bet · G601JuU32 · 1982-12-31 00:00:00 — Utskottetavstyrker med dessa ställningstaganden bifall till motionerna 2278, 2279 och2281 i här behandlade delar och tillstyrker bifall till propositionen imotsvarande mån. Frågorom länsrätternas domförhet Gällande ordning Föreskrifterom nämndemäns deltagande i rättskipningen i länsrätt (tidigare länsskatterättoch länsrätt) finns i lagen (1971:209) om allmänna förvaltningsdomstolar.Enligt 17 § är rätten domför med en lagfaren domare och tre nämndemän.Nämndemännen har individuell rösträtt. Fler än fyra nämndemän får inte sitta irätten. I viss utsträckning är länsrätten domför med en lagfaren domare ensam.Länsrätten behåller inte sin domförhet om nämndemännens antal blir lägre äntre. Länsrätterna låter ofta fyra nämndemän ingå i rätten. Anledningen tilldetta är främst att man inte vill riskera att domförheten brister, exempelvispå grund av jäv hos någon nämndeman. I proposifionen föreslås att länsrätt skall varadomför med en lagfaren domare och tre nämndemän. Endast om det behövs medhänsyn till målets omfattning eller någon annan särskild omständighet fårenligt förslaget fyra nämndemän sitta i rätten. Vid förfall bland nämndemännensedan handläggningen har påbörjats föreslås att rätten skall vara domför medtvå nämndemän. Imofionerna 2278 och 2279 yrkas avslag på regeringens förslag i dessa delar. Såsom utskottet anfört i fråga om tingsrätternasdomförhet är det av statsfinansiella skäl nödvändigt att inte fler nämndemändeltar i handläggningen av ett mål än som är motiverat från saklig synpunkt. Ifråga om länsrätterna innebär gällande rätt att sammansättningen med enlagfaren JuU 1982/83:32 24 domareoch tre nämndemän i princip är tillräcklig i alla sorters mål; det är dockvanligt att länsrätterna utnyttjar den f. n. formellt obegränsade rätten tillförstärkning med en nämndeman. Utskottetdelar departementschefens uppfattning att denna ordning bör ändras så att fyranämndemän deltar endast när det av sakliga skäl är påkallat. Motförslaget om domförhet vid förfall för nämndeman har utskottet inget atterinra. Utskottetavstyrker således bifall till motionerna 2278 och 2279 i nu aktuell del ochtillstyrker bifall till propositionen i denna del. Denövre åldersgränsen för nämndemannauppdrag Bakgrund Enligt 4 kap. 6§ första stycket RB är den som fyllt70 år inte valbar fill nämndeman i hovrätt eller tingsrätt. Motsvarandebestämmelse för nämndemän i allmän förvaltningsdomstol finns i 20 § förstastycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Uppnår en nämndeman70 års ålder under sin mandatperiod förfaller uppdraget. Regelni RB om en övre åldersgräns för nämndemän infördes (prop.1963:156, ILU 27). 1 propositionen anförde departementschefen bl. a. följande: Såsom första lagutskottet i ett avgivetyttrande funnit, talar beaktansvärda skäl för att en övre åldergräns stipulerasför valbarhet till nämndeman i allmän underrätt. Därmed ökas garantierna föratt i nämnden icke kommer att sitta personer, som på grund av alltförhög ålderär mindre skickade att tjänstgöra såsom domare. Även om de organ, som har attvälja nämndemän, fullgör denna uppgift med stor omsorg, får likväl icke förbises,att det mången gång kan vara vanskligt att avgöra, huruvida en viss fillnämndeman föreslagen person med hänsyn till sin ålder kommer att vara i ståndaft på tillfredsställande sätt fullgöra mednämndemansuppdraget förenade åligganden, särskilt som mandatperioden är sålång som . Med hänvisning till bestämmelsen i RB har sedermera70-årsgränsen införts för nämndemän i andra domstolar. Samma åldersgräns gällerf. ö. också i arrendenämnderna, hyresnämnderna och taxeringsnämnderna. motion vid 1979/efterlystes sådana ändringar att ingen övreåldersgräns skulle gälla för innehav av offentliga uppdrag. Med anledning avmotionerna uttalade i sitt av godkändabetänkande (KU 1980/81:8) bl. a. följande: Enligt utskottet bör huvudprincipen vara att ingaövre åldersgränser skall finnas för offentliga uppdrag. Detta är också detnormala