bet · G601FiU30 · 1982-12-31 00:00:00 — FiU1982/83:30 51 genomen kombination av försämrade bytesförhållanden, svagefterfrågan på deras produkter, kraftigt ökad skuldbörda och snabbt stigande"räntetjänster". Följden har blivit att dessa länders efterfrågan påindustrivaror drivits ned väsentligt. Inte heller OPEC-omrädet elleröststaterna har som helhet bidragit till någon ökning av efterfrågan påOECD-ländernas produkter. OPEC-ländernas nu utraderade jättelikabytesbalansöverskott, den fördjupade skuldsättningen i åtskilliga både s. k.NIC-länder, öststatsländer och traditionella råvaruproducentländer ikombination med ökad försiktighet i utlåningen från det internationellabanksystemet gör att efterfrågan riktad till OECD-området kommer att förblimodest över en läng period framöver. Inte förrän dessa länder genom väsentligthöjda exportintäkter eller genom någon form av skuldnedskrivning förbättratsina finansiella positioner kan en ökad efterfrågan pä industrivaror återpåräknas därifrån. En ökning av exporten kräver i sin tur att OECD-ländernaförst genom ökad ekonomisk aktivitet ger dessa länder betydligt bättre avsättningför sina produkter än . En nödvändig förutsättning är därför attindustriländerna själva åstadkommer de impulser som behövs för att generera denaktivitetsökning som kan leda till ett mer varaktigt konjunkturuppsving. Utsikterna för en sådan ökning är emellertid på kort siktinte särskilt ljusa. Alltjämt är den ekonomiska politiken inriktad påinflationsbekämpning och konsolidering av de offentliga sektorernas budgetar,även om betydande framgångar uppnåtts, vad gäller t. ex. inflationsbekämpning. Vad gäller de internationella ekonomiska utsikterna för1983 är de mycket i de flesta konjunkturbedömningar. I finansplanenantas tillväxten i OECD-området komma att uppgå till 1,. Denna tillväxt ärofillräcklig för att undvika en ytterligare ökning av arbetslösheten. Detskulle krävas en produktionsökning på per är framöver bara för atthålla arbetslösheten på nuvarande nivå. För del väntas produktionenöka än svagare, med . Den antagna produktionsuppgången i OECD-områdetbygger på att den amerikanska ekonomin återhämtar sig snabbt . Tillväxtenandra i förutses uppgå till i årstakt. I huvudsak är deten ökning av den privata konsumtionen och bostadsbyggandet som bär upp denförväntade tillväxten. Det finns också en del tecken som tyder pä attkonjunkturen faktiskt kan ha vänt uppåt i . Index för s. k. ledandeindikatorerna har t. ex. ökat i rad. Positiva signaler kan ocksånoteras frän bl. a. bilindustrin och från företag i byggnads- ochanläggningsbranschen. Stor osäkerhet råder emellerfid fortfarande om avvägningenmellan finans- och penningpolitiken. har penningpolitiken ensidigtfått bära upp stabiliseringspolitiken. lättade den amerikanskacentralbanken, Board, något på penningpolitiken för att fåner räntorna. Frågan är emellertid huruvida en sådan amerikansk uppgångverkligen kommer att utlösa någon avgörande draghjälp pä eller om FiU1982/83:30 52 depressionstendenserna där förstärkta av den finansiellakrisen i öst- och , som häller tillbaka dessas importefterfrågan,istället kommer att "svälta ut" en amerikansk uppgång. Även om utvecklingen i den amerikanska ekonomin är avavgörande betydelse för världsekonomin är utvecklingen i de nordiska ländernaoch på den europeiska kontinenten än viktigare för vårt land. I förutses nolltillväxt . I och Norgeväntas tillväxten bli långsam. I flera av de större europeiska industriländernaär den ekonomiska politikens inriktning åtstramande varför, somnämnts ovan, en relativt långsam tillväxt kan förväntas. Vissa ljuspunkterfinns dock även i den europeiska utvecklingen. Så t. ex. ökade orderingångentill den västtyska industrin . Sammantaget måste prognoserna för den internationellaekonomiska utvecklingen omgärdas med osedvanligt stor osäkerhet även om en ökadoptimism kan noteras hos en del bedömare. Det finns ännu inga säkra tecken påatt vi faktiskt passerat botten i konjunktursvackan. En faktor som i