bet · G601JoU30 · 1982-12-31 00:00:00 — 1 VL:s förarbeten har grundvattenbeskrivits som "sådant underjordiskt vatten vilket helt fyller hålrummen,även de största, såväl i berggrunden som mellan de lösa jordlagrenbergartsfragment och vars hydrostatiska tryck är större änatmosfärtrycket" (se SOU 1937:35 s. 47). Det vatten som omfattas av markavvattningsåtgärderenligt punkt 4 avser vatten på markens yta och annat vatten i marken ängrundvatten. 3 § första stycket tredje punkten gäller företag för s. k.infiltration och andra åtgärder för att öka vattenmängden i engrundvattentillgång. Syftet med en infiltration kan vara att ökavattentillgången i en grundvattentäkt eller att återställa stabiliteten imarken inom bebyggda områden med en sjunkande grundvattennivå. Om syftet ärnågot annat än att öka grundvattenmängden är däremot förevarande punkt intetillämplig. har i en skrivelse tillutskottet pekat på vissa praktiska konsekvenser av lagförslaget vad gällertunnelbanebyggen och därtill hörande åtgärder. a. anförs att klargörandeuttalanden saknas när det gäller att bedöma i vad mån bortledande avgrundvatten som läckt in i tunnelsystemet skall anses utgöra vattenföretag iden nya vattenlagens mening. Likaså synes enligt oklart om sådantillförsel av vatten som sker för att kompensera grundvattensänkning utgöråtgärd för att öka grundvattenmängden och därmed omfattas av 1 kap. 3 § förstastycket tredje punkten lagförslaget. Utskottet anser för sin del att bortpumpning av inläckandegrundvatten i angivna fall är att betrakta som bortledning av grundvatten i skadeförebyggandesyfte och därmed faller under definitionen av vattenföretag enligt 3 § förstastycket andra punkten. Det kan i sammanhanget nämnas att lagrådet som exempelpå situationer där förevarande punkt är tillämplig angett bortpumpning avdjupare liggande grundvattenförekomster i syfte att skydda en gruva från skador(prop. s. 265). Vidare får enligt utskottets mening tillförsel av vatten föratt kompensera en grundvattensänkning i samband med t. ex. tunnelbanebyggeanses som ett grundvattenföretag enligt 3 § första stycket tredje punkten. Somframgår av propositionen (s. 397) kan syftet med en sådan åtgärd vara attåterställa stabiliteten i marken inom bebyggda områden med en sjunkandegrundvattennivå. 3 § första stycket fjärde punkteninnehåller en definition av markavvatt-ningsföretag. Stadgandet har formuleratsi enlighet med lagrådets förslag. JoU1982/83:30 12 I 7 kap. 1, 37 och 49 §§ VL angesvilka åtgärder som hänförs till torrläggning av mark, dvs. dikning,vattenavledning och invallning. Enligt 7 kap. 35 § skall vad som stadgas omdikning också gälla avdikning av kärr, mosse eller annan vattendränkt mark.Förevarande punkt innebär inte någon ändring i sak i förhållande till gällanderätt. Syftet med åtgärderna skall vara att öka en fastighetslämplighet för något visst ändamål, exempelvis odling, bebyggelse, torvtäkteller gruvdrift. Det har särskilt angivits att det skall vara fråga om envaraktig förbättring. Som lagrådet påpekat är det effekten av åtgärden somskall vara varaktig. Om den eftersträvade verkan av åtgärden är av meratillfällig karaktär, såsom exempelvis vid hyggesplöjning som görs för attförbättra förutsättningarna för skogsplantering, är åtgärden alltså inte vattenföretag. Däremot omfattas täckdikning av stadgandet. Det har särskilt angivits att bortskaffande avavloppsvatten inte utgör vattenföretag. Avloppsvatten definieras i 4 § punkt 5och har här liksom i övrigt i den nya vattenlagen samma innebörd som i 3 § MLoch 8 kap. 1 § VL. Trots den nu angivna begränsningen finns det särskildabestämmelser om markavvattning och avledande av avloppsvatten i 5 kap. 5-8 §§. avses enligt 3 §första stycket huvudsakligen olika åtgärder i vatten. I de fall åtgärdernaavser uppförande av anläggningar i vatten finns emellertid också ett behov avatt definiera dessa anläggningar, bl. a. för tillämpningen av bestämmelserna omunderhåll och tillsyn i 17 resp. 18 kap. En anläggning som har tillkommit