bet · G601JoU30 · 1982-12-31 00:00:00 — Inskränkningar i givna tillstånd enligtVL eller motsvarande äldre bestämmelser till förmån för ett nytillkommandeallmännyttigt vattenföretag skall sålunda kunna ske utan ersättning endast omdet befintliga företaget är underkastat om kungsådra.Eftersom det i nu förevarande fall inte är fråga om någon omprövning av detmeddelade tillståndet utan snarare en jämkning till förmån för ettnytillkommande vattenföretag, blir det nämligen endast omkungsådra som kan komma i fråga, däremot inte nyprövningsbestämmelserna. Den ersättningsfria andelen i förevarande fall schabloniserastill en tjugondel av produktionsvärdet m.m., liksom i de rena omprövningsfallen. En annan avvikelse från omprövningsfallen är att ävenmarkavvattnings-och bevattningsföretag skall räknas till de kvalificeradeintressen som skall åtnjuta viss ersättningsfrihet då de medför inskränkningari ett vattenföretag, vartill tillstånd har meddelats enligt VL ellermotsvarande äldre bestämmelser och som omfattas av kungsådrebestämmelserna iVL. Skälen för detta redovisas närmare i propositionen (s. 124). a. påpekasatt markavvatt-nings- och bevattningsintressenterna enligt gällande VL kanåberopa kungsådrebestämmelserna som grund för viss ersättningsfrihet. angivna ersättningsbestämmelser har intagits i 14 §övergångsbestämmelserna. Utöver vad nu redovisats innehåller lagförslaget en radbestämmelser om omprövning eller ändring av villkor resp. tillstånd av vilkahär må nämnas omprövning av tillstånd till vattentäkt (15 kap. 11 §), ändringav bygdeavgift och fiskeavgift (15 kap. 12 §), omprövning till följd av ändradeförhållanden i samfälligheter (15 kap. 15 §) och anspråk på grund avoförutsedda skador (15 kap. 17 §). Beträffande den närmare innebörden av dessaregler hänvisas till specialmotiveringen (s. 563 ff.). Det bör noteras att reglerna om ändring av avgift påmateriella grunder enligt 15 kap. 4 och 12 §§ görs tillämpliga även på avgiftersom fastställts enligt gällande VL (se 19 § fjärde stycketövergångsbestämmelserna). Utskottet vill i sammanhanget också fästauppmärksamheten på att dessa avgifter, om utskottets förslag godkänns, iprincip redan fr. o. m. inpassas i ett system med årliga, indexbundnaomräkningar på sätt som närmare redovisas i det följande (s. 77 f.). JoU1982/83:30 53 En nyhet för vattenrättens delutgör propositionens förslag att den vattenrättsliga tillståndsmyndighetenskall kunna på framställning av kammarkollegiet i vissa fall förklara etttillstånd förverkat och förbjuda fortsatt verksamhet. Så skall kunna ske delsnär villkor i ett tillstånds- eller omprövningsbeslut i betydande mån haråsidosatts, dels när ett vattenföretag har övergivits eller underhållet harallvarligt försummats eller när ett tillstånd att inverka på vattenförhållandenainte har utnyttjats . I samband härmed kan också i förekommandefall rätten att bibehålla en vattenanläggning förklaras förverkad (15 kap. 5§). i vattenmåltillkommer , förutom sökanden samt staten och kommuner som företrädare förallmänna intressen, endast sådana fysiska eller juridiska personer som har enrättslig anknytning till fast egendom som berörs av det aktuellavattenföretaget. Man skall alltså vara sakägare. I vattenlagstiftningen har mangenomgående intagit den ståndpunkten att den närmare avgränsningen avsakägarkretsen inte bör bestämmas i lag utan frågan har överlämnats tillrättstillämpningen (se bl. a. prop. 1974:83 s. 196). Rättsläget har emellertidsammanfattats så att sakägare i VL:s mening är ägare och innehavare avskriftligen eller muntligen upplåten rätt till fast egendom som direkt skadasav ett vattenföretag eller annars lider intrång i något för fastighetensekonomiska nyttjande väsentligt intresse med anknytning till det vattenområdedär företaget utförs (se bl. a. SOU 1966:65 s. 449 och prop. 1974:83 s. 195). Egenskapen av sakägare ger en fysisk eller juridisk personrätt att uppträda som part i vattenmål vid prövningen av såväl tillstånds- somersättningsfrågor. Endast