bet · G601FiU30 · 1982-12-31 00:00:00 — och bör heller inte följa, samma regler som ett enskilt hushålleller företag. Vad som händer när statsskulden ökar är att obligationsinnehavare,privata och offentliga institutioner, enskilda företag och personer får en alltstörre fordran pä staten. Sparandet flyttas över från det offentliga till iförsta hand olika privata institutioner. Att statens skuld därigenom växer fårinte samma konsekvenser för staten som en ökad skuldsättning får för företagoch enskilda personer av att deras skuld växer. Allvarliga problem av olikaslag uppkommer förvisso när underskotten skall finansieras, speciellt i ettläge när statsskulden ökar snabbt, men den totala skuldstocken är avunderordnat intresse. Vilket budgetsaido som på lång sikt är optimalt ursamhällsekonomisk synvinkel är det svårt att ha någon bestämd mening om. I daghar vi uppenbarligen ett för stort strukturellt underskott i den meningen attvi skulle ha en stor del av underskottet kvar även vid fulltkapacitetsutnyttjande i ekonomin. Därför måste vi också målmedvetet arbeta föratt minska underskottet. Att det, som motionären föreställer sig, skulle varamöjligt att nå budgetbalans är emellertid helt orealistiskt. Som ettexempel på vad budgetbalans 1986 skulle kräva kan nämnas att även om vi i dagavskaffade alla statliga verk och myndigheter (inkl. försvaret) skulle vi ändåinte kunna minska underskottet med mer än hälften. Med detanförda avstyrks motion 278. I motion 1647 (fp) anförs attvolymökningen av den kommunala konsumtionen bör begränsas till högst 1 %.Kommunal service bör byggas ut endast i den mån det kan ske genomomprioriteringar eller genom avgiftsfinansiering. Ett effektivareresursutnyttjande bör kunna uppnås genom att tillämpa anbudsförfarande.Motionärerna föreslår att ytterligare 3 miljarder bör dras in från kommunerna1984. I motion 2140 (c) yrkande 8 anges att den kommunalakonsumtionsvolymen endast får öka . Motionärerna påstår att regeringenplockar av kommunsektorn . Motionärerna föreslår vidareatt de specialdestinerade bidragen bör ersättas av skatteutjämningsbidrag. I motion 2107 (m) yrkande 4 anförs att den kommunalaverksamheten bör omprövas med syfte att stoppa tillväxten av denkommunala konsumtionen. Inga nya uppgifter får läggas på kommunerna de närmasteåren. Det kan till och med bli aktuellt att ompröva tidigare beslut, anför FiU1982/83:30 42 Man bör eftersträva en minskaddetaljreglering av den kommunala verksamheten. Motionärerna föreslår attskattestopp införs 1984 och att frågan om permanent skattetak utreds. Transfereringarnatill kommunerna bör minskas med . Å andra sidan börkommunerna få tillgodoräkna sig hela skatteunderlaget från fysiska personer pådet sätt som föreslagits i budgetförslaget. Däremot anser motionärerna attskatteunderlaget från juridiska personer helt kan slopas. I motion 1710 (vpk) yrkande 3 anförs att en ökad satsningpå kommuner och landsting är nödvändig både för att bekämpa arbetslösheten ochlösa angelägna sociala behov. Inriktningen bör vara att kommunerna skall fåutrymme för en avsevärt större expansion, av storleksordningen . Utskottet vill med anledning avmotionerna anföra följande. Enligt de kalkyler som den s k KEA-gruppen gjortberäknas kommunsektorns finansiella situation bli kraftigt försämrad åren 1984och 1985. Spridningen mellan olika kommuner och landsting är stor. Närmotionärerna i motion 2140 (c) påstår att regeringen orsakat kommunerna ökadekostnader om innefattar man även löneökningar på 1,3miljarder kronor i detta belopp. Utskottet har ingen förståelse för synsättetatt avtalsenliga löneökningar skulle vara ett sätt för regeringen att"plocka av" kommunerna pengar. Vidare ingår kostnader för momshöjningoch arbetsgivaravgift i det belopp motionärerna anser regeringen tagit frånkommunerna. Som utskottet ser det skulle sannolikt avtalsrörelsen blivitbetydligt mer komplicerad och lett till långt större löneökningar om interegeringen höjt mervärdeskatten för att finansiera expempelvis