bet · G601JuU25 · 1982-12-31 00:00:00 — om anslag till kriminalvården (prop. 1982/83:100 bil. 4,E, jämte motioner) Utskottet tillstyrkerregeringens i proposition 1982/83:100 bilaga 4 () under punkt E 1 (s. 88 och 89) framlagda förslag och hemställer att tillKriminalvårdsstyrelsen för /84 anvisar ett förslagsanslag av . Regeringen har under punkt E2 (s. 89-94) föreslagit att dels godkänna den i propositionen beräknade driftstaten för förvaltning av fastigheter, dels till Kriminalvårdsanstalterna för /84 anvisa eft förslagsanslag av 1 . I motion 1982/83:715 av KerstiJohansson m. fl. (c) hemställs att begär att regeringen tar initiativtill en utvidgning av verksamheten med kriminalvård i familj i enlighet med vadsom anförs i motionen. I motion 1982/83:887 av Per m. fl. (vpk) yrkas 1. att riksdagenvid sin behandling av proposition 1982/83:100 Bilaga 4 E2 beslutar avslå förslaget att frivårdshotellen i , ochSundsvall samt inackorderingshemmet i används somanstalter/anstaltsavdelningar och i stället beslutar att dessa resurser skallförbli kvar inom frivården, 2. att ,såvitt nu är i fråga, som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om frivårdens resurser och narkotikaproblemen vid anstalterna(delvis). I motion 1982/83:1592 av GunillaAndré m. fl. (c) hemställs, såvitt nu är i fråga, att beslutar attanta bifogat' förslag till ändring av 7 § lagen om kriminalvård i anstalt(yrkande 10). ' Motionärernas förslag till lagtext återfinns ireservation nr 2. 1 1982/83. JuU1982/83:25.. 2 I motion 1982/83:2112 av NilsCarlshamre m. fl. (m) hemställs, såvitt nu äi-i fråga, - attriksdagen hos regeringen begär förslag till skärpning av permissionsrestriktionernaför narkotikabrottslingar på kriminalvårdsanstalter (yrkande 3), -attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna att kontrollen av besökandetill narkotikabrottslingar på kriminalvårdsanstalt bör väsentligt skärpas(yrkande 4). I motion 1982/83:2158 av BertilLidgard m. fl. (m) hemställs, såvitt nu är i fråga, -attriksdagen hos regeringen anhåller att åtgärder vidtas för att bilaterala avtalmed stöd av europeiska konvention om brottmålsdoms internationellarättsverkningar bringas i tillämpning (yrkande 1), -att som sinmening ger regeringen till känna att permissionsutredningens förslag angåendeåtgärder för att få narkotikafria kriminalvårdsanstalter bör genomföras(yrkande 2). Med els be r ä k n inge n Regeringens förslag tillmedelsberäkning under denna punkt innebär en ökning av anslaget med drygt 94,6milj. i förhållande till anslaget för innevarande budgetår; totalt föreslåsett anslag av 1 . Förslaget innebär vidare att antalet tjänsterinom anstaltsorganisationen ökas med 126,5; 138,5 nya tjänster tillförs och32,5 tjänster dras in som från frivården överförs 20,5 tjänster medanledning av att bl. a. frivårdshotell inlemmas i anstaltsorganisationen. Bakgrunden till regeringens förslag till medelsberäkningär den oroande beläggningssituationen på anstalterna och häktena. Antaletfängelsedömda som togs in på kriminalvårdsanstalt under åreh 1977 och 1978utgjorde 9 742 resp. 10 547. Motsvarande siffror var 10 822,12 054 och 13 234. Ökningen uppgick till . Även degenomsnittliga strafftiderna har ökat; den sammanlagda strafftiden som skulleavtjänas var 1981 längre än under år 1980.Medelbeläggningen vid anstalterna har ökat medca . Antalet personer som genom lagakraftvunnen dom har dömts till fängelseoch som i frihet avvaktar anstaltsplacering har på ett par år-fördubblats. På grund av den ansträngda beläggningssituationen harunder större delen av omkring 175 tidigare stängda anstaltsplatser fåtthållas öppna. En avdelning med 9 platser för kvinnor har öppnats vidÖsteråkers-anstalten. Sammanlagt 46 platser vid tidigare frivårdsanläggningar(frivårdshotellen i , och samt inackorderingshemmeti ) har tagits i bruk som anstaltsplatser . JuU1982/83:25 3 lokalanstalt i har öppnats . Även på häktena är situationen mycket besvärlig. Där harmedelbeläggningen ökat med . Specielltbesvärlig är häktessituationen i och i . Departementschefen framhåller att prognoserna tyder på attanstaltsbeläggningen kan komma att öka kraftigt trots de lättnader i beläggningstrycket som blir följden av deföreslagna ändringarna beträffande reglerna om villkorlig frigivning m. m.