förhållandet. För förtroendemannauppdrag i domstolar och vissadomstolsliknande organ har emellertid införts ensjutfioårsgräns. Motivet synes då ha varit att man har velat öka garantiernaför att inte JuU 1982/83:32 25 uppdragetskall innehas av personer som på grund av alltför hög ålder är mindre skickadeatt tjänstgöra som domare. Utskottet har förståelse för detta motiv. Å andrasidan kan det med större tyngd hävdas att det även i dessa fall borde fåankomma på de organ som utser uppdragstagarna att utan lagfasta begränsningarav detta slag välja de personer som anses mest lämpade för uppdragen. Ävenom starka skäl således synes tala mot att behålla de existerande övreåldersgränserna för offentliga uppdrag, kan utskottet inte ställa sig bakommofionäremas krav att utan närmare utredning slopa dessa gränser. Utskottetföreslår därför att regeringen får närmare pröva behovet av övre åldersgränsersom villkor för valbarhet till offentliga uppdrag mot bakgrund av vadutskottet i det föregående anfört. Detta bör ges regeringen till känna. Som förut nämnts har utskottsbetänkandetremissbehandlats i detta lagstiftningsärende. Underhänvisning till den pågående beredningen av frågan inom harhärefter motioner i samma ämne avstyrkts (se KU 1981/ 82:4och 1982/83:17). I propositionen förordas att de nuvarande reglernaom en övre åldersgräns behålls. Imofionerna 2283 och 2284 hemställs att den övre åldersgränsen förnämndemannauppdrag avskaffas. Som skäl härför anförs i motion 2284 bl. a. inte kan fastslå någon speciell åldersgräns för när en person blir gammal,att gruppen pensionärer kommer att öka kraftigt samt att det ärsamhällsekonomiskt gynnsamt att som nämndemän anlita pensionärer i stället föryrkesverksamma personer. Utskottet vill inledningsvis understryka att det ärangeläget att nämndemannakåren som helhet har en bred förankring i samhället.Såsom framhålls i propositionen kan det inte komma i fråga att utan tungtvägande skäl genom valbarhetsvillkor utesluta stora grupper av medborgare frånatt vara behöriga för ett sådant uppdrag. Denkartläggning av nämndemannakårens sammansättning som skett i den tidigarenämnda rapporten har visat att genomsnittsåldern bland nämndemännen är markanthögre än bland befolkningen i övrigt. Det finns enligt utskottets uppfattninganledning att befara att denna snedfördelning skulle komma att förstärkasytterligare vid ett slopande av åldersgränsen, något som f. ö. i motion 2284förutskickas som en följd av ett borttagande av gränsen. Till skillnad frånmotionärerna anser utskottet att en sådan utveckling inte bör främjas.Utskottet vill vidare uttala sin anslutning till de skäl som i 1963 årslagstiftningsärende anfördes för att införa 70-årsgränsen; dessa skäl haralltjämt full bärkraft. Enligt utskottets mening skulle JuU 1982/83:32 26 ö. ligga ett anmärkningsvärt motsatsförhållande i att avskaffa åldersgränsenför nämndemännen som de lagfarna domarna förblir tvungna att, som ,avgå med pension . Ett sådant motsatsförhållande skulledessutom poängteras genom den förstärkning av nämndemännens ställning sommeddomare som förordas i detta lagstiftningsärende. Utskottetavstyrker med hänvisning till det sagda bifall till motion 2283 i denna del ochmotion 2284. Det finns nämndemän i tingsrätterna, hovrätterna,länsrätterna, kammarrätterna, mellankommunala skatterätten och i försäkringsrätten.Från försäkringsrätterna bortses i det följande. Nämndemännen är närmare8000 till antalet. Detär i princip en medborgerlig skyldighet att äta sig uppdrag som nämndeman.Endast den som fyllt eller annars uppger giltigt skäl får vägra att ta emotett sådant uppdrag. Valbar till nämndeman i tingsrätt och hovrätt är varjemyndig svensk medborgare som inte har fyllt . En nämndeman skall varakyrkobokförd i en kommun eller, såvitt gäller nämndemän i överrätt ellerlänsrätt, ett län som ingår i domkretsen för den domstol för vilken han väljs.Lagfarna domare, befattningshavare vid domstol, åklagare, polismän elleradvokater eller de som eljest har