bet · G601SoU17 · 1982-12-31 00:00:00 — Även om väntetiderna ytterhgareförkortas anser dock att det behövs en klart utformad politik förasylsökande. ger förfur åt tillståndsfrågor som rör barnärenden. anför vidare att ett lokalf omhändertagande avasylsökande enligt AGFA-gruppens förslag, bl. a. vad avser samhällsinformation,grundläggan- SoU1982/83:17 10 de hälsoundersökning och kurativa insatser, ger godamöjligheter för kommunens flykting- och asylansvariga aft förbereda de väntandepå eft eventuellt avslag på tillståndsansökan. Familjerna, inkl. barn, skullehärvid ha så god kontakt med kommunens ansvariga att förvarsfagande i mångafall skulle kunna undvikas. Förbundet framhållervidare, liksom motionärerna, att alla barn som vistas i , oberoende avvad det slutliga beslutet om deras rätt att stanna i landet blir, har sammabehov och rätt fill goda och trygga uppväxtvillkor. Förbundet anför att ansvaret för att vidta de åtgärder somär erforderliga i första hand åligger den primärkommunala . Äveninsatser från hälso- och sjukvården är i många fall nödvändiga. När det gällerkostnaderna för stödinsatser för berörda barn konstaterar förbundet att det övergripandeansvaret för den svenska flykting- och invandrarpolitiken åvilar staten. Dettaförhållande bör enligt förbundet beaktas vid diskussionen om de resurser somkrävs för att komma fill rätta med de förhållanden som tas upp i motionen. anser det angeläget att förbättrade s. k. spontanflyktingarnas behandling, inte minst för barnens skull. anför vidare att förbundet i principställt sig positivt till AGFA-gruppens förslag om nya former föromhändertagande av flyktingar. Förbundet hänvisar i sitt yttrande till vadförbundet anfört i remissvar över AGFA-gruppens förslag. a. tar förbundetupp AGFA-gruppens förslag om avtal mellan staten och kommunerna. Förbundetuttalade i sitt remissvar att, eftersom problemen med omhändertagandet avspontanflyktingar är störst, man bör inrikta sig på att träffa avtal som rörasylsökande/ spontanflyktingar. Som motiv för att inbegripa även de asylsökandei det lokala omhändertagandet framhöll förbundet bl. a. svårigheterna att i detpraktiska arbetet göra åtskillnad mellan den som vänfar på och den som fåttsitt tillstånd. Förbundet anför att skolgång för barnen, tolkhjälp, information,hjälp i kontakten med andra myndigheter, socialt stöd, bostad och uppehälle ärnågot som båda grupperna behöver. Frågan om hur ett samarbete på lokal nivå bör organiserasoch vilka resurser som kommer att krävas måste enligt förbundet lösas på lokalnivå och bör inte styras genom centrala direktiv. Rapporteringsskyldighet förpolis och invandrarmyndigheter till socialnämnden bör enligt förbundet kunnaunderlätta ett sådant samarbete. När det gäller barnens situation framhåller förbundetsärskilt vikten av att familjerna hålls samman under väntan på beslut. ansluter sig i huvudsak till vadsom anförts i mofionen. Sällskapet är vidare positivt till att riksdagenuppmärksammas på de ifrågavarande barnens förhållanden. Sällskapet anser det viktigt att de aktuella barnen, sålångt det är möjligt, tillförsäkras samma rätt till goda och tryggauppväxtförhållanden som övriga SoU1982/83:17 11 i landet boende barn. Med hänsyn till de svåraförhållanden under vilka barnen lever måste det fastslås att man börtillförsäkra dem särskild hjälp för aft förbättra deras villkor. framhåller vidare behovet avsärskilda åtgärder inte enbart för barnen utan även för familjen. Familjebandenär i många invandrargrupper betydligt starkare och framför allt vidare än hososs. Att brytas loss ur närheten till den närmaste släkten innebär ofta enallvarlig försvagning av den psykiska motståndskraften hos hela familjen. Hosvuxna hotas t. ex. funktionerna som förälder och försörjare och för barn ochungdomar hotas utvecklingen fill stabil personlighet och social kompetens.Otrygghet, misstro och rotlöshet blir lätt följder av tvånget atf åter brytaupp efter en ofta långvarig vistelse i vårt land med mödosam