bet · G601JuU1 · 1982-12-31 00:00:00 — om avräkning av häktningstid m. m. I motion 1981/82:514 av StinaEliasson (c) och () , hemställs att som sin meningger regeringen till känna vad som har anförts i motionen om en översyn avreglerna om avräkning av häktningstid m. m. I motionen påpekas att de införda reglerna omtillgodoräknande av tid för straffprocessuellt frihetsberövande har vållatbekymmer i den praktiska tillämpningen. Förhållandet föranledde bl. a. enskrivelse från JO till regeringen . Även om svårigheterna att rätttillämpa reglerna var störst , skapar enligt motionärernasuppfattning reglernas tillämpning fortfarande bekymmer; fel irättstillämpningen på området förekommer alltjämt. Som exempel härpå anförshögsta domstolens avgörande (nr SÖ 2744). Att reglerna intealltid tillämpas rätt måste enligt motionärerna bero på hur regelsystemet ärutformat. Motionärerna framhåller att det på grund av reglernas konstruktion iregel är den dömde som blir lidande av de fel som inträffar. Den faktiskaverkställighetstiden riskerar att bli längre än vad den rätteligen skall vara. Motionärerna anser att tiden nu är mogen för att se överreglerna om avräkning av häktningstid i syfte att stärka rättssäkerheten ochgöra reglernas tillämpning mindre svår. Härvidlag nämns i motionen att detskulle vara en förenkling - både för parterna och för domstolarna - om ettbeslut i avräkningsfrågan kunde överklagas genom särskild talan och såledesutan att hela domen, såsom f. n., måste överklagas. Motionärerna påpekar att omett fel uppdagas sedan en dom har vunnit laga kraft, rättelse enligt gällanderegler kan vinnas endast efter ansökan om nåd eller resning. Även här borde manenligt motionärerna kunna göra förfarandet enklare och smidigare. Ett sätt äratt låta rätten till särskild talan i saken inte vara inskränkt i tiden. Ettannat kan vara att öppna möjlighet till domvillobesvär beträffande ettfelaktigt beslut om avräkning. En mera drastisk förändring av regelsystemetskulle enligt motionärerna vara att låta besluta omavräkning av all tid för frihetsberövande i målet i samband med strafftidsberäkningen. 1 1982/83. JuU1982/83:1 2 Gällande ordning m. m. Till de straffprocessuellafrihetsberövandena räknas framför allt anhållande och häktning. I 33 kap.brottsbalken (BrB) finns regler om tillgodoräknande eller avräkning av tid förstraffprocessuellt frihetsberövande. Reglerna innebär i huvudfallet att frånett fängelsestraff dras av den tid som den dömde varit anhållen eller häktad imålet. I lagstiftningen uttrycks saken så att tiden för frihetsberövandet ansessom straffverkställighetstid. Bestämmelserna fick sitt nuvarande innehållgenom en lagändring . En nyhet i den lagstiftningen var att avräkning ide flesta fall blev obligatorisk och fullständig. var huvudregeln attavräkning kunde ske fakultativt, dvs. efter vad som ansågs skäligt i detenskilda fallet. Lagändringen innebar att en större nordisk rättsenhetlighet påområdet kom till stånd. Föreskrifter om tillgodoräknande av häktningstid m. m.finns också i lagstiftningen om verkställighet av fängelsestraff. Enligt 33 kap. 5 § första stycketBrB skall tillgodoräknande av tid för frihetsberövande ske när någon döms tillfängelse eller när rätten förordnar att sådan påföljd skall avseytterligare brott. Tillgodoräknandet skall omfatta den tid varunder den dömdemed anledning av misstanke om brott, som prövats genom dom i målet, varitberövad friheten som anhållen, häktad m. m. Härvid gäller dock att ettfrihetsberövande som har understigit inte får avräknas. Detsammagäller anhållnings- och häktningstid under vilken skettverkställighet av dom i annat mål. Beslut om avräkning skall intas i domen.Domstolen skall där ange det antal dagar som påföljden skall anses verkställdgenom det straffprocessuella frihetsberövande som förekommit. Frihetsberövande som har föregått dom på skyddstillsyn,villkorlig dom eller dom varigenom förordnats att sådan påföljd skall avseytterligare brott kan enligt 33 kap. 5 § andra stycket BrB