bet · G601SoU10 · 1982-12-31 00:00:00 — om utbyggnaden av hälso- och sjukvården m. m. I motion 1981/82:554 av () och () hemställs att hos regeringen begär ettåtgärdsprogram för ögonskadade diabetiker i enlighet med motionens syften. I motion 1981/82:1743 av MargaretaAndrén (fp) och () hemställs aft hos regeringen begären förstärkning av reumatiker-vården och då främst genom en utökad utbildningav reumatologläkarna. I mofion 1981/82:1755 av MajPehrsson m. fl. (c) hemställs att uttalar att man vid uppgörandet avde regionala sjukvårdsplanerna far hänsyn till behovet av en ökning av antaletvårdplatser för reumatikersjuka barn. I motion 1981/82:2070 av GöstaBohman m.fl. (m) hemställs, såvitt nu är i fråga (yrkandena 2-4), 2. att riksdagenhos regeringen begär att möjligheterna att ytterligare koncentreraregionsjukvården utreds, 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att forskningsarbetet inom främstsjukvårdens och socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri)i större utsträckning bör syfta till rationalisering och"produktionskontroll", 4. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att ett säkrare underlag bör skapasför den fortsatta dimensioneringen av primärvården. Yrkande 1 i motionen har behandlats i socialutskottetsbetänkande SoU 1981/82:35. Grunddrag i utvecklingen av hälso- och sjukvården m. m. Den nya hälso- och sjukvårdslagen ersättssjukvårdslagen (1962:242) av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), vilkenantogs av under förra (prop. 1981/82:97, SoU 1981/82:51,rskr 1981/82:381). Med hälso- och sjukvård avses i hälso- och sjukvårdslagen(HSL) åtgärder för aft medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar ochskador. Det övergripande målet för hälso- och sjukvården - både den som bedrivsav offentliga vårdgivare och den som bedrivs av enskilda vårdgivare - skallenligt HSL vara en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. 1 1982/83. SoU1982/83:10 2 Landstingskommunerna och kommunernasom inte ingår i en landstingskommun (sjukvårdshuvudmännen) får i förhållandefill nuläget ett vidgat ansvar för befolkningens hälsa. Sjukvårdshuvudmännenåläggs sålunda förutom aft erbjuda sjukvård även att förebygga ohälsa hosbefolkningen genom miljöinriktade och individinriktade förebyggande åtgärder. Ett antal krav på sjukvårdshuvudmännens hälso- ochsjukvård har ställts upp i HSL. Hälso- och sjukvården skall vara av godkvalitet och tillgodose patienternas behov av trygghet, vara lätt tillgänglig,bygga på respekt för patienternas självbestämmande och integritet samt främjagoda kontakter mellan pafienterna och hälso- och sjukvårdspersonalen. Sjukvårdshuvudmännen åläggs vidare aft planera hälso- ochsjukvården med utgångspunkt i befolkningens behov av vård. Rikthnjer i fråga om statlig planering och samordning av hälso- och sjukvården m. m. I proposition 1979/80:6 omsocialstyrelsens uppgifter och organisation, m. m. angavs vissa riktlinjer föransvarsfördelningen mellan staten och de kommunala huvudmännen beträffandesocialvården och hälso- och sjukvården. Dessa riktlinjer innebär att statentillsammans med kommunerna och landsfingskommunerna har eft gemensamt ansvarför socialvårdens och hälso- och sjukvårdens omfattning, kvalitet och framtidautveckling och statens uppgifter är därvid att på riksplanet samordna de olikadelarna av samhällsverksamheten och göra de avvägningar som är nödvändiga föratt utnyttja tillgängliga resurser med hänsyn till den övergripandevälfärdspolitiken. med att HSL antogs godkände riktlinjeri fråga om statlig planering och samordning av hälso- och sjukvården. Enligtdessa riktlinjer bör regeringen.och - mot bakgrund av statensuppgifter inom ramen för såväl den samlade välfärdspolitiken somsamhällsekonomin - ha ansvaret för den övergripande centrala planeringen ochsamordningen av hälso- och sjukvården. Ett nära och kontinuerligt samrådbeträffande den övergripande centrala planeringen och samordningen skall finnasmellan regeringen