varje fallpå kort sikt bör vara positiv för den ekonomiska utvecklingen iindustriländerna är den minskning i oljepriserna som kan noteras. En eventuell uppgång i OECD-området blir intesärskilt långvarig om den enbart bärs upp av ett omslag i lagercykeln och enmodest ökning av den privata konsumtionsefterfrågan. För att en återhämtningskall bli mer bestående måste också investeringsaktiviteten komma igång.Kapacitetsutnyttjandet är emellertid lågt i mänga länder varför det behövs enmanifesterad uppgång innan företagen vågar satsa pä attbygga ut kapaciteten. Inför de relativt dystra prognoserna om deninternationella ekonomiska utvecklingen synes det därför inte rimligt att iavgörande män basera den ekonomiska politiken i på förhoppningen attden internationella konjunkturen vänder uppåt och gerdraghjälp för vårt lands ekonomi. Vi bör därför inte räkna med att världsekonominsutveckling skall kunna lösa värt lands grundläggandeproblem. Den ekonomiska politiken måste utformas med utgångspunkt från att deninternationella handelns tillväxt fortsätter att vara låg, konkurrensen härdoch ränteläget högt. Erfarenhetsmässigt går det inte för ett land att föra enfrän omvärlden kraftigt avvikande ekonomisk politik, allra minst för ett litetland. Exempel härpå är den svenska överbryggningspolitiken 1975-76 och denexpansiva ekonomiska politik som inledde , En meraexpansiv inriktning av industriländernas ekonomiska politik är emellertidstarkt önskvärd. Detta har hävdats av under en följd av år. Det blir enviktig uppgift för svenskt vidkommande att i olika internationella fora och vidandra lämpliga tillfällen verka för en samordnad omläggning av den ekonomiskapolitiken i tillväxtbefrämjande riktning. FiU 1982/83:30 53 för en samordnad aktion måste vara att bevara ochförstärka den nedgång! inflationstakten som uppnåtts i OECD-området, Det kräveratt försiktiga efterfrågestimulerande åtgärder kombineras med åtgärder påutbudssidan så att inte olika typer av flaskhalsar pä arbets- ochkapitalmarknaderna startar en pris- och kostnadsspiral uppåt när efterfråganökar. Det bör enligt utskottets uppfattning finnas godamöjligheter till en försiktig stimulanspolitik i varje fall i några av de storaländerna. För ett flertal små länder i OECD-området med stora underskott ibytesbalanserna och i de offentliga budgetarna måste däremot obalansernaangripas från mer långsiktiga och strukturella perspektiv. Detta är enligt utskottet en beskrivning även på Sverigessituation, som också omfattas av socialdemokraterna. Tyvärr har de emellertid"glömt bort" detta, när de diskuterar inriktningen av den svenskaekonomiska politiken. Stor betydelse för den industriella aktiviteten har deninternationella räntesituationen. Realräntan har legat extremthögt i vissa ekonomiskt dominerande länder, främst . Detta har framtvingathöga räntor även i andra länder med dämpad ekonomisk aktivitet som följd. Enviss sänkning av den internationella räntan har kunnat skönjas den senastetiden. Under senare är har det blivit en tilltagande oro i detinternationella finansiella systemet. () ochinternationella regleringsbanken (BIS) har tvingats göra insatser för attförhindra finansiella krascher i länder som hamnat i akutabetalningssvårigheter. Denna oro har medfört en ökad försiktighet i bankernaskreditgivning såväl fill länder som till företag. Häri ligger en betydande riskför att den internationella handeln hämmas, vilket bl. a. kan leda fill ökadprotektionism. Den ekonomiska utvecklingen i 1973-1982 När de ekonomiska problemen fränden första oljekrisen började välla in över trodde man att det varen traditionell konjunkturnedgång. Den s. k. överbryggningsteorin lanserades.Tanken var att den här gången inte skulle behöva känna avkonjunkturnedgången utan i stället producera på lager. Dessa lager skulle sedankunna säljas av när väl konjunkturen svängde uppåt och den internationella efterfråganåter steg. Den kortsiktiga effekten avöverbryggningspolitiken syns tydligt i diagram 1. Medan industriproduktionen