bet · G601UU20 · 1982-12-31 00:00:00 — Växande svarta marknaderför livsmedel och andra nödvändighetsvaror uppstår med priser som är alldelesför höga för de fattigaste befolkningsgrupperna. Denna negativa utveckling präglar flera av de svenskaprogramländerna, vilket hänger samman med att vårt bistånd inriktats på defattigare och mest utsatta staterna. Dessa länders handlingsmarginaler är små,och misstag i planering och förvaltning får allvarliga konsekvenser förförsörjningen. De bakslag som inträffar bör ses mot denna bakgrund och bör inteläggas till grund för att allmänt döma ut de utvecklingsstrategier som hittillstillämpats. UU 1982/83:20 12 Trots alla problem har Sverigesbistånd i mer än två decennier bidragit till att skapa varaktiga förbättringari miljoner fattiga människors levnadsvillkor, t. ex. genom förbättradsjukvård, undervisning och tillgång till rent vatten. Många flaskhalsar iu-ländernas infrastruktur har kunnat avhjälpas genom biståndssatsningar påvägar och broar. Oljeberoendet har kunnat nedbringas genom en ökad inhemskenergiproduktion. På många av dessa områden har svenskt kunnande effektivtutnyttjats till ömsesidig nytta. 1980-talets ekonomiska problem i ställer en radnya krav, både på mottagar- och givarländerna. Många av programländerhar tvingats till - eller kommer att tvingas till - drastiska och smärtsammanedskärningar i sina utvecklingsplaner. För och andra givarländer innebär krisen imottagarländerna att frågan om prioriteringar i biståndet måste ställas medökad skärpa. Givarna måste vara beredda att med mera lyhördhet och flexibilitetskräddarsy biståndet efter varje lands behov. Erfarenheterna visar också attSverige måste vara berett att föra en mera aktiv dialog med mottagarländerna ominsatsernas inriktning och utformning. Tonvikten i biståndet bör läggasvid att höja effektiviteten inom de direkt produktiva sektorerna iprogramländerna. En ökad andel av biståndet bör gå till jordbruk ochlandsbygdsutveckling. Inom industrin bör insatserna i första hand syfta tillatt höja effektiviteten i befintliga industrier och anläggningar. Detta kaninte ske enbart genom leveranser av reservdelar och insatsvaror utan kräverockså åtgärder för underhåll, personalutbildning, konsultinsatser, förbättradföretagsledning etc. Regeringen anser att ett utökat svenskt personalbistånd -både för att genomföra biståndsprojekt och för att bistå mottagarlandetsförvaltning -bör kunna spela en viktig roll i detta sammanhang. Det landprogrammerade biståndet är,enligt regeringens mening, den typ av utvecklingssamarbete som bäst ocheffektivast kan uppfylla 1980-talets krav på flexibilitet och fördjupatengagemang. I det budgetförslag som framläggs ges också en ökad tonvikt åt detdirekta utvecklingssamarbetet med programländerna. har valt landprogrammering somarbetsmetod för samarbetet med programländerna. Utgångspunkten förlandprogrammeringen är den medelsram som godkänt för mottagarlandet.Genom landprogrammeringen tillförsäkras mottagarlandet möjlighet att styra utnyttjandetav biståndet som detta, i samarbete mellan parterna, kan anpassasefter mottagarlandets utvecklingspolitik och administrativa kapacitet och efterSveriges resurser och intresse att aktivt medverka i biståndets genomförande. Erfarenheternaav landprogrammeringen är. på det hela taget, goda. UU1982/83:20 13 Landprogrammeringen bygger på en helhetssyn påutvecklingen i mottagarländerna och är en central del i en solidariskbiståndspolitik. Den ger också möjlighet till långsiktighet och stabilitet ibiståndet och är en förutsättning för att på ett effekfivt sätt utnyttja SIDA:skapacitet och den svenska resursbasen. Landprogrammering är dock en mycket krävande teknik. Denkräver goda kunskaper om mottagarländerna, t. ex. en realistisk bedömning avlandets organisatoriska och administrativa kapacitet att ta emot bistånd.Landpro-grammerat bistånd kräver också en aktiv och kompetent svensk medverkani samarbetets samtliga faser. Regeringen anser att en större del av SIDA:s