bet · G601SoU18 · 1982-12-31 00:00:00 — Motionärerna begär därför att regeringenfastställer behörighetskrav för fotvårdsspecialister (yrkande 1) samt atfregeringen utfärdar legifimation till dem som är behöriga att utöva yrket somfotvårdsspecialist (yrkande 2). Enligt vad utskottet inhämtat innefattas även frågorna ombehörighetskrav och legitimation för fotvårdsspecialister i 1981 årsbehörighetskommittés ovannämnda översyn. Kommittén kommer att redovisa sinaöverväganden i dessa frågor i samband med det ovannämnda förslaget under våren1983. Med hänsyn härtill bör inte heller mofion 1982/83:1301 (s) föranledanågot initiativ av . Även denna motion avstyrks. I mofion 1982/83:1313 av MargotWallström (s) anförs bl. a. aU det finns familjeterapeuter, hudtérapeuter,sexterapeuter och andra terapeuter och att i stort sett vem som helst kan kallasig terapeut: motionären behövs det en översyn av användningen avyrkesbenämningen terapeut i syfte att förbättra kontrollmöjligheterna t. ex.genom legitimation eller auktorisafion. Motionären begär dels en översyn avhur yrkesbenämningen terapeut SoUJ982/83:18 11 utnyttjas (yrkande 1), dels riktlinjer för huryrkesbenämningen terapeut skall få användas (yrkande 2). Beteckningen terapeut kan rent språkligt sägas betydaperson som behandlar. Inom den offentliga hälso- och sjukvården förekommertermen bl. a. i sammansättningarna arbetsterapeut och psykoterapeut. Utbildningför arbetsterapeuter ges f. n. på arbetsterapeutlinjen inom den kommunalahögskoleutbildningen. Utbildning i psykoterapi ges i en påbyggnadslinje tillannan högskoleutbildning. Fråga om legitimation för arbetsterapeuter omfattasav den översyn som behörighetskommitté utför. För vissa grupper som är verksamma inom hälso- ochsjukvården finns redan bestämmelser om legitimation eller krav på visskompetens för att utöva yrket. Bestämmelser om legifimation finns f. n. förläkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, sjukgymnaster, glasögonoptikeroch psykologer. Lagen (1960:409) om förbud i vissa fall att utövaverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (den s. k. kvacksalverilagen) ägertillämpning på den som mot ersättning undersöker annans hälsotillstånd ellerbehandlar annan för sjukdom eller därmed jämförligt fillstånd genom att vidtaeller föreskriva åtgärd i förebyggande, botande eller Undrande syfte (1 §första stycket). Den som utövar sådan verksamhet får inte i samband därmedbeteckna sig läkare eller doktor eller begagna titel eller yrkesbeteckning,vari sådan benämning ingår eller som ger sken av att han är legitimerad ellereljest auktoriserad av myndighet eller har specialistkompetens som läkare (6 §andra stycket). Överträdelse bestraffas med böter. Vid kvacksalverilagens tillkomst framhöll föredragandedepartementschefen bl. a. att han ansåg det olämpligt att i lagen slå fast enrätt för envar att ägna sig åt kvacksalveri och annan icke auktoriseradverksamhet (prop. 1960:141 s. 131). Envars frihet att ägna sig åt kvacksalveriblev, enhgt departementschefen, otvivelaktigt mera osäker om den inte kundestödja sig på någon uttrycklig lagbestämmelse. Departementschefen berörde ävenmöjligheten att föreskriva ytterligare inskränkningar för kvacksalvaresverksamhet. När det gäller vilka yrkesbenämningar som skulle skyddasenligt den nya lagen anförde departementschefen följande (prop. s. 171). Lakar- och doktorstitlarna börenligt det sagda omfattas av skyddet. Lika med dessa titlar bör behandlassammansättningar, i vilka titlarna ingår. Dessutom synes det befogat att låtaskyddet gälla även sådana tiflar eller yrkesbeteckningar, som ger sken av attvederbörande är legitimerad eller eljest auktoriserad av myndighet ellerinnehar speciahstkompetens såsom läkare. Med en dylik utvidgning av förbudetmotverkas obehörig användning av beteckningar såsom ortoped, psykiater,hudspecialist etc. Med hänsyn till att enligt den föreslagnaläkarlagen specialiteterna inom läkarvetenskapen förutsattes skola officielltavgränsas torde några svårigheter