(prop. 1982/83:85, JuU 26). Utskottet nödgas konstatera att medelsberäkningen tillkriminalvårdsanstalterna måste dikteras av det statsfinansiella läget. Även omrelativt,stora resursförstärkningar sker innebär förslagen ibudgetpropositionen endast en marginell förbättring av situationen påanstalterna och häktena. Från beläggningssynpunkt kan således förhållandenaantas komma att vara bekymmersamma även under den närmaste framtiden. Utskottetanser sig dock böra godta regeringens förslag till medelsberäkning. Utskottet har ingen erinran mot deni propositionen beräknade driftstaten för förvaltning av fastigheter. Åtgärdermot narkotikaproblemen m. Frågor som har anknytning tillnarkotikaproblemen vid kriminalvårdens anstalter tas upp i fyra motioner. Imotion 887 anförs att det inte räcker bara med kontrollåtgärder för att kommatill rätta med narkotikaproblemen, utan att det också behövs vårdinsatser förde intagna som missbrukar narkotika. I motion 1592 förespråkas en ändring i de regler omsärbehandling som finns i 7 § tredje stycket lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt. Den i mofionen föreslagna ändringen syftar till att vidgabestämmelsens tillämpningsområde till att avse även andra intagna än dem somdömts för grov narkotikabrottslighet. I motion 2112 begärs en skärpning avpermissions- och besöksreglerna beträffande narkotikabrottslingar. I motion2158 hemställs att man genomför permissionsutredningens förslag till åtgärderför att få narkotikafria kriminalvårdsanstalter. Utskottet vill fill att börja medframhålla att narkotikasituationen vid kriminalvårdens anstalter alltjämt utgörett svårbemästrat problem för kriminalvården. Man brukar räkna med att 25-30 %av alla intagna på anstalterna är narkotikamissbrukare innanverkställigheten påbörjas. De lokala variationerna är dock stora. Av dem somavtjänar fängelsestraff är mellan 1/4 och 1/3 dömda för narkotikabrottslighet. Stora ansträngningar görs för att komma fill rätta mednarkotikasituationen vid anstalterna. Ett självklart riktmärke för dessa är,såsom utskottet har framhållit, att intagna utan narkotikaproblem inteskall behöva komma i kontakt med narkotika, att missbrukare avskärs fråntillförsel av 1* 1982/83. JuU1982/83:25 4 droger och att intagna förhindras att bedrivanarkotikahandel inom anstalterna och ute i samhället (JuU 1980/81:35, rskr 378och JuU 1981/82:44, rskr 272). I enlighet med beslut vid /78 sker i mån avmöjligheter differentiering av de intagna med hänsyn till narkotikaberoende.Sedan flera år pågår ett projekt för behandling av narkotikamissbrukare vidkriminalvårdsanstalten . För projektet disponeras f. n. ca 50 platservid anstalten. S. k. narkotikafria avdelningar har inrättats vidkriminalvårdsanstalterna , Hinseberg, Härianda och , omfattandesammanlagt 60 platser. Även på annat sätt görs försök att åstadkomma endifferentiering. En betydande andel av de personer som dömts till mycket långafängelsestraff för grova narkotikabrott är sålunda intagna på någon av de trespecialavdelningarna vid kriminalvårdsanstalterna , Kumla och ,- har i särskild ordning tillförts resurser bl. a. förutvärdering av verksamheten med narkotikafria avdelningar och för inrättande avett rapporteringssystem rörande narkotikamissbruket vid anstalterna (se prop.1981/82:143 s. 115 f). Också de placeringar av missbrukare på behandlingshem ochinom familjevård som sker med stöd av 34 § lagen om kriminalvård i anstalt kanbetraktas som en differentieringsåtgärd. I genomsnitt är omkring 60 missbrukareplacerade utom anstalt enligt detta lagrum. Här bör slutligen också nämnas densärskilda försöksverksamhet som i och län pågått med s. k.kontraktsvård för narkofikamissbrukare som har begått