bli tillgodoräknatförst om påföljden undanröjs och i stället fängelsestraff döms ut. I domar påskyddstillsyn m. m. skall därför redovisas de frihetsberövanden som förekommit.Föreskrifter härom finns numera i förordningen om avfattning av dom och slutUgtbeslut i brottmål, kungjord i författningssamling (DVFS 1981:51B 86). Enligt 33 kap. 5 § tredje stycket BrB kan avräkning skefakultativt då någon döms till böter eller disciplinstraff. Detsamma gäller ifråga om frihetsberövande som har ägt rum utomlands, 6 §. För att domstolen skall få kännedom om frihetsberövande imålet föreskrivs i 45 kap. 4 § tredje stycket (RB) en viss JuU1982/83:1 3 uppgiftsskyldighet för åklagare. I stämningsansökan skallåklagaren sålunda ange om den tilltalade har varit anhållen, häktad m. m. pågrund av misstanke om brott som omfattas av åtalet; även tiden förfrihetsberövandet skall anges. De redovisade bestämmelserna i gäller som framgåttbara frihetsberövande som har ägt rum fram till dess slutlig dom i måletmeddelats. Den häktningstid som infaller därefter skall räknas som tid varunderstraffet verkställs. härom finns i 19 § andra stycket lagen(1974:202) om beräkning av strafftid m. m. Beslut om beräkning av strafftidmeddelas av kriminalvårdsmyndighet. Därvid är givetvis domstolens beslut omavräkning bindande. Såsom sagts får domstol inte förordna omavräkning av tid för frihetsberövande som sammanfallit med verkställighet avpåföljd som ådömts i annat mål. Tillämpningen av denna regel kan erbjuda vissakomphkationer. Följande situationer kan nämnas. Om det beträffande den som är häktad finns en tidigare domsom får verkställas skall, enligt 9 § lagen om beräkning av strafftid m. m.,domen befordras till verkställighet. Tid för häktning kan alltsåkomma att sammanfalla med verkställighet av dom i annat mål. Kriminalvårdsstyrelsenskall i förekommande fall underrätta domstolen i häktningsmålet omverkställigheten. Om domstolen inte hinner få besked i saken innan dom ihäktningsmålet meddelas kan detta leda till att felaktigt kommeratt avräknas. - För den som undergår verkställighet i anstalt och som vistasutom anstalten, t. ex. vid permission, avbryts inte verkställigheten genom atthan anhålls och eventuellt häktas. En pågående verkställighet som haravbrutits, t. ex. genom att den intagne rymt eller inte återkommit tillanstalten efter permission, anses återupptagen om den intagne grips, anhållseller häktas för nya brott. Tiden för det straffprocessuella frihetsberövandetkommer i dessa situationer att sammanfalla med straffverkställighet. I regeltorde domstolen dock bl. a. genom kriminalregisterutdrag få kunskap omförhållandena så att avräkning oriktigt inte sker. Ändring av domstols beslut om avräkning m. m. En ändring av domstols beslut omavräkning kan åstadkommas pä olika sätt; beroende på bl. a. när ett eventuelltfe! upptäcks och om felet verkar till den dömdes nackdel eller fördel. Har ett beslut om avräkning inte vunnit laga kraft, kanbeslutet överklagas till högre rätt genom s. k. ordinärt rättsmedel. Härvidgäller vad som stadgas i 49 kap. 8 § RB. Beslutet kan enligt 49 kap. 8§ och 54kap. 4 § RB överklagas endast i samband med talan mot domen i övrigt(vadetalan, revisionstalan); särskild talan (besvärstalan) motavräkningsbeslutet är således inte tillåten. Att själva domen måste överklagasför att få till stånd en ändring av ett avräkningsbeslut får betydelse för bl.a. högre rätts handlägg- Huvudregeln är den att målet då skall företas till avgörande vidhuvudförhandling. Från denna regel finns dock undantag. - Högre rätts avgörandeav mål som överklagats genom besvär grundas normalt endast på vad handlingarnainnehåller; förhandling förekommer i besvärsmål. När ett beslut om avräkning har vunnit laga kraft, dvs.när tiden för talan mot domen har löpt ut, kan beslutet inte angripas medordinärt rättsmedel. Detsamma gäller för den dömdes del om han förefullföljdstidens utgång har avgett nöjdförklaring beträffande domen. I dessafall kan en dom angripas med