ej behöva uppstå för en kvacksalvare attavgöra huruvida en beteckning är fillåten eller ej. fantasibenämningar,vilka kan vara nog så vilseledande SoU1982/83:18 12 för den fåkunnige, torde däremot ej kunna förbjudas.Använder kvacksalvaren en dylik beteckning torde det emellertid finnas godaskäl att undersöka, huruvida hans verksamhet ej är ren humbug och följaktligenstraffbar såsom bedrägeri. Med hänsyn fill att förbuden att anyända vissa titlarmåste straffsankfio-neras för att få någon effekt, torde förbuden böra utformasunder särskilt beaktande av att man på förhand skall kunna bedöma huruvida enbeteckning är tillåten eller ej. Såvitt gäller de hitfills berördabeteckningarna synes rimliga anspråk härvidlag kunna anses uppfyllda. Däremotsynes det närmast ogörUgt att formulera en regel av samma tydlighet, varigenomdet skulle kunna förbjudas att kvacksalvaren gav sin verksamhet en beteckning,som lätt kan förväxlas med verksamhet på det erkända medicinska området. Ävenom det skulle vara önskvärt att hindra användningen av benämningar såsomklinik, medikoinsfitut etc. för kvacksalvarmottagningar, synes man med hänsyntill dessa tekniska svårigheter få avstå från att införa förbud däremot. Vad enkvacksalvare kan vinna genom att ge sin verksamhet beteckningar, lånade fråneller inspirerade av den erkända medicinens terminologi, synes emellertidväsentligt reduceras genom att han, enligt vad jag nu förordat, icke skallkunna ge sig själv någon i sammanhanget förtroendeingivande titel. Utskottet anser liksom motionärenatt det är viktigt aft allmänheten inte vilseleds i fråga om kompetensen hosnågon som ägnar sig åt att behandla sjukdomar och liknande tillstånd. mening har emellerfid beteckningen terapeut en alltför vag ochotydlig innebörd för att det skall kunna komma i fråga att lagreglera dessanvändning annat än vad avser vissa sammansättningar av ordet, vilka förekommerinom hälso- och sjukvården. Dessa frågor övervägs av 1981 årsbehörighetskommitté. Utskottet vill vidare erinra om att statsmakterna vidkvacksalverilagens tillkomst inte ansett sig kunna förbjuda andra beteckningarän sådana som ger sken av att vederbörande är legitimerad e. d. Något skäl attfrångå denna grundläggande syn har inte framkommit. Utskottet anser det inteheller påkallat att överväga generella bestämmelser om auktorisation etc. för denheterogena grupp som det här är fråga om. Motion 1982/83:1313 (s) bör därför ivarje fall inte föranleda någon åtgärd, och den avstyrkssåledes. antas tillden grundläggande utbildningen för läkare ca 1 000 studerande varje år.Grundutbildningen omfattar och avslutas med läkarexamen.Efter grundutbildningen följer som ett första led i läkarnas vidareutbildningallmäntjänstgöring (AT) på underordnade läkartjänster och niomånader. Vid allmäntjänstgöringens slut erhålls legitimation som läkare.Härefter följer fortsatt vidareutbildning (FV), som leder till specialistkompetensoch som också fullgörs på underordnade läkartjänster. FV tar från fyra till femoch beroende på specialitet. Antalet läkare har ökat starkt , nämligenfrån ca 10 1970 till drygt 19 1980. SoU1982/83:18 13 grundutbildningen för läkare beräknas antalet läkare år1985 uppgå till 23 400, till ca 27 000 och till ca 33 000. För att man skall kunna styra fördelningen av läkaregeografiskt och beträffande medicinska verksamhetsområden har tillkommitföljande ordning. Förordnandena på underordnade tjänster för läkarnasallmäntjänstgöring och för deras fortsatta vidareutbildning(specialistutbildning) är utformade som s. k. blockförordnanden (AT-block resp.FV-block), vilka innefattar samtliga erforderliga fjänstgöringar. Enligt bestämmelser i den fr. o. m. den 1 januari 1983upphävda sjukvårdskungörelsen (1972:676) gällde att - efterhörande av sjukvårdshuvudmännen och efter samråd med - beslutade hur många AT-block som fick finnas inomvarje sjukvårdshuvudmans område. har ca 960 AT-block fördelatsvarje år. Fördelning av FV-block och inrättandet av tjänster förläkare med specialistutbildning