bet · G601LU21 · 1982-12-31 00:00:00 — om viss ändring av bestämmelserna om hittegods I betänkandet behandlas motion1982/83:229 av () och () vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär att hittegodslagen ändras i enlighet med vad somanförs i motionen. Motionärernas önskemål avser förfarandet beträffandeföremål som upphittas på järnvägsstationer och andra trafikområden. Enligt lagen (1938:121) omhittegods gäller som huvudregel att den som hittar ett borttappat föremål skallanmäla fyndet hos polismyndigheten utan oskäligt dröjsmål. Är ägaren tillföremålet känd får dock upphittaren överlämna det direkt till ägaren. Ägarentill hittegodset har rätt att få tillbaka godset om han betalarpolismyndighetens och upphittarens omkostnader samt skälig hittelön tillupphittaren. Om ägaren inte blir känd eller inte hör av sig tillfallergodset upphittaren under förutsättning att han betalar polismyndighetensomkostnader. Vill upphittaren inte betala kostnaderna eller om han på annatsätt kan anses ha givit upp sin rätt tillfaller godset staten. Vissa undantag finns från hittegodslagenstillämpningsområde. a. tillämpas lagen inte på föremål som är i någonsbesittning. Besittningsbegreppet anses i förevarande sammanhang ha en vidareinnebörd än vad som i allmänhet är fallet. Sålunda torde föremål som påträffasi en affär, på ett postkontor eller på järnvägsområde (stationshus, bangårdaroch banvallar) vara i resp. företags besittning. Också föremål som påträffatspå område i har ansetts vara i institutionens besittning. Ärett föremål som finns i någons besittning kvarglömt och tas det till vara avbesittningshavaren skall dock hittegodslagen ha motsvarande tillämpning (6 §).Någon hittelön utgår ej i detta fall och upphittaren, om han är en annan änbesittningshavaren, bäringen rätt till godset. 1 praktiken innebär detta attden som hittar ett föremål på t. ex. ett postkontor inte har några rättigheterenligt hittegodslagen. Det är i stället postverket som har rätten att få detupphittade föremålet om ägaren inte kräver att få tillbaka det. Det är ocksåpostverket som skall anmäla fyndet till polismyndigheten. Beträffande föremål som upphittas på fortskaffningsmedel iallmän trafik eller inom område som tillhör trafikföretaget har genomhittegodslagen öppnats en möjlighet att införa särskilda bestämmelser. 1 1982/83. LU1982/83:21 2 tagits in i järnvägstrafikstadgan (1966:202), kungörelsen(1972:18) om behandling av föremål som upphittats i spårvägs-, tunnelbane-eller busstrafik samt i kungörelsen (1972:17) om behandling av föremål somupphittats inom flygplats eller på luftfartyg m. m. Enligt den förstaförfattningen skall den som tar till vara kvarglömd eller förlorad sak ijärnvägs fortskaffningsmedel eller inom järnvägs område överlämna föremålettill järnvägen (97 §). har rätt att sälja upphittade föremål som intetas tillbaka av ägaren. I den andra kungörelsen föreskrivs att reglerna ijärnvägstrafikstadgan skall ha motsvarande tillämpning när det gäller föremålsom glömts kvar i spårvagnar, tunnelbanevagnar eller bussar m. m. Dessa reglerersätter alltså hittegodslagens bestämmelser om att fynden skall anmälas tillpolismyndighet och att staten i vissa fall har rätt till hittegods. Enligt inhämtade upplysningar tillämpas på Stockholmscentralstation den ordningen att alla hittegodsfynd inom stationsområdet anmälstill järnvägen och detta oavsett om fyndet gjorts på en del av området somutnyttjas av ett annat företag, t, ex, restauranger och kiosker istationshallen. I motionen ifrågasätts om rättentill hittelön bör vara beroende av om hittegodset påträffas på järnvägensområde eller någon annan plats. Motionärerna ifrågasätter också om allmänhetenhar kännedom om var gränserna för SJ:s område går, 1 detta hänseende framhållermotionärerna att SJ på ett stort antal platser arrenderar ut mark inomstationsområdet