anpassning här.Svenska myndigheter har enligt sällskapet ofta i bedömningen av enskilda fallvisat en stark undervärdering av riskerna för psykiska skador. Många av desvåra ångesttillstånd och reaktiva depressioner som beskrivs i intyg i enskildafall avgivna av barnpsykiatriker och barnläkare är enligt sällskapet ingalundaenbart besvikelsereaktioner av ordinära mått utan tecken på en extrem psykiskpåfrestning och likaså signaler på att barnet kommer att reagera med psykiskinsufficiens efter en utvisningssifuation. anser att barnfamiljer under allaomständigheter bör ges förtur vid prövning av beslut huruvida de skall fåstanna i resp. beslut om och verkställighet av avvisning ellerutvisning. Vänte- och utredningstider bör vara så korta som möjligt. är det tveksamt om en lång utredningstid tillför det enskilda falletså mycket atf de negativa skadeverkningarna av utredningstidens längd i siguppvägas. När det gäller barn och barnfamiljers situation kan eftbättre beslutsunderlag enligt sällskapet uppnås genom medverkan av barnhälsovårdandeoch barnpsykiatrisk sakkunskap. Vidare poängterar sällskapet kravet på attadekvat kompetens för bästa möjliga bedömning knyts till handläggande myndigheti varje enskilt fall där barn är inblandat. Företrädare för , , och Uppsalakommuner har vid en särskilt anordnad hearing inför utskoftet framfört sinasynpunkter beträffade de asylsökande invandrarfamiljernas förhållanden. Invandrarungdomars behandling inom vårdsektorn (mot.1981/82:685) I motion 1981/82:685 (vpk) medhänvisning till motion 1981/82:684 föreslås en översyn av och åtgärder för aftförbättra behandlingen av invandrarungdomar inom vårdsektorn. Motionärerna anför i motion 1981/82:684 bl. a. att deflesta invandrarungdomar inte alls eller i mycket ringa utsträckning fått delav det stöd som håller på att växa fram i form av träning och undervisning imodersmålet eller andra stödinsatser i skolan. De befinner sig ofta i nästintill olösliga konflikter mellan föräldrarnas kultur- och moraluppfattning ochden svenska kulturen SoU1982/83:17 12 och de svenska ungdomarnas uppfattning. Språksvårigheterkan vidare leda till misslyckanden i skolan och i det sociala umgänget m. m. Motionärerna anför vidare att man från barnpsykiatriskthåll i mycket liten utsträckning uppmärksammat invandrarbarnens problem.Invandrarbarnens medicinska och sociala problem bör observeras enligtmotionärerna, som därvid stöder sig på en artikel i . 1 dennasägs bl. a. att det inom barnhälsovården och socialvården finns anledning aftuppmärksamma invandrarbarnens medicinska och sociala situation under derasvistelse i . Utredningsverksamhet m. m. beslutade regeringenfillsätfaen utredning om formerna för den psykiska barn- och ungdomsvårdens(PBU/BUP) samt den kommunala familjerådgivningens framtida verksamhet(, S 1980:9). Enligt direkfiven för utredningen skall dennaundersöka utformningen av de nuvarande verksamheterna inom PBU/BUP, familjerådgivningenoch annan verksamhet med liknande uppgifter. Vidare skall utredningen analyseraderas roller inbördes och i förhållande till andra verksamheter samt även angevilka organisatoriska och andra förbättringar som kan göras. Särskilduppmärksamhet bör enligt direktiven bl. a. ägnas åt det problem som en ökandeefterfrågan på rådgivande behandling åt invandrargrupper utgör. Utredningenskall vidare fa fram förslag fill lämpliga modeller för den framtidaverksamheten, vilka kan ge berörda huvudmän uppslag och impulser tillförändringar och förbättringar inom ramen för nuvarande eller ändrathuvudmannaskap. Utredningen beräknar avge betänkande . Invandrarpolitiska kommitténs uppgift i fråga om uppdragetatf göra en översyn av invandrares och etniska minoriteters situation i Sverigeskall enligt direkfiven för översynsarbetet vara att överväga den fortsattainriktningen av åtgärder för invandrare och minoriteter i i anslutningtill riktlinjer för invandrar- och minoritetspolitiken samt föreslå depreciseringar i riktlinjerna som är