bet · G601FiU50 · 1982-12-31 00:00:00 — Ökad rörlighet för arbetskraft ochkapital för att förhindra "flaskhalsproblem" i en uppåtgåendekonjunktur. Även avregleringar, privatisering och avbyråkratisering behövs föratt öka konkurrensen och effektiviteten. För att komma till rätta medinflationsdrivande lönehöjningar förordas en politik som innebär attarbetsmarknadens parter tar ansvar för sysselsättningen. Staten har intelängre råd att städa upp efter alltför dyra avtal. Den fria förhandlingsrättenär en frihet under ansvar. måste avveckla underskotten i den offentligasektorn och i bytesbalansen. Detta är, enligt utskottet, den centrala uppgiftenför den ekonomiska politiken . Det går inte i längden attbasera vår välfärd på resurser som andra länder har skapat eller kommandegenerationer förväntas skapa. Utskottet delar den bedömning som görs i motion 2417 (m)att den offentliga utgiftstillväxten nu radikalt måste skäras ned genombesparingar. I motionen föreslås besparingar på ochskattesänkningar pä , vilket innebär att motionenredovisar ett budgetunderskott som ligger nästan lägre änregeringens. Kraftfulla besparingar är nödvändiga för att få bukt medden annalkande statsfinansiella krisen, inflationen och utlandsupplåningen.Besparingarna är enligt utskottet också fördelningspolifiskt välmotiverade. Omvi inte sparar ökar inkomstfördelningen från nästkommande generation till dennagenera tion. Utskottet anser också att den förväntade konjunkturuppgångenunderlättar en betydande neddragning av budgetunderskottet utan att den totalaefterfrågan kommer på en alltför låg nivå. I själva verket är en neddragning avbudgetunderskottet en nödvändig förutsättning för en varaktig industriellexpansion i . Deninriktning av den ekonomiska politiken som föresläs i motionerna FiU1982/83:50 63 2431 (c) och 2432 (fp) skiljer sig i vissa delarfördelaktigt från propositionen men innebär enligt utskottets mening inte entillräckligt kraftig omläggning av politiken i marknadsekonomisk riktning. Imotion 2435 (vpk) förordas en ansvarslös expansiv politik som enligt utskottetsmening enbart kommer att förvärra vår ekonomiska kris. Med det anförda avstyrker utskottet proposition 150yrkande 1 samt motionerna 2431 yrkande 1, 2432 yrkande 1 och 2435 yrkande 1.Utskottet godkänner vad som anförts i motion 2417 yrkande 1, vilket bör gesregeringen till känna. dels utskottets hemställan under 1 bort ha följandelydelse: 1. beträffande de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken attriksdagen med avslag på regeringens förslag i proposition 1982/83:150 bilaga 1moment 1 och motionerna 1982/83:2431 yrkande 1,1982/83:2432 yrkande 1 och1982/83:2435 yrkande 1 godkänner vad som förordats i motion 1982/83:2417yrkande 1 och som sin mening ger fegeringen till känna vad utskottet anfört. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken (), () och (c)anser att dels att den del av utskottetsyttrande som på s. 32 börjar med "Internationell bakgrund" och på s.43 slutar med "moment 1" bort ha följande lydelse: har allttydligare tecken kunnat skönjas av en internationell konjunkturuppgång.Bakgrunden är dels de oljeprissänkningar som skett, dels att främstUSA och även och lättatpä penningpolitiken när nu inflationen kommit ner till 1960-talsniväer. Det är framför allt utvecklingen i som tyder pä att enuppgång kommer under loppet av 1983. Lagren har där slutat att minska och densänkta inflationstakten medför en realinkomstökning som stimulerar den privatakonsumtionen och bostadsbyggandet. Industriproduktionen i har också ökatden . Pä litet är emellertid utvecklingen fortfarandeosäker. Risk finns att penningpolitiken i äter läggs om i åtstramanderiktning, med räntehöjningar som följd. I stor utsträckning är denna riskberoende av hur det amerikanska budgetunder- FiU1982/83:50 64 skottet utvecklas och den därmed följandelikviditetsökningen i ekonomin. Detta innebär att man måste vara försiktig medbedömningen av den pågående uppgången i kan bestå. Även i finns