brott. Möjligheterna att differentiera de intagna efternarkotikaberoende och behandlingsbehov är i hög grad beroende avbeläggningssituationen inom kriminalvården. Denna är som förut sagts f. n.mycket ansträngd. Anstalternas utformning och karaktär är i sammanhanget ocksåav stor betydelse. De nya lokalanstalter som efter hand färdigställs är pågrund av bl. a. sina små avdelningar särskilt ändamålsenliga från differentieringssynpunkt.Också på vissa slutna riksanstalter inrättas mindre avdelningar (se prop.1981/82:141, JuU 49). a. i syfte att underlätta en ändamålsenligdifferentiering har statsmakterna med verkan fr. o. m. den 1 januari 1981infört möjlighet att förelägga en intagen att avlämna urinprov även om det intefinns någon konkret misstanke om att han är narkotikapåverkad. Även på annatsätt har kontrollen förstärkts. a. gäller detta rutinerna för visitationer.De sju s. k. visitationspatrullerna har utrustats med egna narkotikahundar.Verksamheten har därigenom kunnat göras effektivare. Genom lagstiftning har möjligheterna att kommafill rätta med narkotikaproblemen avsevärt förbättrats (SFS 1982:401). Sålundahar med verkan fr. o. m. skett en skärpning avverkställighetsreglerna för vissa narkotikabrottslingar i fråga om bl. a.placering på anstalt och möjligheter till permission (se närmare härom i detföljande). JuU1982/83:25 5 Det skall i sammanhanget ocksånämnas att det finns en särskild ledningsgrupp vidkriminalvårdsstyrelsen för samordning av verkets åtgärder motnarkotikamissbruket på kriminalvårdsanstalterna. Som eft resultat avledningsgruppens arbete skall ses det handlingsprogram mot narkotikamissbrukvid slutna lokalanstalter som igångsatt. Projektet tar iförsta hand sikte på fyra slutna lokalanstalter (, , ochHageby) och omfattar bl. a. rehabiliteringsprogram och åtgärdsplaner för deenskilda missbrukarna. Programmet omfattar också metoder för att försvårainförandet av droger till anstalten och åtgärder om narkotika ändå har förtsin. skall här också nämnas att regeringen hösten1982 har tillkallat en särskild kommission mot narkotikamissbruket. Enligt sinadirektiv (Dir. 1982:100) har kommissionen till uppgift att bl. a. lägga framförslag till åtgärder som syftar till att kriminalvårdsanstalter och andrainstitutioner blir narkotikafria miljöer. Med anledning av önskemålen imotion 887 om ökade vårdinsatser vill utskottet framhålla att man iansträngningarna att komma fill rätta med narkotikaproblemen vid anstalternamåste vidta åtgärder av vitt skilda slag. I linje med vad som sägs i motionen anserutskottet att åtgärder av repressivt eller kontrollerande slag inte ärtillräckliga; sådana åtgärder måste så långt det är möjligt förenas med vård-och rehabiliteringsåtgärder. Enligt utskottets mening spelar de åtgärder somvidtas i detta hänseende - bl. a. genom verksamheten med narkotikafriaavdelningar - en betydelsefull roll i sammanhanget. Detsamma torde gälla dethandlingsprogram mot narkotikamissbruk vid några slutna lokalanstalter somkriminalvårdsstyrelsen satt i gång. Med hänvisning till det anförda anser utskottet att någonriksdagens åtgärd med anledning av motion 887 inte är påkallad. Utskottetavstyrker alltså bifall till motion 887 i här behandlad del. När det sedan gällermotionsönskemålen om ändringar i verkställighetsreglerna skall först sägasföljande. Som förut sagts beslutade medanledning av en proposition (1981/82:141) i ämnet ändringar i bl. a. lagen omkriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen). Syftet med ändringarna var attkomma till rätta med narkotikamissbruk och brottslighet från de dömdas sidaunder anstaltstiden. De förslag som lades fram av regeringen grundade sig påpermissionsutredningens bestänkande (Ds Ju 1981:14) Straffverkställighet förvissa långtidsdömda m. m. och remissbehandlingen därav. 