till yrke att föra någon annans talan införrätta får inte vara nämndemän vid allmän domstol (4 kap. 6§ RB). Beträffandenämndemän vid länsrätterna och kammarrätterna gäller liknande inskränkningarenligt 20 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Ingenfår vara nämndeman i hovrätt och tingsrätt resp. i kammarrätt ochlänsrätt. Upphör en nämndeman att vara valbar förfaller uppdraget. Nämndemäni tingsrätt väljs av kommunfullmäktige i de kommuner som ingår i domsagan.Nämndemän i hovrätt, kammarrätt och länsrätt väljs av landstingen eller i någrafall av kommunfullmäktige. Föralla nämndemannaval gäller enligt 4 kap. 7§ RB och 19 § lagen om allmännaförvaltningsdomstolar att valet under vissa förutsättningar skall varaproportionellt. Ersättningentill nämndemännen regleras i förordningen (1982:814) om ersättning tillnämndemän och vissa andra uppdragstagare inom domstolsväsendet m.m. Enligtdenna utgår till nämndemän av allmänna medel arvoden, reseersättning ochtraktamenten. Reseersättning och traktamente utgår enligt de bestämmelser omreseförmåner som enligt kollektivavtal gäller för statstjänstemän i allmänhet. Arvodeför sammanträde uppgår till . Under vissa förutsättningar betalas sådant arvode JuU 1982/83:32 27 Till nämndemän i länsrätt och mellankommunala skatterätten utgåräven arvode för förberedelsearbete. Kostnadernaför nämndemannaersättningar uppgick /82 till omkring 47 milj.kr. År1979 behandlade utskottet en motion om åtgärder för att bredda rekryteringen avnämndemän. Utskottet inhämtade yttranden över motionen från olika myndigheterm.fl. Mot bakgrund av vad som därigenom framkommit fann utskoftet att ensnedrekrytering syntes förekomma. Utskottet uttalade att det var angeläget attlekmannamedverkan i dömandet utövas av personer av så många olika kategoriermedborgare som möjligt. Orsaken till den snedrekrytering som syntes förekommatorde enligt utskottet kunna sökas bl. a. i de regler som gäller beträffandeersättningen till nämndemän och i deras tjänstgöringsförhållanden i allmänhet.Vissa grupper av medborgare torde sålunda inte kunna tjänstgöra som nämndemänutan att göra en ekonomsk förlust. Eftersom bortfallet av inkomst också minskarunderlaget bl. a. för tilläggspension kunde enligt utskottet den gällandeordningen också inverka negativt på nämndemännens framtida sociala trygghet.Utskottet uttalade vidare att reglerna i vissa fall kunde leda till förlust avsemesterförmåner. Utskottet fann mot bakgrund av vad som redovisats attfrågan om ersättningen till nämndemän och deras tjänstgöringsförhållanden bordeundersökas närmare. Undersökningen borde i första hand avse nämndemannakårenssammansättning. Arbetet borde mynna ut i de förslag som kunde befinnaserforderliga för att säkerställa en allsidig rekrytering. Vad utskottet anförtom en översyn av nämndemännens tjänstgöringsförhållanden borde somsin mening ge regeringen till känna. följde utskottet (JuU1979/80:8, rskr 88). Regeringenbeslutade att den av begärda översynen skulle göras underledning av en projektgrupp inom . Projektgruppenredovisade resultatet av sitt arbete i promemorian (Ds Ju 1981:20)Nämndemännens tjänstgöringsförhållanden m. m. Av rapporten framgår bl. Genomsnittsåldernär markant högre bland nämndemännen än bland befolkningen i övrigt. Medan 63%av befolkningen i åldern är utgör denna åldersgrupp endast24% av nämndemännen vid tingsrätt. De nämndemän i tingsrätt som är över 60 årutgör av tingsrättsnämndemännen. Ser man fill totalbefolkningen utgör dennaåldersgrupp . Nämndemannakårenär inte representativ i fråga om könsfördelningen, utan det finns fler män änkvinnor bland nämndemännen. Andelen kvinnor i nämndemannakåren är totalt 38%.Största andelen finns bland tingsrättsnämndemännen och är där . Ilänsrätterna är andelen kvinnor . Fördelningen påyrkesgrupper skiljer sig från befolkningen i övrigt i JuU 1982/83:32 28 framförallt tre avseenden. Andelen lantbrukare är klart större bland nämndemännen.Andelen industriarbetare är klart lägre. En gmpp som