skulle ske på grundval av för riket upprättadeläkarför-delningsprogram, vilka upprättades av efter samråd meduniversitets- och högskoleämbetet (UHÄ), och och fastställdes av sjukvårdsdelega-fion.Antalet FV-block som fördelats har uppgått till ca 1000. I samband med aft (prop. 1981/82:97, SoU1981/82:51, rskr 1981/82:381) antog den fr. o. m. gällandehälso- och sjukvårdslagen (1982:763) godkände vissa riktlinjer ifråga om statlig planering och samordning av hälso- och sjukvården. Enligtdessa riktlinjer gäller bl. a. att liksom tidigare i samråd medsjukvårdshuvudmännen och skall utarbeta rullande läkar-fördelningsprogramomfattande . På grundval av sådana läkarfördel-ningsprogram skallsocialstyrelsen utarbeta läkarplaneringsramar för varje sjukvårdshuvudmansområde vilka skall bh föremål för diskussion mellan företrädare för staten ochsjukvårdshuviidmännen och tjäna som underlag för sjukvårdshuvudmännensplanering. skall även i fortsättningen fastställa AT-block ochFV-block mot bakgrund av läkarfördelnings-programmen och i samråd medsjukvårdshuvudmännen. Trots ovan redovisade ordning för fördelning av läkare harbristen på läkare medfört svårigheter att rekrytera läkare till mindreattraktiva verksamhetsområden och orter och lett till en både verksamhetsmässigoch geografisk snedfördelning av läkarresurserna. I motion 1982/83:682 av () begärs, såvitt här är i fråga (yrkande 2), en översyn av behovet afortsatt vidareutbildning för läkare inom verksamhetsområdet kliniskfarmakologi, vilket verksamhetsområde kan sägas avse tillämpningen avläkemedelsläran inom sjukvården. I motiveringen (i motion 1982/83:681) tillyrkandet anförs bl. a. att den ökade SoU1982/83:18 14 och alltmer komplicerade kunskap som finns påläkemedelsområdet har aktualiserat behovet av fler läkare med kliniskerfarenhet och speciell kunskap inom farmakologi. Det påpekas att detinom flera regioner råder brist på personer med erforderlig specialkunskap överhela detta komplicerade fält och att - för att man skall få tillräckligt spriddexpertis på detta område - ett ökat antal FV-block bör inrättas förverksamhetsområdet klinisk farmakologi. Övervägandena rörande antalet FV-block förverksamhetsområdet klinisk farmakologi kan åskådliggöras med följande sammanställningöver antalet föreslagna, förordade och medgivna FV-block. Av sammanställningen framgår vanligen varit beredd att tilldela sjukvårdshuvudmännen fler FV-block än debegärt samt att de i stort sett fått det antal de önskat. Med hänsyn härtillbör motion 1982/83:682 (m) i här aktuell del (yrkande 2) inte föranleda någonriksdagens åtgärd. Motionen avstyrks således i denna del. I motion 1982/83:323 av JohnAndersson (vpk) och (vpk) framhålls bl. a. att det råder enoacceptabel geografisk snedfördelning av läkarresurserna som måsterättatill. Både när det gäller utbildningsplanering och fördelning måste, anförmotionärerna, en styrning ske för att lösa de brister som råder. Motionärernabegär att som sin mening skall ge regeringen till känna nödvändighetenav en bättre styrning både utbildningsmässigt och fördelningsmässigt avläkarresurser. togs initiativ till vissa åtgärder som syftadetill att styra läkare till verksamhetsområden som sjukvårdshuvudmännenprioriterar och till att sjukvårdshuvudmännen skall få bättre möjligheter attpå lika villkor få fillgång fill läkarresurserna. I en inom utarbetad och vidLandstingsförbundets kongress framlagd skrift. Solidariskläkarförsörjning - möjligheter och begränsningar, presenterades sålunda förslagtill sådana åtgärder. beslutade uppdra åtstyrelsen för förbundet att efter viss ytterhgare beredning av fråganrekommendera sjukvårdshuvudmännen att vidta i skriften föreslagna åtgärder. Pågrundval av den fortsatta beredningen av frågan och en under hösten 1979träffad överens- SoU1982/83:18 15 kommelse mellan och ett cirkulär om åtgärder för enförbättrad läkarförsörjning. I cirkuläret rekommenderades sjukvårdshuvudmännenatt (1) begränsa antalet ansökningar om nya läkartjänster och1981 