'förslag innebar bl. a. att detskulle införas en särlagstiftning för vissa särskilt brottsbenägnalångtidsdömda. Utredningen föreslog sålunda att det i skulleinföras bestämmelser om s.k. särskild verkställighet. Tanken var att domstolenvid ådömande av fängelse i lägst skulle förordna om särskildverkställighet av straffet, om den JuU1982/83:25 6 ' dömde hade gjort sig skyldig till särskilt allvarligbrottslighet som riktat sig mot eller medfört fara för liv eller hälsa och detmed hänsyn till brottets art eller annars förelåg påtaglig risk för att hanunder verkställigheten skulle komma att fortsätta en sådan brottsligverksamhet. Den särskilda verkställigheten skulle innebära att denintagne särbehandlades såväl beträffande vistelse utanför anstalten som ifråga om kontakter med personer utanför anstalten i förhållande fill vad somskulle gälla för andra intagna. Utredningens förslag gick vidare ut på attsärskilda riksanstalter med hög säkerhet och stor personaltäthet skulle avdelasför dem som skulle undergå särskild verkställighet. Det förslag rörande särbehandling av vissa långtidsdömdasom lades fram i propositionen utgick från den befintliga regeln omsärbehandling av vissa långtidsdömda i 7 § tredje stycket kriminalvårdslagen.Någon särskild verkställighetsform av det slag som permissionsutredningenförordat föreslogs alltså inte i propositionen. I propositionen togs ocksåavstånd från tanken på att den domstol som dömer i brottmålet skall besluta omsärbehandling. Förslaget i propositionen innebar att bestämmelserna i 7 §tredje stycket skulle skärpas och stramas upp i olika hänseenden. Sålundaföreslogs en utvidgning av möjligheterna till särbehandling av intagna somkunde befaras komma att under verkställigheten ägna sig åt allvarligbrottslighet. Det föreslogs också att en uttrycklig föreskrift skulle tas in ilagrummet om att man vid bedömningen av om någon tillhör den kategori som avsesi 7 § tredje stycket särskilt skulle beakta om straffet avsåg grovtnarkotikabrott eller grov varusmuggling av narkotika. För att ytterligare strama upp regleringen föreslogs ipropositionen att det i kriminalvårdslagen skulle anges inte bara att den nuaktuella kategorin av intagna skulle vara placerad på sluten anstalt utan ocksåatt placeringen skulle ske på sluten riksanstalt och företrädesvis då på sådananstalt som är särskild lämpad att tillgodose kravet på hög säkerhet. Förslageni propositionen innebar att alla former av vistelse utom kategorin skulle förbjudas utom särskilda korttidspermissioner, somdock förutsatte synnerliga skäl. Förslagen i propositionen innebar ocksåskärpning av bl. a. besökskontrollen beträffande intagna i sluten riksanstalt. I anslutning till propositionen behandladejustitieutskottet också ett motionsyrkande om att permissionsutredningensförslag borde genomföras. Vidare förelåg fill behandling ett motionsyrkande omatt de föreslagna reglerna om särbehandling i kriminalvårdslagen skullebegränsas till att gälla personer som dömts för grov narkotikabrottslighet. I sitt betänkande (JuU 1981/82:49) ställde sig utskottetavvisande till tanken på att införa en sådan särskild verkställighetsform sompermissionsutredningen föreslagit. Utskottet anförde därvid bl. a. attutredningens förslag var förenat med icke obetydliga nackdelar från humanitäroch behandlingsmässig synpunkt. Enligt vad utskottet framhöll fanns det vidare JuU1982/83:25 7 anledning att hysa tvekan i fråga om förslagetseffektivitet. - Med tanke på att syftet med den i propositionen föreslagnalagstiftningen var att söka motverka narkotikakriminaliteten ansåg utskottetatt det skulle föra för långt att låta dem som dömts för andra brott ocksåomfattas av regleringen, något som regeringsförslaget innebar. Utskottetföreslog därför att reglerna om särbehandling i 7 § tredje stycketkriminalvårdslagen skulle begränsas till att gälla dem som dömts till fängelsei lägst för grovt narkotikabrott eller grov varusmuggling av narkotika.I övrigt tillstyrkte utskottet regeringens förslag. En minoritet inom utskottet(c, fp) ville bifalla regeringens förslag beträffande 7 § kriminalvårdslagen.En annan minoritet (m) ville dels bifalla regeringens förslag beträffande 