genomett vattenföretag benämns därför i andra stycket som vattenanläggning. Härmedavses anläggningar i yt-och grundvatten och även diken för markavvattning. Ienlighet med lagrådets förslag har stadgandet förtydligats så att till envattenanläggning också är att hänföra därtill hörande manöveranordningar. Dessabehöver inte befinna sig på den plats där det fysiska ingreppet ivattenförhållandena sker. Även pumpanordningar som används för att pumpa uppgrundvatten ur en grundvattentillgång omfattas av begreppet. I tredje stycket finns en kompletterande regel om vad somskall förstås med vattenområde i första stycket punkt 1. Vissa definitioner i övrigt Lagförslagets inledande kapitelavslutas med en paragraf, 4 §, som innehåller definitioner av vissa typer avvattenföretag som särbehandlas i den nya lagen (se prop. s. 398 f.). Dessa ärvattenreglering, vattenöverledning, vattentäkt och markavvattning. Med vattenreglering avses enligt definitionen i 4 §ändring av vattenfö-ringen i ett vattendrag till förmån för annatvattenföretag. JoU1982/83:30 13 faller vissa slag av regleringar utanför definitionen, t.ex. regleringar som utförs för att säkra vattentillgången för flottning ellerfartygstrafik eller för att gagna miljövårdsintressen. Även om sådana åtgärderinte omfattas av vattenregleringsbegreppet utgör de vattenföretag enligt 3 §första stycket punkt 1. Särskilda bestämmelser om samfälligheter för vattenregleringfinns i 7 kap. lagförslaget. Vattenöverledning har i senare rättspraxis behandlats somen form av byggande i vatten men definieras nu i den nya lagen somvattenreglering genom överföring av ytvatten från ett vattenområde till ettannat. Med vattentäkt avses här bortledande av ytvatten ellergrundvatten för vattenförsörjning eller bevattning. Den begränsning som liggeri att bortledandet skall ske för vattenförsörjning eller bevattning utesluterbl. a. bortledande av skadligt grundvatten enligt 3 § första stycket punkt 2. Definitionen av vattentäkt är motiverad bl. a. av denspeciella rådighets-bestämmelsen i 2 kap. 4 § punkt 2 och av de särskildabestämmelserna om bevattningssamfälligheter i 6 kap. samt bestämmelserna omavgifter i 10 kap. Innebörden av begreppet markavvattning anges genom enhänvisning till 3 § första stycket punkt 4 (se ovan). Som exempel på åtgärdersom utgör markavvattning anförs i propositionen dikning och invallning samtsådana åtgärder som enligt 7 kap. 37 § VL betecknas som vattenavledning ellerskall likställas med sådan avledning, nämligen sänkning eller urtappning av ettvattenområde, fördjupning, utvidgning eller rätning av ett vattendrag samtvattenreglering för att t. ex. skydda mot översvämning. Förutsättningen ärnaturligtvis att åtgärden utförs i markavvattningssyfte. Slutligen anges i förevarande paragraf vad som i lagenavses med avloppsvatten. Definitionen av avloppsvatten har utformats i enlighetmed 3§ ML. Gränsdragningen mellan nya vattenlagen och miljöskyddslagstiftningenm. Ett vattenföretag kan, beroende påarten och omfattningen av företaget, komma att omfattas av andra regelsystem ändet vattenrättsliga. De lagar som utöver vattenlagen kan bli tillämpliga är bl.a. plan- och bygglagstift-ningen samt naturvårds- ochmiljöskyddslagstiftningen. Utskottet återkommer i det följande till några avdessa frågor i anslutning till redovisningen av de föreslagnatillåtlighetsreglerna och av civilutskottets yttrande över lagförslaget imotsvarande del. I förevarande avsnitt anför utskottet synpunkter på i förstahand samordningen mellan vattenlagen och ML, en fråga som delvis aktualiseras imotion 1982/83:14 (c). Som inledningsvis anförts har utskottet i dettahänseende vid en hearing inhämtat synpunkter från företrädare förnaturvårdsverket, , miljöskyddsutredningen, iGöteborgs och län samt . JoU1982/83:30 14 skall tilläggas att miljöskyddsutredningen sedermera i ettdelbetänkande. Förorening av mark och grundvatten (Ds Jo 1983:1) framlagtförslag som bl. a. syftar till att möjliggöra en rationell ärendefördelningmellan ML:s