borttagandet avkarensdagarna i sjukförsäkringen. Utskottet anser vidare att en mer korrektbild hade erhållits om motionärerna uppmärksammat att regeringen avser attåterställa den begränsning av skatteunderlaget från fysiska personer som denborgerliga majoriteten i beslutade . Enligt utskottets mening är det i det finansiella läge somvi nu befinner oss i inte heller meningsfullt att ange någon preciseradvolymtillväxt för den kommunala konsumtionen. Det finansiella utrymmet sättergränser för konsumtionens tillväxt. Under beaktande av de viktiga uppgifter somkommuner och landsting har att utföra är det viktigt att den kommunalautvecklingen inordnas i ett övergripande samhällsekonomiskt perspektiv. Därtillkommer att de kommunala variationerna i förutsättningar är så stora att ettgenomsnittligt tal inte kan vara riktgivande för landet i sin helhet. Utskottet avstyrker mot denna bakgrund de motionsyrkandensom innebär att bör godkänna vissa angivna ramar för den kommunalakonsumtionsutvecklingen. Inom det begränsade utrymme som finns tillgängligtanser utskottet i likhet med regeringen att barnomsorg och äldreomsorg börprioriteras. Utskottet tillstyrker vidare att översyner görs av olikaspecialdestinerade bidrag i syfte att minska detaljregleringen och ökaeffektiviteten i bidragssystemen. Mot bakgrund av de finansiella utsikternaför och det FiU1982/83:30 43 angelägna i att hålla tillbaka de kommunalaskattehöjningarna ser inte utskottet det som möjligt att minskastatsbidragen till kommunerna. Några indragningar i den storleksordning somföreslås i motionerna 1647 (fp) och 2107 (m) ser inte utskottet som realistiskaom man inte accepterar kraftiga kommunala skattehöjningar eller en drastisknedskärning av den kommunala servicen. Utskottet vill för sin del inte förordaen sådan politik. Å andra sidan är det finansiella utrymmet mycket begränsatför åtgärder av den typ som föreslås i motion 1710 (vpk). Den närmareomfattningen av de åtgärder som behöver vidtas för den kommunala sektorn under1984 får utskottet återkomma till sedan regeringen haft överläggningar medkommunförbunden och utarbetat ett förslag till åtgärder. Utskottet avstyrkermed det anförda det som anförs om den kommunala ekonomin i motionerna 1710(vpk), 1647 (fp), 2107 (m) och 2140 (c). I budgetpropositionen anges attbehovet av rörlig kredit för de myndigheter som bedriver uppdragsverksamhetkommer att öka med 25 milj. kr. I propositionen föreslås därför att ramen förden rörliga krediten i ökas med detta belopp. Utskottet harinte något att invända mot att så sker. Utskottet har inte något att erinramot redovisningen i propositionen av de statliga kreditgarantiåtagandena . 1. beträffande deallmänna riktiinjerna för den ekonomiska politiken att med avslag påmotionerna 1982/83:1647 yrkande 1,1982/83:1710 yrkande 1,1982/83:2107 yrkande 1och 1982/83:2140 yrkande 1 godkänner vad som förordats i proposition1982/83:100 bilaga 1 moment 1 och som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört, 2. beträffandebalans mellan och inom skilda regioner som ett av huvudmålen för den ekonomiskapolitiken att med anledning av vad som anförts i proposition1982/83:100 bilaga 1 och motion 1982/83:2140 yrkande 2 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört, 3, beträffandeliberalisering av kreditpolitiken att avslår motion 1982/83:2107yrkande 3, 4, beträffandekollektiva löntagarfonder att avslår motionerna 1982/83:861,1982/83:1589 yrkande 6 och 1982/ 83:2140 yrkande 4, FiU1982/83:30 44 5, beträffande regeringsinitialivpå det internationella planet för att främja den ekonomiska utvecklingen att med anled ning av motion 1982/83:217 yrkande 1 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört, 6, beträffandeengångsskatt på stora förmögenheter att avslår motion 1982/83:703, 7, beträffandeutredning om övergång från arbetsgivaravgift till indirekt skatt att riksdagenavslår motion 1982/83:1161, 8, beträffande deallmänna riktlinjerna för budgetregleringen att med avslag på motionerna1982/83:1647 