nödvändiga, främst med hänsyn tillvalfrihetsmålet. Kommittén skall vara oförhindrad att efter hand pröva olikafrågor med anknytning till invandrares och etniska minoriteters sociala, arbetsmarknads-,utbildnings-, kulturella och religiösa situation, i den mån dessa frågor inteutreds i annan ordning. Kommittén skall särskilt utreda frågan om samhälletsmöjligheter på att erbjuda språkliga minoriteter i Sverigeutbildning, vård och service på deras språk. Regeringen gav statens invandrarverk () iuppdrag aft kartlägga samhällets insatser för invandrarungdomar, såväl vadgäller deras sociala förhållanden som deras arbetsmarknads- ochutbildningssituation. På grundval av kartläggningen skulle invandrarverketföreslå effektiviseringar och samordningsvinster. SoU1982/83:17 13 Kartläggning av samhällets insatser för invandrarungdomoch förslag fill åtgärder. En sammanfattning av rapporten har tagits in iproposition 1981/82:100 bil. I rapporten uttalas bl. a. att det är angeläget attkommunerna och landstingen i ökad grad anställer personal inom vårdsektorn somhar den språk- och kulturkompetens som erfordas för verksamhet för invandrare.Det föreslås att i varje region via länsstyrelsernas socialkonsulfer byggs uppen "resursbank" av sådana personer. Invandrarkunskap bör bli ettstående inslag i såväl grundutbildning som fortbildning inom vårdsektorn. har vidare utkommit med rapporten , ett faktamaterial (nr 6/1982). Rapporten är enligt sitt förordutgiven i förhoppning om att kunna användas inom t. ex. kommuner och landsfingnär frågor om flerspråkig service behandlas och att de som verkar förförbättringar skall ha stöd av de fakta som redovisas. Till följd av ett riksdagsuttalande (se SoU1980/81:2 s. 28 f.) fick i uppdrag aft inventera ochutvärdera pågående försöksverksamheter hos sjukvårdshuvudmännen angåendepsykisk vård för invandrare och att därefter föreslå nya försöksverksamheterinom området. En rapport överlämnades med förslag om att två olikaförsöksverksamheter skulle erhålla stöd, nämligen dels en allmänpsykiatrisk iGöteborgs kommun, dels en inom planerad verksamhetinom den psykiatriska barna- och ungdomsvården. Enligt uppgift avsersocialstyrelsen att aktivt följa erfarenheterna av planeradeförsöksverksamheter men även att följa andra initiativ som tas för attfillgodose detta problemområde. tar vidare under temat Ungdom i riskzonfram kunskaps-och planeringsunderlag för att underlätta kommunernas arbete. Iboken i ett särskilt kapitel invandrarungdom. Vidare kan nämnas att tillsammans medSveriges psykologförbund har givit ut en förteckning över medlemmar iföreningen . Inom har en särskilt tillsattarbetsgrupp gjort en kartläggning av möjligheterna att ge tvåspråkighet ettmeritvärde vid staflig anställning samt vid antagning till viss utbildning.Resultatet har redovisats i en rapport, Tvåspråkighet som merit vid anställningoch utbildning (Ds A 1982:9). Vidare åtgärder beträffande rapporten övervägs f.n. inom . Efter gemensamma överläggningar mellan representanter fördet svenska och det finska social- ochhälsovårdsministeriet tillsattes en svensk-finsk arbetsgrupp medsyfte att belysa möjligheterna att förbättra de finskspråkiga invandrarnassituafion inom den svenska hälso-och sjukvården samt socialvården. Arbetsgruppen,som benämns Arbetsgruppen rörande de finskspråkiga SoU1982/83:17 14 invandrarnas situation inom den svenska hälso- ochsocialvården, består av representanter för ochsocialstyrelsen, för motsvarande finska organ samt för vårdhuvudmän i Sverigeoch . Enligt arbetsgruppens mandat, som fastställts av de finskaoch svenska regeringarna skall arbetsgruppen kartlägga de faktiskaproblem som invandrarna, främst på grund av språksvårigheter, kan ställas införinom dessa sektorer. Arbetsgruppen skall även kartlägga de eventuella probleminom hälso- och socialvårdssektorn som återvändande finska medborgare kanställas inför i . Arbetsgruppen avgav en rapport över de tvåförsta verksamhetsåren. I detta första skede har arbetsgruppen