för att en bättre balans skulle uppnås mellan antalet läkartjänster ochantalet vidareutbildade läkare, (2) på visst sätt effektiviseravidareutbildningssysfemet för läkare samt (3) intensifiera arbetet med översynav organisationen för jour och beredskap för att en successiv reducering av vikariebehovetskulle åstadkommas. Enligt cirkuläret borde nya läkartjänster få inrättasendast för verksamhetsområdena öppen vård vid vårdcentral,långtidssjukvård/rehabilitering och psykiatri. I läkarfördelningsprogrammen har med hänsyn till principenom solidarisk läkarförsörjning antalet tjänster som skall få inrättas förläkare med vidareutbildning resp. antalet läkare med sådan utbildning som skallfå nyanställas begränsats enligt följande. 175 175 400 755 Statsrådet har i ettfrågesvar avgivet (prot. 1982/83:22 s. 21-23) understrukitatt hon skall verka för att staten i överläggningar med företrädare försjukvårdshuvudmännen akfivt kommer att påverka utvecklingen mot en merasolidarisk läkarförsörjning. Det förtjänar här även framhållas att den fortgåendeökningen av läkarkåren gör att problemen med snedfördelning av läkarresursernaär av övergående natur. Med hänsyn till de åtgärder som man enligt den ovanlämnade redovisningen vidtar och är beredd att vidta för att få till stånd enbättre fördelning av läkarresurserna i landet är något initiativ med anledningav motion 1982/83:323 (vpk) inte erforderligt. Utskottet avstyrker såledesmotionen. Glaskroppskirurgi för ögonskadade diabetiker m. m. Imotion 1982/83:740 av () och tredje vice talmannen () anförs bl. a. att det i finns ca 200 000 diabetiker, avvilka flera tusen är synskadade på grund av blödningar i ögats glaskropp.Sådana synskador kan numera opereras genom glaskroppskirurgi (vitrektomi) anförsdet vidare. Motionärerna anser att glaskroppskirurgi inte skall koncentrerastill regionsjukhusen. Mofionärerna framhåller angelägenheten av att läkareutbildas i glaskroppskirurgi och av att alla sjukvårdshuvudmän anskaffarerforderlig SoU19,82/83:18 16 operationsutrustning samt begär att som sinmening skall ge regeringen till känna att vidareutbildning av läkare iglaskroppskirurgi bör påbörjas och att dimensionering av utbildningenbör göras med hänsynstagande till de synpunkter som framförts i motionen. I motion 1982/83:1822 av () och ElisAndersson (c) framhålls betydelsen av glaskroppskirurgi för synskadadediabetiker. Motionärerna begär att ett åtgärdsprogram för de synskadadediabetikerna presenteras. Därvid är det enligt motionärerna angelägetätt nya metoder som glaskroppskirurgi särskilt uppmärksammas samt att mantillser att det blir en jämn geografisk fördelning av resurserna så att långaresor undviks för de vårdbehövande. I mofion 1982/83:1825 av tredje vice talmannen () och () påpekas bl. a. att ytterst få svenskakirurger är utbildade i glaskroppskirurgi och att få av våra sjukhus harerforderlig utrustning för sådan kirurgi. Utbildningen av ögonläkare bör därförenligt motionärerna ses över och sjukvårdshuvudmännen bör rekommenderas attskaffa den utrustning som behövs för att kunna operera främst diabetiker.Motionärerna begär att en översyn av ögonläkarutbildningen kommer fill ståndenligt de rikthnjer som framförts i motionen. Utskottet har tidigare underinnevarande i det av godkända betänkandet SoU 1982/83:10behandlat ett motionsyrkande vari det med hänvisning till framsteg medglaskroppskirurgi begärdes ett åtgärdsprogram för ögonskadade diabetiker. Utskottet hänvisade till att beräknades presentera sina överväganden om ett sektorprogram omsynvårdens innehåll och organisation, vari bl. a. frågor om glaskroppskirurgikommer att behandlas, och till att gett tvåexperter i uppdrag att beskriva indikafioner för och resultatet avglaskroppskirurgi vid diabetes samt gé synpunkter på denna kirurgityps organisation,dimensionering och utbildningskonsekvenser, m. m. Det beräknades att rapporterav experterna skulle kunna sändas ut till sjukvårdshuvudmännen inom kort.Utskottet förutsatte att rapporterna skulle ge