bet · G601SoU16 · 1982-12-31 00:00:00 — betänkande 1982/83:16 I motion 1981/82:665 av LisaMattson m. fl. (s) hemställs atf som sin mening ger regeringen tillkänna vad som anförts angående en arbetsgrupp för att utreda behov av ochrutiner för särskilda samhällsinsatser i syfte att hjälpa offren för olikavåldsbrott. Motiveringentill motionsyrkandet finns i mofion 1981/82:664. I motion 1981/82:873 av () och () hemställs aft hos regeringen begärsådana åtgärder att kvinnliga våldsoffers ställning förbättras kurativt ochsocialt. I motion 1981/82:964 av . (vpk) hemställs att hos regeringen hemställer om ett samlatåtgärdsprogram för att förbättra ungdomens situation i enlighet med vad somanförs i motionen. I motion 1981/82:2042 av GöstaBohman m. fl. (m) hemställs att begär aft regeringen lägger framförslag om att sociala myndigheter skall ges en samarbetsskyldighet gentemotpolisen på motsvarande sätt som polisen har i polisinstruktionen. Motiveringen till motionsyrkandef finns i avsnittet Rättstrygghetoch kriminalvård i mofion 1981/82:2018. Hjälp till våldsoffer (mot. 1981/82:665 och 1981/82:873) I motion 1981/82:665 (s) hemställs,med hänvisning fill vad som anförts i motion 1981/82:664, att som sinmening ger regeringen till känna vad som anförts angående en arbetsgrupp föratf utreda behov av och rutiner för särskilda samhällsinsatser i syfte atthjälpa offren för olika våldsbrott. I motion 664 framhålls att en anledningtill aft samhällets vikfigaste uppgift inom kriminalpolitiken är att förebyggabrott är det lidande som drabbar offren för brottsligheten. Det gäller infeendast personskador till följd av brott utan också andra skador och annatlidande som drabbar människor som utsätts för våldsbrott och i en del fallockså egendomsbrott. Enligt motionärerna kan offren vid våldsbrott såsom post-och bankrån få men av psykiskt slag, t. ex. chockreaktioner. I sådanasammanhang är det väsentligt att samhället ställer de resurser till förfogandesom är nödvändiga för atf undvika att skadorna blir bestående. Vid t. ex. rånav äldre kan hjälp behövas från många olika håll, sjukhusvård mot chockverkan,kurativ vård osv. Eftersom de drabbade ofta inte själva kan skaffa hjälp måstesamhällets 1 1982/83. SoU1982/83:16 2 socialtjänst ta initiativ till och samordnahjälpinsatserna. Det måste vara en uppgift för polisen att göra socialtjänstenuppmärksam på behovet av hjälp. Motionärerna anför vidare atf särskild uppmärksamhet ägnasåt misshandlade barn samt våldtagna och misshandlade kvinnor. En särskildarbetsgrupp inom utreder f. n. behovet av särskildainsatser med syfte att ge hjälp och stöd åt kvinnor som utsätts för misshandeli hemmet. I gruppens uppdrag ingår också att överväga hur insatser på områdetlämpligen bör utformas. En arbetsgrupp av liknande slag bör enligt motionärernakomma till stånd inom eller i det forum som regeringenbedömer lämpligt för att pröva också frågan om samhällsinsatser för atf hjälpaoffren för annan sådan våldsbrottslighet som berörts i motionen. I motion 1981/82:873 (m) hemställsaft hos regeringen begär sådana åtgärder atf kvinnliga våldsoffersställning förbättras kurativt och socialt. Mofionärerna framhåller bl. a. aft den som utsatts försexuellt övergrepp lämnas helt hjälplös vad avser de oftast nödvändigainitiativ som krävs för att få hjälp för psykiska skador till följd avövergreppen. Samhället borde tillse atf kvinnan/offret omgående fick komma ikontakt med kurator, psykolog eller annan lämplig person. är detkvinnorna själva