kapacitet börägnas åt landprogrammen och samarbetet med programländerna. Statsmakterna börvisa stor återhållsamhet i att ålägga SIDA arbetsuppgifter utanför landprogrammen.Regeringen föreslår vissa förändringar och nedskärningar av det ickelandprogrammerade biståndet. Av jordens en miljard fattigastemänniskor - dem som definierar som absolut fattiga - lever pålandsbygden och är sysselsatta i jordbruk eller därtill knutna näringar. Mot den bakgrunden anser regeringen det självklart att enväxande andel av såväl det bilaterala som det multilaterala biståndet börinriktas på landsbygdsutveckling. Förutom jordbruksinsatser rymmer begreppetlandsbygdsutveckling också en rad andra områden av stor betydelse förlandsbygdsbefolkningens levnadsvillkor: jordbruksrådgivning, krediter, miljö-och markvård, hälsovård, utbildning, vägar och transporter, energiproduktion,småindustri osv. I sin anslagsframställning redovisar SIDA en rad problemsom är förknippade med satsningen på landsbygdsutveckling, bl. a. dessa: - Mottagarländernahar i regel otillräcklig teknisk och administrativ förmåga att effektivtutnyttja såväl landets egna resurser som tillskott genom bistånd. Framför alltsaknas vägar, transportsystem, energi och annan infrastruktur. En utbyggnad pådessa områden är en förutsättning för långsiktig landsbygdsutveckling, betonarSIDA. - Kvinnornas rolli utvecklingsprocessen måste uppmärksammas mera. Många insatser inom jordbrukethar försummat att ta hänsyn till kvinnornas roll som jordbruksproducenter,främst i stora delar , där det i första hand är kvinnorna som brukarjorden. - Tillgången påsvensk expertis är otillräcklig. Det är av stor vikt betonar SIDA, att densvenska resursbasen pä detta område förbättras. Regeringen anser att detövergripande målet för det svenska stödet till landsbygdsutveckling bör varaatt skapa sysselsättning och höja produktivi- UU1982/83:20 14 teten, främst hos småbrukarna. Ingen varaktig förbättringav de fatfigare gruppernas levnadsvillkor är dock möjlig utan deras egenmedverkan i projektens planering, utformning och genomförande. SIDA:serfarenheter, t. ex. i , visar också att möjligheterna att vinnasmåbrukarnas medverkan i program för miljö- och markvård är särskilt stora omdessa program höjer produktiviteten hos de små och medelstorabrukningsenheterna. bör därför på olika sätt stödja tillkomsten ochuppbyggnaden av olika typer av folkliga organisationer i syfte att mobiliserabreda befolkningsgrupper i utvecklingsansträngningarna. Svenska folkrörelseroch enskilda organisationer kan här spela en viktig roll. En ökad satsning på landsbygdsutveckling kräver, som SIDAunderstryker, en mera aktiv svensk medverkan i projekten. Mot bakgrund av denbrist på svensk expertis som SIDA redovisat bör SIDA målmedvetet satsa på attbredda och fördjupa det svenska kunnandet - såväl inom SIDA som hos svenskamyndigheter, institutioner och företag. De insatser som genomförs med medelfrån anslagsposten Särskilda program bör i första hand ha detta syfte. I dialogen med programländerna kan inte hellerunderlåta att beröra de politiska och institutionella förutsättningarna förlivsmedelsproduktion och landsbygdsutveckling, som t. ex. prispolitiken påjordbruksprodukter, valet av teknologi, fördelningen av stödåtgärder mellanstora och små brukningsenheter eller effektiviteten hos de organ somdistribuerar insatsvaror och köper upp spannmål från bönderna. kannaturligtvis inte göra anspråk på att få diktera dessa avgöranden, som ofta ärinrikespolitiskt känsliga i de länder som vi samarbetar med. Men vi bör redanpå ett tidigt stadium klargöra, att samarbetet kan komma att hämmas eller rentav avbrytas, om statsmakterna i mottagarlandet inte för en politik som skaparförutsättningar för att de planerade verksamheterna skall lyckas. I sitt betänkande med anledning avproposition 1978/79:113 om bl. a. biståndets organisation betonadeutrikesutskottet (UU 1978/79:30) behovet av att samordningen mellan olika ibiståndet engagerade organ fortlöpande