och sjukvårdshuvudmännen och vara förankrat inom socialdepartementetmed hänsyn fill departementefs övergripande ansvar för hälso-och sjukvårdensamt socialpolitik i övrigt. En möjlig uppläggning av samrådsförfarandet mellanstatsmakterna och sjukvårdshuvudmännen kan enligt riktlinjerna vara atf statenutarbetar förslag fill ramar för hälso- och sjukvårdens utveckling, som kanuttryckas i olika alternafiv och som grundas på politiska bedömningar av densamhällsekonomiska utvecklingen, tillgången pä utbildad personal, det framtidasysselsättningsläget, de av statsmakterna formulerade målen för hälso- ochsjukvården samt de övergripande prioriteringarna såväl mellan olikasamhällssektorer som inom hälso- och sjukvården. SoU1982/83:10 3 Samrådet bör syfta till enöverenskommelse vilken skall utgöra utgångspunkt för sjukvårdshuvudmännenslångsiktiga planering. Med ledning av bl. a. sådana överenskommelser utarbetarsjukvårdshuvudmännen planer för den mer långsiktiga utvecklingen av hälso- ochsjukvården. skall följa och stödja hälso- ochsjukvårdsplaneringen på landstings- och regionnivå samt yttra sig över enskildaplanförslag före huvudmännens ställningstaganden. Sammanställningar ochanalyser av sjukvårdshuvudmännens uppgifter bör ske i samverkan mellansocialstyrelsen. och sjukvårdens och socialvårdensplanerings- och rationaliseringsinstitut (Spri). inrättadessocialdepartementets sjukvårdsdelegation med uppgift att följa utbyggnaden avsjukvårdsresurserna i landet och verka för en samordning avsjukvårdsplaneringen. I sjukvårdsdelegafionen finns företrädare både försjukvårdshuvudmännen och för statliga myndigheter som har ansvar för hälso- ochsjukvård, arbetsmarknad, utbildning och samhällsekonomi. En sammanställning i siffror av 16sjukvårdshuvudmäns principplaner för m. m. för hälso-och sjukvården, folktandvården och omsorgerna om psykiskt utvecklingsstörda,som gjorts gemensamt av , och , harredovisats i Spri rapport 5/76 Sjukvårdshuvudmännens planer till 1985- ensammanställning i siffror. har redovisat sina kommentarer till dessaplaner m. m. i skriften Sjukvårdshuvudmännens planer till 1985 (Socialstyrelsenredovisar 1976:7). Sjukvårdshuvudmännens femårsplaner ställs f. n. sammanårligen i samarbete mellan och ochredovisas i s. k. LKELP-rapporter. Genom bestämmelserna i lagen(1971:1204) om byggnadstillstånd och kungörelsen (1971:1205) ombyggnadstillstånd har staten möjlighet att styra byggandet inom bl. a. hälso-och sjukvården. Huvudmotiven för nämnda bestämmelser utgörs av strävanden aftuppnå en konjunkfurpolitisk utjämning av byggandet med hänsyn fill främstsysselsättningen på byggnadsarbetsmarknaden. Lagen om byggnadstillstånd talaremellertid om att byggnadsreglering enligt lagen även skall kunna ske medhänsyn till andra väsentliga allmänna intressen. Staten har vidare möjlighet atfstyra fördelningen av läkare. F. n. fordras det enligt bestämmelser i sjukvårdslageni princip medgivande av för att inrätta läkartjänster förhälso- och sjukvårdande verksamhet hos landstingskommuner och primärkommuner.Villkoren för att inrätta 1* 1982/83. SoU1982/83:10 4 läkartjänster anges i den fill sjukvårdslagen knutnasjukvåfdskungörelsen (1972:676). beslutar hur många underläkartjänster(organiserade i s. k. block) som får finnas inom varje sjukvårdsområde för läkarnas allmäntjänst , dvs. den läkartjänstgöring som är det första ledet i läkarnas vidareutbildning efter läkarexamen. prövning av frågor om inrättande avunderläkartjänster (också organiserade i s. k. block) för läkarnas fortsattavidareutbildning till specialistkompetens och om inrättande av tjänster förläkare med fullgjord vidareutbildning skall ske på grundval av för riketupprättat läkarfördel-ningsprogram, som fastställs av socialdepartementetssjukvårdsdelegation. Förslag till Läkarfördelningsprogrammet (LP) upprättas avsocialstyrelsen i samråd med universitets- och högskoleämbetet (UHÄ),och och omfattar vanligtvis enperiod av . Det revideras i princip . I de av under