som ger denna erforderliga hjälp i form av kvinnohus,krisgrupper, jourverksamhet och liknande. Motionärerna anser det nödvändigt atf samhället engagerarsig aktivt för aft hjälpa främst kvinnan men även för att därigenom också spåraoch därmed bekämpa våldsbrott - våldtäkt och misshandel - riktad mot kvinnor.Kvinnans/offrets rättsställning måste stärkas kurativt och socialt genom aftsocialvårdande myndigheter kopplas in. Socialtjänstlagen m. m. Enligt 3§ socialtjänstlagen(1980:620, ändrad senast 1982:1110) har kommunen det yttersta ansvaret för attde som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. uppgifter hör enligt 5 § bl. a. att svara för omsorg ochservice, upplysningar, råd, stöd och vård, ekonomisk hjälp och annat biståndtill familjer och enskilda som behöver det. Enligt 10 § andra stycket bör socialnämnden tillhandahållasociala tjänster genom rådgivningsbyråer, socialcentraler och liknande, socialjour eller annan därmed jämförlig verksamhet. 1 propositionen om (prop. 1979/80:1 s. framhölls värdet av en väl utbyggd social jour. En sådan social beredskapskulle infe minst ur förebyggande synpunkt vara viktig. SoU1982/83:16 3 Vidare redovisades i propositionenatt försöksverksamhet med social jour bedrivits i 21kommuner. Erfarenheterna hade visat bl. a. att jouren i stor utsträckningkontaktades av människor som var ensamma eller befann sig i enkonfliktsituation. Många hade redan kontakt med socialvården. De vanligasteåtgärderna bestod i att man gav upplysningar och gjorde hänvisningar. Vidareförekom stödjande samtal, ekonomisk hjälp, anskaffning av logi etc. Beträffande den närmare utformningen av jourverksamhetenuttalades att denna måste bh beroende av de lokala förhållandena. Vidareanfördes att verksamheten kunde samordnas med en mer allmänt inriktadsamhällsjour och med läkarjour. I mindre kommuner torde enligt propositionenbehovet kunna tillgodoses genom samarbete mellan flera kommuner. I sammanhanget kan nämnas att iMalmö och öppnats särskilda jourbyråer för brottsoffer. Jourbyrån iMalmö drivs av socialförvaltningen medan den i drivs av Röda korsetsStockholmsdistrikt i samarbete med socialförvaltningen. Byråerna har öppetnågra timmar . Utredningsverksamhet m. m. Enligt direktiven årssexualbrottskommitté (Ju 1977:03) skall kommittén på nytt se över brottsbalkensbestämmelser om sedlighetsbrott. I samband därmed skall kommittén överväga omdet är motiverat att behålla nu gällande särskilda angivelseregler försexualbrott. I direktiven anförs vidare bl. a. följande. En person som har utsatts försexualbrott upplever utan tvekan den utredning som följer efter en polisanmälansom ytterligt påfrestande. Situationen är känslig och förhörsmetodiken måsteanpassas därefter. De gällande reglerna om förhör under förundersökning ibrottmål som finns upptagna i förundersökningskungörelsen (1947:948) är inteavpassade för sådana situationer som här avses. Mot bakgrund av vad sagtsbör kommittén undersöka förutsättningarna för att genom särskilda regler elleranvisningar underlätta situationen under förundersökningen för den som utsattsför sexualbrott. I sammanhanget bör bl. a. utredningspersonalens behov avutbildning i psykologiskt upplagd förhörsmetodik uppmärksammas. Den som har utsatts för ett sexuellt övergrepp lämnas f.n. efter eventuell läkarundersökning i anslutning till polisutredningen atthelt på eget initiafiv söka hjälp för de psykiska problem som övergreppet kanmedföra. Detta framstår som en allvarlig brist. I likhet