bet · G601JuU1 · 1982-12-31 00:00:00 — Det i sådana fall uppkommandeavräkningsfelet verkar till den dömdes nackdel. JO anför att han principiellt anser att man bör varaåterhållsam med att belasta åklagarmyndigheter och domstolar med sådanaväsentligen tekniska, men ändå betungande, rutiner som det obligatoriskatillgodoräknandet av tid för frihetsberövande representerar. Tillgodoräknandetär emellertid i enstaka situationer fakultativt, varvid bedömningen lämpligenbör ske vid JuU1982/83:1 10 JO betvivlar också att man genom attöverföra avräknings-förfarandet till kriminalvårdsmyndigheterna, såsom nämns imotionen, skulle kunna få ett system fritt från komplikationer och andrafelkällor. Särskilt fick man naturligtvis på nytt räkna med problem i ettinledningsskede. En så ingripande förändring kan därför knappast ansesvälmotiverad f. n. Enligt JO:s uppfattning aktualiserar motionen emellertidockså frågan om ordningen för rättelse av felaktiga avräkningsbeslut. När domeninte Överklagas i huvudsaken står nu ofta endast instituten resning och nådtill buds. Fastän nådeförfarandet genom en beslutad lagändringförenklats anser JO det med hänsyn till de felkällor som finns starkt påkallatatt söka skapa en smidigare ordning för ändring av avräkningsbeslut. Vidreglernas tillkomst förordade lagrådet att särskild talan skulle få föras motbeslut om tillgodoräknande av frihetsberövande. Departementschefen fann ocksåflera skäl tala för den av lagrådet förordade lösningen. Att förslaget likvälinte biträddes motiverades med att risken för felaktiga beslut var mycket ringasamt med att lagrådets argument inte gällde i fråga om det fakultativaavräknandet. Man kan, påpekar JO, numera konstatera att det inte går att heltkomma ifrån fel och att den förra invändningen att risken för fel var mycketringa inte var bärkraftig. Om räckvidden av den senare invändningen motlagrådets förslag anser sig JO inte vara övertygad. Enligt jO:s mening gör sigskälen för den av lagrådet förordade ordningen med styrka gällande. JO anför avslutningsvis att man genom att medge särskildtalan mot beslut i avräkningsfrågan enkelt kan komma till rätta med de fall dåavräkningsfelet framträder innan beslutet vunnit laga kraft. Det finns skäl atttro att felen ofta upptäcks på ett tidigt stadium. För övriga fall skulleemellertid fortfarande blott stå till buds instituten resning och nåd. För sindel anser JO att det finns skäl att överväga ett enklare förfarande även idessa situationer. Det kan enligt JO ligga nära till hands att, såsommotionärerna framfört, reglera dessa fall i det kapitel i RB som upptar reglerom besvär över domvilla. Hovrätten över och anför inledningsvis atthovrätten i vart fall endast i ett fåtal fall harkonstaterat att underrätten gjort en felaktig beräkning av tid förfrihetsberövande som skulle tillgodoräknas i målet. Förekommande fel har tillövervägande del rört sig om någon eller några dagars felräkning. Hovrätten anser att tillämpningen av bestämmelserna omtillgodoräknande av frihetsberövande nu är väl inarbetad vid domstolarna. Attflytta över beräkningen av tid för frihetsberövande före dom tillkriminalvårdsstyrelsen skulle medföra ett inte obetydligt merarbete för denna,bl. a. med genomgång av domstolsakter. Risken för felaktiga beslut skullesnarare öka än minska. Hovrätten konstaterar att uppenbar oriktighet i domen tillföljd av missräkning eller annat förbiseende kan rättas genom beslut avtingsrätten JuU1982/83:1 11 med stöd av 30 kap. 13 § RB (rättelse av dom). Flertaletfall av förekommande fel i avräkning av tid för frihetsberövande torde rättaspå detta sätt. Domvillobesvär är ett rättsmedel avsett för grova rättegångsfeloch innebär, vid bifall till talan, att den felaktiga domen undanröjs. Det ärenligt hovrättens mening uteslutet att pröva frågor om fel i avräkning i denför besvär över domvilla stadgade ordningen. Hovrätten kan inte heller se någonfördel för den dömde att använda detta rättsmedel i stället för resning. Det är hovrättens uppfattning att fel av ifrågavarandeslag inte utgör något större problem från rättssäkerhetssynpunkt. Särskildtalan i fråga om avräkning av tid för frihetsberövande före dom skulleemellertid vara en praktisk lösning som skulle avlasta högsta domstolen ettantal mål av enkel beskaffenhet. Hovrätten ställer sig därför positiv tilltanken att införa en rätt till särskild talan i fråga om beslut om avräkning.Hovrätten föreslår att besvärsrätten