underlag för beslut hos resp.sjukvårdshuvudman som förkortade väntetiderna för glaskroppskirurgi. Ovannämnda experter - professorerna ochSven - har redovisat sitt uppdrag i rapportenGlaskroppskirurgi i - resurser, behov och organisation. Experterna anseratt en koncentration av verksamheten med glaskroppskirurgi är nödvändig om denkvalitativa standarden skall hållas hög och att resurserna för sådan kirurgi iförsta hand bör byggas ut vid landets regionsjukhus, varvid även behovet av engeografisk spridning av verksamheten skulle tillgodoses. En förstärkning medläkare, annan personal och utrustning för glaskroppskirurgi är enligtexperterna nödvändig. För att man skall få en tillräckhgt snabb kunskapsuppbyggnadom operationsmetoden förutsätter experterna att några svenska SoU 1982/83:18 17 ögonkirurger ges möjlighet till utbildning vid utländskakliniker under ett uppbyggnadsskede. I ett s. k. meddelandeblad (nr 2/83) sominnehåller en cirkulärskrivelse rörande glaskroppskirurgi och ovannämndaexperters rapport och som sänts ut till sjukvårdshuvudmännen m. fl. a. att resultaten av glaskroppskirurgi numera måstebetraktas som etablerad behandlingsteknik med väl definierade kliniskaanvändningsområden men att komplexiteten med glaskroppskirurgiska ingreppmotiverar en förläggning av glaskroppskirurgisk verksamhet i första hand tillregionsjukhusen. anför vidare bl. a. att enligtsocialstyrelsens uppfattning det bör vara ett ansvar för samtliga regionsjukvårdshuvudmänoch deras ögonkliniker att gemensamt lösa de kapacitetsproblem som f. n. finnsinom här aktuell del av ögonsjukvården, eftersom nuvarande väntesituation intekan anses acceptabel. rekommenderar att det i varje regiongenom resp. samverkansorgan initieras en planering för atf lösa dagens probleminom den del av ögonsjukvården som glaskroppskirurgin representerar. Enligtsocialstyrelsens uppfattning torde det vara möjligt att gemensamt inom resp.region finna utrymme för omdisponering av resurser när så bedöms nödvändigt. Det ankommer således nu närmast påsjukvårdshuvudmännen att verka för att glaskroppskirurgisk verksamhet byggs ut.Med hänsyn härtill och till de åtgärder enligt den lämnaderedovisningen vidtagit för att behovet av sådan utbyggnad skall uppmärksammasbör här aktuella motioner - motionerna 1982/83:740 (fp), 1982/83:1822 (c) och1982/83:1825 (fp) - inte föranleda något initiativ av . Det är möjligt att tidigare än förut diagnostiseraoch behandla ögonskador hos diabetiker. En utbyggnad av resurser för tidigainsatser bör minska antalet allvarliga ögonskador hos diabetiker. Utskottet vill därför understryka angelägenheten av tidigainsatser mot ögonskador hos diabetiker. Föreskrifter om planering och ledning av den civila hälso-och sjukvården i krig m. m. Enligt gällande bestämmelser skall hälso- ochsjukvård i krig bedrivas inom tre organisationer: den civila hälso- ochsjukvården, civilförsvaret och försvarsmakten. Civilförsvarets ochförsvarsmaktens verksamhet skall vara komplement till den civila hälso- ochsjukvården. För den civila hälso- och sjukvården i krig svarar huvudmännen förden offentliga hälso- och sjukvården - landstingskommunerna och de fre kommunersom inte tillhör landstingskommun. Den civila hälso- och sjukvården skall i krig ledascentralt av under regeringen, på högre regional nivå(civilområde) av civilbefälhavaren och på lägre regional nivå avsjukvårdshuvudmännen. Med utgångspunkt i den s. k. totalförsvarsprincipen -som innebär atf ansvar i fred för viss SoU1982/83:18 18 verksamhet bör följas av ansvar för att förbereda,genomföra och leda samma verksamhet i krig - beslutade /81års (prop. 1980/81:57, SoU 1980/81:23, rskr 1980/81:216) att ledningenpå lägre regional nivå fr. o. m. skulle överflyttas frånlänsstyrelserna till sjukvårdshuvudmännen. Länsstyrelserna skall dock fattaövergripande beslut om inriktning och samordning av de civilatotalförsvarsåtgärderna. Enligt bestämmelser i 6 § lagen (1964:63) om kommunalberedskap åligger det kommun och landstingskommun