medsexualbrottsutredningen finner jag det angeläget att samhället ser fill aftvederbörande omgående kan komma i kontakt med kurator, psykolog, läkare ellerannan för ändamålet utbildad person. Kommittén bör överväga hur fasta ochändamålsenliga rutiner kan åstadkommas så att ett offer för sexualbrott kan fåomedelbar hjälp. Den hjälp som erbjuds bör inte vara avsedd som en isoleradföreteelse i samband med själva övergreppet eller då polisanmälan sker utan börfortlöpande stå till förfogande under förundersökning och rättegång. 1* 1982183. SoU1982/83:16 4 Möjligheten att för sådan hjälpverksamhet utnyttja desamhällsorgan som redan finns och som är avsedda för bl. a. rådgivning börundersökas. Enligt tilläggsdirekfiv (Dir.1979:146) skall kommittén också göra en översyn av reglerna om åtal förmisshandel. Tilläggsdirektiven avser varje form av misshandel som ej sker påallmän plats men har givits med tanke främst på kvinnomisshandel. Kommittén haratt i anslutning till denna del av utredningsuppdraget på motsvarande sätt somnär det gäller sexualbrott bl. a. se över förhörsmefodiken vid utredningar ommisshandelsbrott och överväga hur fasta och ändamålsenhga rutiner kanåstadkommas så att ett offer för sådant brott kan få omedelbar hjälp. har avgett delbetänkandetÅtalsregler vid misshandel (Ds Ju 1981:8). I betänkandet föreslogs vissaändringar i dessa regler. Före fanns sålunda i 3 kap. 11 §brottsbalken en särskild åtalsregel som innebar att misshandel som inte var attanse som grov och som inte förövats på allmän plats endast fick åtalas avåklagare om den som utsatts för misshandeln angett brottet fill åtal eller omåtal var påkallat från allmän synpunkt. Denna särskilda åtalsregel är numeraupphävd (1981:1313). . W. , expert i sexualbrottskommittén, avgett rapporten , en kriminologisk kartläggning avvåldtäktsbrottet (SOU 1981:64). Sexualbrottskommiftén har nyhgen avgett sittslutbetänkande SOU 1982:61 Våldtäkt och andra sexuella övergrepp. ()arbetade med problemen kring kvinnomisshandeln. Under 1980hölls en konferens om kvinnomisshandel med deltagande av juridisk och socialexpertis samt företrädare för politiska och ideella kvinnoorganisationer.Frågan behandlades också vid ett seminarium och vid överläggningar påtjänstemannanivå med olika organ och myndigheter. Handläggare vid BRÅ:s kanslimedverkade dessutom vid en rad konferenser och sammankomster om kvinnomisshandel.Syftet för BRÅ;s del var att belysa vissa praktiska problem ur kriminalpolitisksynpunkt. De synpunkter och förslag som kom fram vidöverläggningarna har sedan i stor utsträckning legat fill grund för enpromemoria. Åtgärder mot kvinnomisshandel (Kansli PM 1981:1). Promemorian, sominte behandlats av BRÅ:s beslutande organ, är avsedd att tjäna som underlag förfortsatta diskussioner i frågan. begärde enöversyn av stöd- och hjälpinsatser till misshandlade kvinnor (SoU 1980/81:8,rskr 93). Översynsarbetet bedrivs inom ramen för en interdepartemenfalarbetsgrupp, arbetsgruppen för stöd och hjälp åt misshandlade kvinnor, och ledsfrån . Utskottet uttalade i sitt betänkande att översynenskulle syfta till att kartlägga behovet av särskilda insatser och att övervägahur insatserna SoU 1982/83:16 5 Den skulle främst avse akuta stöd- och hjälpinsat ser. Arbetsgruppenlägger fram en rapport, vari gruppen bl. a. konstaterar att detföreligger ett behov av kunskap för alla de yrkeskategorier som kommer ikontakt med misshandlade kvinnor och deras familjer. Behoven av kunskap gällersåväl själva problemet, dess