningssjukdomar, muskelfästesinflammationer, kroniska ryggbesvärm. -vilka typer av sjukdomar sammanfattas med beteckningen ortopediskmedicin - inte ägnas samma utvecklingsuppmärksamhet längre som sjukdomar sombehandlas kirurgiskt. Motionärenredogör för vissa initiativ till utbildning för läkare i ortopedisk medicin menpåpekar att utbildningsinsatserna är otillräckliga med tanke på den omfattningrörelseorganens sjukdomar f. n. har och med tanke på den stora grupp,exempelvis distriktsläkare, som skulle behöva genomgå utbildning. Motionärenframhåller att det därför är angeläget att en bred satsning på den ortopediskamedicinens område genomförs och att en sådan satsning bör innehålla tvåhuvudkomponenter, nämligen dels insatser för att på något universitet etableraortopedisk medicin som egen specialitet, dels insatser för att bredda och utökautbildningsmöjligheterna för i första hand läkare inom SoU1982/83:36 15 den öppna vården. Vid jämförelse mellan olika geografiska områden synesenligt motionären en ökad frekvens av sjukdomar inom rörelseorganen föreligga iskogsbygderna i norra delen av landet, varför det vore naturligt attuppbyggnaden av en medicin i första hand koncentrerastill . Ökade utbildningsmöjligheter bör enligt motionären kunnauppnås genom att verksamhet för vidareutbildning för läkareges ökade resurser, som sedan kan användas för att på bästa sätt utnyttja denhandlings-och utbildningskapacitet som finns inom landet. I motion 1982/83:1836 av IngerJosefsson (c) anförs bl. a. att antalet reumatiskt sjuka barn i vårt landuppgår till ungefär 3 000 och att ytterligare ca 150 fall av kronisk ledgångsreumatismhos barn tillkommer . Av dem behöver enligt motionären 75 %reumatologisk specialistvård , vilket motsvarar 30-35vårdplatser. Eftersom det f. n. finns endast 18-20 vårdplatser förreumatiska barn i vårt land - nämligen vid den barnreumatologiska enheten vidLunds regionsjukhus - är det enligt motionären nödvändigt med en ökning avantalet vårdplatser för reumatiska barn. Vården bör enligt motionären decentraliseras. Vid endecentralisering och utbyggnad av vården torde enligt motionären t. ex.Stockholm och kunna komma i fråga. Initiativ av socialutskottet beträffande reumatikervårdenm. /väcktesett antal motioner om utbyggande av reumatikervården - bl. a. med förslag ominrättande av vårdplatser för barnreumatiker vid i . Införbehandlingen av motionerna anordnade utskottet ettsammanträffande med företrädare för . ,och , varvid frågor omreumatologisk vård belystes. Företrädarna för ochLandstingsförbundet framhöll bl. a. att de var medvetna om att särskildainsatser måste göras i fråga om reumatikervården. Företrädarna försocialstyrelsen framhöll vidare att i syfte att kompletteraprincipprogrammet för hälso- och sjukvården inför 1980-talet förberett ettutvecklingsarbete om vårdsektorn rörelseorganens sjukdomar samt lämnadeinformation om syftet med detta utvecklingsarbete. Utskottet framhöll vid behandlingen av motionerna bl. a.att det fanns starka skäl för att den reumatologiska vården ägnades särskilduppmärksamhet vid den fortsatta strukturomvandlingen och utbyggnaden av hälso-och sjukvården, att det var angeläget att utredningsarbete omrörelseorganens sjukdomar sattes i gång utan dröjsmål och bedrevs medskyndsamhet samt att utredningsarbetet bedrevs i nära kontakt med de för SoU1982/83:36 16 planeringen och utbildningen av hälso- ochsjukvårdspersonal ansvariga myndigheterna. Utskottet framhöll vidare attsärskilda resurser i olika delar av landet för behandling och vård avreumatiskt sjuka barn tedde sig mycket angelägna. Utskottets betänkande iärendet, SoU 1978/79:6, behandlades av /79 årsriksmöte, varvid på förslag av utskottet beslutade ge regeringen tillkänna vad utskottet anfört beträffande reumatikervården (rskr 