bet · G601LU3 · 1982-12-31 00:00:00 — omlagstiftningen rörande onykterhet i trafik till sjöss I betänkandet behandlas motion 1981/82:866 ochmotion 1981/82:1232 i vilka framställs önskemål om en ändring av sjölagensregel om straffansvar vid onykterhet till sjöss. Imotion 1981/82:866 av och (båda s) yrkas attriksdagen hos regeringen begär en skyndsam utredning av möjligheten atttrafiknykterhetslagstiftningen vidgas till att gälla till sjöss. Imotion 1981/82:1232 av och (båda fp) yrkas attriksdagen hos regeringen begär en snabb översyn för att vidga nuvarandetrafiknykterhetslagstiftning att gälla även till sjöss. Motionärernahänvisar till att av alla som omkommer genom drunkning äralkoholpåverkade. Vidare framhålls att vid båtolyckor förarna i många fall äralkoholpåverkade. Motionärerna anser det rimligt att samma krav på nykterhetuppställs vid trafik på land som till sjöss och att promillegränser eftermönster av trafikbrottslagen bör införas för sjötrafiken. Gällandeordning m. m. Enligt trafikbrottslagen (1951:649) skall ansvarför rattfylleri ådömas den som vid förande av motordrivet fordon varit såpåverkad av starka drycker att det kan antas att han inte på betryggande sättkunnat föra fordonet. Straffskalan upptar fängelse i högst eller, däromständigheterna är mildrande, böter, dock lägst 25 dagsböter. Till sammastraff skall dömas den förare som av annat berusningsmedel varit så påverkadsom sagts. Ansvar för rattfylleri inträder vidare när någon förtmotorfordon m, m. efter att ha förtärt starka drycker i sådan mängd attalkoholkoncentrationen i hans blod under eller efter färden uppgick till 1,5promille eller mer. Uppgick blodalkoholhalten inte till menöversteg den döms föraren för rattonykterhet till böter, dock lägst10 dagsböter, eller fängelse . Ifråga om ansvar för onykterhet på fartyg gäller 325 § sjölagen (1891:35 s, 1),I lagrummet stadgas straff för den som på fartyg fullgör uppgift av väsentligbetydelse för säkerheten till sjöss och därvid är så påverkad av alkoholhaltigadrycker eller annat berusningsmedel att det måste antas att han inte påbetryggande sätt kan utföra vad som därvid åligger honom. Straffskalan upptarböter eller fängelse i högst . LU1982/83:3 2 tillämpligt på all sjöfart. Det ankommer på sjösäkerhetsrådet att, med inriktning påfritidsbåtstrafiken, verka för sjösäkerhet. Innevarande budgetår disponerarrådet drygt 2 milj, kr, för olika informations- och propagandaåtgärder bl, a,beträffande riskerna med alkoholförtäring till sjöss. Under förarbetena till dennuvarande bestämmelsen i 325 § sjölagen diskuterades frågan om införande av enpromillegräns för sjötrafikens del. föreslog i sitt betänkande(SOU 1965:18) Fartygs befälhavare. Gemensamt haveri och dispasch.Ansvarsbestämmelser m. m. bl. a. en bestämmelse om straff för onykterhet som ihuvudsak överensstämde med nu gällande regel. Kommittén avvisade tanken på attinföra en promilleregel och hävdade att en sådan regel inte skulle varagenerellt genomförbar för sjöfartens del på grund av de särprägladeförhållandena till sjöss. Redan valet av promillegräns skulle bli ett problem,eftersom de till sjöss starkt skiftande trafikförhållandena samt skilda slag avfartyg och sysslor ombord rimligen ställde olika starka krav inykterhetshänseende. På grundval av kommitténs förslag framlades i proposition1966:145 förslag till ändringar i bl. a. sjölagen. Beträffande frågan om ansvarför onykterhet till sjöss anslöt sig föredragande statsrådet till kommitténsuppfattning att ansvarsbestämmelsen inte borde innehålla någon promilleregel.Han ansåg att det fanns starka skäl för att avstå från en sådan regel. Hanpekade på bl. a. att en ändamålsenlig blodprovstagning ingalunda alltid