och vattenlagstiftningens prövningsmyndigheter. En utgångspunkt för utskottets överväganden i dettaavsnitt är att lagförslaget (4 kap.) innebär en påtaglig skärpning avtillståndsplikten, vilket får antas leda till att ett större antal företag änf. n. kommer att prövas av vattendomstol resp. vid förrättning. Detta ger å enasidan bättre kontrollmöjligheter för det allmänna över vattenföretagen men kanå andra sidan leda till en ökad byråkratisering och i vissa fall endubbelprövning av företag, som omfattas av flera lagar. Frågan om samordning eller gränsdragning mellanmiljöskydds- och vattenlagstiftningen kan uppkomma såväl när ett arbetsföretagomfattar skilda arbetsmoment som då en och samma verksamhetstyp faller inom debåda lagarnas tillämpningsområde. Den förstnämnda situationen inträffar t. ex.då ett industriföretag leder bort yt- eller grundvatten resp. i vattenområdesläpper ut förorenat spillvatten eller vatten som använts för kylning.Bortledandet av vattnet bedöms därvid enligt vattenlagen, medan utsläppet - somdefinitionsmässigt ej utgör vattenföretag - faller inom ML:s tillämpningsområde. Ett vanligt förekommande fall är då utsläpp elleruppläggning i vatten av muddermassor sker i samband med ett muddringsföretagsom utgör vattenföretag. Upptagningen av massor (muddringsföretaget) prövasdärvid enligt vattenlagen, medan muddertippningen regelmässigt betraktas sommiljöfarlig verksamhet som skall prövas enligt ML. I enlighet med depropositionsuttalanden som redovisats ovan skulle dock även muddertippningenutgöra ett vattenföretag om det huvudsakliga syftet med tippningen är attåstadkomma en anläggning som kan komma till nyttig användning. 1 nyssnämndabetänkande har miljöskyddsutredningen föreslagit att tillstånd enligt ML tillmuddertippning m. m. som utgör ett led i ett vattenföretag inte skall behövasökas även om syftet med utsläppet eller uppläggningen inte är att åstadkommaen sådan stadigvarande anläggning. Genom att i sådana fallprövar såväl muddringsföretaget som tippningsföretaget, det senare med stöd av13 kap. 16 § nya vattenlagen, skulle man undvika en dubbelprövning som knappastframstår som sakligt motiverad. 1 motion 1982/83:14 påpekas att anläggningar förmusselodling och fiskodling kräver tillstånd enligt flera olika författningar,bl. a. enligt miljöskyddsförordningen och fiskeriförordningen. Genom den nyavattenlagens skärpta regler om tillståndsplikt kommer antalet fall då ävenvattenrättslig prövning är påkallad att öka kraftigt. Redan det nu tillämpaderegelsystemet har, framhåller motionärerna, vållat stora olägenheter för denenskilde och hindrat uppbyggandet av en från många synpunkter viktignäringsgren, nämligen havsodlingen. Vad som behövs är inte ytterligareregleringar av verksamheten utan åtgärder för att underlätta igångsättningen JoU1982/83:30 15 av sådana odlingar. Enligt motionärerna bör det vidbehandlingen av vattenlagsförslaget klargöras att tillstånd till havsodlingskall krävas endast enligt en lag, i första hand miljöskyddslagen. Därmedskulle denna typ av verksamhet undantas från tillståndsplikt enligt nyavattenlagen. I detta sammanhang vill utskottet fästa uppmärksamheten påatt styrgruppen för vattenbruk avgett en slutrapport med titelnVattenbruk för . Förslag till Åtgärder. I rapporten analyserasmöjligheterna att bygga upp en svensk vattenbruksnäring av större omfattning.Därmed har styrgruppen bl. a. framhållit behovet av att prövningsförfarandetförenklas i riktning mot ett prövningssystem (rapporten s. 82 f.). Ett prövningsförfarandeenligt ytterligare en lag - nya vattenlagen - vore ur vattenbrukets synvinkelytterst olyckligt, framhålls det. Utskottet vill vidare i anslutning till motion 1982/83:14erinra om att miljöskyddsförordningen innehåller bestämmelser om tillståndspliktför anläggningar för odling av musslor med en årsproduktion överstigande 50 tonmusslor total vikt samt anläggning för odling av fisk. Tillståndsfrågan prövasi dessa fall av vederbörande länsstyrelse. För fiskodling gäller