bet · G601SoU21 · 1982-12-31 00:00:00 — I motion 1982/83:201 av GunnarBiörck i (m) yrkas att hos regeringen begär att en grupp förspråkvetenskaplig granskning av medicinsk terminologi tillsätts, förslagsvisfinansierad ur anslaget till social forskning. I motiveringen till yrkandet framhålls önskvärdheten av enspråkvetenskaplig översyn av den medicinska terminologin, särskilt den somanvänds i patientsammanhang. a. erinras om den nya hälso- ochsjukvårdslagens (1982:763) stadganden om patientinformation. Motionärenframhåller även att företrädare för sjukvården framfört krav på en språkligöversyn av den medicinska terminologin. Gällande bestämmelser m. m. trädde hälso-och sjukvårdslagen (1982:763) i kraft, varvid sjukvårdslagen (1962:242)upphävdes. I den nya lagens 3 § stadgas numera bl. a. att varjelandstingskommun skall erbjuda de inom landstingskommunen bosatta god hälso-och sjukvård och bl. a. främja goda kontakter mellan patienter och hälso- ochsjukvårdspersonalen. Enligt samma lagrum skall vården och behandlingen så långtdet är möjligt utformas och genomföras i samråd med patienten. Patienten skallvidare ges upplysningar om sitt hälsotillstånd och om de behandlingsmetoder somstår till buds. Likartade bestämmelser, syftande till att stärka patienternasställning, förekommer även i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen m. fl. (tillsynslagen). Enligt förarbeten till hälso- och sjukvårdslagen (prop.1981/82:97 s. 50) skapas genom bestämmelserna i denna lag och tillsynslagengarantier för att patienterna informeras om sitt hälsotillstånd och devårdmöjligheter som står till buds. Vidare framhålls vikten av att man på allanivåer uppmärksammar kravet på information till de enskilda patienterna. har utfärdat föreskrifter för hälso- ochsjukvårdspersonalen orn det medicinska språket i bl. a. journaler, intyg ochdödsbevis (SOSFS (M) 1982:2). Däri stadgas att läkare och annansjukvårdspersonal skall sträva efter ett klart och enkelt språk i kontakten medpatienter och deras anhöriga samt att tyngande och svårförståeliga facktermerom möjligt skall undvikas. Vad gäller journaler, intyg och dödsbevis skalleftersträvas atf svenska namn SoU 1982/83:21 2 och beteckningar används, kompletterade med latinskatermer om tydhghe-ten kräver detta. I författningen anges även att bra och entydigasjukdomsbeteckningar saknas i många fall samt att kommer attverka för att svenska sjukdomsbeteckningar införs vid sidan av de latinskadiagnoserna i större utsträckning än i nästa upplaga av styrelsensklassifikation av sjukdomar. Genom försorg görs vidare svenskaklassifikationer av sjukdomar med utgångspunkt i av () utförda sådana klassifikationer. Den nu gällande svenska klassifikationenpublicerades . WHO har emellerfid reviderat sin tidigareklassifikation. F. n. pågår inom en omarbetning av den svenskaklassifikationen av . Dessa systematiska förteckningar över sjukdomar ärde enda officiella sammanställningarna av sjukdomsbeteckningar och är avseddaatt användas vid olika slag av registrering och dokumentation. Under detaktuella revisionsarbetet har framförts önskemål om att den nyakiassifikationen i största möjliga omfattning skall innehålla svenskdiagnostext och svenska sjukdomsnamn eller försvenskade latinska eller grekiskaord för att göra det medicinska språket mer förståeligt för allmänheten. Socialstyrelsenhar även, enligt de föreskrifter som ovan redovisats, förbundit sig att verkaför att svenska sjukdomsbeteckningar där kommer till användning i störreutsträckning. Läroplanerna för utbildning för hälso- ochsjukvårdspersonalen för vårdlinjen vid gymnasieskolan samt läkarlinjen ochhälso- och sjukvårdshn-jen vid högskolan anger en god kommunikation mellanpersonal och patienter samt deras anhöriga som utbildningsmål. Någonundervisning som är direkt inriktad på att lära vårdpersonal använda ett enkeltoch lättbegripligt språk vid patientkontakter förekommer emellertid inte. Frågan om det medicinska språkethar behandlats av utskottet . I utskottets betänkande SoU1975/76:9 behandlades en motion (s) om inrättandet av en medicinsknomenklaturcentral, främst för att komma till rätta med en växande"synonymflora" vad gällde medicinska beteckningar. Efterremissbehandling av motionen konstaterade utskottet att basvokabulären