1978/79:7). Med anledning av beslut beslutade regeringen ijanuari 1979 att uppdra åt att i enlighet med vad utskottetanfört skyndsamt utarbeta sektorprogram för vårdsektorn rörelseorganenssjukdomar och därvid överväga bl. a. vilka åtgärder som bör vidtas för attförbättra rekryteringen av läkare och annan personal till ifrågavarandeområden. Regeringen överlämnade utskottets betänkande och skrivelsei övrigt till sjukvårdsdelegation. utredning om ett sektorprogram avseenderörelseorganens sjukdomar Inom har igångsattsett utredningsarbete som skall omfatta planering från såväl medicinsk somsocial synpunkt av vårdsektorn rörelseorganens sjukdomar och som skall syftatill ett s. k. sektorprogram för denna vårdsektor. Sektorprogrammet avses skolaligga till grund för hälso-, sjuk-och socialvårdspolitiska ställningstagandensamt tjäna som underlag för huvudmännens planering. Inom programmet skall mananalysera och lämna förslag beträffande bl. a. organisation och avgränsning avvårdsektorn samt samverkan inom denna mellan primärvård, länssjukvård ochregionsjukvård. Vidare skall behovet av medicinska och sociala åtgärder inomvårdsektorn redovisas. I utredningsarbetet har engagerats expertgrupper som hafti uppdrag bl. a. att beskriva de aktuella sjukdomarna och behandlingsinsatserför dem, uppmärksamma förebyggande åtgärder avseende såväl miljö som individ,ange den kompetens som erfordras och de personalkategorier som kan komma ifråga inom de olika områdena. Områden inom vilka kunskaper f. n. saknas skulleanges, och behovet av förändringar inom grundutbildningen, vidareutbildningenoch fortbildningen för sjukvårdspersonalen skulle beaktas. a. även ange vilka forsknings- och utvecklingsuppgifter somlämpligen bör förläggas till läns- resp. regionsjukvårdsnivå. Från expertgrupperna föreligger numera rapporter som avsesingå i bilagor till ett sektorprogram. Dessa bilagor beräknas få följanderubriker (1) Ryggbesvär, (2) Reumatiska inflammatoriska sjukdomar hos vuxna,(3) Reumatologiska synpunkter på vården av artroser, ryggproblem, mjukdelsreumatisminom primärvård och reumatologi, (4) Reumatiska sjukdomar hos barn, (5)Neurologiska sjukdomar och medfödda missbildningar, (6) SoU1982/83:36 17 Artros, (7) Frakturer m. m., (8) Handkirurgi, (9)Artärkirurgi, (10) Amputationer, (11) Rörelseorganens sjukdomar i primärvårdensamt (12) Yrkesgrupper i vårdarbetet. F. n. utarbetas inom en missivskrivelse,varigenom yttranden över expertrapporterna kommer att inhämtas. Efterremisstidens utgång, , kommer att på grundvalav material från utredningsarbetet och remissyttranden ta ställning till fråganom sektorprogrammet. Om inrättande av institutioner inom högskolan Enligt bestämmelser i 26 §högskolelagen (1977:218) skall utbildningen, forskningen och utvecklingsarbetetvid högskoleenhet bedrivas inom institutioner eller andra arbetsenheter. Högskolestyrelsen skall enligt bestämmelser i 15 kap. 2 §i den till högskolelagen knutna högskoleförordningen (1977:263) besluta omindelning i institutioner och andra arbetsenheter. Innan beslut fattas omsådan indelning i institutioner som berör resurser inom kliniskt område skallsjukvårdshuvudmannen enligt bestämmelser i 15 kap. 4 § högskoleförordningenberedas tillfälle att yttra sig. Utskottet har senast i betänkandeSoU 1982/83:10 behandlat motioner om utbyggnad av reumatikervården. På förslagav utskottet har avslagit motionerna. Utskottet har hänvisat tillutredningsarbetet om ett sektorprogram för rörelseorganens sjukdomar. Ibetänkande SoU 1982/ 83:10 underströk utskottet, i likhet med vad utskottetgjort tidigare, angelägenheten av att - när ett sektorprogram föreligger -kraftfulla åtgärder vidtas för att förstärka reumatikervården i vårt land.Utskottet framhöll dessutom, vilket utskottet också gjort tidigare,angelägenheten