yrkande 2, 1982/83:1710 yrkande 2, 1982/83:2107 yrkande 2 och1982/ 83:2140 yrkande 3 godkänner vad som förordats i proposition 1982/83:100bilaga 1 moment 2 och som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört, 9, beträffandeutredning om begränsning av de automatiska kostnadsökningarna i statsbudgetenatt med anledning av motion 1982/83:2140 yrkande 5 som sin meningger regeringen till känna vad utskottet anfört, 10, beträffandeavveckling av ett antal statliga fonder att avslår motion1982/83:2140 yrkande 6, 11, beträffandekostnadstäckande avgifter vid offentlig myndighets tillståndsgivning attriksdagen avslår motion 1982/83:426, 12, beträffandeöversyn av den offentiiga sektorns långsiktiga finansieringsformer attriksdagen avslår motion 1982/83:1647 yrkande 3, 13, beträffandeuttalande om tillsättande av en parlamentarisk kommission för att uppnå balansmellan statens inkomster och utgifter senast är 1986 att avslårmotion 1982/ 83:278, 14, beträffande den kommunalaekonomin att med anledning av vad som anförts i proposition 1982/83:100 bilaga 1 moment 6 och med avslag på motionerna 1982/83:1710 yrkande 3, 1982/83:2107 yrkande 4 och 1982/83:2140 yrkande 8 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört. 15, beträffande ökad rörlig kreditför myndigheter som bedriver uppdragsverksamhet att med bifall till proposition 1982/83:100 bilaga 1 moment 3 bemyndigar regeringen att i FiU1982/83:30 45 disponera en från . ökad röriig kredit för att på det sätt som regeringen bestämmerställas till förfogande för myndigheter som bedriver uppdragsverksamhet, 16.beträffande stattiga kreditgarantier att lägger till handlingarna vadsom anförts i proposition 1982/83:100 bilaga 1 moment 7. Närvarande: (), (), (), (), (), (), (), (), (c), (), (), (), (vpk), () ochOlof (). De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken , , och (alla m) anser att dels den del av utskottets yttrandesom på s, 22 börjar med "Världsekonomin är" och på s, 30 slutar med"bilaga 1. moment 1" bort ha följande lydelse: Bedömningarna av deninternationella ekonomiska utvecklingen har under det senaste åretsuccessivt reviderats nedåt. Den internationella ekonomiska utvecklingenpräglas f, n, inte av något normalt konjunkturförlopp. En del av nedgångenförklaras av strukturella faktorer. Den långsiktiga tillväxttrenden tycks habrutits i många ekonomier, som flertalet västländer ärvilliga att acceptera en inflationsgenererande stimulanspolitik. minskade världshandeln med till följd aven kraftig nedgång i OPEC:s och de icke oljeproducerande import.Den restriktiva ekonomiska politik som bedrivits i flertalet i-länder har ocksåbidragit till den svaga utvecklingen av världshandeln. Det växande antaletu-länder och östländer med betalningsbalansproblem bidrar till den svagautvecklingen av världshandeln. är det sannolikt att BNP-utvecklingen iOECD-länderna och därmed tillväxten i världshandeln blir något bättre än under1982. Detta förutsätter dock att konjunktursituationen förbättras i ochUSA. FiU1982/83:30 46 Det finns en uppenbar risk för attutvecklingen av världshandeln blir svagare än vad som kanförutses. Flera statshandelsländer (, m.fl.) har stora problemmed att betala räntor och amorteringar på sina utlandslån. Även vissautvecklingsländer (, , m. befinner sig i enutsatt position. Dessa länders betalningssvårigheter minskar kreditutrymmet,vilket verkar återhållande pä världshandeln. Den ökade protektionismen verkar isamma riktning. Enligt utskottet är det anmärkningsvärt att regeringen"med alla medel" skali försöka pådyvla andra länder en traditionellexpansiv politik, som varje gång den prövats under de senaste tio årenmisslyckats. I , det enda land som fört en expansiv politik på senaretid, har den socialisfiska regeringen nu tvingats genomföra en åtstramning.Regeringen tycks tro att det enda felet med expansiva försök var attinte alla västländer gjorde på samma sätt. Det går inte, vare sig globalt eller i enskilda länder,att expandera sig ur krisen. Den