7 §,dels begära att regeringen skulle lägga fram förslag om en sådan särskildverkställighetsform som permissionsutredningen föreslagit. beslutade i enlighet med vad utskottet hemställt(JuU 1981/82:49 och 60, rskr 361). Den nyalagstiftningen trädde i kraft . I motion 2158 begärs att permissionsutredningens förslagangående åtgärder för att få narkotikafria kriminalvårdsanstalter genomförs. Imotion 1592 hemställs att beslutar ändra 7 § kriminalvårdslagen pådet sätt som hade föreslagits i proposition 1981/82:141.1 motion 2112förespråkas en skärpning av permissions- och besöksreglerna beträffandenarkotikäbrotts-lingar. har i en till regeringen den 27januari 1983 inkommen framställning hemställt om vissa ändringar ikriminalvårdslagen. I framställningen föreslås att 7 § tredje stycketkriminalvårdslagen ändras så att bestämmelsens tillämpningsområde utvidgas tillatt omfatta också intagna som dömts för annan grov narkotikabrottslighet änsådan som f. n. anges i bestämmelsen; t. ex. den som dömts för försök ellerstämpling till grovt narkotikabrott. Enligt börbestämmelsen vara tilllämplig på intagna som dömts för allt slags grovnarkotikabrottslighet. Styrelsen föreslår vidare att reglerna om placering iavskildhet (20 § andra stycket) eller på specialavdelning (20 a § förstastycket) på grund av risk för rymning eller fritagning utvidgas till att - ilikhet med vad som gällde före de senaste, i det föregående beskrivnalagändringarna - omfatta även andra intagna än sådana som avses i 7 § tredjestycket kriminalvårdslagen i dess nuvarande lydelse. - Efter remissbehandlingövervägs framställning i . Utskottet vill här först anmärkaatt så sent som har tagit ställning till olika frågorrörande verkställighetsreglernas utformning och innehåll. beslutinnebar, som framgår av det anförda, att tog avstånd från sådanaförslag som på nytt tas upp i motionerna 1592 och 2158. Mot denna bakgrundoch med hänvisning till de överväganden som efter kriminalvårdsstyrelsensframställning pågår i JuU1982/83:25 8 anser utskottet att det inte finns skäl för tillnågot ändrat ställningstagande med anledning av motionerna 1592 och 2158.Utskottet avstyrker därmed bifall till motionerna i nu behandlade delar. Med tanke på att reglerna om möjligheter för vissanarkotikadömda att få permission, liksom reglerna om besökskontroll, somframgår av det föregående har skärpts, anser utskottet att det i dessahänseenden saknas skäl till sådana åtgärder som förespråkas i motion 2112.Utskottet avstyrker bifall till motionen i dessa delar. I motion 715 förordas attkriminalvård i familj genom vistelse utom anstalt enligt 34 § lagen (1974:203) omkriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) bör byggas ut som ett alternativtill fängelse för att komma att omfatta relativt stora grupper avde dömda. Motionärerna fäster därvid uppmärksamheten särskilt på denförsöksverksamhet med familjevård som bedrivs inom Stiftelsen avkriminalvårdsstyrelsen och och som i förstahand är inriktad på narkotikamissbrukare. När en intagen genom vistelse Utanför anstalt kan bliföremål för särskilda åtgärder som kan antas underlätta hans anpassning isamhället kan enligt 34 § kriminalvårdslagen medgivande att för ett sådantändamål vistas utanför anstalten lämnas honom , om särskildaskäl föreligger. De flesta placeringarna av missbrukare enligt 34 §kriminälvårdslagen sker på behandlingshem eller i familjevård. Antalet sådanavistelser har stigit i takt med att antalet platser i behandlingshem och ifamiljehem har ökat. Efter att ha legat på en ungefärlig nivå av 450 ökade antalet vistelser enligt 34 § kriminalvårdslagen till 565år 1982. Som angetts under avsnittet om åtgärder mot narkotikaproblem är igenomsnitt 60 missbrukare placerade utom anstalt enligt detta lagrum. lägger ned stora ansträngningar påatt bereda de intagna som har behov av det placering i behandlingshem ellerfamiljehem, och styrelsen följer noggrant utvecklingen av dennabehandlingsform. har också initierat olika projekt föratt vidga tillämpningsområdet. Såsom utskottet tidigare framhållit i olika sammanhang börstarkt understrykas vikten av att så långt det är möjligt minska användningenav fängelsestraff och att, i de fall frihetsstraff ändå inte kan undvikas, deskadliga verkningarna därav motverkas så långt det går. I strävandena attlindra ett fängelsestraffs negativa effekter har möjligheten att medge vistelseutanför anstalt en betydelsefull uppgift att fylla. 