förrariksmötet godkända riktlinjerna i fråga om statlig planering och samordning avhälso- och sjukvården ingår bl. a. riktlinjer i fråga om fördelningen avläkare. Dessa riktlinjer innebär i huvudsak följande. I vart fall tills vidare är det nödvändigt aft påriksplanet noga följa frågan hur många vidareutbildade läkare som behövs inomde olika specialiteterna och landsfingskommunerna. Vid den fortsattaläkarplaneringen bör i samråd med huvudmännen ochLäkarförbundet liksom utarbeta rullande läkarfördelningsprogram, vilkalämpligen bör omfatta . På grundval av sådana läkarfördelningsprogram börsocialstyrelsen utarbeta en läkarplaneringsram för varje sjukvårdsområde. Dennaram -som bör diskuteras vid de förutskickade överläggningarna mellan staten ochhuvudmännen - skall tjäna som underlag för huvudmännens planering. Någonmotsvarighet till den nuvarande bestämmelsen att landstingskommuner ochprimärkommuner skall ha medgivande för att få inrättaläkartjänster behövs infe i hälso- och sjukvårdslagen. En sådan bestämmelse vadgäller vidareutbildade läkare kan f. ö. mot bakgrund av det ökande antaletläkare antas vara av mindre betydelse på . Inom sjukvårdsregionerna bör samråd ske i syfte atf enbalanserad fördelning av läkarresurserna inom regionerna sker mellan bl. a.regionsjukvård, länssjukvård och primärvård. Den centrala planeringen av läkarutvecklingen bör ävenomfatta läkarresurser för privatpraktik, annan enskild hälso- och sjukvård ochföretagshälsovård. Om det visar sig nödvändigt för att uppnå en lämpligframtida fördelning får andra medel för att styra utvecklingen övervägas. Det föreslagna läkarfördelningssystemet innebär ingenändring beträffande planeringen av läkarnas vidareutbildning. Socialstyrelsenhar således att i fortsättningen fastställa block för allmänfjänstgöring ochfortsatt vidareut- SoU1982/83:10 5 bildning mot bakgrund av läkarfördelningsprogrammet och isamråd med huvudmännen och . Genom läkarfördelningsprogrammenhar man sökt styra nytillkommande läkarresurser till de verksamhetsområden därde bäst behövs. Bristen på läkare har emellertid medfört svårigheter attrekrytera läkare till mindre attraktiva verksamhetsområden och orter och letttill en både verksamhetsmässig och geografisk snedfördelning avläkarresurserna. vidtogs vissa åtgärder för attsjukvårdshuvudmännen skulle få bättre möjligheter att på lika villkor få fillgångtill de knappa läkarresurserna. I en inom utarbetad och vidLandstingsförbundets kongress framlagd skrift. Solidariskläkarförsörjning - möjligheter och begränsningar, presenterades förslag fillsådana åtgärder. beslutade uppdra åt styrelsenför förbundet att efter viss ytterligare beredning av frågan rekommenderasjukvårdshuvudmännen att vidta i skriften föreslagna åtgärder. På grundval avden fortsatta beredningen av frågan och en träffadöverenskommelse mellan utfärdadeLandstingsförbundet ett cirkulär om åtgärder för en förbättradläkarförsörjning. I cirkuläret rekommenderas sjukvårdshuvudmännen att (1)begränsa antalet ansökningar om nya läkartjänster föratt en bättre balans skulle uppnås mellan antalet läkartjänster och antaletvidareutbildade läkare, (2) på visst sätt effektiviseravidareutbildningssysfemet för läkare samt (3) intensifiera arbetet med översynav organisationen för jour och beredskap för att en successiv reducering avvikariebehovet skulle åstadkommas. Enligt cirkuläret borde nya läkartjänsterfå inrättas endast för verksamhetsområdena öppen vård vid vårdcentral,långtidssjukvård/rehabilitering och psykiatri. 