kan karakteriseras somallmänt administrativt verksamma och lärare är överrepresenterad. Andelenicke förvärvsarbetande är , varav ålderspensionärer. Ålderspensionärernautgör samma andel av nämndemannakåren som av befolkningen i övrigt. Närdet gäller nämndemännens anställningsförhållanden visar undersökningen alt deoffentligt anställda är överrepresenterade. Deras andel av nämndemännen ärdubbelt så stor som deras andel av befolkningen i övrigt (mot ). Deprivatanställda är underrepresenterade (mot av befolkningen i övrigt). Nämndemännenhar i allmänhet högre inkomster än befolkningen i övrigt. Denvanligaste tjänstgöringsfrekvensen bland tingsrättsnämndemännen är 11-20 dagarom året (). av nämndemännen tjänstgör mer än så. I allmänhet ärtjänstgöringen fasfiagd i halvårs- eller helårsscheman, jämnt fördelad överåret. Andelen nämndemän med hög tjänstgöringsfrekvens är störst i de äldreåldersgrupperna. Åtskilliganämndemän har andra offentliga uppdrag vid sidan av nämndemannauppdraget.Nästan var Qärde nämndeman har mer än tre andra uppdrag. Deallra flesta av de nämndemän som förvärsarbetar får avdrag med hela lönen förde dagar de tjänstgör som nämndemän. Undantaget är främst de statligtanställda, som endast får avdrag med högst av lönen. Det nuvarandenämndemannaarvodet, , motsvarar löneavdraget vid en årsinkomst av drygt55000 kr. De flesta förvärvsarbetande nämndemän har högre inkomster. Rapportenhar remissbehandlats och merparten av de remissinstanser som yttrat sig harvitsordat den bild av nämndemannakåren som framkommit i rapporten. Därvid harbetonats vikten av att åtgärder vidtas för att göra kåren mer representativ. Medanledning av en mofion /tog utskottet ånyo upp fråganoch konstaterade (JuU 1981/82:40 s. 5) att nämndemannakåren inte är såallsidigt sammansatt som är önskvärt och att den av utskottet uttaladetveksamheten inför rådande förhållanden hade visat sig vara berättigad.Utskottet sade sig utgå från att de fortsatta övervägandena inomregeringskansliet med anledning av projektgruppens arbete skulle leda tillsådana förslag till ändringar i gällande ordning eller till andra åtgärder somkan befinnas erforderliga för att säkerställa en allsidig rekrytering och atthärvid övervägandena med anledning av kommunaldemokratiska kommitténs förslagskulle beaktas. Därefter har utskottet med anledning av en motionförklarat sig sakna anledning till annat ställningstagande än det nämnda(JuU 1982/83:24 s. 9). JuU 1982/83:32 29 Två motioner (2280 och 2282) behandlar frågor somhar samband med bl. a. nämndemännens tjänstgöringsförhållanden ochnämndemannarekry-teringen. I båda motionerna efterlyses bättre ekonomiskavillkor för nämndemännen. Genompropositionen bereds tillfälle att ta del av vad departementschefenanför om nämndemännens tjänstgöringsförhållanden m.m. Han uttalar bl. a. attden enskilda faktor som spelar den största rollen för nämndemannakårenssammansättning troligen är sättet att utse nämndemännen. I praktiken är det depolitiska partierna som genom sina nomineringar avgör vilka som kommer i frågaoch enligt departementschefen synes det genomgående vara så att partiernavänder sig till personer som är eller har varit aktiva inom resp. parti. Dettainnebär en första begränsning av urvalet. Departementschefen anför att underiagsaknas för att bedöma vilka kriterier som härefter är utslagsgivande när manväljer bland politiskt aktiva. Beträffandefrågan om den ekonomiska ersättningens roll för viljan att åta signämndemannauppdrag framhåller departementschefen att det är naturiigt attjämföra med vad som gäller för de förtroendevalda i kommunerna. Enligt2 kap. 29 § kommunallagen (1977:179) får kommunfullmäktige besluta att tillledamöter och suppleanter i fullmäktige eller beredning skall i skäligomfattning utgå ersättning för resekostnader och andra utgifter som föranledsav uppdraget samt arvode, pension och andra ekonomiska förmåner. Fullmäktigefår däremot inte besluta att det skall utgå ersättning för förloradarbetsförtjänst. Motsvarande