särskilt rättsmedel. Ett sådant utgör resning.Bestämmelser om resning finns i 58 kap. RB. prövar ansökan omresning enligt RB. Resning i brottmål till förmån för den tilltalade fårenligt 58 kap. 2 § 4 RB beviljas om den rättstillämpning som ligger till grundför domen uppenbart strider mot lag. Denna bestämmelse tillämpas normalt ifråga om felaktiga avräkningsbeslut, där felet verkar till den dömdes nackdel.Möjligheten att göra ansökan om resning till förmån för den tilltalade, somgivetvis också får göras av åklagare (riksåklagaren), är inte inskränkt itiden. Beviljas resning äger högsta domstolen om saken är uppenbar omedelbartända den dom som ansökan avser. Så sker i regel vid felaktiga beslut omavräkning. Innefattar ett beslut om avräkning att för många dagaravräknats, dvs. felet verkar till den dömdes fördel, torde resning intelagligen kunna ske. Ett annat särskilt rättsmedel är besvär över domvilla.Reglerna härom finns i 59 kap. RB. Ansökan om besvär över domvilla prövas avden domstol dit domen skulle ha överklagats, eller om överklagande inte kunnatäga rum, av högsta domstolen. En dom som vunnit laga kraft skall på besvär av denvilkens rätt domen rör undanröjas på grund av domvilla, om bl. a. i rättegångenförekommit grovt rättegångsfel som kan antas ha inverkat på målets utgång.Undanröjs domen skall förodnas att ny handläggning skall äga rum vid dendomstol som har meddelat domen. Grundas besvär över domvilla på att något grovträttegångsfel förekommit, skall besvären anföras domenvunnit laga kraft. Ett felaktigt beslut om avräkning torde i regel inte utgöragrund för bifall till domvillobesvär. En dom eller ett beslut som innehåller en oriktighet kan ivissa fall självmant rättas av den domstol som har meddelat domen ellerbeslutet. Sådan s. k. rättelse av dom får enligt 30 kap. 13 § RB ske om rättenfinner att domen eller beslutet till följd av skrivfel, missräkning eller annatdylikt förbiseende innehåller uppenbar oriktighet. Innan domstolen meddelarsitt beslut skall parterna få tillfället att yttra sig. Beslutet kan överklagasgenom besvär. Ett beslut om avräkning som omfattar för få dagar innebäratt den dömdes verkställighetstid blir längre än vad den rätteligen skulle hablivit. Förutom att man med olika rättsmedel kan angripa en dom som på dettasätt är felaktig kan effekterna av felet undanröjas efter ansökan om nåd. JuU1982/83:1 5 beviljas av regeringen, kan verkställighetstiden avkortasmed så många dagar som svarar mot felet. I förarbetena till de nyabestämmelserna om avräkning som infördes och som i huvudsak alltjämtgäller berördes bl. a. frågan om överklagande av domstols beslut om avräkning(prop. Saken togs upp av lagrådet (prop. s. 79), som därvid pekadepå att det remitterade förslaget innebar att ett beslut om avräkning skullekunna överklagas endast i samband med talan mot domen. Enligt lagrådets meningkunde det inte vara ändamålsenligt att tvinga fram ett överklagande ihuvudsaken enbart för att få till stånd en överprövning av förordnandet omavräkning. Lagrådet förordade därför att en möjlighet borde öppnas att förasärskild talan mot beslut om tillgodoräknande. Departementschefen ansåg sig inte böra biträda lagrådetsförslag. Härvidlag anförde departementschefen (prop. s. 87) följande. När det gäller tillämpningen av deobligatoriska avräkningsbestämmelser-na i 33 kap. 5 § första stycket BrB talarflera skäl för den lösning som lagrådet har förordat. I dessa fall skall jupåföljden bestämmas utan hänsynstagande till straffprocessuellafrihetsberövanden. Beslut om tillgodoräknande av sådana frihetsberövanden blirdärigenom i betydligt större utsträckning än f. n. en teknisk fråga av annanart än de avgöranden i målet som gäller själva saken. En annan beaktansvärdomständighet är att man, om man tillåter särskild talan mot beslut om tillgodoräknande,inte behöver låta beslutet omfattas av en nöjdförklaring beträffande den ådömdapåföljden. Denna kan därför börja verkställas utan hinder av att beslutet intehar vunnit laga