1 läkarfördelningsprogrammen för ettvart av åren 1981 och1982 har antalet tjänster som skall få inrättas för vidareutbildade läkarebegränsats till 175 tjänster med följande fördelning, nämligen för enbart öppensomatisk vård 150, för psykiatri 15 samt för långtidssjukvård/rehabilitering10. I läkarfördelningsprogrammet för har antalet tjänster förvidareutbildade läkare som skall få inrättas ökats till 400, nämligen föröppen somatisk vård 200, för huvudsakligen sluten somatisk vård 175, förpsykiatri 15 och för långtidssjukvård/rehabilitering 10. Pågående strukturförändring inom hälso- och sjukvården På grund av bl. a.kostnadsutvecklingen för sjukhusorganisationen började i slutet av 1960-taletden sjukvårdspohfiska målsättningen inriktas på att man skulle få fill stånd enändrad struktur av sjukvården. Den öppna vården utanför sjukhus ställdes därvidi förgrunden på ett helt annat sätt än fidigare, och en rad reformer hargenomförts för att förstärka denna vård. Grundläggandeför pågående utveckling inom hälso- och sjukvården är ett Rättelse: S. 5, efter rad 34 Tillkommer:längtidssjukvård/rehabilitenng 10. SoU1982/83:10 6 principprogram för hälso- och sjukvården inför 1980-talet(HS 80), som presenterade (anser1976:1). I HS 80 ges ett konkret förslag till vårdstruktur med uppdelning avverksamheterna på primärvård, länssjukvård och regionsjukvård. Den övervägandedelen av vården skall lämnas inom primärvården vid vårdcentraler och vidsjukhem. För den specialiserade medicinska verksamheten skall primärvårdenkunna repliera på länssjukvården - som skall bedrivas vid länssjukhus(motsvarande centrallasaretten) och vid länsdelssjukhus (motsvarande normallasaretten)- samt på regionsjukvården (vid regionsjukhus). Med primärvård avses i HS 80 all hälsovård och allsjukvård som lämpligen kan bedrivas utanför sjukhus och centrala sjukhem.Primärvården skall primärt svara för såväl det kroppsliga som det psykiskahälsotillståndet hos befolkningen inom ett givet betjäningsområde och omfattaden övervägande delen av alla besök på läkarmottagning, all hemsjukvård ochhuvuddelen av all långtidssjukvård. Temporärt, när primärvårdens resurser ärotillräckliga för de åtgärder som erfordras beträffande viss patient, skallansvaret för patienten övergå till läns- eller regionsjukvården. Så snart mandär anser sig ha vidtagit erforderliga åtgärder, avses emellertid ansvaret förpatienten återgå till primärvården. Vårdresurserna skall tillhandahållas i första hand vidvårdcentraler och sjukhem. Sjukvårdsområdena skall uppdelas på ett antalprimärvårdsömrå-den av varierande storlek, vilka formellt skall motsvarasjukvårdslagens läkardistrikt. Hälsovården föreslås bli i princip helt integrerad medsjukvården. Till primärvårdsuppgifferna avses även höra uppgifter inomomgivningshygien, livsmedelshygien, den allmänna hälsovården (hälsoskyddet)samt smittskyddet. Hälsovårdsupplysning, aktiv medverkan i skyddet motmiljöfaktorer som hotar invånarnas hälsa och uppsökande verksamhet, främst iform av hälsokontroller inriktade på särskilt utsatta grupper, förutsätts varauppgifter för primärvården. Primärvårdenförutsätts skola nära samarbeta med . Förutom läkare för allmänmedicin avses även läkare medannan specialistkompetens tjänstgöra inom primärvården. Den s. k. distriktsvården med distriktssköterskor fallerhelt inom primärvården och skall utgöra en av de väsentligaste komponenterna idenna. Även sjuksköterskor med annan vidareutbildning förutsätts få uppgifterinom primärvården liksom undersköterskor samt arbetsterapeuter, kuratorer,sjukgymnaster och annan personal. Det förutsätts att personal av olika kategorier skallbilda vårdlag, bl. a. för hemsjukvård. Inom ramen för HS 80-arbetef harsocialstyrelsen redovisat strukturprogram inom flera delsektorer av hälso- ochsjukvården avsedda att vara fill hjälp och vägledning i planeringssammanhangför sjukvårdshuvudmännen m. fl. Sålunda har redovisats principprogram förlångtidssjukvård (Social- SoU1982/83:10 7 styrelsen anser 1976:3), principprogram för medicinskrehabilitering (anser 1978:3), riktlinjer för 80-faletspsykiatriska vård (anser 1980:2) och allmänna råd (1981:4) omhälsovård för mödrar och barn inom primärvården. har vidare sammanställt planeringsunderlagför sektorer av hälso- och sjukvården i form av sektorprogram. Om närmare riktlinjer för primärvården, länssjukvården ochregionsjukvården Mot bakgrund av att detkonstaterats aft ett allt större behov