inskränks i tiden endast på så sätt atttalan inte får föras sedan påföljden till fullo verkställts. Hovrätten tillstyrker sammanfattningsvis att rätt tillsärskild talan mot beslut om avräkning av tid för frihetsberövande före dominförs, men anser att vad som i övrigt anförts i motionen inte bör föranledaändring i nuvarande regler om tillgodoräknande av tid för sådantfrihetsberövande. Enligt domareförbunds mening föranlederbestämmelserna om avräkning i regel inga tillämpningssvårigheter. Emellertidkan fel lätt begås på grund av förbiseende. Detta gäller särskilt när tidigaremeddelad villkorlig dom och skyddstillsyn undanröjs. I dessa fall skallavräkning ske av frihetsberövande som föregått den villkorliga domen ellerdomen på skyddstillsyn. Det är, framhåller domareförbundet, lätt att glömmabort att även sådana frihetsberövanden skall föranleda avräkning, och uppgiftom dessa frihetsberövanden saknas ibland i den tidigare domen. De fel som förekommer torde enligt domareförbundet såledesofta bero på att uppgifterna om frihetsberövanden inte alltid är så lätttillgängliga för domstolen. Det är tänkbart att en förbättring skulle kunnaernås om dessa uppgifter ingår i rättsväsendets informationssystem och blirtillgängliga för domstolarna i kriminalregisterutdrag. Det kan finnas skäl attundersöka om detta är en framkomlig väg. Möjligen kan uppgifterna tillförasinformationssystemet genom att domstolen när den dömer till villkorlig domeller skyddstillsyn i domsblanketten anger frihetsberövande som förekommit imålet. Att såsom motionärerna ifrågasätter överlämna tillkriminalvårdsstyrelsen att besluta om avräkning skulle enligt domareförbundetsuppfattning troligen inte minska risken för att fel begås, eftersom ävenkriminalvårdsstyrelsen skulle bli beroende av att relevanta uppgifter blirtillgängliga. Härtill kommer att i vissa undantagsfall, såsom vidfrihetsberövanden utomlands, avräkning inte är obligatorisk. Denskälighetsbedömning som erfordras i dylika fall bör lämpligen ankomma pådomstol. Domareförbundetframhåller att fel i fråga om avräkning i de flesta fall JuU1982/83:1 12 synes kunna avhjälpas genom rättelse av dom enligt 30 kap.13 § RB. För fall där detta inte är möjligt borde såsom motionärerna görgällande ett enklare förfarande än överklagande av hela domen stå till buds.Domareförbundet anser det dock inte tillrådligt att komplicerafullföljdsförfarandet genom speciella regler i fråga om tiden för fullföljd.Förbundet anser att i varje fall frågan om fullföljdsförfarandet bör bliföremål för utredning. I detta betänkande behandlarutskottet en motion vari begärs en översyn av reglerna om avräkning avhäktningstid m. m. Regler om avräkning eller tillgodoräknande av tid förstraffprocessuellt frihetsberövande finns i 33 kap. (BrB).Reglerna innebär i huvudfallet att från ett ådömt fängelsestraff skall dras avden tid som den dömde har varit anhållen och häktad i målet. Avräkningsreglernafick i huvudsak sitt nuvarande innehåll genom en lagändring . Enigt 33 kap. 5 § BrB skall vid dom på fängelse etttillgodoräknande omfatta den tid under vilken den dömde med anledning avmisstanke om brott, som prövats genom dom i målet, har varit berövad frihetensom anhållen, häktad m. m. Härvid gäller dock bl. a. att anhållnings- ochhäktningstid som sammanfallit med verkställighet av dom i annat mål inte fåravräknas. Den som avtjänar ett fängelsestraff och blir häktad förnya brott får alltså inte tillgodräknas häktningstiden när straffet för det nyabrottet bestäms. Detsamma gäller om det beträffande den som häktas finns entidigare dom som får verkställas; den domen skall nämhgen då genast befordrastill verkställighet. Det finns även andra situationer vid vilka avräkning inteskall äga rum på grund av att samtidig verkställighet skett. När någon döms till skyddstillsyn eller meddelasvillkorlig dom sker ingen avräkning. Först om påföljden senare undanröjs ochersätts med ett fängelsestraff, skall avräkning ske av den tid förfrihetsberövande som kan ha föregått skyddstillsynsdomen eller den villkorligadomen. I sådan dom skall därför redovisas de frihetsberövanden som förekommit imålet. Då någon döms till böter får avräkning ske efter enskälighetsbedömning. De nämnda avräkningsreglerna gäller bara frihetsberövandesom har ägt rum fram till dess slutlig dom i målet meddelats. Den häktningstidsom infaller därefter skall räknas som tid varunder straffet verkställs. Sådanavräkning sker