till butiks- och kioskägare och att hittegodslagen i praxistillämpas på föremål som påträffas på sådan mark. Däremot anses telefonkioskertillhöra SJ:s område och hittegodsfynd i kioskerna följer således intehittegodslagen. Motionärerna anser att de nuvarande författningarna på områdetär oklara och framhåller angelägenheten av att författningar utformas så attallmänheten ej skall behöva tveka om deras innebörd. Motionärerna föreslår att97 § järnvägstrafikstadgan ändras så att reglerna om järnvägens befattning medhittegods ej blir tillämpliga när det gäller fynd i en byggnad påjärnvägsområdet som allmänheten har tillträde till. tillkalladesfyndlagsutredningen för att utreda frågor angående bl. a, lagstiftningen omhittegods. Utredningen slutförde sitt uppdrag genom avlämnande avbetänkandet (Ds Ju 1980:11) Hittegods m. m. 1 betänkandet framlades förslagtill en ny lag om hittegods. Utredningen behandlade ingående spörsmålet omföremål som finns i någons besittning, dvs. den fråga som är av grundläggandebetydelse för upphittarens rättigheter när det gäller föremål som hittas ilokaler m. m. dit allmänheten LU1982/83:21 3 har tillträde, s. k. institutionsgods. Utredningen ansågatt den som hittar insititutionsgods framstod som likställd med den som hittarhittegods på andra ställen. Enligt utredningen var det emellertid svårt att ilagtext precisera i vilka fall institutionsgods skulle behandlas som vanligthittegods. Utredningen nöjde sig därför med att göra vissa motivuttalanden somborde leda till en mera nyanserad praxis än den nuvarande. Utredningen tog också upp specialreglerna beträffandetrafikhittegods och föreslog att trafikföretagen liksom f. n. skulle bliansvariga för den del av hittegodsverksamheten som berör företagen. Sedan betänkandet remissbehandlats tog regeringen iproposition 1982/ 83:59 ställning till utredningens förslag. Såvitt gällerfrågan om institutionsgods framhöll departementschefen att, om det nuvaranderättsläget skall ändras, det ankommer på lagstiftaren att genom klara reglerange hur de olika fallen skall bedömas. Varken utredningens förslag eller vadsom framkommit under remissbehandlingen utgjorde enligt departementschefen etttillräckligt underlag för en sådan reglering. Behovet av en ändring var enligthans mening inte heller särskilt påfallande. Det anmärktes att de fall somframför allt har föranlett kritik mot den nuvarande ordningen, nämligen dånågon hittat föremål på postkontor eller inom i , synes hafått en i huvudsak tillfredsställande lösning. Såväl postverket som stiftelsenSkansen hade nämligen för polisen förklarat att de generellt avstod från varjeanspråk på gods som har hittats inom deras områden. Det innebar att godset idessa fall tillfaller upphittaren och inte de nämnda institutionerna, omägaren inte hör av sig till polisen . Departementschefen var därför, i varje fall då; inteberedd att föreslå några särskilda regler om institutionsgods. Sammanfattningsvis ansåg departementschefen att denuvarande reglerna om hittegods och andra fynd inte i det sammanhanget bordeändras på annat sätt än att skyldigheten för polisen att kungöra hittegodsavskaffas. Förslag till en sådan ändring i hittegodslagen lades fram ipropositionen. I sitt av godkända betänkande LU 1982/83:12hemställde utskottet att skulle anta ändringen i hittegodslagen. Enligt lagen om hittegods skall densom hittar ett borttappat föremål anmäla fyndet till polismyndigheten. Vetupphittaren vem ägaren till föremålet är får han dock överlämna det till denne.Upphittaren har rätt till hittelön om ägaren tar tillbaka det upphittadeföremålet. Om ägaren inte gör anspråk på saken tillfaller den upphittaren elleri vissa fall staten. Vissa undantag finns frän hittegodslagenstillämpningsområde. Bl, a, tillämpas lagen inte på föremål som är i någonsbesittning, Besittningsbe-greppet anses i