orsaker och yttringar, som vad man kan göra ochvart man kan vända sig för att få hjälp vid kvinnomisshandel. Arbetsgruppenkommer att föreslå att medel bör utgå för information och fortbildning av olikayrkeskategorier. Gruppen kommer vidare att föreslå en särskildförsöksverksamhet i syfte att finna bättre former för stöd och hjälp tillmisshandlade kvinnor. I budgetpropositionen beräknar socialministern underanslaget J 5. Utveckling och försök med vissa vårdformer 1 milj. kr. förinformation och fortbildning inom detta område. Statistiskauppgifter m. m. Som ett led i ()undersökningar av levnadsförhållanden har SCB och våren 1979gjort en intervjuundersökning med 10 307 personer beträffande bl. a. våldet isamhället. Undersökningen har redovisats i rapporten för vålds- ochegendomsbrott (nr 24 i serien Levnadsförhållanden, officiellastatistik). Ur sammanfattningen avdenna rapport har följande uppgifter hämtats. av den vuxna befolkningen uppger att man under enettårsperiod blivit utsatt för någon form av våld eller hot om våld. Dettamotsvarar ungefär 360 000 personer. Av dessa har ca 115 000, avbefolkningen, blivit utsatta för våld som ledde till synliga märken ellerkroppsskada. , ca 105 000 personer, har blivit utsatta för våld som inteledde till några sådana synliga märken. Därutöver har , vilket motsvararomkring 195 000 personer, blivit utsatta för hotelser som var så allvarhga blev rädd. Irapporten görs uppskattningen att den vuxna befolkningen drabbatsav omkring 690 000 våldshändelser. 355 000 av dessa bestod av hotelser som varså allvarliga att man blev rädd medan ca 175 000 utgjordes av våld som inteledde till synliga märken eller kroppsskada. Den allvarligaste formen av våld -våld som ledde till synliga märken eller kroppsskada - uppskattas till omkring160 000 fall . Ungefär16 % av samtliga våldshändelser har inträffat i bostadslägenheter(uppskattningsvis 115 000 fall), medan ägde rum på den egna arbetsplatsen(ca 195 000 fall). Utsatta yrkesgrupper är de som arbetar inom sjukvården ellerannan social verksamhet, poliser och väktare samt personal inom kollektivtrafiken.Till någon form av s. k. "gatuvåld" kan hänföras (ca 325 000fall) - (omkring 40 000) inträffade på "tåg, buss. SoU1982/83:16 , 6 tunnelbana eller -station", (95,000 fall) på"restaurang, dansställe, folkpark eller annat nöjesställe" medan (ungefär 190 000 händelser) ägde rum på "gata, torg eller annan allmänplats". Beträffande frågan om vilka grupper som drabbas av våldvisar undersökningen att åldern utan tvivel spelar störst roll. Det är deyngsta männen som utgör den främsta riskgruppen. , var femte man iåldern , har berättat om minst en våldshändelse. I flera av de övrigagrupperna med höga andelar är också det ungdomliga inslaget stort,"ensamstående män utan barn", "andra generafionensinvandrare" och "studerande". Vidare konstateras aft det i dettasammanhang är mer riskabelt att vara man än kvinna. Utifrånfamiljeförhållandena kan utläsas.att ensamstående oftare än samboende blirdrabbade. Vidare visar undersökningen att man oftare blir utsatt för våld ellerhotelser i och än i övriga delar av landet. För i den vuxna befolkningen, ca 60 000personer, är våldet eller hotelserna något mera alldagligt - man har vidintervjuerna berättat om minst fyra sådana händelser . Dessapersoner kan sammanföras fill tre skilda grupper, återkommande våld påarbetsplatsen, ungdomar som blivit utsatta för s. k. gatuvåld och kvinnor somblivit utsatta för våld i sina bostäder. Beträffande