bristande flexibiliteten i västvärldensekonomier, den övertunga offentliga sektorn och de övriga stagnationsorsakernamåste först angripas. Eftersom låg inflationstakt är en förutsättning för attvaraktigt komma till rätta med de strukturella bristerna ges kampen motinflationen högsta prioritet i de stora industriländerna. Det finns ingenanledning att räkna med en stabil tillväxt i världsekonomin så längeinflationen inte långsiktigt bemästrats. Av samma orsak finns det - enligtutskottet - ej heller någon anledning att räkna med en allmänunderskottspolitik för att öka tillväxten. Balansbristerna i den svenska ekonomin är stora. Vi harunder haft stora och växande underskott i statsbudget ochbytesbalans. Inflationstakten har varit alltför hög och arbetslösheten hartrendmässigt stigit. Det föreligger ingen större skillnad mellan regeringen ochmoderata samlingspartiet vad gäller centrala mål för den ekonomiska politikensom att få ner underskotten, att bekämpa inflationen samt att öka i första handindustrisysselsättningen. Regeringen har dock varken i finansplanen eller ikrispropositionen gjort någon djupare analys av de bakomliggandeorsakerna till stagnationen. Den dåliga tillväxten i sägs endast varaen följd av åtstramningspolitiken i samt otillräckligakonkurrenskraft. De strukturella orsakerna till stagnationen tas inte upp tilldiskussion. Till betydande del sammanhänger stagnationen med att deunderliggande utvecklingskrafterna har försvagats. Den alltför snabbaoffentliga utgiftsexpansionen har medfört att tillväxtförmågan i det privatanäringslivet försvagats. Ökade offentliga utgifter och skatter har brutit neddrivkrafterna i vår ekonomi. Skatte- och bidragssystemet har fått negativaföljder på människornas och företagens vilja att spara, investera och arbeta. FiU1982/83:30 47 väsentliga områden har marknadsekonomin begränsats,upphävts eller snärjts in genom ett växande antal regleringar och utbyggdbyråkrati. Den svenska ekonomin har därmed successivt förlorat den flexibilitetoch anpassningsförmåga som den hade . Det är meningslöst att, som regeringen gör, försökabedriva efterfråge-politik om inte utbudet, dvs. produktionsprocessen,fungerar. För att produktionen skall fungera måste i första hand de enskildaproducenternas motiv och drivkrafter vara tillräckliga. Utskottet anser att beskrivningen av devalveringen som enoffensiv ekonoinisk-politisk åtgärd är felaktig. Regeringens försök att skapaen undervärderad krona är i stället ett uttryck för en förenkladtillväxtstrategi som negligerar de strukturella svagheterna. Att 1930- och1940-talens devalveringar bidrog till en hög tillväxt i ekonomin beror tillstor del på att de underliggande utvecklingskrafterna då fortfarande varintakta. saknas de ekonomiska förutsättningarna för att lyckas med enkraftig devalvering. Devalveringen innebär i praktiken att statsmakternabefriar arbetsmarknadens parter från deras ansvar för produktion ochsysselsättningsutveckling. Därigenom förstärks återigen den rådandeföreställningen att den fulla sysselsättningen endast är regeringens ansvar.Allmänheten och arbetsmarknadens parter lockas att se växelkursförändringarsom bekväma konfliktlö-sare. Enligt utskottet har regeringen valt en tidpunkt fördevalveringen, då företagens utiändska marknader snarare krymper än växer. Detminskar företagens benägenhet att sänka sina priser. I motion 2107 framhållsatt relativprissänkningen pä svenska produkter därför riskerar att bli mindreän vad regeringen räknat med. Att devalveringen kommit vid en illa vald tidpunktbekräftas av senaste konjunkturbarometer samt av denstudie av devalveringseffekten som statens industriverk (SIND) publicerade ibörjan av februari. Av , som är en intervjuundersökning med etthundratal företag, framgår att devalveringen i betydligt mindre omfattning ändevalveringarna 1977 och 1981 kommer att föranleda relativa prissänkningar.Detta synes bli fallet trots att devalveringen 1982 var mycket större äntidigare devalveringar. En anledning till att