koncentreratsina genomgångar till att avse främst förhållandena i . Förhållandena iFinland avser arbetsgruppen atf ta upp i sitt fortsatta arbete. De allmänna frågor som gruppen diskuterar i rapporten ärspråkfrågan, behovet av en utbyggd information, av ytterligare utrednings- ochkartläggningsarbete inom vissa områden, av seminarier för berördapersonalkategorier och av tjänstemannautbyte mellan länderna. Vidare tas uppfrågor som gäller vissa särskilda persongrupper. Det gäller barn och ungdom,åldringar, missbrukare samt patienter inom den psykiatriska vården. F. n. arbetar gruppen främst med att utarbeta allmänna rådbeträffande samarbete mellan sociala myndigheter i vissa frågor i de tvåländerna. Fritidsverksamhet för barn och ungdom är betydelsefull närdet gäller att förebygga olika sociala problem. Bidrag har därför lämnats frånallmänna arvsfonden till eft stort antal projekt inom barn- och ungdomsområdet.Som exempel nämns i budgetpropositionen (prop. 1982/83:100, bil. 7) att statensungdomsråd erhållit medel för aft genomföra fleraprojekt med och bland invandrarungdom. Vidare har fre invandrarfäta kommunererhållit medel för atf utveckla metoder för förebyggande arbete medinvandrarungdom. Verksamheten har utarbetats av statens invandrarverk i samrådmed kommunerna. Fosterhemsplacering av invandrarbarn (mot. 1981/82:2117och 1982/ 83:848) I motion 1981/82:2117 (c) hemställsmed hänvisning till motion 1981/ 82:2116 aft hos regeringen begärförslag innebärande atf fosterhemsplacerade invandrarbarn i största möjligautsträckning placeras inom den egna invandrargruppen. I motion 1981/82:2116 anförs att de kulfurkonflikfer sominvandrarna lever i särskilt drabbar barnen. De normer och värderingar barnenmöter bland kamrater i skola och daghem kan dramatiskt skilja sig från vad somgäller i hemmen. Särskilt akuta kan sådana konfliktsituationer bli i de fallbarnen måste fosterhemsplaceras. Principen bör enligt mofionärernas mening varaatf fosferhemsplacering så långt det är möjligt skall ske inom den grupp de SoU1982/83:17 15 Om detta ej är möjligt bör strävan varaatt de placeras i miljöer där de kan hålla kontakt med och utveckla sin kultur.Åtgärder bör vidtas för att ge invandrarbarnen en starkare ställning. I motion 1982/83:848 (c) hemställs med hänvisning tillmotion 1982/83:847 att hos regeringen begär att ges iuppdrag att beakta vad som i motionen anförts om fosferhemsplacering av barntillhörande språkliga eller etniska minoriteter. Motionärerna anför att förfamiljer ur språkliga och etniska minoriteter kan t. ex. omhändertagande avbarn för placering i annat hem medföra problem som kräver särskild hänsyn. Detär lätt att föreställa sig den tragedi det innebär aft ett barn, sedan detöverlämnats fill främmande föräldrar, successivt glömmer sitt språk, sittursprung, sig själv och förlorar den språkliga kontaktmöjligheten med sinaföräldrar. Invandrarbarnen bör, så långt möjligt, tillförsäkras rätten att fåväxa upp inom ramen för sin egen språkliga och etniska identitet, ochsocialstyrelsen bör enligt mofionärerna ges i uppdrag att ta upp upp dessafrågor. Bestämmelser m. m. I och med aft socialtjänstlagenträdde i kraft avskaffades det tidigare använda begreppetfosterbarn och därmed sammanhängande uttryck. Vård i familjehem är den nyasammanfattande beteckningen för sådan vård som anordnas genom socialnämnden. Deprinciper som skall gälla för alla insatser enligt socialtjänstlagen och därmedäven vid placering i familjehem är helhetssyn, frivillighet ochsjälvbestämmande, normalisering, kontinuitet, flexibilitet, närhet samt individenseget ansvar. har i serien Allmänna råd frånsocialstyrelsen utgivit en skrift. Familjehem - Annat enskilt hem för privatplacerade barn - Särskilda regler till skydd för underåriga (1982:2). Iskriften behandlas fillämpningen av den nya socialtjänstlagen och bl. a.redovisas särskilda överväganden om invandrarbarn. Råden har tillkommit i närasamarbete med och efter samråd med representanter försocialkonsulenter och socialarbetare. Enligt förordet fill skriften är detsocialstyrelsens förhoppning aft råden skall kunna utgöra den vägledning förhandläggare och beslutsfattare som förutsätts i förarbetena tillsocialtjänstlagen. 