blir uppmärksammat och att"regeringen tar de initiativ som kan erfordras för att komma till rättamed eventuellt rådande eller uppkommande brister därvidlag--- Detsammabör gälla organisation och ledningsmetoder för vart ochett av dessa organ." För en typ av bistånd tillsatte regeringen en utredning,u-kreditutredningen. Den har i uppdrag att utvärdera det nuvarande systemet ochkomma med förslag till framtida former för sådan kreditgivning (dir. 1982:37).I det nuvarande systemet medverkar bl. a. flera biståndsorgan. För sinaställningstaganden måste utredningen göra en allmän bedömning av behov ochmöjligheter vad gäller u-landspolitisk samordning. UU1982/83:20 15 Enligt regeringens mening bör utredningens slutsatserkunna vara av stort värde för fortsatta överväganden om de organisatoriskaformerna för framtida u-landspolitik. SIDA:s nuvarande organisation infördes för mer än tio årsedan. har betydande förändringar skett i det svenska biståndetsvolym, inriktning och organisation som vi fått större erfarenhet avvad som krävs för att genomföra framgångsrika biståndsinsatser. Mot denna bakgrund anses liden nu mogen att se över ocksåSlDA:s organisation. Regeringen avser därför att tillsätta en utredningsmansamt en referensgrupp med representanter för bl. SIDA och ,méd uppgift att bl. a. studera ansvarsfördelningen mellan ,SIDA och övriga biståndsorgan vad gäller biståndets samordning och ledning,SIDA:s tjänstesystem, möjligheterna att på olika sätt möta SIDA:s växande behovav teknisk kompetens m. m. En sådan utredning bör också pröva möjligheten attgenom organisatoriska förändringar kunna utnyttja SIDA:s enheter för inköp ochpersonalrekrytering även i andra länder än programländerna och även för andrasvenska u-landspolitiska organs behov. Utskottet behandlar i detta sammanhang motion 1982/83:193 av FilipFridolfsson och (). att hos regeringen begär en översyn avfördelningen av svenskt u-landsbistånd. motion 1982/83:379 av BirgittaRydle och (), vari hemställs att uttalar att vattenförsörjningen skall geshög prioritet i den svenska biståndspolitiken. motion 1982/83:555 av (), varihemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna atl riktlinjerna i Europarådetsrekommendation om biståndspolitik och mänskliga rättigheter också börföljas upp i svensk biståndspolitik. motion 1982/83:724 av m. fl. (vpk), yrkande 2,vari yrkas 2. att uttalar sig för att bör lämna IGGI och hosregeringen hemställer om åtgärder i enlighet härmed. motion 1982/83:898 av (), vari hemställsatt hos regeringen hemställer om en översyn av det svenskau-landsbiståndets fördelning mellan statliga organ och folkrörelser/frivilligorganisationer. UU1982/83:20 16 motion 1982/83:903 av Per Peterssonm. (m), yrkandena 1-3 och 5-6, vari hemställs 1. aft uttalar att Sverigevid länderval bör prioritera sådana som slår vakt om de mänskligarättigheterna och strävar efter en demokratisk utveckling, 2. att uttalar attbiståndsarbetet skall omprövas och i sista hand avbrytas med mottagarländer sombedriver anfallskrig eller har trupper på främmande territorier eller i vilkade grundläggande mänskliga rättigheterna kränks, 3. att uttalar att enväxande andel av biståndet skall användas för insatser inom områden där Sverigehar god kompetens t. ex. energi och miljö, kommuniktioner, vattenförsörjningosv., 5. att riksdagenmåtte godta vad som i motionen anförs om stöd till landsbygdsutveckling, 6. att riksdagenuttalar att svenskt bistånd ej får användas i projekt i samband med vilkatvångsarbete förekommer. motion 1982/83:906 av m. fl. (vpk), variföreslås att hos regeringen hemställer om en utredning med direktiv attföreslå en ny inriktning av den svenska politiken vad gäller en nyinternationell informationsordning utgående från tredje världens ländersdeklarerade behov. motion 1982/83:1231 av Ann-CathrineHaglund och (), vari hemställs att som sin mening ger regeringen till känna attalla biständs-projekt skall prövas med utgångspunkt från kvinnornas situation. motion 1982/83:1234 