kraft. Det bör å andra sidan kunna förutsättas att frågan om tillgodoräknandeav straffprocessuella frihetsberövanden regelmässigt kommer att ägnas sådanuppmärksamhet vid domstolsförhandlingen att risken för felaktiga beslut ipraktiken kommer att vara mycket ringa. Härtill kommer att frågan om avräkningäven i fortsättningen i många fall kommer att vara fakultativ. I sådana fallhar beslutet ett så nära samband med bestämmandet av påföljden att talan motbeslutet inte lämpligen bör få föras utan samband med talan i huvudsaken. JO:s framställning till regeringen m. m. () gjorde iseptember 1975 en framställning till regeringen med anledning av upptäckta felvid tillämpningen av reglerna om avräkning av häktningstid m. m (se JO:sämbetsberättelse 1975/76 s. 19). Med hänsyn till den felfrekvens som JOiakttagit vid ett antal domstolar ansåg han i sin skrivelse till regeringen detpåkallat att en fullständig undersökning gjordes med syfte att uppdaga ochtillrättalägga förekomna fel. JO föreslog vidare att regeringen skulle övervägaatt genom närmare JuU1982/83:1 6 bestämmelser eller på annat sätt skapa bättre säkerhet föratt avräknings-reglerna tillämpades rätt. Saken föranledde regeringen att tillsamtliga tingsrätter översända bl. a. en inom upprättadpromemoria angående granskning av och eventuell rapportering om tillämpningenav reglerna om avräkning av häktningstid m. m. (se JO:s ämbetsberättelse1976/77 s. 40). Innebörden av promemorian var den att tingsrätterna skullegranska egna avgjorda mål och - med tanke på möjligheten till rättelse genomresning-i förekommande fall till riksåklagaren rapportera begångna fel somverkat till den dömdes näckdel. Regeringen beslutade också vissa ändringar i dågällande bestämmelser om avfattning av dom och slutligt beslut i brottmål.Ändringarna gällde bl. a. sättet för redovisning av frihetsberövande somföregått dom på skyddstillsyn m. m. (Ju 1977:06)har till uppgift att se över rättegångsförfarandet vid allmän domstol.Översynen syftar till att göra förfarandet mera flexibelt och såvitt möjligtsnabbare, enklare och billigare utan att befogade rättssäkerhetskrav ställs åtsidan. Utredningen har avlämnat delbetänkandet (SOU1982:25-26) Översyn av 1 Processen i tingsrätt. n. föremål för remissbehandling. I enlighet med tilläggsdirektiv (kommittéberättelsen 1982 del II s.183) fortsätter utredningen sitt arbete med att se över fullföljdsförfarandetoch överrättsprocessen. Härvid har utredningen bl. a. att ta upp frågan omförenklade och mera enhetliga regler för överklagande. Remissyttranden över motionen haravgetts av JO, riksåklagaren, hovrätten över och , Stockholmstingsrätt, , och . Remissinstanserna är i stort sett positiva tillmotionsönskemålet. Framför allt ställer de sig bakom uppfattningen att enenklare ordning för överklagande av avräkningsbeslut bör övervägas. Vissaförslag i motionen har dock mött kritik från en del remissinstanser. anser i likhet med motionärernaatt nuvarande regler om tillgodoräknande av tid för straffprocessuelltfrihetsberövande är svårtolkade och i praktiken leder till fel irättstillämpningen på området. Det föreligger därför behov av viss översyn avreglerna. Att reglerna om avräkning av häktningstid m. m. ses över isyfte att göra tillämpningen av dem enklare tillstyrks också av Stockholmstingsrätt. JuU1982/83:1 7 Tingsrätten pekar särskilt på desvårigheter och fel som inte sällan uppstår till följd av att domstolen inte ierforderlig utsträckning får underrättelse om påbörjad verkställighet avpåföljd i annat mål eller att uppgifter om frihetsberövanden i tidigare domarbrister. Vid översynen av reglerna bör enligt tingsrätten övervägasom kan anförtros uppgiften att i stället för domstolbesluta om avräkning eller i vart fall ges möjlighet att rätta uppenbara fel iavräkningsbeslut. Det borde också enligt tingsrätten övervägas, om det kanvara lämpligt att införa en regel om att frihetsberövande på grund av brott,som prövats i tidigare mål, inte skall avräknas, om viss gått sedanden tidigare