vissa tecken som tyder på attkonjunkturavmattning-en har avstannat. Bottenläget skulle därmed ha passerats,och en försiktig uppgång kunna komma till stånd. Detta gäller t. ex.Västtyskland och några ytterligare länder. En väsentlig faktor bakom uppgången är den kraftigtsjunkande internationella inflationen. Prisstegringarna hade i början av 1983sjunkit till i , i , i och 5,3 %i . Genomsnittet för låg på . I flertalet länderväntas det sjunka ytterligare . En viktig orsak till den sänkta inflationstakten ärnaturligtvis de kraftigt sjunkande oljepriserna. Trots de relativt optimistiska förväntningarna på enkonjunkturuppgång anses allmänt att den sannolikt inte blir tillräckligtkraftig för att öka sysselsättningen, åtminstone inte i . En avorsakerna är den stora lediga kapaciteten inom industrin, vilket gör attproduktionen kan ökas avsevärt innan expansionsinvestering blir nödvändig. Den allmänt ansträngda sysselsättningssituationen harunder senare är framkallat en alltmer ökande protektionism. Skulle dennautveckling fortsätta kan det bli ett allvarligt hot för ett litet och starktexportberoende land som . Sammanfattningsvis kan man notera en viss återhämtning iden internationella konjunkturen pä kort sikt, men viss osäkerhet om huruvidadenna uppgång kommer att hålla i sig . I viktiga avseenden synesregeringen vara på väg in i en återvändsgränd när det gäller att bekämpaarbetslösheten. Statistiken (se taball A, s. 65) visar klart sämre resultat avarbetslöshetsbekämpningen nu än för ett är sedan. Utan en samlad strategi föratt pressa ner budgetunderskotten sä kommer dessa obönhörligen att ökadramatiskt. Vi riskerar därmed att successivt försämra våra möjligheter attbekämpa arbetslösheten. Internationella bedömare ()ansåg att, om mittenregeringens politik fullföljts, säpekade den svenska inflationen mot en nivå pä . Med den minskadeinternationella inflationen sista halvåret (oljan, räntorna m. ), som OECDinte beaktade , hade sannolikt den svenska inflationen redan i årvarit nere pä FiU 1982/83:50 Arbetslöshet, totalt (tusental) Ungdomsarbetslöshet ()-(tusental) den nivå, , som regeringen uppsatt som mål för nästaär. Utskottet är naturligtvis positivt till ambitionen att fäner prisstegringarna i , men menar att regeringen helt har försummat attgöra detta troligt genom att de ekonomiska sambanden mellan den reala och denfinansiella utvecklingen inte har analyserats. Den finansiella utveckling somblir resultatet av den politik som förespråkas innebär nämligen att målen ominflation, produkfion och sysselsättning är omöjliga att uppnå. Regeringen redovisar ingen lösning pä problemet medfinansiering av budgetunderskottet och den därmed sammanhängande storalikviditetsökningen och press uppåt på penningmängd och ränta. Bristen päkonkreta förslag innebär att regeringen bygger sin ekonomiska politik pä enförhoppning om lägre inflation framöver. Antagandena om inflationstakten i alternativ C - det somregeringen senare bygger vidare på - innebär ett antagande om att inflationenär i årstakt , vilket ger en genomsnittlig ökningpå och . Det är knappast troligt att en sä drastisk sänkning avinflationen låter sig förenas med fortsatt offentlig expansion,reallöneökningar och minskning av arbetslösheten, vilket regeringen försöker geintryck av. Sammantaget lär det nog vara möjligt att inflationen gårner något när devalveringseffekten klingat av, men det finns anledning attstarkt tvivla på nivån. Den aviserade höjningen av arbetsgivaravgiftenförstärker detta intryck. Med en i och för sig optimistisk men mer realistiskbedömning torde inflationen komma att uppgå till . Budgetunderskottet 1983/84 innebären klar försämring jämfört med mittenregeringens budgetpolitik. /82 motsvarade budgetunderskottet av BNP,medan det /84 blir . Att socialdemokraterna drivit uppbudgetunderskottet till rekordsiffran av BNP under det /83 förändrar inte detta faktum. 