iOECD (den heldragna linjen) faller kraftigt , gör den svenskaindustriproduktionen (den streckade linjen) 1974 bara en antydan att börjafalla (punkt 1) men stiger sedan åter. När OECD-produktionen når sin botten ibörjan av 1975 når den högsta topp svensk industriproduktion någonsinhaft (punkt 2). Det varmot denna bakgrund den s. k. övervinstdebatten fördes, tanken Diagram 1 Industriproduktionen i och OECD1970-1982 Kvartalsvis,Index 1970=100 I I I L 1970 1971 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1978 1S79 1980 1981 1982 Anm. Uppgifterna för avser enicke kvartalsuppdelad prognos. Källa: Ekonomidepartementet, om löntagarfonder lanserades och avtalsrörelsen 75/76fördes, I denna avtalsrörelse lät den dåvarande socialdemokratiska regeringenstaten bli löneledande, vilket, skulle det snart visa sig, ledde till alldelesför höga lönepåslag. Dessa löneökningar kombinerades med kraftigt höjdaarbetsgivaravgifter och gav på tvä är en fyrtioprocentig ökning av de svenskaarbetskraftskostnaderna. Konjunktursvackan efter oljekrisen visade sig emellertidvara djupare än man trott och därtill förenad med strukturella problem, Ibörjan av 1975 började även den svenska produktionen falla. När sedan OECD-produktionen vände uppåt slog denkostnadskris, som de kraftiga arbetskraftskostnaderna förorsakat, till med fullkraft och kunde inte haka på den internationella uppgången (punkt 3). blev det fullt tydligt att drabbats aven strukturkris för flera av industrins basnäringar som malm, stål, skog ochvärst av allt varven. FiU1982/83:30 55 Det var i denna föga avundsvärdasituation som den första trepartiregeringen tillträdde 1976. Nedgången i industriproduktionen kunde inte brytas förränregeringen lämnade den s. k. valutaormen och devalverade densvenska kronan (punkt 4). Därefter hakade på deninternationella utvecklingen, men vi var långt efter i uppförsbacken. 1979 slog den andra oljekrisen till. Då föll igen såvälden internationella som den svenska produktionen (punkt 5). Efter en kortåterhämtning både utomlands och i (punkt 6),påbörjades ånyo utförsbacken för industriproduktionen. Även drabbadefallet både totalt och (punkt 7). Huvudmålsättningen i regeringspolitiken har varit attupprätthålla en hög sysselsättning. När jämförbara länder 1982, oavsettpolitisk färg på regeringarna, registrerade dubbelt eller tredubbelt så högarbetslöshet lyckades hålla nere arbetslösheten kring , dvs.densamma som (s)-regeringen hade omkring 1972. Denna politik kunde förenas med enantiinflationspolitik. Efter det att inflationen 1980 varit sjönkden . 1982 låg prognosen före regeringsskiftet pä . För1983 bedömde att inflationen skulle kunna sjunka till om mittenregeringenspolitik fullföljdes. Internationellt hade vi frän att ha legat bland de sämstplacerade länderna 1980 avancerat till en placering ungefär i mitten av"inflationsligan". Ett tredje inslag i mittenregeringens politik var attförbättra ekonomins produktionsförmåga och förbereda svensk ekonomi inför enförbättrad internationell konjunktur. Det krävde att man också gjorde någontingåt de strukturella problemen i ekonomin, t. ex. budgetunderskottet, deoffentliga utgifternas storlek, marginalskatterna, flexibiliteten påarbetsmarknaden, bristen på riskvilligt kapital osv. Ett stortantal åtgärder hade denna inriktning. - Genomnedskärningar i de offentliga utgifternas tillväxttakt kom dessa att i varjefall närma sig takten i den ekonomiska tillväxten. Viktigt härför var såväl destatliga sparplanerna som de olika åtgärderna för att bromsa den kommunalaexpansionen. - mellan , och socialdemokraterna i april 1981lades grunden för en marginalskattereform. - I uppgörelsenskrevs också in att inflationstakten fr. o. m. 1983 borde nedbringas tillmellan . Finans- och skattepolitiken anpassades därtill ochinflationstakten uppgick vid regeringsskiftet som nämnts till iårstakt. - Genom en nyanställningsskyddslag lades grunden för en ökad flexibilitet påarbetsmarknaden. Generella möjligheter till provanställning och