sakägare är berättigade till ersättning av sökandenför skada och intrång av vattenföretaget och för sina rättegångskostnader. Ivattenrättslig domstolspraxis har man dock varit liberal i fråga om enskildasoch organisationers möjligheter att oberoende av fastighetsanknytning läggafram utredning och synpunkter vid tillståndsprövningen. När däremot frågan omtalerätt har ställts på sin spets -1, ex. om särskilda processuella yrkandenhar framställts om skadeersättning eller rättegångskostnader eller det har varitfråga om rätt att fullfölja talan - har kravet på den kvalificeradefastighetsanknytningen ställts upp (se bl. NJA 1971 s. 8 och 1977 s. 477). I propositionen föreslås inte någon lagändring rörandesakägarbegreppet och inte heller någon ändring av dettas innebörd. I ettjudiciellt förfarande kan man enligt föredragandens mening inte ha ett aUtförvidsträckt sakägarbegrepp. För att det skall ha den erforderliga fastheten,måste det finnas en sådan kvalificerad anknytning till berörd fast egendom somkrävs enligt rådande vattenrättslig praxis. En annan ordning skulle medföraalltför JoU1982/83:30 54 Föredraganden äralltså inte beredd att förorda någon självständig talerätt förintresseorganisationer m. fl. Det må erinras om att samma ståndpunkt, utomsåvitt avser besvärsrätten för en lokal arbetstagarorganisation, har intagitsför ML:s del (se prop. 1980/81:92 s. 39, JoU 1980/81:21). Däremot är avsikten att såväl enskilda som organisationer,oavsett om de är sakägare eller inte, liksom skall få möjlighet attvid tillståndsprövningen av ett vattenföretag framföra sina synpunkter. Frågan om yrkesfiskarnas ställning i vattenrättsligthänseende berördes av utskottet i betänkandet JoU 1978/79:6. I anslutning motion i ämnet sade sig utskottet förutsätta att frågan om sakägarbegreppetskulle särskilt uppmärksammas framför allt när det gällde yrkesfiskare somfiskar på allmänt eller arrenderat vatten. Föredraganden påpekar, med hänvisning till utskottetsbetänkande, att den som fiskar på grund av arrendeupplåtelse är att anse somsakägare i vattenrättsligt hänseende, om fisket skadas av ett vattenföretag.Allmänt vattenområde ingår visserligen inte i fastighetsindelningen men enligtföredraganden bör även fiskare som på grund av ett särskilt tillstånd frånstaten fiskar med fasta redskap inom sådant område på motsvarande sättbetraktas som sakägare i vattenmål, om han lider skada av ett vattenföretag.Någon särskild lagbestämmelse härom anses inte behövlig. Att vidgasakägarkretsen till andra yrkes-, binärings- eller fritidsfiskare, som saknarfasfighetsanknytning, eller till yrkesfiskets eller fritidsfisketsorganisationer, som också saknar sådan anknytning, kan dock enligtföredraganden inte komma i fråga. Utskottet har ingen erinran mot propositionens uttalandeni detta avsnitt. De regler om vattenföretag iallmänhet som i huvudsak redovisats i det föregående är tillämpliga även på markavvattningsföretagen.Dessa företag är således underkastade bl. a. de allmänna reglerna omsamhällsekonomisk tillåtlighetsbedömning, skydd för allmänna intressen ochförhållandet till planeringssynpunkter, m. m. I vissa avseenden behövsemellertid särregler för markavvattningsföretagen, främst i vad avser formernaför samverkan mellan flera fastigheter som drar nytta av företaget och omkostnadsfördelningen mellan deltagarna. Dessa bestämmelser har intagits i 5kap, lagförslaget. Enligt propositionen bör lagen (1973:1150) om förvaltningav samfälligheter bli tillämplig på organisationen och förvaltningen av ettmarkavvattningsföretag med flera deltagare. Frågan om ändringar i lagenharsedermera tagits upp i prop. 1982/83:26 (JoU 1982/83:31). De nu gällande reglerna i 7 kap. VL om delaktighet itorrläggningsföretag bygger på begreppet "båtnad av markstorrläggning". JoU1982/83:30 55 betydelse dels för att bestämma omfattningen av samfälligheterna,dels för att bestämma den inbördes kostnadsfördelningen. I fråga om den närmareinnebörden av gällande rätt och den