inommedicinen numera uppgick till omkring 50 000 termer samt att det inte fannsnågot organ inom eller utom landet som hade till uppgift att verka för att engod nomenklatur skapades inom medicinen. I likhet med remissinstanserna fannutskottet att särskilda insatser borde göras för vården av det medicinskaspråket, dels för att främja en större enhetlighet på området, dels för attfrämja ett medicinskt allmänspråk som underlättar kommunikationen mellanmedicinalpersonalen och allmänheten. Utskottet var emellertid inte berett attta ställning till hur språkvården borde SoU1982/83:21 3 organiseras utan fann att denna fråga, liksom frågan omhur det praktiska språkvårdsarbetet skulle utövas, borde utredas närmare.Riksdagen beslutade ge regeringen till känna vad utskottet anfört. Regeringengav sedan i uppdrag att utreda frågan. I en motion till 1976/, vartill hänvisas iden nu aktuella motionen, yrkade 'i att hosregeringen skulle hemställa om en språkvetenskaplig översyn av vissamedicinskt-sociala termer, som begagnas i den offentliga verksamheten påsjukvårdens och socialvårdens område. Denna motion avstyrktes av utskottet ibetänkande SoU 1976177:25 (s. 28) med hänvisning till den då inleddautredningen avseende medicinsk språkvård. Utskottet anförde i sammanhanget attdet framstod som både önskvärt och lämpligt att det organ som fick i uppdragatt svara för den medicinska språkvården i sitt arbete gav begreppet "medicinsk"en mycket vid tolkning samt att detta syntes förutsätta att i ett medicinsktspråkvårdsorgan ingick företrädare även för den sociala sektorn. Innan den ovannämnda utredningen angående medicinskspråkvård behandlats av regeringen väckte i (m)ytterligare en motion i denna fråga. Han hemställde att skullebesluta uttala att en delegation för medicinsk språkvård skulle tillförasSvenska språknämnden , vartill medel borde ställas till förfogande ur socialdepartementetsanslag för sektorsforskning. Utskottet hänvisade i sift betänkande SoU1977/78:25 till utredningsrapporten angående medicinsk språkvård, vilken viddenna tidpunkt sänts ut på remiss. Enligt utskottets mening borderemissbehandlingen avvaktas innan slutlig ställning togs till frågan om i vilkaorganisatoriska former den medicinska språkvården skulle bedrivas. Medicinska språkfrågor behandlades även i utskottetsbetänkande SoU 1980/81:19 med anledning av två motioner (s). Motionerna åsyftade närmast att sjukjournaler, sjukintygoch annan dokumentation skulle skrivas på enkel svenska. I denna fråga anfördeutskottet bl. (s. 5) aft konkreta åtgärder för att underlätta för patienteroch anhöriga att förstå innehållet i intyg och andra handUngar inom sjukvårdenborde ha hög prioritet. Då det gällde de mera övergripande frågorna ommedicinsk språkvård uttalade utskottet att det var uppenbart att hade begränsade resurser för åtgärder på området. Utskottet sadesig därför utgå från att regeringen ånyo skulle överväga hur den medicinskaspråkvården kunde förbättras genom åtgärder inom utbildningen avsjukvårdspersonal och på annat sätt. Utredningar m. m. Som ovan redovisats beslutaderiksdagen vid sin behandling av socialutskottets betänkande 1975/76:9 geregeringen till känna vad utskottet anfört SoU 1982/83:21 4 omsärskilda insatser för vården av det medicinska språket samt behovet avutredning angående språkvårdens organisafion och verksamhetens praktiskautformning. Medanledning därav uppdrog regeringen åt att isamråd med bl. och utredafrågan om lämplig organisation av den medicinska språkvården. Den arbetsgruppsom sedermera tillsattes avlämnade en rapport, benämndMedicinsk språkvård. Arbetsgruppen konstaterade att kommunikationsproblemförelåg mellan vårdpersonal och patienter inom sjukvården. I rapportenföreslogs att en särskild nämnd med ett övergripande ansvar för den medicinskaspråkvården skulle inrättas. Förslaget avsåg såväl det medicinska fackspråketsom det medicinska allmänspråket. Tyngdpunkten i nämndens verksamhet skulledock ligga på det medicinska allmänspråket. I nämnden skulle ingå företrädareför samt ett stort antal andra organisationer ochmyndigheter. Eft mindre sekretariat skulle svara för det prakfiskaspråkvårdsarbetet. Sekretariatets arbetsuppgifter skulle omfatta bl. a.inventering av det medicinska språkbruket, utarbetande av