5 1982/83. FiU1982/83:50 66 De totala statliga utgifterna harökats med om man jämför den statsbudget /83,som fastställde vären 1982 (256,) med detbudgetförslag regeringen lagt fram /84 (). Ökningenpå ett enda år är alltså större än hela den statliga inkomstskatten (39,4miljarder kronor). Analysen i nationalbudgeten och långtidsbudgeten pekar påen fortsatt stark ökning av statens budgetunderskott, till minst 120 miljarderkronor . Detta kommer ofelbart att innebära mycket stora problem påkreditmarknaden, med antingen ytterligare skärpning av de redan nu härdaregleringarna eller också en press uppåt på räntenivån, eller bådadera.Problemen att i ett sådant läge både kunna finansiera budgetunderskottetutanför banksystemet och kunna finansiera en önskad, och antagen,investeringsuppgång inom näringslivet är helt förbisedda i regeringensproposition. Det ökade budgetunderskottet kommer att hämma den tillväxtsom eftersträvas. Växande budgetunderskott skapar inflation, hög ränta ochminskat utrymme för industrins investeringar. Mot den bakgrunden är det ettnödvändigt inslag i en offensiv ekonomisk politik att minska budgetunderskottetgenom att både öka skatteunderlaget, dvs. fä i gång den ekonomiska tillväxten,och minska de offentliga utgifterna. Långsiktigt måste utgifterna anpassas tillden allmänna ekonomiska utvecklingen. Besparingsåtgärderna under 1980-1982 innebar början anpassning av utgiftsökningen till fillväxten i hela ekonomin. bryter densocialdemokratiska regeringens budgetpolitik den påbörjade utvecklingen motkontroll av utgiftsexpansionen. som underskottet i statens budget består ökarräntebetalningarna och med ett snabbt växande underskott ökar ränteutgifternaän snabbare. Detta innebär att det blir allt svårare att fåkontroll över den offentliga utgiftsexpansionen. Varje är som man undviker attta itu med denna automatiska ökning i utgifterna innebär därmed en osolidariskövervältring av bördan för dagens offentliga överkonsumtion (de totalaoffentliga utgifterna motsvarar nu av BNP) på kommande generationer. Regeringen har i besparingssammanhang med anledning avfinansutskottets tillkännagivande om systematiken i statsutgifternavalt att tala om s. k. avindexering. Ett "tak" föresläs pä ,vilket överensstämmer med regeringens ambitionsnivå för inflationen. Regeringenanser att åtgärder i första hand bör "komma i fråga för indexstyrdautgifter. Det blir sålunda fråga om att i tillämpliga delar begränsauppräkningen av utgifter som styrs av t. ex. basbelopp, försvarsprisindex,bruttonationalinkomst, produktions-medelsprisindex och den s. k.tidskoefficienten. De utgiftsområden som berörs är t. ex. pensioner,studiemedel, bidragsförskott, försvaret, utlandsbiståndet,jordbruksregleringen och bostadslänen . Bortses från jordbruksprisregleringenoch transfereringar via socialförsäkringssektorn, som FiU1982/83:50 67 inte redovisas över statsbudgeten, utgör nämndautgiftsområden ca en fjärdedel av de totala statsutgifterna och ca en tredjedelav de automatisk-styrda utgifterna." (Reviderade finansplanen sid. 63-64). Skulle inflationen verkligen komma ner till ger"tak-systemet" inga direkta besparingar. Om däremot inflationen blir6-7 %, vilket utskottet finner mer troligt, uppkommer inte obetydligabesparingar pä de områden som berörs. Eftersom pensionerna undantagits berörs emellertid bara ca11 % av statsutgifterna av den aviserade avindexeringen, vilket är förbegränsat jämfört med vad utskottet avsäg i sitt betänkande. De otvetydiga vallöftena innebar ett återställande av denfullständiga värdesäkringen av pensionerna. Skulle vallöftena infrias bordepensionerna höjas med (regeringens beräknade inflation 1983).Om regeringen ä andra sidan vill fullfölja inflationsbekämpningen bordepensionerna omfattas av "tak"-förslaget. väljer regeringen en mellanväg som varken motsvararvallöften eller den uttryckta ambitionen vad gäller inflationsbekämpningen.Pensionärerna skall enligt regeringen få kompensation inflationmed avdrag för den del som kan beräknas belöpa pä devalveringen. Om regeringensinflationsantagande (9,) står sig och den reviderade