kritik som har riktats mot båtnadsreglernahänvisas till ett utredningsbetänkande om (se SOU 1968:51 s. 31). Vad beträffar delaktigheten innebär lagförslaget att rättoch skyldighet att delta i ett markavvattningsföretag föreligger för ägarna avde fastigheter som har nytta av markavvaftningen. Dessa deltagare utgör ensamfällighet. Någon samfällighetsbildning av fastigheterna som sådana skallsåledes inte ske. Med nytta avses liksom i fastighetsbildningslagen ochanläggningslagen den värdehöjning företaget innebär för en fastighet.Värdehöjningen bör enligt propositionen allt efter omständigheterna kunnaberäknas med hänsyn till marknadsvärdet, avkastningsvärdet eller ettmellanliggande värde. Skyldigheten att delta i ett markavvattningsföretag, ellermed andra ord rätten att tvångsansluta delägare, blir enligt förslaget inteobegränsad. För annan markavvattning än dikning föreslås sådan skyldighetföreligga endast om det begärs av ägare till fastigheter som får mer än hälftenav den beräknade nyttan av företaget. I fråga om dikningsföretag ärdeltagarskyl-digheten ovillkorlig, givetvis under förutsättning attnyttorekvisitet är uppfyllt. För rätt att delta i en markavvattningssamfällighet krävsi princip äganderätt till en fastighet som vinner nytta av företaget. Undantaggäller för väghållare som inte är fastighetsägare, om vägen medför en avsevärdinverkan på markavvattningsföretaget. Vad däremot beträffar nyttjanderättshavare, t. ex.jordbmksarrendato-rer, gäller enligt förslaget att dessa inte kan varadeltagare i en samfällighet för markavvattning. (En annan lösning har valts ifråga om bevattningssamfälligheter, se s. Som lagrådet påpekat (s. 295,jfr s. 437) innebär detta dock ej något hinder för en nyttjanderättshavare attuppträda som sökande till ett markavvattningsföretag som endast berör den markhan själv disponerar. Detta överensstämmer med propositionens allmänna övervägandenom nyttjanderättshavares rätt till vatten, som redovisats i det föregående. När det gäller kostnadsfördelningen mellan deltagarnaavses denna liksom f. n. i princip ske på grundval av de ohka fastigheternasnytta av företaget. Förslaget ger dock möjlighet till fördelning efter annangrund än nyttan. Enligt 7 kap. 27 § VL kan den som inte är att anse somsökande till företaget inte åläggas att bidra till kostnaderna för företagetmed mera än som motsvarar båtnaden för hans fastighet. Begränsningen avserendast anläggningskostnaderna och alltså inte förrättningskostnaderna ellerkostnaderna för företagets drift. Jämkningsreglerna avser de verkligakostnaderna för företaget sådana de kan konstateras efter det att företaget harutförts. Mot dessa kostnader skall ställas den vid samfällighetens bildandeberäknade båtnaden (se SOU 1968:51 s. 45). 1 enlighetmed lagrådets synpunkter har någon motsvarighet till denna JoU1982/83:30 56 kostnadsbegränsningsregel inte intagits i lagförslaget.Detta ställningstagande kritiseras i motion 1981/82:2502 (c) och i motion1982/83:12 (m). I båda motionerna yrkas att en begränsningsregel rörandekostnadsansvaret för den som tvingas delta i en samfällighet införs i nyavattenlagen, efter mönster av 7 kap. 27 § VL. Yrkandet får antas avsesamfällighetsbildning för dels markavvattning enligt 5 kap., delsvattenreglering enligt 7 kap. Utskottet vill påpeka att regler om begränsat kostnadsansvarför icke sökande deltagare fanns i det till lågrådet remitterade förslaget menatt dessa på lagrådets förslag utgått ur lagtexten (prop. s. 292, 442). Dettasammanhänger med att samfälligheten i den slutligt föreslagna lydelsen av 5kap. 2 § och 7 kap. 2 § föreslås få förfoga över tillståndet till företaget, påsamma sätt som den förfogar över anläggningar och rättigheter som hör tillföretaget. En konsekvens av att samfälligheten förfogar över tillståndet ärenhgt lagrådet att samtiiga deltagare bör ha fullt kostnadsansvar. Utskottetfinner ej anledning till annan bedömning. Det bör framhållas att kostnadernaför utförande och drift av företaget skall fördelas