våld mot pensionärer har i undersökningensatts en övre åldersgräns vid . av personer mellan 65 och 74år redovisar något våld eller hot . Detta kan jämföras med6 % i hela den vuxna befolkningen eller i . Enförhållandevis stor andel, , av våldshändelserna mot de äldre utgörs avhot, dvs. Motsvarande andel för hela befolkningen ärungefär och i den yngsta åldersgruppen . Undersökningen ger inget stödför påståenden om ett allmänt och utbrett våld mot äldre människor på gator ochandra allmänna platser. Även oron för våld har undersökts och i undersökningendras slutsatsen att oron för våld inte står i rimlig proporfion till denfaktiska våldsfrekvensen. Ytterligare statistiska uppgiftermed analyser av brottsutvecklingen återfinns i brottsförebyggande rådets årligarapport om brottsutvecklingen (Lägesrapport , rapport 1982:4). Åtgärder för att förbättra ungdomens situation (mot.1981/82:964) I motion 1981/82:964 (vpk) begärsett samlat åtgärdsprogram för att förbättra ungdomens situation i enlighet medvad som anförs i motionen. Motionärerna tar upp några områden där förhållandena ärsådana atf de enligt motionärerna vållar stor oro bland ungdomen. a. inom skolan, arbetsmarknaden, bostadssektorn samt miljöområdet föratt SoU1982/83:16 7 skapa en framtidstro hos ungdomen. Vidare framhållermotionärerna att det behövs mer än att tillgodose ungdomens materiella behov.Det gäller också att öppna möjligheterna för unga att delta i och känna ansvarför sin egen situation och för samhällsutvecklingen. Bestämmelser m. m. Enligt 3 § socialtjänstlagen harkommunen som tidigare nämnts det yttersta ansvaret för att de som vistas ikommunen får det stöd och den hjälp de behöver. EnUgt 7 § socialtjänsflagenskall socialnämnden ta inifiativ till och bevaka att åtgärder vidtas för aftskapa en god samhällsmiljö och goda förhållanden för barn och ungdom, äldre ochandra grupper som har behov av samhällets särskilda stöd. enligt 12 § verka för aft barn och ungdomar växer upp undertrygga och goda förhållanden. I nära samarbete med hemmen skall socialnämndenfrämja en allsidig personlig-hetsufveckling och en gynnsam fysisk och socialutveckling hos barn och ungdom. Det åligger också socialnämnden att sörja föratt barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stödsom de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård ochfostran utanför det egna hemmet. Vid tillkomsten av socialtjänstlagen uttalades bl. a.(prop. 1979/80:1 s. 254, SoU 1979/80:44 s. 30) att den allmänt förebyggandeverksamheten för barn och ungdom är en av viktigaste uppgifter. Föreskrifter om samarbetetsocialnämnd-polis-skola finns f. n. i regeringens cirkulär (1970:513, efterändring omtryckt 1976:598). Detta har brukat kallas BPS-cirkuläret efter dentidigare förkortningen av barnavårdsnämnd-polis-skola("" ändrat till "socialnämnd" genom SFS1981:1228). I cirkuläret uppmanas till ett intensifierat samarbete i syfte atffrämja barns och ungdoms utveckling samt förebygga och motverka brottslighetoch annan missanpassning. Särskilda samarbetsorgan bör i princip finnas. Isamarbetet bör förutom företrädare för (socialnämnd), skola ochpolis även andra myndigheter och organisationer som berörs av verksamhetendelta. , , ,, brottsförebyggande rådet och de båda kommunförbunden harplanerat att utge riktlinjer för det fortsatta BPS-samarbefet (jfr SoU1980/81:20 s. 11-12, SoU 1981/82:43 s. 14-15). Några sådana rikthnjer har ännuej kommit till stånd. Enligt inhämtad uppgift följer emellertid de