språkligarekommendationer samt åtgärder för att sjukvårdspersonalen skulle tillägna sigett enklare språk. Arbetsgruppen rekommenderade vidare en organisatorisksamordning mellan , som är huvudorgan för den allmännaspråkvården i landet, och det medicinska språkvårdsorganet. erfarenheter och kontakter skulle därigenom komma även denmedicinska språkvården till del. förklarade sigintresserad av ett samarbete som även skulle innefatta bistånd med vissakanslifunktioner, men underströk att detta endast kunde ske under förutsättningav full kostnadstäckning. Utredningsrapportenremitterades till eft stort antal instanser. Flertalet av dem uttalade sig förvärdet och behovet av en medicinsk språkvård. Målsättningen borde vara att göradet språk som används inom sjukvården mer lättförståeligt och atf förbättrakommunikationerna mellan sjukvårdspersonalen och patienterna. Remissvaren varmer splittrade avseende hur denna språkvård skulle organiseras. Fleraremissinstanser ställde sig tveksamma till utredningens förslag att skapa en nypermanent organisation vid sidan av redan existerande språkvårdsorgan. Idecember 1979 beslutade regeringen att rapporten skulleöverlämnas till . Nämnden har emellertid inte tillförtsnågra ytterligare resurser. Den saknar medicinsk expertis och har därför intevidtagit någon åtgärd med anledning av rapporten. Isammanhanget kan nämnas att ett projekt för att förenkla språkbruket, dock utansärskild inriktning på medicinsk terminologi, inletts vid iKronobergs län. Där utarbetas f. n. en handbok, kallad Språkredan, avsedd attpåvisa hur det offentliga språket inom landstingsområdet kan göras merabegripligt. Boken skall utgöra studiematerial för studiecirklar och seminarier SoU 1982/83:21 5 Såväl som Landsfingsförbundetstår bakom projektet. skall vara klar till . Vidareförtjänar nämnas den utkomna ordboken av AckeRenander, vilken fått viss användning som handbok beträffande medicinsk terminologi.Den utges emellerfid inte i nya upplagor och får numera anses har ersatts avden utgivna ordboken av och . Iövrigt svarar sjukvårdens och socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut(Spri) för visst arbete avseende vårdterminologi inom landstingssektorn. a. enhetlig terminologi för sjukvårdsutrustning och vägvisning inomsjukvårdsanläggningar. Avintresse i förevarande sammanhang är även den på initiafiv avIngenjörvetenskapsakademien bildade (). Dessuppgift är atf lösa de språksvårigheter som är förknippade med teknikens snabbautveckling och att åstadkomma en för svenska förhållanden lämpad teknisknomenklatur. Dess verksamhet består huvudsakligen i att (1) föreslå nya teckenoch termer när sådana erfordras, (2) utge handböcker, ordlistor m. m., (3)granska ordlistor, normskrifter, läroböcker och liknande litteratur förtekniken och angränsande områden samt (4) stå till tjänst med upplysningar ochråd i tekniska nomenklaturfrågor. TNCgrundar sin verksamhet på samarbete med anslutna medlemmar, stödjandeinstitutioner och rådgivare. Den utvecklar sedan någon tid ett databaseratsystem för att insamla, bearbeta, lagra och distribuera terminologiskinformation. Systemet, som börjar tas i drift, har benämningen TERMDOK' ochinnefattar uppbyggnaden av en termbank. Denna kan utnyttjas av avnämare som ärförsedda med dataterminaler anslutna till den databaserade termbanken. I motionen påtalas behovet av en översyn av denmedicinska terminologin. Motionären erinrar bl. a. om att den nya hälso- ochsjukvårdslagen lägger ett ökat informationsansvar på läkare och övrigvårdpersonal! Somframgår av redovisningen av utskottets tidigare behandling av denna fråga harriksdagen 1975 givit regeringen till känna att särskilda insatser borde görasför vården av det medicinska språket, syftande dels till större språkfigenhetlighet, dels till en bättre kommunikafion mellan vårdpersonal ochallmänheten. Utskottet har därefter , , behandlatliknande frågor och även understrukit behovet av åtgärder avseende denmedicinska språkvården. Utskoftetvill inledningsvis erinra om att man här egentligen diskuterar två i principskilda frågor, nämligen dels det medicinska allmänspråket, dels den specifikamedicinska terminologin. SoU1982/83:21 6 Vad gäller det medicinskaallmänspråket kan konstateras att utskottets tidigare uttalade mening angåendevården