domen. Även anser att en översyn avregelsystemet i syfte att förenkla reglernas tillämpning bör komma till stånd. Styrelsen delar den i motionen framförda uppfattningen atttillämpningen av avräkningsreglerna kan skapa bekymmer. Fel till den dömdesnackdel förekommer dock mera sällan. Däremot förordnar domstol inte sällan omavräkning trots att verkställighet sker i annat mål. Enligt styrelsens uppfattningupptar ca en tiondel av de domar som meddelats under pågående verkställighetett förordnande om avräkning av anhållnings- eller häktningstid trots attverkställighet sålunda sker i annat mål. Som exempel på en mycket vanligsituation där fel uppstår nämner styrelsen följande. En dömd verkställer dom på fängelsei . Han friges villkorligt som regel när två tredjedelar avverkställigheten har verkställts, dvs. Omfrigivningssituationen icke är ordnad beviljas den dömde frigivningspermissionenligt 33 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt innan beslut omvillkorlig frigivning kan fattas av övervakningsnämnden. Den dömde är vid dessatillfällen försatt på fri fot trots att han är inskriven i kriminalvårdsanstaltoch verkställer således påföljden. Begår han under frigivningspermissionen nyabrott och anhålls eller häktas verkställer han den tidigare domen dvs. i dettafall den på fängelse . I dylika fall är det icke ovanligt atttingsrätten förordnar om tillgodoräknande trots att han ännu icke ärvillkorligt fri och sålunda verkställer dom i annat mål. -Motsvarande situationkan uppstå om den dömde uteblir efter en permission eller avviker från anstaltoch under utevistelsen anhålls och häktas för brott. Styrelsen anför vidare att - i defall domen är verkställbar mot den dömde -en ansökan om nåd eller resning,såsom motionärerna konstaterar, f. n. är den enda möjligheten som står tillbuds i de fall den dömde erhållit avräkning som har avsett för få dagar. Denmöjligheten föreligger emellertid inte i sådana nämnda fall där avräkninginte borde ha skett. skall i sådana situationer göra nystrafftidsberäkning med beaktande av avräkningen i den nya domen; därigenomerhåller den dömde så att säga dubbel avräkning. Han får dels räkna den tid hanhar varit anhållen och häktad såsom verkställighet av den först meddeladedomen, dels avräkna enligt 33 kap. 5 § BrB. JuU1982/83:1 8 Ett sätt på vilket man kan kommatill rätta med dessa felaktiga tillgodoräknanden är enligt styrelsens meningatt i lagen om beräkning av strafftid m. m. ge styrelsen möjlighet att vidbehov förordna om avbrott i verkställigheten motsvarande den tid som omfattasav förordnande om tillgodoräknande i den dom som meddelats under pågåendeverkställighet. Genom ett sådant förfarande undviker man att dubbel avräkningerhålls. Riksåklagaren anför inledningsvis att övervägande skältalar för att man bibehåller den nuvarande ordningen, enligt vilken avräkningav tid för frihetsberövande beslutas av domstol. Riksåklagaren erinrar om att gällande fullföljdsordningleder till att felaktiga avräkningsbeslut, vilka i praktiken förekommerrelativt ofta, inte kan rättas med användande av ordinärt rättsmedel annat än isamband med överklagande av domen i huvudsaken. För de fall då sådantöverklagande inte sker kan rättelse inte åstadkommas på annat sätt än atthögsta domstolen efter ansökan därom beviljar resning i målet till förmån förden dömde. Om domstolarna tillgodoräknat för frihetsberövandesynes i en motsvarande situation rättelse inte ens kunna ske resningsvägen. Utformningen av de nuvarande bestämmelserna leder enligtriksåklagarens mening således till den otillfredsställande ordningen atthögsta domstolen, vars viktigaste uppgift bör vara att svara förrättsenligheten och ge vägledning för rättstillämpningen, relativt ofta måsteanlitas för att åstadkomma rättelse av uppenbart felaktiga avräkningsbeslut ochvidare till att rättelse i vissa situationer över huvud taget inte torde kunnaske. Riksåklagaren delar därför den i motionen framförda uppfattningen attmöjlighet bör skapas att föra särskild