förelåg av samverkan mellan sjukvårds-och socialvårdshuvudmännens planering och löpande verksamhet beslutadesocialstyrelsen. samt Spri år 1976att genomföra ett gemensamt utvecklingsarbete främst inriktat på primärvård,äldreomsorger samt samverkan mellan landstingskommuner och kommuner. Arbetetinleddes med förstudier avseende nämnda tre områden. Resultaten av förstudiernapresenterades i skriften Primärvård-äldreomsorger-samverkan. Härefterhar följt ett utredningsarbete som syftat fill att ge de lokala huvudmännen ettså konkret underlag som möjligt för planeringen i första hand till mitten av 1980-talet.Resultatet av detta utredningsarbete presenterades i sex skrifter,nämligen (1) Primärvård - innehåll och utveckling, (2) Sjukvård i hemmet -social hemtjänst, (3) Boende, service och vård för äldre, (4) Långfidsvård isamverkan, (5) Omhändertagande av åldersdementa samt (6) Dagsjukvård inomprimärvården. Skrifterna har utsänts till sjukvårds- och socialvårdshuvudmännenför att användas som underlag för deras planering inom de i skrifternaredovisade områdena. I skrifterna utgår man från den i principprogrammet förhälso- och sjukvården inför 1980-talet rekommenderade strukturen för hälso- ochsjukvården. Frågor om bl. a. omfattningen av länssjukvården behandlasinom ramen för det s. k. HS 90-arbetet, vilket redovisas i det följande (s. 8 och9). Som också redovisas i det följande (s. 10 och 11) godkänderiksdagen /riktlinjer för den framtidaregionsjukvården. Läkarnas grundutbildning och avslutas med läkarexamen. Efter grundutbildningenföljer som ett första led i läkarnas vidareutbildning allmäntjänstgöring (AT)på underläkarfjänster , varav i kirurgi, imedicin, i psykiatri och i allmänläkarvård. Vid allmäntjänstgöringensslut erhålls legitimation som läkare. Härefter följer fortsatt vidareutbildning(FV) till specialistkompetens, som tar från fyra fill . 1** 1982183. SoU1982/83:10 8 Specialistkompetens kan erhållas i ett 40-tal medicinskaspecialiteter. Specialistutbildningen omfattar dels huvudutbildning om mellantre och tjänstgöring som i allmänhet fullgörs helt inom specialiteten,dels sidoutbildning om mellan eft halvt och tjänstgöringsom fullgörs inom verksamhetsområde som är av betydelse för den söktakompetensen. Även den fortsatta vidareutbildningen fullgörs på underläkartjänster.Förordnandena på underläkartjänster för allmäntjänstgöring och förspecialistutbildning är utformade som s. k. blockförordnanden (AT-block resp.FV-block), som innefattar samtliga erforderliga tjänstgöring-ar. Bestämmelser om tjänstgöring för vinnande av legitimationoch specialistkompetens finns i kungörelsen (1972:678) medtillämpningsföreskrifter till lagen (1960:408) om behörighet att utövaläkaryrket. Specialistkompetens utgör i principbehörighetskrav för högre läkartjänster än underläkartjänster.Underläkarfjänsterna skall vara förbehållna läkare som genomgårvidareutbildning (AT och FV). Ordningen för fördelning av läkare har redovisatsovan (s. 3-5). Den framtida inriktningen av hälso- och sjukvårdensinsatser Socialdepartementetssjukvårdsdelegation beslutade att ett nytt principprogram för denframtida hälso- och sjukvården med sikte på åren 1990-2000 (HS 90) skallupprättas. Principprogrammet skall belysa hälso-och sjukvårdssektorns lämpligaframtida omfattning, inriktning, struktur och resurskrav för nämnda tidsperiodoch vara avvägt mot begränsningar i samhällsekonomin och tillgången på personalsom successivt anges eller förväntas. För att leda utredningsarbetet fillsattesen styrgrupp med företrädare för staten och Landstingsförbundet.Socialstyrelsen svarar för det praktiska utredningsarbetet. Under utredningsarbetet skall bl. a. beaktas att hälso-och sjukvården inte skall fungera enbart som mottagare av vårdsökande. Enutgångspunkt skall vara att hälso- och sjukvården - vid sidan av detraditionella sjukvårdsuppgifterna - utifrån sin kunskap om hälsoproblemensuppkomst och orsaker aktivt arbetar för att samhället som helhet verkar för