av BörjeNilsson och (), vari hemställs 1. att riksdagenuttalar att SIDA aktivt bör sträva efter att inrymma handikappaspekterna i depågående och planerade biståndsinsatserna, 2. att riksdagenuttalar att SIDA i dialogen med mottagarländerna bör aktualisera handikappadessituation och den kunskap som finns inom på detta område. motion 1982/83:1774 av ThorbjörnFälldin m. fl. (c), yrkandena 1-11 och 14, vari hemställs 1. att uttalar aft biståndeti ökande grad bör koncentreras på att möta den pågående utarmningen av jordensmiljö och produktiva resurser, 2. att uttalar att biståndetdärjämte i första hand skall vara inriktat på att möta de grundläggande behovenhos de fattigaste folken i fattiga länder, 3. att uttalar att biståndet därvid också skallmotverka de förhållanden som leder till eller håller människan kvar i fattigdom och UU1982/83:20 17 4. att beslutar upprepa attde fyra biståndspolitiska målen skall våra lika gällande, 5. att beslutar att till defyra lägga ett femte biståndspolitiskt mål: värnande om jordens miljö ochproduktiva resurser, 6. att anhåller attregeringen mot bakgrund av den senaste utvecklingen i den fattiga världen efterutredning förelägger ett förslag till program för hur svenskt biståndbör organiseras och inriktas för att bäst bidra till att bevara jordens miljöoch produktiva resurser och möta de fattigaste människornas grundläggandebehov, 7. att anhåller attregeringen i arbetet på detta program bedömer världens mest angelägnabiståndsbehov, överväger inom vilka av dessa behovsområden ett svenskt biståndkan få mest gynnsam effekt och därvid bedömer hur man inom dessa behovsområdenbäst skall kunna utveckla svensk forskning, svenskt näringsliv och andra svenskasamhällsinstitutioner, 8. att riksdagensom sin mening uttalar att den i budgetpropositionen aviserade utredningen avbl. bör anstå till dess föreslagna program ger enklarare bild av hur det svenska biståndet bör inriktas, 9. att riksdagenavslår propositionens uttalande om nya uppgifter för SIDA, 10. att avslår den i budgetpropositionenuttryckta ökade betoningen av det direkta utvecklingssamarbetet med programländerna, 11. att uttalar att biståndetslångsiktiga fördelning på bilateralt, multilateralt och andra former av bistånd helt måste bli beroende av hur svenskt bistånd bäst kan möta de fattigaste människornas grundläg gande behov, 14. att uttalar att samarbetet inom Förentanationerna är en hörnsten i svensk utrikespolitik och att därför samarbetet medFN:s olika biståndsorgan också är en huvudinriktning för svenskt bistånd. motion 1982/83:1782 av MartinOlsson och (), vari hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vadsom i motionen anförts om att vid ingående och förlängning av biståndsavtal medu-länder förbehåller sig rätt till omprövning om mottagarlandet deltari krigsoperationer eller förutsättningarna för biståndet av andra anledningaravsevärt förändrats. motion 1982/83:1786 av . (vpk), yrkande 21, vari föreslås 21. att hos regeringen hemställer om åtgärder såatt svenskt humanitärt bistånd utöver och södra även kanbeviljas ändamål i övriga och . 2 1982/83. UU1982/83:20 18 Åven tas principerna för detsvenska utvecklingsbiståndet och dess allmänna inriktning upp i ett flertalmotioner. I ett par yrkanden föreslås tillägg till eller förändringar av degällande biståndspolitiska målen. I motion 1774 ställs det svenska utvecklingssamarbetet irelation till mänsklighetens grundläggande överlevnadsfrågor. I det förstayrkandet föreslås att biståndet i ökande grad bör koncentreras på att möta denpågående utarmningen av jordens miljö och produktiva resurser. Denna inriktningges en ytteriigare betoning i yrkande 5, vari föreslås att värnet om miljön ochjordens produktiva resurser blir ett femte biståndspolitiskt mål. I samma motion understryks biståndets ansvar för defattigaste grupperna. I yrkande 2 heter det att biståndet i första hand skallvara inriktat på att möta de grundläggande behoven hos de fattigaste folken ifattiga länder och i