regler finns för förtroendemän inom . (Kn 1977:07) har i betänkandet (SOU 1982:5) De förtroendevalda ikommuner och landstingskommuner föreslagit åtgärder för att göra det politiskaarbetet mera attraktivt och därigenom förbättra förutsättningarna för enallsidig rekrytering. Ett av förslagen var att det i kommunallagen skulleöppnas en möjlighet för kommuner och landstingskommuner att besluta omersättning för förlorad arbetsförtjänst till de förtroendevalda. En inomcivildepartementet utarbetad proposition med förslag i huvudsakligöverensstämmelse med vad kommittén förordat har förelagts (prop. 1982/83:97). Föreslagna lagändringar avses träda i kraft den I juli1983. 1 förevarande proposition uttalar chefen för atthan avser att med uppmärksamhet följa utvecklingen i fråga om i vilken utsträckningsom kommunerna i dagens ekonomiska situation kommer att utnyttja den befogenhetatt ersätta förlorad arbetsförtjänst som öppnas om förslagen i proposition1982/83:97 genomförs. JuU 1982/83:32 30 När det gäller att råda bot på den bristandeallsidigheten i nämndemannakårens sammansättning är det självfallet av viktatt de politiska partierna vid sina nomineringar så långt som möjligt försökerrätta till ojämnheter; det är exempelvis angeläget att sträva efter att ökaandelen kvinnor, att sänka genomsnittsåldern och att nå en jämnare fördelningmellan olika yrkesgrupper. Utskottet vill emellertid betona att de politiskapartiernas frihet att nominera nämndemän inte bör beskäras och att valförsamlingarnassuveränitet att utse nämndemän inte bör inskränkas genom kvoteringssystem e.d. Ävenom utskottet har den uppfattningen aft en viss förbättring i fråga om att görarekryteringen mer allsidig skulle stå att vinna genom målmedvetna insatser vidnomineringar och val till nämndeman torde dock de ekonomiska villkor som ärförknippade med uppdraget också vara av väsentlig betydelse förrekryteringen. Man kan sålunda inte bortse från att erbjudanden omnämndemannauppdrag ibland avböjs efter ekonomiska överväganden. Detär enligt utskottets mening otillfredsställande att den av utskottet år 1979efteriysta översynen av frågan om ersättningen till nämndemän sedan den nämndaprojektgruppens rapport remissbehandlats inte har föranlett någon annan regeringensåtgärd än det nämnda uttalandet av departementschefen att han avser attfölja utvecklingen inom kommunerna med uppmärksamhet. Motden angivna bakgmnden och under erinran om vad utskottet uttalade i sittbetänkande JuU 1981/82:40 anser utskottet det nödvändigt att regeringen nuskyndsamt vidtar åtgärder för att åstadkomma en så allsidig sammansättning avnämndemannakåren som möjligt. En sådan åtgärd är att ändra ersättningsreglernaså att de inte såsom f. n. leder till en underrepresentation förindustriarbetare och andra yrkesgrupper som får vidkännas fullt löneavdrag närde tjänstgör som,nämndemän. En viss höjning av arvodena är därför enligtutskottets mening nödvändig. Det får ankomma på regeringen att överväga hurhöjningarna skall utformas. Även andra åtgärder i det angivna syftet - bl. a.differentiering av arvodena med hänsyn fill om löneavdrag sker eller inte - börövervägas av regeringen. nu med anledning av motionerna 2280 och 2282 i här berörda delaranfört bör som sin mening ge regeringen till känna. I motion 2280 förespråkas utbildning av nämndemänpå samhällets bekostnad. Frånandra huvudtitelns anslag D 1. , anslagsposten Eftemtbildninginom verksamhetsområde, får betalas bl. a. bidrag tillnämndemannasammanslutningar, kostnader för information till nämndemän samtbidrag till resa och uppehälle vid studiebesök av JuU 1982/83:32 31 nämndemänvid kriminalvårdsanstalter eller andra inrättningar av intresse förnämndemännens verksamhet. Ilinje med vad motionärerna förespråkar anser utskottet det vara av värde attnämndemännen genom studiebesök bibringas en ökad kännedom om verksamheten vidfrämst kriminal- och ungdomsvårdens anstalter och institutioner. Någon merorganiserad eller permanent verksamhet syftande till en