1 samarbete med statens invandrarverk har socialstyrelsenvidare utarbetat en broschyr som har fill syfte att väcka intresse för dessafrågor och på så sätt göra det möjligt att hitta lämpliga familjehem inom olikainvandrargrupper. Broschyren som utkom vänder sig direkt fillinvandrare och finns översatt till finska, serbokroatiska, spanska, polska,turkiska och grekiska. SoU1982/83:17 16 har tidigarebehandlat den aktuella frågan. I sitt av godkända betänkande SoU1979/80:4 behandlade utskottet en motion med yrkande om att en parlamentariskberedning skulle tillsättas i syfte att utarbeta regler vid placering avinvandrarbarn i fosterhem. Yttranden över motionen inhämtades frånsocialstyrelsen, statens invandrarverk och . Utskottetsom beslutade avstyrka motionen, anförde bl. (s. 4-6). Frågan om fosterhemsplacering avinvandrarbarn bör ses mot bakgrund av att den svenska barnavårdslagstiftningeni vissa hänseenden kan vara svår aft tillämpa konsekvent i fråga om barn frånolika invandrargrupper. Socialarbetare är ofta osäkra om sin roll iförhållande till invandrarfamiljerna. Man kan t. ex. tveka om hur man skallreagera inför barnuppfostringsmetoder som man i brukar bedöma som hårdaeller på annat sätt mindre lämpliga men som allmänt accepteras inom denaktuella invandrargruppen. Det kan också vara svårt att diskutera sådana frågormed invandrare som har annorlunda kulturell bakgrund och synsätt. Därtillkommer att språksvårigheter kan finnas. Av de yttranden utskoftet inhämtatframgår atf socialarbetarnas osäkerhet kommer till synes också ihandläggningen av enskilda ärenden och ibland leder till atf man i fråga ombarn från invandrarfamiljer tvekar för länge om i vad mån det finns skäl för åtgärderoch även om val av åtgärder. Resultatet kan bli att familjens situafionkompliceras ytterligare och att det slutligen inte återstår andra alternativ änatt placera barnet utom hemmet. Underlåtenhet att ingripa kan dessutommedföra att barnet får svårigheter som ställer särskilda krav på ett tilltänktfosterhem, något som ytterligare försvårar anskaffandet av ett lämpligt hem. Det är således viktigt att allmänt förbättra förståelsenmellan invandrarna och svenska myndigheter, i förevarande sammanhang främst denkommunala socialvården. Många invandrare behöver i dessa avseenden informationbl. a. om hur man i ser på frågor om barns rättigheter och behov.Socialarbetarna behöver å sin sida djupare insikt i de särskilda problem somkan drabba invandrarfamiljer och deras barn. Det behövs också informafion omolika nationaliteters och gruppers uppfattning om barn och barnuppfostran ochom konsekvenserna i vissa fall av aft ett barn skiljs från sin familj ochsläkt. De olika synpunkter som bör beaktas vid fosferhemsplacering avinvandrarbarn behöver också behandlas. Utskottet vill i detta sammanhang understryka att mansjälvfallet måste tillämpa samma principiella kriterier för åtgärder enligtbarnavårdslagen när det gäller invandrarbarn som när det gäller svenska barn.Hänsyn till invandrarnas särart måste visserligen beaktas i det socialaarbetet, lika väl som på andra områden. Om olika uppfattningar gör sig gällandebör man sålunda i första hand söka nå resultat genom personligt samtal och genomatt lämna saklig information om svenska förhållanden och om den svenska synenpå uppfostringsmetoder som t. ex. aga. En sådan mjuk fillämpning får dock infeleda till atf det grundläggande skydd som barnavårdslagsfiftningen är avseddatt ge urholkas i fråga om invandrarbarnen. Den osäkerhet som mångasocialarbetare känner i förhållande fill invandrarna är inget godtagbart skälför att ingripa mindre beslutsamt när det gäller att hjälpa barn fråninvandrarfamiljer. Man måste i stället försöka komma till rätta med SoU1982/83:17 17 osäkerheten som