mellan deltagarna pågrundval av andelstal. Detta bestäms efter vad som är skäligt med hänsyn främsttill den nytta var och en har av företaget (5 kap. 3 § och 7 kap. 3 §). Somframgår av specialmotiveringen (s. 440) ger stadgandena rhöjlighet till enförhållandevis fri bedömning vid andelstalens fastställande. Mot angivna bakgrund avstyrker utskottet motion1981/82:2502 yrkande 2 och motion 1982/83:12 yrkande 3. I nyssnämnda motioner framförs vidare yrkanden som gällerväghållares skyldighet att utföra och bekosta vattenavlopp genom väg tillförmån för markavvattningsintresset. I motionerna framhålls att det framlagdaförslaget innebär en försämring för markägaren i förhållande till gällande VL.Motionärerna hemställer att skyldigheten för väghållare att utföra och bekostavattenavlopp genom vägar skall gälla även fortsättningsvis och oberoende avägoslag, markens användningssätt och tiden för vägens anläggande. Utskottet får för sin del anföra följande. När det gälleråtgärder för markavvattning genom vägar och banvallar gäller f. n. att de somhar intresse av en torrläggning har en ovillkorlig rätt att få till ståndavlopp genom vägar och banvallar. Åtgärderna skall i princip bekostas avtorrläggningsintresset. Undantag från denna princip görs emellertid när detgäller allmänna vägar som har påbörjats efter samt enskildavägar och järnvägar som har påbörjats efter . Undantagetinnebär att väghållaren resp. järnvägens ägare normalt skall bekosta åtgärdersom behövs för torrläggning av åker och äng till högst . Ipropositionen föreslås härvidlag - med viss avvikelse från utredningens förslagsåvitt avser kostnadsansvaret - att väghållaren om det inte är oskäligt alltidskall vara skyldig att bekosta åtgärder som behövs för avvattning av åker ochäng till högst . 1 motsats till VL görs inte någon begränsningmed hänsyn till vägens ålder. Liksom f. n. krävs emellertid att JoU1982/83:30 57 den mark som skall avvattnas har brukats som åker elleräng redan vid vägens tillkomst. Med hänsyn till att det i fråga om äldre vägarofta är svårt att fastställa om detta villkor är uppfyllt införs en hjälpregelsom innebär att det räcker om marken har brukats som åkereller äng. Vad som föreslagits rörande vägar gäller i allt väsentligtäven i fråga om järnvägar, tunnelbanor och spårvägar på särskild banvall. Av det anförda framgår att propositionen i nu behandladdel inte, som motionärerna påstått, innebär någon försämring förmarkavvattningsintresset utan att väghållarens kostnadsansvar bibehållits ihuvudsaklig överensstämmelse med gällande rätt. Utskottet avstyrker motion1981/82:2502 yrkande 1 b och motion 1982/83:12 yrkande 2. Regeringens förslag inu berörda delar tillstyrks. erinrar föredraganden om ställningstagandetill motion 1977/78:791 (JoU 1978/79:8, rskr 1978/79:63). I motionen väcktesbl. a. frågan om förstärkt skydd för landets våtmarker. ,vars hemställan i frågan biföll, underströk i sitt utlåtande medskärpa att man vid en samhällsutveckling som leder till ett ökat utnyttjande avvåtmarker för bl. a. energiproduktion måste ägna särskild uppmärksamhet åtmöjligheterna att hävda allmänna miljö-och naturvårdsintressen. syntes det böra prövas i vad mån de formella rättsreglerna påförevarande område ger utrymme för det förstärkta skydd av våtmarkerna somframstår som nödvändigt vid ett ökat ianspråktagande av dessa marker för t.ex. ett intensifierat skogsbruk eller utveckling av nya energiformer. Även isenare motioner väcktes frågan om vissa ändringar i VL för att förstärkaskyddet av våtmarkerna. Motionerna avslogs med hänsyn till det pågående arbetetmed en ny vattenlag (JoU 1979/80:19, JoU 1980/81:5), Föredraganden, som i denna fråga samrått med chefen förjordbruksdepartementet, understryker betydelsen av skyddet av våtmarker. Hanhänvisar emellertid till att reglerna om vattenföretag i allmänhet, som ävenomfattar markavvattningsföretagen, kommer att möjliggöra en friare bedömning avdessa företag än vad som kan ske. Föredraganden bedömer därför