nationalbudgetensantagande (sid. 96) om devalveringseffekten pä priserna ()håller, skulle resultatet bli att pensionerna således räknades upp med 6,5 %för 1984. Regeringen säger på ett ställe att förslag till konkretaätgärder kommer att föreläggas . Pä andra ställen talarman emellertid i allmänna ordalag om budgetarbetet införbudgetpropositionen 1984 och tydligen eventuella förslag med ikraftträdande 1januari 1985. Det vore enligt utskottets uppfattning mycket olyckligt omsaneringsarbetet på grund av regeringens senfärdighet skulle ytterligareförskjutas framåt i tiden. Utskottet vill understryka behovet av konkretaätgärder som kan träda i kraft möjligt. Skattehöjningar olämpliga som stabiliseringspolitisktmedel Vissa svaga tendenser ges ifinansplanen på att regeringen är medveten om den logiska motsättningen mellanden förutsatta reala utvecklingen och den implicerade finansiella utvecklingen.Regeringens lösning förefaller emellertid vara fortsatta skattehöjningar.Regeringen har ju ocksä visat tydligt attskattehöjningar ingår i dess ekonomiska strategi genom de många olikaskattehöjningar som har beslutats i , allt ifrån punktskatt påvideoapparater till s. k. tillfällig vinstskatt för företagen. Utskottethävdar bestämt att skattehöjningar är användbara FiU1982/83:50 68 som medel för att påverka den stabiliseringspolitiskautvecklingen, annat än i negativ riktning. Det har visat sig att en skattesatshöjning inte medför de ökadestatsinkomster som en matematisk beräkning ger vid handen. Detta beror på attmedborgarnas motstånd mot skattehöjningar nu blivit mycket stort. En höjning aven skatt leder oftast till att basen för olika skatter minskar vilket medföratt statens inkomstökning blir mycket liten. Skattehöjningar har också andraeffekter på något , som sannolikt är betydligt viktigare - ochnegativa - för den framtida tillväxten i ekonomin. Höjda skatter medverkar till en högre inflationstakt.Prishöjningar leder till sämre konkurrenskraft för våra utlandskonkurrerandeföretag. När de inte kan sälja sina produkter tvingas de dra ner pä produktionoch sysselsättning. Högre inflation leder antingen till ännu störrereallöneminskningar eller till alldeles för höga avtalsmässiga löneökningar. Ibåda fallen minskar den privata efterfrågan ännu mer. Slutsatsen är att skattehöjningar som medel istabiliseringspolitiken inte längre bör användas, eftersom de innebäratt produktionstillväxt och sysselsättning minskar. På fördelningspolitikens område kankonstateras att som socialdemokraterna ständigt talar om att slå vaktom de sämst ställda, innebär deras konkreta handlande att klyftorna i ställetökar. Som exempel kan tas pensionerna. Den socialdemokratiska regeringens politik innebär att enogift folkpensionär utan pensionstillskott får en pension på totalt . Det är en höjning med . En ogift ålderspensionär med maximalATP får , vilket är en höjning med . Det innebär attskillnaden ökar med . - när och fickregeringsansvar - har pensionstillskotten räknats upp kraftigt. Folkpension -i-pensionstillskott var /år mot /år vid regeringsskiftet1982. Det innebär en dryg fördubbling av pensionen. De bäst ställdapensionärerna har inte fått sina pensioner höjda likakraftigt. Riktlinjer för den ekonomiska politiken En ekonomisk politik, som skall hamöjlighet att bh framgångsrik i den besvärliga situation som befinnersig i, måste bygga på en ideologisk helhetssyn. mening bör en sådan helhetssyn bottna i en tro på den FiU 1982/83:50 69 enskildamänniskans initiativförmåga, vilja att ta ansvar och frihet att göra egna val. Ensådan grundsyn låter sig bara förenas med marknadsekonomi. En väl fungerandemarknadsekonomi kan till sin karaktär endast vara decentralistisk. Den kanomöjligen vara centralistisk eftersom i centralismens egenskaper ligger enmisstro mot de mänga enskildas insatser och en övertro på de fä centraltplacerade personernas möjligheter att styra utvecklingen i de rätta banorna.Verkligheten är så komplex att endast den som står nära de konkreta