i samband med att kriminalvårdsmyndighet beräknar den dömdesstrafftid. Domstols beslut om avräkning kan ändras. Möjligheterna attfå ändring och sättet att söka ändring är beroende på bl. a. när ett eventuelltfel upptäcks och om felet verkar till den dömdes nackdel eller fördel. Om ett beslut om avräkning inte har vunnit laga kraft, kandet överklagas till högre rätt genom s. k. ordinärt rättsmedel. JuU1982/83:1 13 en i (RB) överklagas endast i samband medatt domen i övrigt överklagas; att föra talan enbart mot avräkningsbeslutet(besvärstalan) är således inte tillåtet. När ett beslut om avräkning har vunnit laga kraft, dvs.när tiden för talan mot domen har löpt ut, kan beslutet angripas bara medsärskilt rättsmedel. Ett sådant är resning. prövar ansökan omresning enligt RB. Bestämmelserna om resning är normalt tillämpliga i fråga omfelaktiga avräkningsbeslut, där felet verkar till den dömdes nackdel.Innefattar ett beslut om avräkning att för många dagar avräknats, dvs. feletverkar till den dömdes fördel, torde resning inte lagligen kunna ske. Ett annat särskilt rättsmedel är besvär över domvilla.Ansökan om besvär över domvilla prövas av den domstol dit domen skulle haöverklagats eller, om överklagande inte kunnat äga rum, av högsta domstolen.Ett felaktigt beslut om avräkning torde i regel inte utgöra grund för bifalltill domvillobesvär. En dom eller ett beslut som innehåller en oriktighet kan ivissa fall självmant rättas av den domstol som har meddelat domen ellerbeslutet (s. k. rättelse av dom). Effekterna av ett fel som är till den dömdes nackdel kanockså undanröjas efter ansökan om nåd till regeringen. I motionen anförs att gällande regler om avräkning avhäktningstid m. m. vållar bekymmer i den praktiska tillämpningen. Motionärernaförespråkar därför att reglerna ses över i syfte att stärka rättssäkerheten ochgöra reglernas tillämpning mindre svår. a. föreslås att reglerna om överklagandeav avräkningsbeslut förenklas. Även då en dom har vunnit laga kraft bordeenligt motionärerna rättelse av ett felaktigt beslut kunna vinnas genom ettenklare och smidigare förfarande än vad som f. n. tillämpas. I motionen förs ocksåfram tanken på att låta besluta om avräkning av all tidför frihetsberövande. Motionen har remissbehandlats av utskottet.Remissinstanserna är i stort sett positiva till motionsönskemålet; särskiltgehör får uppfattningen att en enklare ordning för att få till stånd ändring avfelaktiga beslut bör övervägas. Tanken på att låta kriminalvårdsstyrelsenhandha avräkningsfrågorna möter kritik från en del remissinstanser. Att det förekommer eller lätt kan begås fel av olika slagvid domstols handhavande av avräkningsfrågorna vitsordas av nästan allaremissinstanser. Orsaken till detta anges vara främst avräkningssystemetsutformning. Uppgifterna om felfrekvensen varierar. Hovrätten över ochBlekinge uppger sålunda att hovrätten endast i ett fåtalfall har konstaterat att underrätten gjort fel. JO förklarar att det vid hansinspektioner av tingsrätter och åklagarmyndigheter visseriigen påträffas fel dåoch då, men att felfrekvensen numera inte ligger på någon oroande nivå. Enligtkriminalvårdsstyrelsen förekommer fel till den dömdes nackdel mera sällan,däremot är fel till den dömdes fördel tämligen talrika. JuU1982/83:1 14 enligt styrelsen i att domstolen förordnar om avräkningtrots att verkställighet pågått i annat mål; av dedomar som meddelas under pågående verkställighet upptar ett förordnande omavräkning trots att så inte borde ske. Riksåklagaren anger att felaktiga avräkningsbesluti praktiken förekommer relativt ofta. Utskottet får för sin del inledningsvis erinra om att denya reglerna om avräkning av häktningstid m. m. som infördes bygger påprincipen att tid i arrest eller häkte skall jämställas med verkställighet avfrihetsstraff. Syftet med reglerna var att undanröja de skillnader i fråga omden totala frihetsförlusten som beror på att de dömda får utståstraffprocessuella frihetsberövanden av olika längd. Tanken var också att manskulle tillgodose. ett annat rättvisekrav, nämligen att minska de skillnadersom uppstår mellan dem som under rättegången är berövade friheten och dem somär på fri fot. Enligt utskottets mening torde det vara ofrånkomligt attett regelsystem som skall tillgodose de syften som har angetts kan skapavissa bekymmer i den praktiska tillämpningen. När lagstiftningen var ny synesantalet fel som uppenbarades också ha varit förhållandevis