att vadriksdagen uttalat med anledning av motion 1977/78:791 i allt väsentligt kantillgodoses vid tillämpningen av den nya vattenlagen. Resultatet av denvåtmarksinventering som genomför på regeringens uppdrag börockså kunna vara ett viktigt underlag vid den fortsatta prövningen avmarkavvattningsföretag. Utskottet har funnit lämpligt att i detta sammanhangbehandla motion 1981/82:1921 (s) i den del motionen tar upp krav påobligatorisk tillståndsprövning enligt naturvårdslagen avmarkavvattningsföretag (yrkande 13). Motionärerna anser att dessa företag iallmänhet medför sådana olägenheter JoU1982/83:30 58 från naturvårdssynpunkt att det måste tillkomma samhälletoch inte markägarna att avgöra huruvida en markavvattningsåtgärd kan få kommatill stånd. 1 enlighet härmed föreslår motionärerna att i en ny paragraf, 18 a,i naturvårdslagen införs bestämmelser om tillståndsplikt för markavvattningsåtgärder,innebärande att sådana åtgärder ej får utföras utan tillstånd.Enligt det till motionen fogade lagförslaget får tillstånd ej lämnas omåtgärden medför olägenhet av större betydelse från naturvårdssynpunkt. Äråtgärden av synnerlig betydelse från allmän synpunkt får den dock tillåtas utanhinder av vad sagts. får enligt förslaget förena etttillstånd med de föreskrifter som behövs för att begränsa eller medverka skadapå naturmiljön. Vidare föreslås vissa följdändringar i naturvårdslagen. Yttranden över motionen har inhämtats från statensnaturvårdsverk, lantbruksstyrelsen, , länsstyrelserna iSkaraborgs, och samt (bilagorna4-10). Lantbruksstyrelsen har bifogat yttranden från lantbruksnämnderna iÖstergötlands, , , och län.Skogsstyrelsen har bifogat yttranden från skogsvårdsstyrelserna i ,och . Remissorganen har vidare beretts tillfälle att yttra sigöver ett under utskottsbehandlingen framfört alternativförslag om attlänsstyrelsen i särskilda fall ges möjlighet att föreskriva tillståndsplikt förmarkavvattningsföretag. Förslaget om en generell tillståndsplikt tillstyrks endastav länsstyrelserna i och , av vilka den förstnämndaunderstryker att en klarare definition av vilka åtgärdstyper och markområdensom avses måste göras. Dessutom bör undantag göras för vissa underhållsåtgärderm. anför att motionens huvudförslag ärtilltalande men att det ej kan genomföras utan att länsstyrelserna ges ökaderesurser. Det alternativa förslaget säger sig i princip kunnaförorda, men framhåller att många frågor av juridisk och administrativ artmåste utredas närmare. Verket tillstyrker att detta förslag bearbetas vidare. Samtliga övriga remissorgan avstyrker såväl motionenshuvudförslag som det alternativa förslaget. Flertalet av dessa motiverar sinståndpunkt med att nuvarande rutiner, varmed avses främst anmälningsplikten förskogsdikning enligt 23 § naturvårdsförordningen och samrådsplikten enligt 20 §naturvårdslagen, ger tillräckliga garantier för att naturvårdsintressenabeaktas. I några yttranden understryks dessutom att den nya vattenlagen bör gemöjligheter till en allsidig prövning av markavvattningsföretagen. Utskottet vill för sin del anföra följande. Den nyavattenlagens regler om förprövning, som redovisats i det föregående, innebärbl. a. en skärpning av tillståndsplikten för markavvattningsföretagen. Somhuvudregel gäller att tillstånd enligt nya vattenlagen skall sökas, om det inteär uppenbart att varken allmänna eller enskilda intressen skadas genomföretagets inverkan JoU1982/83:30 59 För detaljdränering genomtäckdikning gäller dock att tillstånd behöver sökas endast om det föreliggersannolika skäl för sådan inverkan på motstående intressen. I fråga ommarkavvattning krävs dock alltid fillstånd - oberoende av inverkan påmotstående intressen - om det för företaget behövs särskild tvångsrätt enligt 8kap. 1 och 2 §§ eller om två eller flera skall delta i företaget och någonöverenskommelse inte har träffats om delaktigheten. Markavvattningsföretag prövas vid förrättning enligtbestämmelserna i 12 kap. lagförslaget. Förrättningsman utses av ,som således