yrkande 3 att biståndet skall motverka de förhållanden somleder till eller håller människan kvar i fattigdom och nöd. Den föreslagna betoningen av miljöfrågor och de fattigastegrupperna föranleder också motionärerna att i yrkande 6 hemställa om enutredning som skall utmynna i förslag lill om ett program för hursvenskt bistånd bör organiseras och inriktas för att bäst bidra till att bevarajordens miljö och produktiva resurser och möta de fattigaste människornas mest grundläggandebehov. I arbetet på detta program-heter det i yrkande 7-bör regeringen bedömavärldens mest angelägna biståndsbehov och överväga inom vilka behovsområden ettsvenskt bistånd kan få mest gynnsam effekt. Därvid bör regeringen också bedömahur man inom dessa behovsområden bäst skall kunna utveckla svensk forskning,svenskt näringsliv och andra samhällsinstitutioner. I väntan på detta utredningsarbete vill motionärerna attden i propositionen aviserade utredningen av skall anstå(yrkande 8), att propositionens uttalande om nya uppgifter för SIDA avslås(yrkande 9), att den i propositionen uttryckta ökade betoningen av det direktasamarbetet med programländerna inte godkänns av (yrkande 10) samt attfördelningen mellan bilateralt, multilateralt och andra former av bistånd blirberoende av utredningens resultat (yrkande 11). behandlade utskottet delvis likartadeyrkanden. Även då föreslog motionärerna att biståndet i ökande grad skulleinriktas på miljöfrågor och hushållning, med jordens resurser. Det förordadesatt regeringen skulle göra en bedömning av världens mest angelägna behov ochatt bistånd därefter skulle koncentreras till dessa behovsområden. Isitt betänkande UU 1980/81:20 förde utskottet ett mycket utförligt resonemangom dessa frågor. Även förslaget att införa ett femte biståndspolitiskt måltill värn för jordens miljö har behandlats tidigare av utskottet. UU1982/83:20 19 1978/79:1 framhölls att ekologisk balans inte var ettutvecklingsmål i sig utan snarare borde ingå som självklar komponent i varjebiståndsprogram. I UU 1980/81:20 anfördes därtill att de nu gällande fyrabiståndsmålen har det gemensamt att inget av dem syftar till att inriktabiståndet på något visst ämnesområde eller någon sektor. När nu motionärerna återkommer till dessa frågor - somsker i yrkandena 1,5, 6 och 7 i motion 1774-vill utskottet i första handhänvisa till dessa båda betänkanden. De överväganden och slutsatser som medanledning av motsvarande motionsyrkanden framfördes däri har enligt utskottetsmening fortfarande giltighet. Vad gäller yrkandena 2 och 3 vill utskottet erinra om attdet svenska utvecklingssamarbetet av tradition har en klar inriktning på defattigaste länderna och de fattigaste grupperna i dessa länder. Detta gäller isärskilt hög grad det landinriktade bilaterala biståndet. I åretsbudgetproposition understryks att en växande del av det svenska biståndet börinriktas på landsbygdsutveckling, vilket betyder en ytterligare betoning avjust de mål som i motionen framhålls som särskilt viktiga. bistånd bör självfallet vara inriktat pågrundläggande och angelägna behov, såsom exempelvis markvård ochlivsmedelsförsörjning. Formuleringen av dessa behov och den konkretautformningen av utvecklingssamarbete måste emellertid ske i ett näraoch direkt samarbete med de enskilda mottagarländerna. Enligt utskottets meningär det emellertid knappast möjligt för att fastställa mottagarländernasbiståndsbehov på det sätt som motionärerna önskar. Detta skulle innebära intebara ett ifrågasättande av landprogrammeringen som metod utan även av degrundläggande principerna för vårt utvecklingssamarbete med , som dehittills praktiserats. Det är också detta som är kärnan i landprogrammeringen.Den är en metod för överföring av bistånd som utgår från mottagarens behov. Denutesluter inte en aktiv dialog eller påverkan från givarlandets sida. Denutesluter inte heller att det såväl på det bilaterala som på det multilateralaplanet förs en diskussion om vilka de grundläggande hindren för utveckling äroch vad biståndets yttersta syfte bör vara. Med hänvisning till vad som anförts i det föregående fårutskottet anse yrkandena 1,2 och 3 i motionen besvarade. Utskottet avstyrkeryrkandena 5, 6 och 7 i samma motion. Som en följd av att motionens förslag om en utredning intetillstyrks, avstyrks också yrkande 8 i motionen om att den av regeringenföreslagna utredningen av bör anstå, yrkande 9 om SIDA:sarbetsuppgifter och yrkande 11 om fördelningen av biståndet mellan bilateralaoch multilaterala ändamål. 