stort. Såsompåvisats vid remissbehandlingen torde reglerna numera emellertid inte vållanågra egentliga svårigheter när det gäller själva rättstillämpningen. Likvälnödgas utskottet konstatera att fel av olika slag förekommer i en omfattningsom man inte helt kan bortse från. Felen tycks till en del bero på attdomstolarna inte alltid har ett tillräckligt sakunderlag för att fatta ettriktigt beslut. Detta synes gälla särskilt i fråga om avräkningens samordningmed verkställighet av dom i annat mål. Även mindre felräkningar och andraliknande förbiseenden tycks förekomma. Enligt utskottets mening torde det knappast vara möjligtatt komma ifrån de felkällor som finns utan att göra mera genomgripandeändringar av avräkningsreglerna i BrB. Genom sådana ändringar riskerar man attgå ifrån de grundprinciper som bär upp reglerna. Därmed skulle man sannoliktockså splittra den likformighet i reglerna som består i förhållande till våragrannländer. Utskottet anser mot denna bakgrund att man inte i första handskall överväga att ändra reglerna i BrB i något väsentligt hänseende. Inteheller synes i första hand böra övervägas mera genomgripande ändringar ireglerna om straffverkställighet. Vad som synes ligga närmare till hands att överväga ärfrågan om ordningen för ändring av felaktiga avräkningsbeslut. Gällande ordningerbjuder enligt utskottets mening inte tillräckliga möjligheter att på ettenkelt och smidigt sätt ändra beslut som i olika hänseenden har blivitoriktiga. Utskottet anser att en del av de förfaranden som f. n. står till budstvärtom är opraktiska och rent av kan sägas innebära en misshushållning meddomstolsväsendets resurser. Härtill kommer att det i många fall över huvudtaget inte går att genom ändring av besluten eller på annat sätt undanröjaeffekterna av avräkningar som har blivit felaktiga. Även om dessa fall avser JuU1982/83:1 15 situationer när felet har verkat till den dömdes fördelanser utskottet det från principiella utgångspunkter otillfredsställande med ensådan ordning. Det nu anförda innebär att utskottet i linje medmotionsönskemålet anser det nödvändigt att gällande ordning för ändring avfelaktiga avräkningsbeslut ses över och ändras. Såväl i motionen som i flera remissyttranden förs framolika uppslag till hur rättelseförfarandet skulle kunna reformeras. Utskottetsaknar anledning att här närmare gå in på de olika föreslagna lösningarna.Däremot vill utskottet kort peka på några frågor som särskilt bör uppmärksammasvid den översyn som bör göras. I de fall avräkning skall ske obligatoriskt är beslutetväsentligen en teknisk fråga. För vissa av dessa fall bör övervägas om inte enutvidgning av institutet rättelse av dom kan erbjuda en lämplig lösning. Förandra fall bör prövas möjhgheten att tillåta särskild besvärstalan. Det börockså övervägas att åstadkomma en enkel ordning för ändring av ett felaktigtbeslut som har vunnit laga kraft. I detta sammanhang bör ställning tas till bl.a. frågan huruvida möjligheten att påkalla ändring skall vara inskränkt itiden. Vidare bör uppmärksammas möjligheten att inom ramen för strafftidsberäkningssystemetkorrigera effekterna av inträffade avräkningsfel. När det sedan gäller de fall där avräkning får skefakultativt har domstolens ställningstagande i saken ett nära samband medbestämmandet av påföljden. Övervägande skäl talar därför emot att man går ifrånden ordning för överklagande som f. n. gäller. Det bör dock prövas om det ärlämpligt att ha skilda system beroende på om avräkning skett obligatoriskteller fakultativt. Fullföljdsförfarandet och överrättsprocessen ses f. n.över av rättegångsutredningen. Utredningen har bl. a. att ta upp frågan omförenklade och mera enhetliga regler för överklagande. Det översynsarbete somutskottet förordat har ett visst samband med rättegångsutredningensarbete. Frågan huruvida översynen bör utföras av rättegångsutredningen ellerkomma till stånd i annat sammanhang bör avgöras av regeringen. Vad utskottet sålunda med anledning av motionen har anförtrörande översyn av ordningen för ändring av felaktiga avräkningsbeslut börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna. att med anledning avmotion 1981/82:514 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet haranfört om översyn av ordningen för ändring av felaktiga avräkningsbeslut. JuU1982/83:1 16 Närvarande: (), (), KarinSöder (c), (), (), (), (), (), (), (), SvenMunke (m), (), () och (). GOTAB 73773 Slockholm 1982