torde få upplysning om det tilltänkta företaget redan i samband medatt ansökan görs. Det får självfallet förutsättas att samarbetet mellanlänsstyrelsens olika enheter innebär att naturvårdsenheten informeras omföretaget i de fall detta är påkallat. Kungörelse om företaget sänds bl. a. till berörda kommuneroch statliga myndigheter samt, om allmänna intressen kan beröras, tillkammarkollegiet (12 kap. 14§). Enligt de föreslagna tillåtlighetsreglerna i 3 kap., somlikaledes redovisats i det föregående, skall förrättningsmannen prövaföretagets inverkan på allmänna intressen, bl. a. naturvårds- ochmiljövårdsintressen (3 kap. 3 §). Om företaget medför skada eller olägenhet avstörre betydelse för allmänna intressen får det ej komma till stånd. Skyddetför allmänna intressen enligt 3 kap. 3 § är dock inte ovillkorligt. Ärföretaget av synnerlig betydelse från allmän synpunkt kan det trots påverkan påskyddsvärda intressen få komma tillstånd. I sådana fall avgörstillåthghetsfrågan, efter underställning enligt 12 kap. 29 §, av regeringen. Utskottet delar motionärernas uppfattning att våtmarkersom naturresurs ofta kan ha ett stort och mångsidigt bevarandevärde. remissyttrande framgår att det i många fall varit svårt attmed tillräcklig styrka hävda naturvårdsintressen i samband med torrläggningsföretagav olika slag. Samrådsplikten enligt 20 § naturvårdslagen har inte alltid varittillräcklig. De ovan redovisade bestämmelserna om tillåtlighets- ochtillståndsprövning av vattenföretag kommer att innebära förbättrade möjligheteratt inom ramen för den vattenrättsliga bedömningen hävda naturvårdsintressennär ett markavvattningföretag skall prövas. Frågan med vilken styrka dessaintressen kan hävdas gentemot exploateringsintressen m. m. är dock i hög gradberoende av vilken praxis som kommer att utbildas i rättstillämpningen. mening kan alltjämt viss osäkerhet anses föreligga beträffandemöjligheten att med stöd av nya vattenlagen få en tillfredsställande kontrollöver de åsyftade företagen. Utskottet anser därför att starka skäl talar föratt det vattenrättsliga prövningssystemet kompletteras med bestämmelser omtillståndsprövning enligt naturvårdslagen. De förslag som framförts i motionenoch i samband med utskottsbehandlingen bör genom regeringens försorg bliföremål för ytterligare prövning, varvid självfallet motionärernas synpunkteroch avgivna remissyttranden kan tjäna JoU1982/83:30 60 Utskottet föreslår således att riksdagenmed anledning av motion 1981/82:1921 yrkande 13 hos regeringen hemställer omutredning och förslag om tillståndsplikt för markavvattningsföretag inaturvårdslagen. Underhåll och tillsyn m. m. De i propositionen föreslagnareglerna om skötsel och underhåll av vattenanläggningar bygger på principen omägarens ansvar och är tillämpliga oavsett om tillstånd till vattenföretageterhållits eller ej (se 17 kap,). En allmän bestämmelse om ägarensunderhållsskyldighet är emellertid enligt' propositionen inte tillräcklig, utanlagen måste kompletteras med bestämmelser som ger det allmänna möjlighet attövervaka anläggningarnas konstruktion och även fortiöpande kontrollera derasunderhåll och skötsel (18 kap,). Uppgiften som vattenrättslig tillsynsmyndighetanförtros , med möjlighet att förordna en särskild sakkunnig föratt utföra tillsynsuppgifter vid sidan om , I vissa fall får i entillståndsdom eller ett tillståndsbeslut förordnas att någon annan myndighetskall, jämte , utöva tillsyn i visst hänseende. Länsstyrelsernasverksamhet bör enligt propositionen kunna bedrivas inom ganska vida ramar ochmed ett visst mått av flexibilitet. Tillsynen bör inriktas främst på de frånsäkerhetssynpunkt särskilt viktiga anläggningarna (t. ex. dammar och andradämmande anordningar). De som handhar kontrollen ges, efter mönster av ML:stillsynsregler, uttryckliga befogenheter att för utövande av tillsynen fåtillträde till anläggningen samt att företa undersökningar inom denna. Enligt VL gäller inte något straffansvar för försummelserav underhållsplikten.