bl. a. att redan i fredstidvidta de förberedelser som erfordras för att kommunen eller landstingskommunenskall kunna fullgöra sina uppgifter under beredskapstillstånd. Enligtbestämmelser, i 9 § kommunala beredskapskungörelsen (1964:722) skallsocialstyrelsen redan i fredstid bl. a. övervaka planläggningen av den civilahälso- och sjukvårdens krigsorganisation och utfärda sådana föreskrifter somfordras för att denna skall få en samordnad inriktning i krig. Mot bakgrund bl. a. av ovannämnda förändring beträffandevad som gäller om ledningen på lägre regional nivå av den civila hälso- ochsjukvården i krig har dels för fillämpning fr.o. m. utfärdat föreskrifter för planeringen av hälso- ochsjukvården m. m. i krig på distriktsnivå, dels utarbetat föreskrifter ochallmänna råd avseende ledningen av hälso- och sjukvård i krig m. m. har emellertid framfört kritik tillsocialstyrelsen för att kraven i förordningen (1970:641) om begränsning imyndighets rätt att meddela föreskrifter, anvisningar eller råd (den s. k.begränsningsförordningen) inte uppfyllts. Huvudsyftet med bestämmelserna ibegränsningsförordningen är att bidra till att hålla nere utgiftsökningar,främst inom den kommunala sektorn. Enligt bestämmelser i 1 §begränsningsförordningen får sålunda statlig myndighet inte, utan attunderställa regeringen frågan, ge ändrade eller nya föreskrifter, anvisningareller råd som kan påverka gällande standard eller tillämpade normer och som imer än oväsentlig grad kan leda till direkta eller indirekta kostnadsökningar iden verksamhet som berörs. Med hänvisning till dessa bestämmelser harLandstingsförbundet hemställt att underställer ovannämndautfärdade och utarbetade föreskrifter och allmänna råd regeringens prövning.Därefter har i framställning hemställt attregeringen måtte godkänna att får utge nämnda föreskrifter ochallmänna råd. I motion 1982/83:1303 av BjörnKörlof (m) och () anförs bl. a. att då regeringen ännu intesynes ha tagit beslut med anledning av framställning detförhållandet f. n. råder att föreskrifter och allmänna råd saknas rörandehälso- och sjukvårdens ledning i krig på i första hand den lägre regionalaledningsnivån. Detta, anför motionärerna vidare, återverkar självfallet även ihög grad på planeringsförutsättningarna SoU1982/83:18 19 för högre nivåer, till allvarligt men för sjukvårdensmöjligheter att verka i kris- och krigsförhållanden. Motionärerna begär attriksdagen som sin mening skall ge regeringen till känna behovet av omedelbaraåtgärder för att säkerställa en effektiv ledning av sjukvården i krig på allaledningsnivåer. Utskottet har inhämtat attsocialstyrelsens framställning har remitterats till medbegäran om yttrande . Utskottet delar motionärernas uppfattning om vikten av ettsnabbt besked i fråga om ledningen av hälso- och sjukvården i krig. Utskottetförutsätter emellertid att regeringen så snart yttrande av riksrevisionsverketföreligger behandlar framställning med skyndsamhet och attriktlinjer för det fortsatta planeringsarbetet m. m. för hälso- och sjukvårdeni krig således kommer att föreligga . Med hänsyn till det anförda erfordras inte någonriksdagens åtgärd med anledning av motion 1982/83:1303 (m). Medelsberäkningen under anslagetföranleder inte någon erinran från utskottets sida. 1. beträffande klassificering avoral galvanism som sjukdom att avslår motion 1982/83:153 yrkande 1, 2. beträffandeinformation till vårdpersonal att riksdagenavslår motion 1982/83:153 yrkande 2, 3. beträffandeforskning om oral galvanism aftriksdagen avslår motion 1982/83:293 yrkande 1, 4. beträffandeundersökning hos viss läkare/tandläkare att avslår mofion 1982/83:293yrkande 2, 5. beträffandeny medicinsk specialitet attriksdagen avslår mofion 1982/83:386, 6. beträffandeanslag-till viss forskning om oral galvanism att avslår motion1982/83:1311, 7. beträffandeårsberättelser från sjukhus m. m. att avslår motion 1982/83:202, 8. beträffandeyrkesbenämning efter viss vårdutbildning attriksdagen avslår motion 1982/83:237 och motion 1982/ 83:1307,