av att det tillskapas särskilda resurser i olika delar av landetför vård av reumatiska barn. Detta är, tillade utskottet, bl. a. motiverat avhänsyn till att föräldrarna skall kunna upprätthålla en nära kontakt med sinabarn under de ofta långa sjukhusvistelserna. I de motioner som behandlas i dettabetänkande tas upp frågor om organisationen av hälsovården för mödrar och barn,om ökad satsning på psykosocialt stöd inom hälsovården för mödrar, omsmärtlindring vid förlossning samt om utbyggnad av reumatikervården. Som allmän bakgrund till utskottets överväganden rörandede i motioner- SoU1982/83:36 18 na upptagna frågorna får utskottet i korthet framhållaföljande. Genom hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), vilken trätt ikraft och då ersatt sjukvårdslagen (1962:242), harlandstingskommunerna och kommunerna som inte ingår i en landstingskommun(sjukvårdshuvudmännen) i förhållande till tidigare fått ett vidgat ansvar förbefolkningens hälsa. Sjukvårdshuvudmännen åligger sålunda förutom att erbjudasjukvård även att förebygga ohälsa hos befolkningen genom miljöinriktade ochindividinriktade förebyggande åtgärder. Sjukvårdshuvudmännen skall vidare bl.a. planera hälso- och sjukvården med utgångspunkt i befolkningens behov avhälso- och sjukvård, och i planeringen av hälso- och sjukvården skallsjukvårdshuvudmännen samverka med samhällsorgan, organisationer och enskilda. På grund av bl. a. kostnadsutvecklingen började i slutetav den sjukvårdspolitiska målsättningen inriktas på att man skullefå till stånd en ändrad struktur av sjukvården med betoning på den öppna vårdenutanför sjukhus. Enligt ett av utarbetat principprogram förhälso- och sjukvården inför 1980-talet (HS 80) (anser 1976:1) -som utgör ett underlag för omstruktureringen - skall den övervägande delen avvården lämnas inom primärvården vid vårdcentraler och sjukhem. Primärvårdenskall ha ett förstahandsansvar för hälsotillståndet hos befolkningen inom ettbegränsat geografiskt område, och de hälsovårdande och förebyggande åtgärdernaskall avse såväl den kroppsliga som den psykiska hälsan. a.hälsokontroller, förebyggande mödra- och barnhälsovård och familjerådgivningskall ingå i primärvårdens uppgifter. För den specialiserade medicinskaverksamheten skall primärvården.kunna repliera på länssjukvården vidlänssjukhus och länsdelssjukhus samt på regionsjukvården vid regionsjukhus. Såsnart man inom länssjukvården och regionsjukvården anser sig ha vidtagiterforderliga åtgärder, avses emellertid ansvaret för patienten återgå tillprimärvården. Förutom läkare för allmänmedicin avses även läkare medannan specialistkompetens tjänstgöra inom primärvården. Primärvårdenskall nära samarbeta med . Det konstateras i principprogrammet att en stor del av denförebyggande verksamheten till sin natur är socialpolitisk och att det ter signaturligt att en utbyggd primärkommunal socialtjänst tar på sig ett ökat ansvarför förebyggande åtgärder beträffande den psykiska hälsan. Organisation av hälsovården för mödrar och barn Grundläggande för organisationen avhälsovården för mödrar och barn har varit ett normalreglemente för mödra- ochbarnhälsovården (MF 1969:39), vilket fastställde . Enligt normalreglementet skulle mödrahälsovården ha tilluppgift att genom hälsovårdande verksamhet i såväl fysiskt som psykiskthänseende SoU1982/83:36 19 förebygga uppkomsten av sjukdomar ochinsufficienstillstånd hos blivande och nyblivna mödrar. Barnhälsovården skulleha motsvarande uppgift beträffande barn intill skolåldern. Mödrahälsovården och barnhälsovården skulle enligtnormalreglementet meddelas vid lokala centraler (mödravårdscentraler resp.barnavårdscentraler), som skulle vara av två typer och i huvudsak varaorganiserade sålunda. Central av typ I skulle vara knuten till kvinnoklinik vidsjukhus