kan ägarum samt att det inte kunde bortses från att handelsflottans och i viss månäven fiskeflottans personal inte bara tjänstgör ombord utan också bor ochtillbringar det mesta av sin fritid där, I sitt av godkändabetänkande med anledning av propositionen (ILU 1967:3) godtog förstalagutskottet de redovisade skälen mot en promilleregel men underströk samtidigtvikten av att utredningen om alkoholkoncentrationen i gärningsmannens blodanvändes som ett led i bevisningen om berusningsgraden. Utskottet påpekade dockatt det inte ansåg frågan om en promilleregel vara slutligt löst utan att sakenkunde komma i ett annat läge när utredningstekniken utvecklats mer ochövervakning genom sjöpolis förstärkts. Spörsmålet blev ånyo föremål för prövning åren1970 och 1971. beslöt överlämna motionen tillfritidsbåtutredningen. slutförde sitt uppdrag år 1974genom avlämnande av betänkandet (SOU 1974:95) Båthv, Samhället ochfritidsbåtarna. Utredningen föreslog bl. a. obhgatorisk registrering avfritidsbåtar samt flera andra åtgärder beträffande sådana båtar. I fråga om enpromilleregel framhöll utredningen att starka skäl talade mot en lagstiftning. (En närmare redogörelse för utredningens synpunkter finns i LU 1980/81:21. )Ställningstagandet skulle enligt utredningen dock ej ses som ett slutligtställningsta- LU 1982/83:3 3 gandeför från samhällets sida. Den i betänkandet föreslagnaförbättrade rapporteringen av fritidsbåtsolyckorna och den intensifieradebearbetningen av materialet från denna tillsammans med materialet från denlikaledes föreslagna registreringen av vissa fritidsbåtar borde väsentHgt kunnabidra till att bättre klarlägga alkoholens roll i olyckorna och även ange vägartill framtida åtgärder för att lösa detta problem. Det borde ankomma påbåtmyndigheten att noga följa utvecklingen på detta område och att föreslåeventuella åtgärder. Iavvaktan på resultatet av denna verksamhet föreslog utredningen en starktintensifierad och utbyggd information till båtägarna, dels om gällandebestämmelse i 325 § sjölagen, dels om de allmänna risker som är förenade medalkoholförtäring inte bara i samband med förande av fritidsbåt utan även vidvistelse ombord. Den föreslagna båtregistreringen torde enligt utredningen ävenskapa en ny och viktig möjlighet till direktkontakt med båtägarna - ellergrupper av dessa - som bör kunna öka effekten av sådan information. Det bordeankomma på båtmyndigheten att närmare utforma denna informationsverksamhet. Vid remissbehandlingen uttalade sigrikspolisstyrelsen, sjösäkerhetsrådet och i frågan om införandeav en promilleregel. och sjösäkerhetsrådet anslöt sig tillutredningens synpunkter. däremot ansåg att övertygande skälförelåg för en promilleregel men att lagstiftning borde anstå i avvaktan på eninformationskampanj för att öka allmänhetens förståelse för faran av attanvända alkohol till sjöss. Efterregeringens bemyndigande tillkallades en särskild sakkunnig för attytterligare pröva frågan om registrering av fritidsbåtar. Den sakkunnigeavlämnade betänkandet. (SOU 1977:25) Båtliv 2, Registerfrågan, variframläggs förslag till olika alternativ för registrering av fritidsbåtar.Betänkandet, som remissbehandlats, är jämte fritidsbåtutredningens förslagföremål för överväganden inom , Iriksdagen har frågan om en ändrad lagstiftning för sjötrafikens del vidareaktualiserats motionsvägen vid 1976/77,1977/78 och 1980/riksmöten.Motionerna har avslagits av (se LU 1976/77:3, 1977/78:12 och1980/81:21), Vid 1980/framhöll lagutskottet bl, a, att detfanns all anledning att se allvarligt på det problem som alkoholförtäring tillsjöss utgör och överväga vilka åtgärder som kan vidtas för att olycksriskernaskall minska. Enligt utskottet hade emellertid