visstidsanställningvid arbetstoppar infördes. - Genom ettåtgärdspaket fick aktiemarknaden en välbe- FiU1982/83:30 56 har den därefter tillförtsbetydande mängder nytt riskkapital huvudsakligen från enskilda personer ochnyemissionerna har nått rekordnivå. Läget med automatiskt snabbt växande utgifter å ena sidanoch betydligt långsammare växande inkomster å den andra måste med nödvändighetleda till ett allt mer ökande budgetgap. Sä har också skett såväl i somi andra länder. I denna situation finns i princip bara två vägar att gå,att skärpa beskattningen sä att inkomsterna anpassas efter utgifterna eller attanpassa utgifterna till inkomsterna. Socialdemokraterna valde underförstå delenav den förra metoden. Detta ledde till att fick världenshögsta skattetryck. Allvarligare var dock att det höga skattetrycket fickmycket negativa effekter på ekonomins funktionssätt. Mittenregeringens politik byggde på uppfattningen attökade skattepålagor inte är någon framkomlig väg att öka inkomsterna i ettland som redan har så högt skattetryck som vi har i . Då återstår bara den andra vägen, nämligen att anpassautgifterna till inkomsterna. En sådan anpassning kan, om den skall fåtillräckhg omfattning, bara ske genom att man begränsar den automatik, när detgäller utgiftshöjningarna, som finns inbyggd i de tidigare fattade besluten. Den ekonomiska politiken efter regeringsskiftet Regeringen anser att Sverigesbalansproblem kan lösas genom att man åstadkommer en industriell expansion. Detviktigaste medlet i detta syfte är den 16-procentiga devalveringen i oktober1982. Denna framställs nu som väsentiigen en konkurrensdevalvering. Socialdemokraterna i utskottet talar till och med om"devalveringen som ett medel" för att fä igång tillväxt och ökadefterfrågan. Det är värt att noteras att detta "medel" bara fungerarså länge inte även andra länder använder det. Den svenska oktoberdevalveringenhar ju också mött stark kritik i omvärlden. statistik över valutautflödet visaratt den socialdemokratiska devalveringen enbart var ett utslag av farhågornaför en socialdemokratisk politik. Det var först före valet, näropinionsinstituten förutspådde en socialdemokratisk seger, som valutan börjadeströmma ut okontrollerat. Så snart valresultatet var ett faktum ökade utflödetlavinartat. var det uppe i 2,7 miljarder kronormot , som varit genomsnittet förmittenregeringen. 1 det läget tvingades socialdemokraterna devalvera. Enfem-sexprocentig devalvering hade varit tillräcklig även i denna situation.Istället slog man till . Effekternaav devalveringen kan ännu inte belysas FiU1982/83:30 57 En relativprissänkning verkar fullt tit förstpå ett par . () studerar för närvarandeeffekterna av devalveringen . publicerade SINDen första delrapport. I denna undersökning har närmare hundratalet företagintervjuats. Avsikten har varit att försöka få en uppfattning om hur företagenämnar agera vad gäller prissättningsstrategi - valet mellan relativprissänkningoch vinstmarginalförbättring - och i vad mån marknadsandelarna väntas öka.Resultatet kan kort sammanfattas enligt följande. Devalveringen tycks i mindre omfattning än 1977 och 1981tas i anspråk för relativprissänkning. Inom basindustrierna avser företagen atti första hand utnyttja nedskrivningen av kronan till att förbättravinstmarginalerna. Även inom verkstadsindustrin är man emellertid ocksåförsiktig med att sänka priserna pä utlandsmarknaderna. En av orsakerna tillatt man avstår från mer omfattande prissänkningar uppges vara en oro för attden tilltagande inflationen snart eliminerar den konkurrensfördel somdevalveringen skapat. Erfarenheterna av tidigare devalveringar har visat att devolymmässiga andelsvinsterna har varit påfallande små trots storarelativprissänkningar. För att en devalvering skall lyckas krävs fleraförutsättningar. Den första och viktigaste är att det finns en efterfrågan påden internationella marknaden som kan suga upp en ökad svensk produktion. Desenaste internationella tecknen tyder dock pä raka motsatsen. Att i