egentUg juridiskutbildning av nämndemännen kan däremot inte anses lämplig med hänsyn till denställning såsom lekmän som nämndemän intar inom rättskipningen. Utskottet villhärvidlag understryka att rättens ordförande enligt är skyldigatt vid överläggningen orientera nämndemännen både om den föreliggande sakenoch om tillämpliga rättsregler. En sådan ordning anser utskottet också vara enändamålsenlig form för att ge nämndemännen nödvändiga insikter i gällande rätt.I samband med mer omfattande lagändringar eller liknande kan det behövassärskilda informationsinsatser för nämndemännen. Utskottet förutsätter attdomstolsverket tar inititiativ härtill. Utskottetvill tillägga att studieförbund och liknande organisationer bör stimuleras attmedverka i det sammanhang som här berörts. Meddessa uttalanden avstyrker utskottet bifall till motion 2280 i här behandladdel. Polismansom nämndeman i allmänna förvaltningsdomstolar Tjänsteman vid allmän förvaltningsdomstol,länsstyrelse eller under länsstyrelse lydande myndighet, länsläkare, biträdandelänsläkare, lagfaren domare, åklagare eller advokat eller annan som har tillyrke att föra andras talan inför rätta får enligt 20 § andra stycket lagen(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar inte vara nämndeman i kammarrätteller länsrätt. Detsamma gäller för mellankommunala skatterätten. Huruvidauttrycket "tjänsteman vid ... länsstyrelse eller under länsstyrelselydande myndighet" avser också polisman har varit föremål för skildameningar. Sedandet vid 1981/väckts en motion om att hos regeringenskulle hemställa om förslag till en sådan ändring av gällande lag att polismanuttryckligen skulle vara behörig att vara nämndeman i länsrätt uttaladeutskottet med anledning av motionen bl. a. att det var otillfredsställande attdet råder osäkerhet rörande innebörden av gällande rätt i det hänseende somaktualiserats genom motionen; denna osäkerhet borde undanröjas genomlagstiftning. I detta syfte borde enligt utskottets mening översyn ske avfrågan om polismans valbarhet till uppdrag som nämndeman i länsrätt, kammarrättoch mellankommunala skatterätten. Som framkommit under remissbehandlingen finnsdet, uttalade utskottet vidare, skäl som talar både för och emot att enpolisman bör vara valbar till nämndeman i sådan domstol. Under översynsarbetetborde enligt utskottet dessa skäl närmare belysas och övervägas. Även andrafrågor om villkoren för valbarhet till uppdrag som nämndeman i skildasammanhang borde JuU1982/83:32 32 lämpligen kunna tas upp till behandling i syfte att få såenhetliga bestämmelser som möjligt. Vad utskottet uttalat gav somsin mening regeringen till känna (JuU 1982/83:5 s. 12, rskr 57). 1 propositionen föreslås sådan ändring av 20 § lagen omallmänna förvaltningsdomstolar att polisman inte får vara nämndeman i allmänförvaltningsdomstol. Utskottet finner anledning beklaga att i propositioneningen redovisning ges om de av utskottet efterlysta närmare avvägningarnamellan olika tänkbara lösningar av frågan om polismans valbarhet och inteheller om överväganden av övriga frågor syftande till att göravalbarhetsvillkoren så enhetliga som möjligt. Enligt utskottets uppfattningtalar övervägande skäl för att polisman ej bör vara nämndeman iförvaltningsdomstol. En uttrycklig föreskrift i saken bör därför las in ilagen om allmänna förvaltningsdomstolar. Utskottet vill tillägga att utskottetutgår från att de nyssnämnda övervägandena för att göra valbarhetsvillkoren såenhetliga som möjligt kommer till stånd i lämpligt sammanhang. Av formella skäl bör, på sätt skeri utskottets hemställan, beaktas att 17 § bötesverkställighetslagen berörs avden lagändring som förordats i justitieutskottets betänkande JuU 1982/83:29. I övrigt föranleder propositionen eller motionerna intenågot annat uttalande från utskottets sida än att den ändrade ordning i frågaom tingsrätternas sammansättning som förordats bör utvärderas sedantillräcklig erfarenhet vunnits av den. 1.beträffande antalet nämndemän i tingsrätt m.m.