av det medicinska språket numera har fått starkt stöd genom hälso- ochsjukvårdslagens krav på information till patienterna om deras sjukdomstillståndm. m. och samråd med dem rörände vårdens utformning. Hälso- och sjukvårdslagensbestämmelser har emellertid ännu inte hunnit följas upp i allmänna råd ellerinom utbildningen av hälso- och sjukvårdens personal. De av tidigare utfärdade föreskrifternaSOSFS (M) 1982:2 avseende det medicinska språket i bl. a. journaler, intyg ochdödsbevis avser huvudsakligen skriftspråket. Det är enligt utskottets meningtveksamt om dess stadgande om att sjukvårdspersonalen skall sträva efter ettklart och enkelt språk vid kontakten med patienter kan få någon större genomslagskrafti fråga om det medicinska allmänspråket. För nomenklatur- och terminologiproblemen inom detmedicinska fackspråket finns f. n. inget organ som i likhet med Tekniskanomenklaturcentralen på det tekniska språkområdet övervakar och styrutvecklingen. Det har omvittnats från flera håll att ett stort antal synonymabeteckningar utvecklats, vilket leder till viss förvirring. Vidare användslatinska beteckningar i stor omfattning, trots att många av dem åtminstone vidkontakten med allmänheten torde kunna ersättas med accepterade svenskabenämningar. Det står emellertid klart att det inte är möjligt att ersättasamtliga latinska och grekiska beteckningar med svenska eller försvenskade ord.Entydiga och inarbetade termer underlättar utbyte av informafion inomforskningen och mellan fackfolk. Lafinska och grekiska termer kan vidareanvändas vid internafionella kontakter, vilket är en stor fördel inom ettområde med så omfattande internationellt utbyte som medicinen. Dessa frågor är uppe till behandling vid den pågåenderevisionen av utgivna klassifikation av sjukdomar m.m. Som ovan angivits (s. 2) har utfäst sig att därvid verka föratt svenska beteckningar används i större omfattning än i den nu gällandeklassifikationen. Då klassifikationen utgör den enda officiellasammanställningen av bl. a. sjukdomsbeteckningar, torde den ha viss betydelseför utvecklingen av det språk sjukvårdspersonalen använder. Revisionsarbetetberäknas emellerfid vara slutfört först . Som ovan framgått har utskottet vid upprepade fillfällenpåtalat behovet av medicinsk språkvård. Detta har emellertid inte lett fillnågon reell förändring av situationen. Den nya lagstiftningen på hälso- ochsjukvårdsområdet understryker ytterligare angelägenheten av att konkretaåtgärder nu verkligen kommer till stånd. Hälso- och sjukvårdslagen har lagt ett ökat ansvar påsjukvårdshuvudmännen när det gäller patienternas rätt till information ochkontakten mellan patienter och vårdpersonal. Utskottet anser emellertid atf detfinns anledning att överväga vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas för attpåskynda utvecklingen. Härvid bör bl. a. uppmärksammas att det i SoU 1982/83:21 7 rapportenMedicinsk språkvård konstaterats att det medicinska fackspråket påverkarallmänspråket inom vården. Skapandet av en enhetligare och klarare terminologiinom det medicinska fackspråket skulle därför kunna verksamt bidra fill ettbättre fungerande och på mer lättbegripligt medicinskt allmänspråk. uppfattning talar starka skäl för en lösning som innebär ett samlatansvar för den medicinska språkvården. Det ankommer på ochsjukvårdshuvudmännen att med beaktande av de synpunkter utskottet ovan anförtöverväga erforderliga åtgärder för att tillgodose behovet av medicinskspråkvård. att avslårmofion 1982/83:201. Närvarande:Ingemar (), (), (), (),(), (), (), (), (), (), (), (), (), () och (vpk). (), (), RuneGustavsson (c), (), (), () och BoArvidson (m) anser dels att det avsnitt i utskottets betänkande på s.7 som börjar med "Enligt utskottets" och slutar med "Motionenavstyrks" bort ha följande lydelse: uppfattning talar starka skäl för en lösning som innebär ett samlatansvar för den medicinska språkvården. Det bör ankomma på regeringen att medbeaktande av de synpunkter utskottet ovan anfört överväga erforderliga åtgärderför att tillgodose behovet av medicinsk språkvård. Vad utskottet nu anförtbör ges regeringen till känna. delsatt utskottet bort hemställa att med anledning av motion 1982/83:201 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört. minab/gotab 1983 73969