förevarande sammanhang ha en vidareinnebörd än vad som i allmänhet är fallet. Sålunda torde föremål som påträffasi en affär, på ett LU1982/83:21 4 postkontor eller på järnvägsområde (stationshus, bangårdaroch banvallar) vara i resp, företags besittning. Är ett föremål som finns inågons besittning kvarglömt och tas det till vara av besittningshavaren, skalldock hittegodslagen ha motsvarande tillämpning (6 §), Någon hittelön utgår eji sådana fall och upphittaren, om han aren annan än besittningshavaren,bäringen rätt till godset. Beträffande föremål som upphittas på fortskaffningsmedel iallmän trafik eller inom område som tillhör trafikföretaget, s, k,trafikhittegods. har genom hittegodslagen öppnats en möjlighet att införasärskilda bestämmelser. Sådana regler har tagits in i bl, a,järnvägstrafikstadgan och kungörelsen om behandling av föremål som upphittats ispårvägs-, tunnelbane- eller busstrafik. Enligt den första författningen skallden som tar till vara kvarglömd eller förlorad sak i järnvägsfortskaffningsmedel eller inom järnvägs område överlämna föremålet tilljärnvägen (97 §), har rätt att sälja upphittade föremål som inte tastillbaka av ägaren, 1 den andra kungörelsen föreskrivs att reglerna ijärnvägstrafikstadgan skall ha motsvarande tillämpning när det gäller föremålsom glömts kvar i spårvagnar, tunnelbanevagnar eller bussar m, m, I motionen ifrågasätts om rätten till hittelön bör varaberoende av om hittegodset påträffas på järnvägens område eller någon annanplats. Motionärerna framhåller också att allmänheten inte torde ha kännedom omvar gränserna för SJ:s område går. Motionärerna anför att SJ på ett stort antalplatser arrenderar ut mark inom stationsområdet till butiks- och kioskägare ochatt hittegodslagen i praxis tillämpas på föremål som påträffas på sådan mark.Däremot anses telefonkiosker tillhöra SJ:s område och hittegodsfynd i kioskernaföljer således inte hittegodslagen. Motionärerna anser att de nuvarandeförfattningarna på området är oklara och framhåller angelägenheten av attförfattningar utformas så att allmänheten ej skall behöva tveka om derasinnebörd. Motionärerna föreslår att 97 § järnvägstrafikstadgan ändras så attreglerna om järnvägens befattning med hittegods ej blir tillämpHga när detgäller fynd i en byggnad på järnvägsområdet som allmänheten har tillträde till.Motionärerna yrkar att hos regeringen skall begäraenförfattningsändring i enlighet med det anförda. Utskottet kan i och för sig dela motionärernas uppfattningatt de nuvarande reglerna beträffande trafikhittegods kan te sigsvårförståeliga. Utskottet vill emellertid stryka under att de särskildabestämmelserna om föremål som hittas på SJ:s och andra trafikföretags områden ihuvudsak endast innebär avvikelser från hittegodslagens regler om skyldighetatt anmäla hittegodsfynd till polisen och om statens rättigheter till godset.För den som gör fynd av trafikhittegods gäller däremot samma regel som för densom annars hittar ett borttappat föremål, nämligen att rätten till hittelön ochandra rättigheter inte föreligger om föremålet finns i någons besittning. Somnärmare framgår av redogörelsen ovan (s. 2 och 3) har specialreglerna LU1982/83:21 5 om trafikhittegods liksom den mera övergripande frågan omupphittarens rättigheter när det gäller föremål som påträffas på järnvägsstationeroch andra lokaler, dit allmänheten har tillträde, övervägts av statsmakternamed anledning av fyndlagsutredningens betänkande (Ds Ju 1980:11) Hittegods.Någon ändring av nuvarande ordning har därvid inte funnits påkallad. mening saknas anledning för att nu frångå dettaställningstagande. Motionen bör därför inte föranleda någon åtgärd frånriksdagens sida. att avslår motion 1982/83:229. Närvarande: (), (). ()*, (). (), iGamleby (s), () *, (), (), (), ()*, (), PerIsraelsson (vpk)*, () och i (m). *Ej närvarande vid betänkandets justering.