vidaretillståndsplikt enligt 35 § fiskeriförordningen (1982:126). Frågan om tillståndprövas i första hand av . Utskottet delar motionärernas uppfattning om det angelägnai att fiskodling och liknande verksamhet inte hindras genom ett administrativtregelsystem som är onödigt komplicerat. Liknande synpunkter framfördes f. ö.vid den hearing i ämnet som utskottet enligt det ovan anförda anordnade underhösten 1982. I fråga om förprövningssystemet anser utskottet för sindel att det finns goda skäl som talar för att de nu åsyftade anläggningarnaprövas i första hand enligt ML och att det i normalfallet inte härutöver krävsen vattenrättslig prövning. En prövning enligt ML skulle närmast vara motiveradav de föroreningsproblem som är förknippade med framför allt olika typer avfiskodling. Enligt vad utskottet erfarit är det främst utsläppen av kväve ochfosfor från dessa anläggningar som utgör en olägenhet från miljösynpunkt. Närdet gäller musselodlingar är däremot föroreningsproblemen av mindre omfattning.Intresset av enhetliga handläggningsrutiner och prövningsnormer talar dock föratt musselodlingar i förprövningshänseende behandlas på samma sätt somfiskodlingar. Frågan om förprövningssystemets utformning torde emellertid intekunna bedömas utan närmare överväganden om i vilken utsträckning de bådalagarna i övrigt skall vara tillämpliga på angivna företag. Dessa frågor börenligt utskottets mening lämpligen behandlas i ett sammanhang. De förslag som framlagts av miljöskyddsutredningen(Ds Jo 1983:1) går ut på vissa förenklingar i prövningssystemet, som delvisligger i linje med önskemålen i motion 1982/83:14. Förslaget bereds f.n. iregeringskansliet. Utredningen föreslår bl. a. att regeringen - efter erfor- JoU 1982/83:30 16 derliga lagändringar- skall inom ramen för sittkompetensområde detaljreg-lera förprövningsskyldigheten för olikaföretagstyper. Utskottet förutsätter att regeringen - utan någon särskildframställning härom - möjligt till återkommer med de förslagsom befinns nödvändiga för att bl. a. åstadkomma ett enhetligt och rationelltprövningssystem. Med vad utskottet anfört bör motion 1982/83:14 kunna ansesbesvarad. Frågan om gränsdragning mellan vattenlagen och ML harbetydelse också förvissa andra typer av anläggningar. Det gäller bl. a. vissasystem för lagring av energi i eller utvinning av energi ur ytvatten ochgrundvatten. Dessa system kännetecknas av att vattnets värmeenergi tillgodogörsgenom olika typer av värmepumpar för uppvärmning av bostäder m. m. Sådanaanläggningar omfattas av anmälningsskyldighet - enligt närmare bestämmelser imiljöskyddsförordningen - om anläggningen är av viss storlek. Hithörandeföretag har ansetts utgöra miljöfarlig verksamhet främst på grund av att de ärägnade att orsaka väsentlig ändring av temperaturförhållandena i mark ochvatten, s. k. termisk förorening, eller på grund av risken för läckage avmiljöfarlig frostskyddsvätska. Anläggningar av detta slag kommer också att iviss utsträckning omfattas av den nya vattenlagen. Det är fallet om företagetinnefattar uppförande av en anläggning i vattendrag, sjö eller annatvattenområde. Definitionen av ytvattenföretag i 1 kap. 3 § första stycketförsta punkten får således anses omfatta utläggning av rör- och slangsystem e.d. i vattenområde för värmeutvinningsändamål. Är systemet slutet, som t. ex. dåen värmebärarvätska cirkulerar i rörsystemet, utgör endast själva uppförandetav anläggningen ett vattenföretag. 