det lägetgå ut och priskonkurrera kan visa sig hart när omöjligt. Detta utgör sannolikt bakgrunden till attkonjunkturinstitutets senaste kvartalsbarometer för första halvåret 1983indikerar att företagens planer ligger på en i stort sett oförändrad produktioni förhällande . Jämfört med företagens septemberplanerinnebär detta en icke obetydlig nedjustering. I finansplanen redovisar regeringen en mycket optimistisksiffra för exporten nämligen en ökning . Skulle regeringen hamissberäknat sig på exporttillväxtens storlek så att exportsektorn inte ger dendraghjälp regeringen hoppas på, kan sysselsättningssituafionen snabbt förvärrasallvarligt. Den kraffiga nedpressningen av reallönerna och därmed av deninhemska efterfrågan kommer sannolikt att leda till en minskadsysselsättning inom t. ex. handelssektorn. En annan förutsättning för en meningsfylld devalvering äratt inga grupper kräver kompensation för den reahnkomstförsämring som är enoundviklig följd av en devalvering. Regeringens redan beslutade eller aviseradeåtgärder och dess följdeffekter kommer att leda till en kraftig reallönesänkningunder 1983. Visserligen förklarade företrädare för vissa löntagarorganisationeri samband med devalveringen att de inte avsåg att kompensera sig för denna, mende förklarade att den nya situationen gjorde att det inte kunde blimer än ett ettårsavtal. Avtalsrörelsen har också visat sig FiU1982/83:30 58 bli betydligt svårare än regeringen uppenbarligen hysteförhoppningar om . Även om avtal sluts på relativt låga nivåerfinns en påtaglig risk att kompensationskrav väller fram i nästa avtalsrörelse1984. Sker detta är de långsiktiga möjligheter som devalveringen ger borta. Den kraftiga devalveringen ger med nödvändighet enkraftigt höjd inflation. låg före regeringsskiftet pä en inflationstaktpå . Inflationsförväntningarna började ebba ut. Men efter devalvering, momshöjning och höjning avarbetsgivaravgifterna tror ekonomiska bedömare på inflation 1983 dvs.nästan det dubbla. Och detta som inflationen sjunker i vår omvärld. En direkt följd av denna inflationspolitik är att en avgrundförutsättningarna för den stora skattereformen revs upp. När de trepartierna enades om reformen var de också överens om att föra enantiinflationspolitik. Därför ansåg och det rimligt attlåsa indexskyddet i skatteskalan till . När det stod klart att inflationenunder 1983 troligen skulle komma att bli cirka dubbelt så hög som centerpartietoch haft anledning tro, blev det nödvändigt att kräva ett högreindexskydd. Men istället för att göra upp med mittenpartierna om ettförbättrat indexskydd och bygga vidare på en skattepolitik med bredparlamentarisk majoritet valde den socialdemokratiska regeringen att gä en egenväg med bl. a. införande av avdragsrätt för fackföreningsavgifter. Sammanfattningsvis anser utskottet att det framför allt ärpå tre områden som regeringen gör fel eller gör ingenting. När det för det första gäller den inhemska konsumtionenlägger regeringen hela anpassningsbördan på reallönerna.Transfereringsinkomsterna förutsätts vara i stort sett oförändrade och denoffentliga konsumtionen kommer att öka. För detandra tycks regeringen ha givit upp kampen mot inflationen. Den tredje punkten där utskottet har en gentemotregeringen avvikande syn gäller utgiftspolitiken. Den socialdemokratiskabudgetpolitiken bryter den påbörjade utvecklingen mot kontroll avutgiftsexpansionen. Det är uppenbart att regeringen saknar en strategi för attlångsiktigt lösa den offentliga sektorns finansieringsproblem. Bristen pålångsiktig finansierings-strategi skapar i sig ökad osäkerhet och bidrar tillhöjda inflationsförväntningar, vilket försämrar näringslivets möjligheter attklara den internationella konkurrensen. Riktiinjer för den ekonomiska politiken En ekonomisk politik, som skall hamöjlighet att bli framgångsrik i den besvärliga situation som befinnersig i, måste bygga på en ideologisk helhetssyn. Enligt vår mening bör en sådan helhetssyn bottna i en tropå den enskilda människans initiativförmåga, vilja