sådan. Förbättrad informafion tillsocialarbetarna är därför nödvändig. Vad gäller den särskilda frågan om fosterhemsplaceringarav invandrarbarn bör man enligt utskottets uppfattning i första hand strävaefter att öka medvetenheten om och förståelsen för den viktiga roll barnensspråkliga och kulturella bakgrund spelar och om att man bör undvika att brytasådana för barnets utveckling viktiga samband. Detta gäller givetvis i särskilthög grad vid mera tillfälliga eller kortvariga placeringar. Det är å andrasidan infe alltid möjligt att finna fosterhem som uppfyller såväl dessa kravsom de övriga krav man måste uppställa. Som framhållits av remissinstansernamåste dessutom fosterhemmen ofta vara kvalificerade nog aft tillgodose ocksåandra viktiga behov hos barnet. Särskilt om barnet har mera djupgående problemkan det vara svårt att över huvud taget finna ett tillräckligt kvalificeratfosterhem. Att under sådana omständigheter uppställa krav på placering hosbarnets landsmän förefaller utskottet orealistiskt. En sådan princip kan ledatill att omhändertagna invandrarbarn och invandrarungdomar blir ytterligaresvårplacerade och därigenom i än större utsträckning måste kvarstanna i olikaformer av institutioner. En sådan utveckling ter sig mycket olycklig. Somsocialstyrelsen framhåller kan ett krav på att fosterhemmet måste vara avbarnefs egen nationalitet också alltför mycket begränsa urvalet av fosterhem.Resultatet kan sålunda bli att man för invandrarbarnens del ser sig tvingad atfgodta fosterhem som inte skulle ha godkänts för placering av svenska barn. Ensådan skillnad i behandlingen av barn från olika etniska grupper är integodtagbar. Den enda framkomliga vägen synes därför vara att genom aktivinformation göra svenska socialarbetare mera medvetna om vikten av att barninte berövas kontakten med sitt språk och sin kulfur och om att man vid valetav fosterhem bör ta hänsyn till sådana faktorer. Utskottet kan således inteansluta sig fill mofionärernas förslag att en parlamentarisk utredning skall fåi uppdrag atf utarbeta särskilda regler för placering av invandrarbarn. Vid behandling avpropositionen om var frågan om invandrarbarn också aktuell (SoU1979/80:44). Utskoftet erinrade då om vad som anförts i det ovan nämndabetänkandet och tillade vidare följande (S.77), Dessa uttalanden ligger väl i linjemed socialtjänsfreformens helhetssyn och krav på individuellt och flexibeltutformade insatser. Utskottet avvisar således tanken på särskilda reglerrörande invandrarbarn. Det är å andra sidan självklart att barnets språk ochkultur måste tillmätas stor betydelse vid valet av fosterhem. Som framgår avutskottets överväganden ovan kan emellertid dessa faktorer inte generellttillmätas större vikt än andra behov hos barnet. Insatserna måste således ävenbeträffande invandrarbarnen utformas efter en helhetsbedömning i varje enskiltfall. Även behandlades enmotion om placering av invandrarbarn i fosterhem. Utskottet avstyrkte därvidmofionen i sitt av godkända betänkande SoU 1980/81:26 och uttaladeatt det saknades anledning att inta en annan ståndpunkt då det gäller placeringi fosterhem av invandrarbarn, än den som redovisats i de två ovan nämndabetänkandena. Utskottet hänvisade vidare till att ett arbete då inletts för attförbättra rekryteringen av familjehem i invandrarfamiljer. SoU1982/83:17 18 I de mofioner som behandlas i dettabetänkande aktualiseras olika vårdfrågor rörande invandrarbarn ochinvandrarungdom. I motion 1981/82:668 (s) anförs att initiativ bör fas föratt förbättra levnadsvillkoren för de utländska barn som väntar på beslut omrätt att få stanna i samt för att minska påfrestningarna i samband medverkställighet av beslut om avvisning eller utvisning. Utskottet har med anledning av motionen anordnat enhearing med företrädare för , . och kommuner,vilka redogjort för sina erfarenheter beträffande stöd och hjälp åt väntandebarnfamiljer. Därvid har framför allt framhållits angelägenheten av att delånga väntetiderna förkortas.