1 ett öppet system, där vattnet utnyttjassom värmebärare, förekommer dessutom ett kontinuerligt bortledande av ytvattensom i sig utgör vattenföretag enligt nyssnämnda punkt. I andra typer av värmeutvinningsanläggningar än de nuangivna utnyttjas som värmekälla antingen jordens ytskikt, grundvatten i jordoch berg eller den s. k. geotermiska värmen i jordens inre. Vattenlagenstillämplighet på dessa företag är beroende av om det förekommer ett bortledandeav grundvatten eller ej. Såväl bortledande av grundvatten som utförande avanläggningar härför utgör vattenföretag enligt 1 kap. 3 § första stycket punkt2. Ett slutet system däremot, t. ex. en ytjordvärmeanläggning av vanligenförekommande typ, omfattas ej av vattenlagen över huvud taget. Frågan i vilkenutsträckning sådana anläggningar bör prövas enligt annan lagstiftning, främstML, har övervägts närmare i miljöskyddsutredningen. Enligt utskottets bedömning finns det risk för att den nyavattenlagen och den i proposition 1982/83:26 föreslagna ändrade lydelsen av 1 §ML kan leda till osäkerhet angående vilken lag som skall tillämpas vidförprövningen av värmeutvinningsanläggningar m. m. Sålunda kan lagförslagen fåden konsekvensen att de företag som innefattar bortledande av vatten undantasfrån ML:s tillämpningsområde, medan vissa andra företag underkastas tillståndsplikt både enligt vattenlagen och enligt ML. En tredje typ av JoU1982/83:30 17 anläggningar skulle komma att prövas uteslutande enligtML. En sådan skillnad i prövningssystemet kan inte anses sakligt motiverad. Medhänsyn till den stora betydelse som den moderna värmelagrings- ochvärmeutvin-ningstekniken kan väntas få för bl. a. bostadsuppvärmning anserutskottet det angeläget att man får till stånd ett enhetligt prövningssystemoch en rationell gränsdragning mellan nya vattenlagen och ML såvitt avser nuåsyftade anläggningar. Fr gan kommer dock, enligt vad utskottet erfarit, attbehandlas i samband med prövningen av miljöskyddsutredningens förslag och bör iavbidan på resultatet härav inte f. n. föranleda något initiativ frånriksdagens sida. I en motion som väckts under allmänna motionstiden ,1982/83:211 (s), understryks behovet av miljöskyddsnormer för utläggande avvärmepumpslangar i vattentäkt. Motionärerna syftar på sådana slutna rör- ellerslangsystem som läggs ut i en sjö eller ett vattendrag och som innehåller mereller mindre miljöfarliga frostskyddsvätskor. Faran för miljöfarliga utsläpp ivattentäkt vid slangbrott e. d. är enligt motionärerna stor, speciellt i sjöaroch större vattendrag där slangen ligger oskyddad på bottnen och lätt kanskadas. Utskottet delar motionärernas uppfattning att utvecklingenpå värmeut-vinningsområdet kan inge vissa betänkligheter frånmiljöskyddssynpunkt. Det gäller framför allt sådana system där risk för läckageav miljö- och hälsofarliga vätskor kan föreligga. Det finns anledning förberörda myndigheter att ägna stor uppmärksamhet åt hithörande problem.Utskottet vill härvidlag erinra om att lagutskottet under föregående riksmötebehandlade en motion om lagregleringen av ytjordvärmeanläggningär (LU1981/82:7). Av de remissyttranden som lagutskottet inhämtade över motionenframgår att det f. n. pågår en livlig forsknings- och försöksverksamhet påområdet. Vid statens råd för byggnadsforskning genomförs under åren 1981-1984såväl forskningsprojekt kring miljöaspekterna på värmeutvinning som tekniskafullskaleförsök. Enligt lagutskottets mening fanns det skäl att avvaktaresultatet av forskningsarbetet innan man företog någon mera genomgripandeöversyn av gällande författningar i syfte att anpassa dem till utvecklingen påytjordvärmeområdet. Utskottet vill i övrigt erinra om att det nu aktuellalagförslaget innehåller skärpta bestämmelser om skydd för vattentäkter m. (19 kap.). En allmän aktsamhetsregel införs, som till skillnad från nu gällandelag omfattar inte bara grundvatten utan även ytvatten (19 kap. r§).Länsstyrelsen kan med stöd av nämnda bestämmelse ålägga den som bedriververksamhet som kan skada en vattentillgång att iaktta vissa försiktighetsmått.Med stöd av 19 kap. 2 § kan besluta om skyddsområde för en yt-eller grundvattentillgång, till förmån för såväl tätbebyggelse somglesbebyggelse. Även i detta hänseende utgör förslaget en utvidgning iförhållande till VL, söm endast ger möjlighet att på angivet sätt skyddavattenförsörjningen för tätbebyggt område. Vad beträffar förprövningssystemethänvisas till redovisningen 2 1982/83. JoU 1982/83:30 18 ovanav miljöskyddsutredningens förslag och utskottets uttalanden i dettasammanhang. Medhänsyn till den