resp. till barnklinik vid sjukhus och förestås av överläkare ellerbiträdande överläkare vid kliniken eller av annan läkare medspecialistkompetens i kvinnosjukdomar och förlossningar (gynekologi ochobstetrik) resp. i barnaålderns invärtes sjukdomar (pediatrik). Central av typ II skulle förestås av distriktsläkare för allmänläkarvård (specialitetenbenämns numera allmänmedicin) eller av annan läkare som var behörig att utövaläkaryrket och förläggas till föreståndarens mottagningslokaler eller tillannan för ändamålet lämplig lokal. Mödravårdscentral av typ II och barnavårdscentral av typ II fick, där så var lämpligt,kombineras med varandra. Fördelningen av barn på de två typerna avbarnavårdscentraler har varit ungefär lika. Normalreglementet för mödra- ochbarnhälsovården ersattes av allmänna råd (1981:4) omhälsovård för mödrar och barn inom primärvården. Dessa allmänna råd är avseddaatt vara ett underlag för planering och drift av sjukvårdshuvudmännensverksamhet. Hälsovården för mödrar och barn skall enligt de allmännaråden syfta till att både den fysiska och den psykiska hälsan hos föräldrar ochbarn skall förbättras. Den del av' hälsovården för mödrar och barn, som intebehöver länssjukvårdens resurser, bör enligt de allmänna råden förläggas tillprimärvården (vårdcentraler). Den klinikanslutna organisationen för mödra- ochbarnhälsovården - dvs. organisationen med mödravårdscentraler ochbarnavårdscentraler av typ I - bör därför förändras. Ansvaret för de länssjukvårdsanknutna funktionerna skall åvilaklinikchef eller annan utsedd läkare i överordnad ställning. Motsvarande ansvar för de primärvårdsanknutna funktionernaskall åvila distriktsläkare för allmänmedicin eller - efter delegation av denne-gynekolog resp. pediatriker som är verksam inom primärvården eller läkare förallmänmedicin med vidgad erfarenhet inom gynekologi och obstetrik resp. inompediatrik. I motion 1982/83:735 och motion1982/83:924, båda av m. fl. (vpk), framförs kritik mot att densärskilda organisationen med mödravårdscentraler och barnavårdscentraler avsesupphöra och hälsovården för mödrar och barn i stället bli integrerad iprimärvården. Enligt motionärerna finns det SoU1982/83:36 20 risk för att den förebyggande verksamheten kommer bort vidintegrationen samt risk för kvalitetsförsämring om primärvårdsansvaret försöver på läkare för allmänmedicin. I den förstnämnda motionen begärs attriksdagen skall uttala att mödra- och barnhälsovården också börbedrivas vid mödra- resp. barnavårdscentraler med läkare medspecialistkompetens. I yrkande 2 i den sistnämnda motionen begärs att riksdagenskall uttala sig för att mödrahälsovården fortsättningsvis bör behålla sinorganisatoriska form. I ovannämndaallmänna råd om hälsovård för mödrar och barn inom primärvården påpekas bl. a.att den intensifierade och riktade hälsoövervakning som skall bedrivasförutsätter att antalet vidareutbildade läkare ökar inom gynekologi ochobstetrik samt inom pediatrik inom primärvården. bör, sägs det, denmedicinska kompetensen inom ett primärvårdsområde tillgodoses på ettdera avföljande sätt, nämligen (1) med distriktsläkare inom allmänmedicin ochdistriktsläkare med fullgjord vidareutbildning inom gynekologi/obstetrik resp.inom pediatrik eller (2) med distriktsläkare inom allmänmedicin med vidgaderfarenhet inom gynekologi/ obstetrik resp. pediatrik. De båda modellernakräver, sägs det vidare, samverkan med länssjukvården. förordarför sin del den förstnämnda modellen. Med hänsyn till att det under ettövergångsskede kommer att finnas primärvårdsområden där man av olika skälrekryterat allmänläkare utan tillräcklig utbildning inom hälso- och sjukvårdför mödrar och barn påpekas det att behovet av konsultationer och tillgång tilllänssjukvårdens kompetens och resurser ökar i sådana områden.