talan mot avräkningsbeslut avförevarande slag. Beträffande sådan talan synes böra gälla den ordning somanges i 49 kap. 5 § andra stycket RB. JO anför - efter redogörelse för vissa iakttagelserbeträffande de nya avräkningsreglernas tillämpning som legat till grund förredovisningen i JO:s ämbetsberättelse 1976/77 s. 40 ff- att det är ställt utomtvivel att reglerna till en början tillämpades oriktigt i ett anmärkningsvärtstort antal fall och oftast med rättsförluster för de dömda, eller risk därför,som följd. En del fel bottnade enligt vad JO framhåller i osäkerhet omreglernas innebörd och rätta tillämpning. På det hela taget berodde dock felenmera på förbiseenden. Riktig tillämpning av avräkningsreglerna kräverbetydande noggrannhet av domstolen i en ofta pressad situation då dessuppmärksamhet naturligen främst är inriktad på mera centrala frågor i målet. Ibetraktande härav är det kanske mindre förvånande att antalet fel varförhållandevis stort när lagstiftningen var ny. Sedan numera erfarenhet vunnits torde enligt JO:suppfattning osäkerhet om avräkningsreglernas rätta tillämpning mera sällanbehöva uppstå. Genom avskaffandet av de tidsobestämda påföljdernaungdomsfängelse och internering har dessutom påföljdssystemet betydligtförenklats och sålunda väsentliga felkällor eliminerats. JuU1982/83:1 9 JO framhåller attavräkningsfrågorna självfallet fortfarande ägnas stor uppmärksamhet vid JO:såterkommande inspektioner av tingsrätter och åklagarmyndigheter. Det påträffasvisserligen ännu då och då fel. Iakttagelserna tyderemellertid inte alls på att felfrekvensen numera skulle ligga på någon oroandenivå. De fel som påträffats har enligt JO oftast bestått i bristanderedovisning av frihetsberövanden i stämningsansökan eller dom, smärre felräkningaroch liknande förbiseenden. Med hänsyn till det som sagts om verksamhetensart anser JO att det är svårt att alldeles komma ifrån fel av detta slag inomramen för nuvarande system. JO anför att han för sin del dock inte kan vitsordaden i motionen framförda uppfattningen att egentliga rättstillämpningsfel idagens läge utgör ett beaktansvärt problem, som kräver en mera ingripandeteknisk översyn av reglerna i 33 kap. BrB. Det sagda innebär emellertid enligt JO:s uppfattning inteatt felkällor av systematiskt slag helt skulle saknas. Svårigheter berederframför allt avräkningens koordinering med verkställighet av dom i annat mål.Dessa problem är svåra att komma ifrån. Det i motionen omnämnda fallet, varihögsta domstolen efter resning ändrat ett avräkningsbesluttill förmån för den dömde, erbjuder ett exempel på fel av detta slag. Problemenanges av JO på följande sätt. Finns beträffande den som häktas entidigare dom som får verkställas, skall domen befordras tillverkställighet (9 § lagen om beräkning av strafftid). I den mån häktningstidenmotsvaras av det tidigare ådömda straffet kan det bli fråga om avräkning endastbeträffande anhållningstid. Om den påbörjade verkställigheten skall domstolenvisserligen få besked via enligt vad som är föreskriveti 7-8 §§ tillämpningskungörelsen (1974:286) till lagen om beräkning avstrafftid. Det är emellertid inte säkert att domstolen får beskedet i tid.Domstolen är därför emellanåt hänvisad till att under hand söka inhämtauppgifter i verkställighetsfrågan. Erhålles inte något besked kan resultatetbli att den dömde tillgodoräknas ett alltför stort antal dagar. I det nyssberörda resningsfallet hade tingsrätten, enligt vad jag erfarit, erhållit ettoriktigt underhandsbesked om att det tidigare ådömda straffet börjatverkställas genast vid häktningen. Avräkningen blev därför felaktig tillnackdel för den dömde. En situation som också någon gångtorde förekomma är enligt JO att den dömde anhållits under avtjänandet av etttidigare straff, men medan han haft permission eller frigång. Detstraffprocessuella frihetsberövandet skall då ej avräknas. Sedermera befinnesemellertid tiden för anhållandet ej böra inräknas i verkställighetstiden (se 35§ lagen om kriminalvård i anstalt).