problemenförmår ha sådana insikter att han/hon i de mänga enskilda fallen har möjlighetatt fatta de riktiga besluten. Kapitaletsrörlighet är av mycket stor betydelse för investeringsutvecklingen och för denframtida ekonomiska tillväxten. För att kunna åstadkomma en mermarknadsinriktad kredit- och kapitalmarknad är det i första hand nödvändigt attminska statens dominans pä länemarknaderna. Detta kräver en sanering av statensfinanser som pä sikt kraftigt minskar budgetunderskottet. Någotutrymme för näringslivets investeringar kommer annars över huvud taget knappastatt finnas, och i varje fall blir det en mycket begränsad mängdinvesteringsprojekt som kan konkurrera med placering i helt säkra statspappertill hög ränta. Utskottet har ovan påtalat att regeringens ekonomiska politik idetta avseende är helt felaktig. Utskottetmenar att tre typer av strukturförändringar är nödvändiga för att lösa Sverigesekonomiska problem. Fördet första krävs en omfördelning av den totala efterfrågan från inhemsk tillextern efterfrågan. I nuvarande situation betyder detta att det är nödvändigtatt fä ner inflationstakten till vad som gäller för våra viktigastekonkurrenter utomlands, så att den konkurrenskraftsförbättring som skapats avdevalveringarna 1981 och 1982 kan behållas. Detta kräver en begränsning av deoffentliga utgifterna och budgetunderskottet. Det kräver också en vissåtstramning av den inhemska efterfrågan, dvs. i stort sett den totalakonsumtionen, i relation till efterfrägetrycket inom den konkurrensutsattasektorn. Fördet andra krävs en omfördelning från offentiig konsumtion till privatkonsumtion, alltså omfördelning inom ramen för en given total konsumtionsnivå.Denna omfördelning kan åstadkommas t. ex. genom ökad avgiftsfinansiering avoffentlig konsumtion (eftersom avgifterna räknas som privat konsumtion) ochbegränsningar av den statliga och kommunala konsumtionen. Fördet tredje krävs en omfördelning frän transfereringsinkomster tillarbetsinkomster inom ramen för de disponibla inkomster hushållen har.Begränsningar i de offentliga transfereringarna till hushållen bör därför iviss utsträckning motsvaras av skattesänkningar, framför allt avmarginalskatterna. Dessa tre typer avstrukturförändringar medverkar alla på sitt sätt till att FiU1982/83:50 70 den ekonomiska miljön i stort förändras i samhället. Deinnebär en förstärkning av marknadsekonomin och en större satsning pä framtidatillväxt och nyföretagande. De ger därmed ett större utrymme för framtidasysselsättningsökning och realinkomstökning. En sådan politik är enligt utskottets mening oförenlig medinförande av kollektiva löntagarfonder. Regeringen föreslär eller förberederolika åtgärder som ett led i införandet av sädana kollektiva löntagarfonder.Den obligatoriska insättningen av medel på särskilt investeringsfondskonto sominförts föreslås även gälla . Ett s. k. vinstdelningsförslag,som skall ersätta den beslutade s. k. tillfälliga vinstskatten, harnyligen presenterats av en utredningsgrupp inom . Sädanaåtgärder är enligt utskottets uppfattning helt oförenliga med en vidareutvecklingoch vitalisering av marknadsekonomin. Det är nödvändigt att fä i gäng en dynamik i det svenskasamhället, en utvecklingstro och en tilltro till de möjligheter som finns,snarare än en fortsatt diskussion av alla de problem som också finns. Utskottetmenar att det är väsentligt att statens ekonomiska politik stimulerar tillutnyttjande av alla de idéer och möjligheter som enskilda människor besitter. Det finns klara belägg ocksä frän andra länder att ökadsysselsättning inom den privata sektorn främst uppkommer i små och medelstoraföretag. Detta kräver emellertid en medvetet inriktad politik för att stimuleraoch främja den mindre företagsamheten. Särskilt viktigt är att de smä och medelstora företagenarbetar under goda förutsättningar. Regionalpolitiken måste förstärkas. Utskottet anser att den begynnande uppgången ivärldskonjunkturen måste utnyttjas för krafttag mot de strukturella problemen iSveriges