attbibehålla och förbättra befolkningens fysiska, psykiska och sociala hälsa. Utredningsarbetet har indelats i två etapper. Under denförsta etappen har arbetet inriktats på att man skall redovisa och analyseraolika områden av betydelse för inriktningen av det fortsatta utredningsarbetet.Inom ramen för den första etappen har en rad underlagsstudier tagits fram, avvilka flertalet redovisats i följande tre volymer i ,nämligen Hälsorisker -en kunskapssammanställning (SOU 1981:1), Ohälsa ochvårdutnyttjande (SOU 1981:2) samt Hälso- och sjukvård i internationelltperspektiv (SOU 1981:3). SoU1982/83:10 9 I den tillsammans med ovannämndavolymer framlagda skriften Utgångspunkter och riktlinjer för det fortsattaarbetet (SOU 1981:4) har redovisats bl. a. av socialdepartementetssjukvårdsdelegafion godkända riktlinjer för den andra etappen iutredningsarbetet. Generella utgångspunkter för utredningsarbetet i denna etappskall vara (1) att hälso- och sjukvårdens verksamhet måste utgå från ettoffensivt hälsopolitiskt synsätt, (2) aft befolkningens behov av vård skallvara av avgörande betydelse för fördelningen av hälso- och sjukvårdens resursersamt (3) att hälso- och sjukvårdens resursinsatser härutöver måste relaterastill såväl samhällsekonomiska som sysselsättningspolitiska mål ochrestriktioner. Redovisning för det fortsatta HS 90-arbetef beräknas kommaatt framläggas . Underlag för dimensionering av primärvården I motion 1981/82:2018 (m), vilkeninnehåller motiveringen till yrkande 4 i motion 1981/82:2070 (m), anförs bl. a.aft en vid vårdcentralen i framlagd avhandling visar att antaletöppenvårdsbesök per invånare och år stabiliserats vid ca 2,3. Detta antyder,anförs det vidare, att det av hitfills använda planeringstalef3,5 kan ligga för högt, vilket kan få stora konsekvenser för resursplaneringen.Motsvarande undersökningar bör, framhålls det, göras i andra delar av landetså aft ett säkrare underlag skapas för den framtida dimensioneringen avprimärvården. I specialmotiveringen (prop.1981/82:97 s. 122 och 123) fill den förutnämnda bestämmelsen i den nya hälso-och sjukvårdslagen om atf sjukvårdshuvudmännen skall planera hälso- ochsjukvården med utgångspunkt i befolkningens behov av vård framhålls bl. a. attsyftet med sjukvårdshuvudmannens planering skall vara aft tillgodose behov avhälso- och sjukvård hos dem, för vilka sjukvårdshuvudmannen har en skyldighetatt tillhandahålla sådan vård och att sjukvårdshuvudmannen själv avgör hurdetaljerade planer som skall upprättas och vilken tid planerna skall avse. Enligt riktlinjerna för detfortsatta HS-arbefet skall detta arbete bl. a. inriktas mot att belysamöjligheter och begränsningar i att kartlägga och analysera befolkningenshälsotillstånd som underlag för planering och beslut avseende inriktning ochfördelning av hälso- och sjukvårdens insatser. SoU1982/83:10 10 Därvid skall särskilt uppmärksammas behovet av åtgärderinom vårdområdet som ökar möjligheterna aft alla som bor i landet får del avhälso- och sjukvården på lika villkor. Med anledning härav ingår i HS90-arbetet ett projekt som kallas som planeringsunderlag. Enligt riktlinjerna för detfortsatta HS 90-arbefef bör vidare strukturmodellen för hälso- och sjukvårdenenligt HS 80 vidareutvecklas. Detta utvecklingsarbete skall i första hand gällaavvägningen mellan länssjukvård och primärvård samt överväganden avseende detflerregionala samarbetet. Vidare bör HS 80:s strukturmodell vidareutvecklas såatt faktorer som påverkar arbetsfördelningen mellan hälso- ochsjukvårdssystemet och befolkningens eget ansvar kan beaktas. I anslutninghärtill anförs i rikthnjerna följande. Mot denna bakgrund är det särskiltangeläget att klarlägga länssjukvårdens arbetsuppgifter, organisafion ochsamverkan med primär- och regionsjukvården. Stor uppmärksamhet bör ägnasmöjligheterna att begränsa länssjukvården för att därigenom ökaförutsättningarna att inom snäva finansiella och personella resursramarsäkerställa en planerad utbyggnad av primärvården.