företagen väljer att inte sänkapriserna är bristen på tilltro till att devalveringen skall lyckas. Företagentycks förutse att ökad inflation och ökade lönekostnader snart kommer attradera ut det konkurrensutrymme som devalveringen skapat. Konjunkturbarometern, som publicerades , visaratt orderutfallet var klart svagare än väntat ochdet speciellt från exportmarknaderna. indikerarföretagens planer att industriproduktionen kommer att ligga kvar på den låganivån från andra FiU1982/83:30 48 , vilket innebär en betydande nedjusteringjämfört med septemberplanerna. Mot denna bakgrund framstår regeringens prognos på enexportökning på och en industriproduktionsökning på 1983 somalltför optimistisk. Det finns t. o. m. en risk att även den exportprognos på ökning, som återfinns i motion 2107 och bl. a. förutsätter en relativprissänkning på , kan visa sig ligga i överkant. Den av regeringen omtalade "tredje vägen"innebär - som påpekas i motion 2107 - inget annat än att en mycket hårdåtstramning läggs pä den privata sektorn. Denna åtstramning motverkas av enstark expansion i de offentliga utgifterna. De yrkesverksammas reallöner kommeratt minska . En så stor reallönesänkning hade enligt utskottet kunnatundvikas om regeringen i stället valt att spara i de offentliga utgifterna. De centrala fördelningspolitiska konflikterna under1980-talet mellan den privata och den offentliga sektorn, mellan aktiva ochinaktiva samt mellan nuvarande generation och kommande generationer förbigåshelt och hållet i finansplanen. Den "tredje vägen" sägs innebära att vi skall"arbeta" och "spara" oss ur krisen. Men i stället för attöka drivkrafterna och motiven att arbeta och spara vidtas åtgärder på skatte-och utgiftssidan som får motsatt effekt. Utskottet menar att regeringens politik framför alltinnebär en mycket kraftig offentlig utgiftsexpansion. De totala offentligautgifterna tillåts växa med 1983, vilket är en nästan tregånger så snabb ökningstakt som för våra samlade inkomster. Statens utgifter ökar med hela . Deborgerliga regeringarnas besparingsansträngningar omintetgörs . Deoffentliga utgifterna beräknas motsvara av hela landets ekonomi.Det är nytt världsrekord. Politikernas svängrum ökar som svångrem-mendras åt kring människorna. Genom engängsförstärkningar på inkomstsidan och enuppblåsning av innevarande års budgetunderskott, döljer regeringen attbudgetunderskottet ökar. Utan engångsåtgärderna skulle budgetunderskottet liggapå ca . Den snabba ökning av budgetunderskottet somsocialdemokraterna nu genomfört hotar, enligt utskottet, industrins utveckling.En ökad andel av budgetunderskottet kommer att finansieras genom upplåning i deföretag som måste byggas ut om skall klara krisen. Företagens vilja attinvestera kommer att minska när de inser att det lönar sig bättre att köpastatspapper till ränta. Den av socialdemokraterna intensifieradeökningen av de offentliga utgifterna och den därmed sammanhängande försämringenav budgetunderskottet hotar därmed att omintetgöra målet för densocialdemokratiska strategin, den industriella expansionen. Den ökande andelen kortfristig upplåning -statsskuldväxlarna har en löptid - skärper de finansiellaproblemen. FiU1982/83:30 49 beräknas statens bruttoupplåning uppgå till 210 miljarderkronor. måste lånas för att täcka förfallna skulder, drygt90 miljarder för att täcka budgetunderskottet. Detta innebär att statensbruttoupplåning i vår historia kommer att överstiga desamlade statsinkomsterna, som beräknas till . Som nämns i motion 2107 kommer med nuvarandeutvecklingstendenser-en BNP-fillväxt pä , realränta lika , ingabesparingar i de offentliga utgifterna m. m. - om statsskuldsräntornaatt vara lika stora som statsinkomsterna. Statsobligationerna skulle i ettsådant läge bli värdelösa. Räntedöden skulle bli ett faktum. Inflationen beräknas bli i våra viktigastekonkurrensländer. Den svenska inflationen blir med all sannolikhet 2-3gånger så hög, vilket innebär att en stor del av konkurrenskraftsförbättringensnabbt kommer att ätas