att ta ansvar och frihet attgöra egna val. FiU1982/83:30 59 En sådan grundsyn låter sig bara förenas medmarknadsekonomi. En väl fungerande marknadsekonomi kan till sin karaktär endastvara decentralis-tisk. Den kan omöjligen vara centralistisk eftersom icentralismens egenskaper ligger en misstro mot de många enskildas insatser ochen övertro på de få centralt placerade personernas möjligheter att styrautvecklingen i de rätta banorna. Verkligheten är så komplex att endast den somstår nära de konkreta problemen förmår, ha sådana insikter att han/hon i demånga enskilda fallen har möjlighet att fatta de riktiga besluten. Utskottet menar att tre typer av strukturförändringar ärnödvändiga för att lösa ekonomiska problem. För det första krävs en omfördelning av den totalaefterfrågan från inhemsk till extern efterfrågan. Inhemsk efterfrågan kan istort sättas lika med total konsumtion. Vridningenav efterfrågan åstadkommesbl. a. genom att hålla ett lägre efterfrågetryck i den inhemska sektorn iförhällande till den konkurrensutsatta sektorn. I finansplanen antas attlämplig åtstramning är , och då skall den totala konsumtionen minska frånca till . För det andra krävs en omfördelning från offentligkonsumtion till privat konsumtion, alltså omfördelning inom ramen för en giventotal konsumtionsnivå. Denna omfördelning kan åstadkommas t. ex. genom ökadavgiftsfinansiering av offentlig konsumtion (eftersom avgifterna räknas somprivat konsumtion) och begränsningar av den statliga och kommunalakonsumtionen. För det tredje krävs en omfördelning fråntransfereringsinkomster till arbetsinkomster inom ramen för viss given privatkonsumtionsnivä. När transfereringarna till hushållen minskar bör därför inuvarande konjunkturläge även skatterna sänkas (t. ex. momsen), så att dendisponibla inkomsten blir ungefär oförändrad. Sådana strukturförändringar som beskrivs ovan är enligtutskottets mening nödvändiga för att lösa problemen med underskotten i bytesbalansoch statsbudget. Det krävs också en överföring av resurser till denkonkurrensutsatta sektorn, främst industrin. Devalveringarna 1977 och 1981 har bidragit till attsvenska företag kan ta tillbaka en del av de förlorade marknaderna utomlandsoch hemma. Det viktigaste nu är att bevara denna fördel. Då måste man takrafttag mot inflationen och hålla den inhemska efterfrågan nere. 11, ex. ,och räknar man med en inflatiori på , medan vi iSverige får , förmodligen mer. Man kan inte få ner prisstegringarnagenom att höja skatter av olika slag eller genom att införa prisregleringenligt socialdemokratisk modell. Istället måste man undvika ytterligare snabbökning av ett redan enormt budgetunderskott och begränsa de offentligautgifterna och sänka momsen. FiU1982/83:30 60 En omvandling inom näringslivetkommer inte till stånd om inte marknaderna blir friare. Utskottet menar att manmåste vitalisera marknaderna, medan socialdemokraternas recept betyder merinsnärjning, centralisering och byråkratisering. T. ex. skapar man knappastnågon stimulans för företagens investeringar genom förslag om vinstindragning,utdelningsskatt och kollektiva löntagarfonder. Av vital betydelse för att incitamenten i enmarknadsekonomi skall fungera är skattepolitiken. och förstahalvan av drevs marginalskatterna, även i "vanliga"inkomstlägen, upp till en sådan nivå att de hämmade arbetsviljan och undermineradeskattemoralen. Därför var det nödvändigt med en genomgripandemarginalskattereform. Reformen får dock inte successivt urgröpas avinflationens verkningar. Politiken måste genom en medveten och konsekventregionalpolitik ge människor i landets alla delar möjlighet att på så likavillkor som möjligt ta del i produktionen och samhällsbyggandet. Regionalbalans måste därför ingå i den ekonomiska politikens grundläggandemålsättningar. Kollektiva löntagarfonder innebär något av en motpol decentralis-tisk näringspolitik. Löntagarfondstanken emanerar ur en tilltrotill centralplanering och socialism. Därför avvisar utskottet heltlöntagarfondsidén.