ekonomi. Budgetpohtiken måste inriktas pä att begränsa ökningen avde offentliga utgifterna och budgetunderskottet. De offentliga utgifterna när iår upp till av BNP. De skatter och avgifter som svenska folket betalarär av BNP. Det är varken lämpligt eller möjligt att minska skillnadengenom att höja skatterna. Dä återstår bara att begränsa utgifterna. För att ge näringslivet en chans att fungera normalt, ärdet nödvändigt att hejda ökningen i de offentliga utgifterna. Finansieringen avdet enorma budgetunderskottet driver upp räntenivån och fördyrar därigenomproduktiva investeringar. Budgetunderskottet har antagit sådanaproportioner att det krävs att produktionen får ökad fart för att breddaskattebasen som kraftfulla ingrepp sker pä besparingssidan. En ökadproduktion kan bara uppnås i ett näringsvänligt klimat och definitivt inte medden förlamning som införande av kollektiva löntagarfonder skulle leda till. Enframgångsrik budgetpolitik låter sig därför inte förenas med löntagarfondsidén.Behovet av en helhetssyn och parallella grepp framgår tydligt av att samtidigtsom en för stor offentlig sektor hämmar näringslivets utveckling, sä FiU1982/83:50 71 behövs just en god utveckling i näringslivet för att kunnaminska budgetunderskottet. Den reformering avinkomstbeskattningen som beslutades av utgör ett centraltinslag i en ekonomisk politik för att återvinna balansen i den svenskaekonomin. Reformen innebär en sänkning av marginalskatterna someffekterna av avdragsrätten för underskottsavdragen begränsas. I samband medriksdagsbeslutet bestämdes den årliga uppräkningen av den s. k. basenhetenför . Reformen totalfinansieras och genomförs i treungefär lika stora etapper. Första etappen 1983 finansierades genom att enallmän löneavgift om infördes. uttalade inför riksdagsbeslutet (FiU1981/82:6 y) att det är en styrka om en skattereform av deri aktuellaomfattningen kan genomföras med stöd av en bred parlamentarisk majoritet.Saknas detta stöd är det stor risk, anförde utskottet, att reformen förlorar itrovärdighet och inte får den avsedda ekonomiska stimulanseffekten. Utskottet beklagar mot bakgrund av detta attsocialdemokraterna , i stället för att göra upp med ochfolkpartiet om de förändringar i reformen som devalveringen föranledde, valdeatt med stöd av vpk utforma vissa förändringar i uppgörelsen samt införaavdragsrätt för fackföreningsavgifter, ett skattepolifiskt inslag som pä ingetsätt ingick i uppgörelsen. Beträffande finansieringen av reforrnens andra steg delarutskottet regeringens mening att det bör totalfinansieras och att en höjning avvissa energiskatter är ett bättre alternativ än en höjning avarbetsgivaravgifterna eller införande av proms. Regeringen föreslår att bensinskatten höjs med perliter, att skatten på eldningsolja höjs med . per m samt att elskattenhöjs med per kWh. Även kilometerskatten bör enligt regeringen höjas. Utskottet anser att man vid utformningen av energiskatteroch avgifter pä energiområdet måste ta hänsyn till vilka möjhgheter de enskildakonsumenterna har att påverka sin energianvändning och val av energislag. Dettainnebär att skatter och avgifter i första hand bör belasta importerade,miljöstörande energislag för vilka det finns rimliga alternativ tillgängliga. finns det för flertalet bilister inte något rimligt alternativ till bensineller dieselolja. Bensinskatten har också regionalpolifiskt olämpliga effekter.Därför avvisar utskottet höjningen av bensinskatt och kilometerskatt. Däremot godtar utskottet förslaget att reformen skallfinansieras genom höjning av olje- och elskatten från . Återstående finansieringsbehov kan enhgt utskottet klarasinom ramen för de besparingar som anvisats i och folkpartietsmotioner. Vi vill därvid särskilt peka på det i båda motionerna framfördaförslaget om FiU1982/83:50 72 borttagande av avdragsrätten för fackföreningsavgiften. I motion 2435 (vpk) yrkas att skatteöverenskommelsenavseende 1984 rivs upp, dvs. att marginalskattesänkningen inte genomförs somplanerat.