verksamhet som pågår och till det förstärkta skydd avvattentäkter som lagförslaget innebär anser sig utskottet kunna utgå från attsyftet med motion 1982/83:211 kommer att tillgodoses utan någon särskild åtgärdfrån sida. Rättentill vatten, m. m. I propositionens allmänna motivering (s. 77 f.)framhålls att det är en mycket gammal princip i svensk rätt - hksom i bl. a.Finland och - att rätten till vatten i första hand tillkommer den somäger den fastighet där vattnet finns. Såvitt gäller ytvatten lagfästes dennaprincip redan i flera av de medeltida landskaps- och landslagarna, medan den ifråga om grundvatten inte kom till klart uttryck i lag förrän genom ändringar iVL . Vattenlagsutredningenhar diskuterat frågan om det kan anses vara motiverat att övergå till ett meroffentligrättsligt inriktat system, som liknar det som gäller i bl. a. ,, och och som innebär att alla sjöar ochvattendrag av någon betydelse räknas som allmänna. Utredningen har emellertidstannat för att även en ny vattenlag bör bygga på den nuvarande principen omfastighetsägarens rätt att råda över fastighetens vattentillgångar. Vissamodifikationer i det rådande systemet föreslås emellertid. Utredningensståndpunkt godtas i allmänhet av remissinstanserna. Två remissinstanser äremellertid kritiska. anser att mycket talar för att en nyvattenlag bör baseras på mer offentligrättsliga principer. Enhgt verket skulledetta öka möjligheterna att planera och hushålla med vattnet. Bl, a. skulleersättningsfrågorna inte kunna utgöra ett hinder mot att vattnet till förmånför allmänna intressen skyddas mot exploatering. hävdaratt utredningens ståndpunkt inte är tidsenlig och framhåller att vattnet ilikhet med den natur som det är en del av bör ses som en gemensam tillgång.Någon rätt att utnyttja vattnet bör inte automatiskt tillkomma markägaren. Föredragandenunderstryker för sin del att vatten i svensk rätt behandlas som fast egendom.Indelningen i fastigheter omfattar även vattnet. En överlåtelse av vattnet utanatt grunden följer med är ogiltig. Man kan inte bryta ut frågan omförfoganderätten över vattnet som naturresurs och se den isolerad från fråganom rätten att förfoga över andra naturtillgångar som också ingår i den fastaegendomen, bl. a. skog och grus. Enförändring i en så grundläggande fråga som rätten till vatten skulle ocksåmedföra att långsiktiga planer i fråga om vattenförsörjning ochenergiproduktion kan förryckas. En förändring skulle vidare enligt föredragandenge anledning till svårbemästrade övergångs- och ersättningsproblem. JoU1982/83:30 19 Med tanke på de kontroll- och styrinstrument som stårsamhället till buds inom den markpolitiska lagstiftningen, däribland vatten-och planlagstiftningen, blir f. ö. frågan huruvida den grundlägganderådigheten över vattnet bör tillkomma den enskilde fastighetsägaren ellersamhället av underordnad betydelse. Utskottet delar utredningens och föredragandensuppfattning att man i en ny vattenlag bör behålla den nuvarande grundprincipenom fastighetsägarens rätt att råda över fastighetens vattentillgångar. Enövergång till ett mera offentligrättsligt inriktat system skulle stöta påbetydande svårigheter av både praktisk och principiell natur. Som ipropositionen anförts är det f. ö. -med hänsyn till de kontroll- och styrinstrumentsom står samhället till buds inom den markpolitiska lagstiftningen - avsekundär betydelse huruvida den grundläggande rådigheten över vattnet börtillkomma samhället eller den enskilde. Av betydelse för utskottetsställningstagande i detta hänseende är givetvis också de ändringar i detnuvarande systemet som föreliggande lagförslag omfattar och som bl. a. germöjlighet till en ökad kontroll från samhällets sida över vattentillgångarnaoch deras utnyttjande. Utskottet vill härvidlag peka på den föreslagnaskärpningen av tillåtlighetsbestämmelserna och tillståndsplikten,hänsynstagandet till allmänna intressen, möjligheten att ompröva villkoren förmeddelade tillstånd och den förbättrade ordningen för tillsyn övervattenföretagen.