34 § kriminalvårdslagen harvidare inneburit att anstaltsvården tillförts vidgade möjligheter för enförbättrad planmässig rehabiliteringsverksamhet, och bestämmelsen har även letttill att en bättre integrering mellan anstaltsvård och frivård har JuU1982/83:25 9 kommit till stånd. Här skall också framhållas attplaceringen av missbrukare utanför anstalt har en mycket viktig funktion närdet gäller att differentiera de intagna på grundval av derasmissbruksförhållanden. Frågor med kriminal- och behandlingspolitisk anknytninginom de områden som har berörts övervägs f. n. på flera håll. Enligt sinadirektiv harfrivårdskommittén (Ju 1979:05) möjlighet att ta upp frågan om enändrad utformning av 34 § kriminalvårdslagen och har också, enligt vad somupplysts, i sitt hittillsvarande arbete ägnat särskild uppmärksamhet åt fråganvilken roll placeringen enligt denna paragraf kan komma att få i ett reformeratpåföljdssystem. Även den av regeringen har i uppdrag att se över frågor som är av betydelse förkriminalvården från de aktuella synpunkterna. Vidare ägnar socialberedningen(S 1980:07) uppmärksamhet åt dessa spörsmål. Härtill kommer även ett arbetet påområdet som bedrivs i interdepartementalt samarbete mellan bl. a.socialdepartementet och och med företrädare förkriminalvården. Med hänvisning till det utredningsarbete som pågår påområdet finner utskottet inte skål för att med anledning avmotionsönskemålet ta initiativ till någon åtgärd. Utskottet vill emellertidsamtidigt ge till känna sin i princip positiva inställning till en ökadanvändning av familjevård och likartade behandlingsformer utom undergår fängelsestraff. Med detanförda avstyrker utskottet bifall till motion 715. Frivårdshotell m. m. I motion 887 riktas kritik mot attfrivårdshotellen i , och och inackorderingshemmet iVästerås omvandlas till anstalter eller anstaltsavdelningar och att personalendär överförs från frivården till anstaltsorganisationen. Utskottet vill först erinra om att det är en grundläggandenorm att de straffade har samma rätt till samhällets stödåtgärder som andramänniskor och att kriminalvården så långt det är möjligt skall undvika attbygga upp egna resurser som motsvarar dem som andra samhällsorgan förfogaröver. Denna princip, den s. k. normaliseringsprincipen, har betonats i 1973 årskriminalvårdsreform. Det har också i samband med socialtjänstreformen slagitsfast att kriminalvårdens klienter skall ha samma rätt till socialtjänstensinsatser som andra medborgare (prop. 1979/80:1 del A s. 149). Den bostadsbrist som råder på vissa orter i landet och despeciella svårigheter att skaffa bostad som ofta föreligger för exempelvis densom frigetts från ett fängelsestraff har medfört att det inom frivården harbyggts upp vissa interna resurser på bostadsområdet. Det rör sig i första handom frivårdshotell, inackorderingshem och s. k. insprängda lägenheter. JuU1982/83:25 10 bostadsformer har tillkommit för att tillgodose rent akutabehov hos kriminalvårdens bostadslösa klienter. Under beredningen av ärendet har utskottet erfarit att denbostadskapacitet som frivårdshotellen och inackorderingshemmen erbjuder påsenare tid inte har utnyttjats till fullo. Det är enligt utskottets uppfattningrimligt att under sådana förhållanden låta de resurser som dessafrivårdsanläggningar och deras personal representerar komma till användninginom kriminalvårdens anstaltsorganisation, där behovet av resurstillskott ärmycket stort. Utskottet avstyrker därför bifall till motion 887 i härbehandlade delar. Straffverkställighet i den dömdes hemland