1 yrkande 10 i motion 1774 föreslås att skallavslå propositionens ökade betoning av det direkta utvecklingssamarbetet medu-länderna. uppfattning måste det direkta samarbetet med u- UU1982/83:20 20 länderna förbli centralt i bistånd. Denna åsiktuttalade sig för senast då den antog betänkandet UU1981/82:20, i vilket det bl. a. hette att det svenska bilaterala biståndet ävenfortsättningsvis i övervägande grad måste bestå av samarbete med regeringar ienskilda länder. Yrkande 10 avstyrks därför. I två motioner berörs de biståndspolitiska målen. I motion1774, yrkande 4, föreslås att skall upprepa att de fyra biståndsmålenskall vara lika gällande och i motion 903, yrkande 1, att vid ländervalbör prioritera sådana som slår vakt om de mänskliga rättigheterna ochsträvar efter en demokratisk utveckling. Frågan om mänskliga rättigheter behandlas även i yrkande 2i motion 903, vari föreslås att biståndsarbetet skall omprövas och i sista handavbrytas med mottagarländer som bedriver anfallskrig eller har trupper påfrämmande territorier eller i vilka de grundläggande mänskhga rättigheternaåsidosätts, i motion 555 vari föreslås att rikthnjerna i Europarådetsrekommendation om biståndspolitik och mänskliga rättigheter också bör följas uppi svensk biståndspolitik samt i motion 1782, vari föreslås att , vidingående och förlängning av biståndsavtal, skall förbehålla sig rätt tillomprövning om mottagarlandet deltar i krigsoperationer eller förutsättningarnaför biståndet av andra anledningar avsevärt förändrats. har bekräftatatt de fyra biståndspolitiska målen äger full giltighet. Det finns inte någonrangordning mellan dem; de är likvärdiga. Demokratimålet kan därför inte gesnågon särställning, såsom föreslås i yrkande 1 i motion 903. Senast i betänkandet UU 1980/81:20 gavs målen och derasinnebörd en utförlig behandling. Det konstaterades bl. a. att debiståndspolitiska målen är att uppfatta som en allmän vägledning och att detinte kan krävas att alla de fyra målen skall vara uppfyllda i varjeenskilt fall. Det avgörande måste vara att av finansieradebiståndsinsatser sätts in i en utvecklingsansträngning, vars sammantagna effektligger i linje med målen för vår biståndspolitik, ansåg utskottet. Utskottetföreslår att yrkande 4 i motion 1774 anses besvarat med vad utskottet härmedanfört. Vad gäller demokratimålet erinrade utskottet i sammabetänkande om att brister i fråga om demokratiutveckling inte i och för sig kanutgöra hinder för ett biståndssamarbete, eftersom biståndet bl. a. syftar tillatt främja en sådan utveckling. framhölls i betänkandet attallvarliga och långvariga kränkningar av mänskliga rättigheter skulle kunnamotivera att ett biståndssamarbete omprövas samt att det understundom kan varabefogat att erinra om att sådana kränkningar kan inverka negativt på vårtutvecklingssamarbete. I fråga om avbrytande av bistånd till länder sombedriver angreppskrig anförde utskottet att det inte låter sig göra attfastställa allmängiltiga och entydiga regler utan att en prövning sist ochslutligen måste göras i de enskilda fallen. Utskottet,som saknar anledning att frångå denna uppfattning, vill dock UU 1982/83:20 21 ånyo understryka att en särskild prövning av svensktbistånd till länder som bedriver angreppskrig bör ske i varje enskilt fall. Mot möjligheten att ompröva ett biståndssamarbete måste -som betonas i motion 2167 - ställas kravet på långsiktighet i biståndet. Den Europarådsrekommendation som åberopas i motion 555antogs av Europarådsförsamlingen .