upp. Risken är stor att denna utveckling fortsätterefter 1983 pä grund av budgetunderskottets utveckling och dekompensationsmekanismer som finns inbyggda i vår ekonomi. Med den politik som föreslås i motion 2107 - sänktalöneskatter, en ordentlig marginalskattereform, borttagande av de nyaskatterna, kraftiga besparingar och en neddragning av budgetunderskottet - gårdet enligt utskottets bedömning att få bukt med inflationen. Om våra stagnations- och sysselsättningsproblem skullebero på för låg ökning av de offentliga utgifterna och för små budgetunderskottskulle vi inte ha några problem. Tvärtom visar utvecklingen både iSverige och andra underskottsländer (, , ) att problemenbara förvärras om vi väntar med att vidtaga nödvändiga åtgärder pä budgetensutgiftssida. Lägre underskott innebär fasta spelregler. När vi fårkontroll på underskotten innebär det att företag, banker och hushåll intebehöver frukta skattehöjningar och tvängssparande i statspapper etc. Framtidengår att överblicka och förtroendet för politiken ökar, vilket enligt utskottetär viktigt för bl. a. långsiktiga investeringsbeslut. Att minska statens kreditefterfrågan verkar ocksåstimulerande på ekonomin. Det blir lättare och framför allt billigare förindustrin att låna. Lägre räntor stimulerar investeringarna ochsysselsättningen. Utskottet anser även att lägre löneskatter, ingenutdelningsskatt etc. stimulerar investeringar och export. Vid en sammanfattande bedömning av den inriktning av denekonomiska politiken som förordas i finansplanen samt i partimotionerna kommerutskottet fram till följande slutsats. Regeringens finansplan utgör inte något samhällsekonomiskthållbart alternativ till den inriktning av den ekonomiska politiken somföresläs i motion 2107. Förslagen i motion 2140 (c) och motion 1647 (fp) skiljersig i många delar fördelaktigt från finansplanen men innebär inte enligtutskottets mening en 4 1982/83. FiU1982/83:30 50 tillräckligt kraftfull omläggning av polifiken imarknadsliberal riktning. I motion 1710 (vpk) förordas en fullkomligt ansvarslösexpansiv politik med ökade underskott som huvudingrediens. En sådan politikmåste medföra att vi sjunker djupare ner i krisen. Med det anförda avstyrker utskottet proposifion 100,bilaga 1, yrkande 1, motion 1647 yrkande 1, motion 1710 yrkande 1 och motion2140 yrkande 1. Utskottet godkänner vad som anförts i motion 2107 med anledningav yrkande 1. dels utskottets hemställan under 1, bort ha följandelydelse: 1. beträffande de allmännariktlinjerna för den ekonomiska politiken att med avslag päregeringens förslag i proposition 1982/83:100 bilagal moment 1 och motionerna1982/83:1647 yrkande 1, 1982/83:1710 yrkande 1 och 1982/ 83:2140 yrkande 1godkänner vad som förordats i motion 1982/83:2107 yrkande 1 och som sin meningger regeringen till känna vad utskottet anfört, De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken (), (c) och ()anser att dels den del av utskottets yttrandesom på s, 22 börjar med "Den ekonomiska" och på s. 30 slutar med"bilaga 1, moment 1" bort ha följande lydelse: För ett litet men högtindustrialiserat land som med stor utrikeshandel har deninternationella ekonomiska situationen avgörande betydelse. Vi kan inte föra enekonomisk politik som är oberoende av vad som händer i vår omvärld. Den låga aktivitet som präglat världsekonomin i stortefter den första oljekrisen , förvärrad med den andra oljekrisen , harlett till ekonomiska problem i så gott som alla industriländer. Arbetslöshetenligger i genomsnitt pä , i många länder t. o. m. . Situationenär likartad oavsett politisk färg på ländernas regeringar. Alla regeringar,såväl socialistiska som icke-socialistiska, möts av samma ekonomiska verklighet. , liksom andra länder, har hoppatspä att få hjälp att lösa sina ekonomiska problem genom en rejäl internationellkonjunkturuppgång. Uppgången har av olika bedömare sagts liggabakom hörnet, men varje gäng har förväntningarna gäckats. Föråtskilliga utvecklingsländer har det finansiella läget kraftigt urholkats