de skäl som i olika sammanhanganförts mot én ändrad lagstiftning inte förlorat sin bärkraft, ochmotionärernas förslag syntes i vart fall inte genomförbart då. Utskottet pekadevidare på att problemet har samband med att allmänheten kan antas sakna fullinsikt om faran av att använda alkohol ombord på fritidsbåtar och underströkbetydelsen av en tillfredsställande information till båtägarna. LU1982/83:3 4 I motionerna 1981/82:866 och1981/82:1232'framförs önskemål om en skyndsam utredning av frågan om enutvidgning av trafiknykterhetslagstiftningen till att omfatta ävensjötrafiken. Motionärerna hänvisar till att av alla somårligen omkommer genom drunkning är alkoholpåverkade. Vidare framhålls att vidbåtolyckor förarna i många fall är alkoholpåverkade. Motionärerna anser detrimligt att samma krav på nykterhet uppställs vid trafik till sjöss som på landoch att promillegränser efter mönster av trafikbrottslagen införs försjötrafiken, I 325 § sjölagen stadgas straff för den som på fartygfullgör uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss och därvid ärså påverkad av alkoholhaltiga drycker eller annat berusningsmedel att det måsteantas att han inte på betryggande sätt kan utföra vad som åligger honom.Straffskalan upptar böter eller fängelse i högst . Stadgandet ärtillämpligt på all sjöfart. Beträffande den som är onykter vid förande avmotorfordon m. m. gäller enligt trafikbrottslagen att straffansvar inträder närföraren varit så påverkad av starka drycker att han inte på betryggande sättkunnat föra fordonet. Straffskalan upptar fängelse i högst eller, däromständigheterna är mildrande, böter, dock lägst 25 dagsböter. Till sammastraff skall dömas den förare som av annat berusningsmedel varit så påverkadsom sagts. Ansvar för rattfylleri inträder vidare när någon förtmotorfordon m. m. efter att ha förtärt starka drycker i sådan mängd attalkoholkoncentrationen i hans blod under eller efter färden uppgick till 1,5promille eller mer. Uppgick blodalkoholhalten inte till menöversteg den döms föraren för rattonykterhet till böter, docklägst 10 dagsböter, eller fängelse . Som framgår av redogörelsen ovan (s, 2 och 3) harriksdagen åtskilliga gånger tidigare, senast vid 1980/(LU1980/81:21), behandlat motioner om en skärpning av straffbestämmelsen isjölagen efter mönster av trafikbrottslagen. Motionerna har avslagits påhemställan av lagutskottet, uttalade utskottet att det otvivelaktigtförhåller sig så att alkoholförtäring ombord på fritidsbåtar inte är förenligmed de krav sjölivet ställer och leder till ökade risker för allvarligaolyckor. Enligt utskottet fanns det all anledning att se allvarligt påproblemet och överväga vilka åtgärder som kan vidtas för att olycksriskernaskall minska. Utskottet ansåg emellertid att motionsförslagen i vart fall dåinte var genomförbara och hänvisade till de skäl som i olika sammanhang anförtsmot en ändring av lagstiftningen på området. a. var möjHgheterna attövervaka efterlevnaden av en skärpt lagstiftning alltjämt begränsade. Sedan frågan senast prövades har det enligt utskottetsmening inte framkommit några nya omständigheter som bör föranleda ett ändratställningstagande från sida. Också de nu aktuella motionerna bördärför avslås. LU 1982/83:3 5 Utskottet vill tillägga att man liksom börförsöka komma till rätta med det problem alkoholförtäring till sjöss innebärgenom information om innehållet i gällande bestämmelser och om riskerna förolyckor. Utskottet vill därför ånyo stryka under vikten av att båtägarna får entillfredsställande information i dessa hänseenden. att avslårmotionerna 1981/82:866 och 1981/82:1232. (), (), (), (). (), (), i (s), IngemarKonradsson (s), (), (), (),(), (), () och Per (vpk).