berördamyndigheterna de olika samverkansformer som utformats i olika delar av landetoch det gemensamma arbetet fortsätter. SoU1982/83:16 8 Utredningsverksamhet m. m. arbetar under tematUngdom i riskzon med att ta fram kunskaps- och planeringsunderlag för attunderlätta kommunernas arbete med ungdomsfrågor. publicerades bokenIdentitetsutveckling i vilken behandlas ungdomars identitetsbildning och fråganom ungas behov av att få en egen identitet. Den utgivna boken vänder sigsärskilt till personalkategorier inom frarnför allt . Ungdomsarbetslöshet, publiceras . Dén behandlar frågor kringungdomsarbetslöshetens problem, åtgärder och konsekvenser. Inom har enarbetsgrupp arbetat med att genomföra en kartläggning av barns och ungdomarsval av fritidsaktiviteter m. m. Arbetsgruppen avgav slutrapporten salu. I denna lämnas förslag på hur barns och ungdomars uppväxtvillkorskall kunna förbättras, hur de kan delta i samhällsarbetet, få uppgifter och enroll i samhället. Rapporten har remissbehandlats, och kommerunder /83 att behandla förslaget och inkomna yttranden. En initiativgrupp inom Delegationenför social forskning (DSF), som är ett beredningsorgan till socialdepartementeti frågor som rör forskning och utvecklingsarbete, har utarbetat en rapportUngdomars levnadsförhållanden. I rapporten redogörs för svenskt forsknings-och utvecklingsarbete för ungdomar i åldern 13-19 åroch deras livsvillkor. ()tillsatte en arbetsgrupp för barn- och ungdomsfrågor för attmed skolan som utgångspunkt utarbeta idéer, rekommendationer och förslag tillbrottsförebyggande åtgärder för barn och ungdom. Arbetsgruppen har avlämnatrapporten ansvar motverkar skadegörelse och skolk (PM1979:3). Rapporten bygger på en enkätundersökning som genomfördes med avsiktatt belysa åtgärder och förslag till åtgärder för att motverka skolk ochskadegörelse samt aft ta reda på verksamhet där eleverna har medinflytande ochmedverkan för att åstadkomma en bättre arbetsmiljö i skolan. Arbetsgruppen hardessutom tillsammans med tagit fram en dokumentärfilm medtillhörande studiematerial, Skolan är vår, som bygger på nämnda rapport. Vidarehar tillsammans med anordnat ettseminarium om massmedier, barn- och ungdomskultur. Ensammanställning av anförandena vid seminariet och visst övrigt material harlämnats i rapporten barn- och ungdomskultur. Hur kan skolanförebygga den kommersiella masskulturens negativa verkningar? (BRÅ-S 1982:5, SÖ1982). Ett centralt planeringsråd församverkan mellan skola och arbetsliv inrättades fr. o. m. den 1 november 1981med anknytning till skolöversty- SoU1982/83:16 9 relsen (SÖ). Rådet skall arbeta med samverkansfrågormellan SÖ, skilda myndigheter och arbetslivet. I samband med inrättandetavvecklades delegationen (A 1978:01) för ungdomens sysselsättningsfrågor(DEL-FUS). En särskild barn- ochungdomsdelegation har tillsatts under statsministerns ordförandeskapmed uppgift att samordna olika insatser för barn och ungdom och ta övergripandeinitiativ för att främja en god livssituation för dessa grupper. Slutligen kan nämnas att i samarbete med har utgiviten tidning. Tidningen är en idéskrift om samarbetet mellansocialtjänst, skola, fritid och kultur. riksdagsbehandling m. m. I det följande redovisas viss tidigare riksdagsbehandling. Vid 1979/behandlade socialutskottet i sittav godkända betänkande SoU 1979/80:30 bl. a. ett motionsyrkande om enbred kartläggning av de ohka faktorer som påverkar situationen för barn ochungdomar i dagens samhälle. som avstyrkte bifall till motionenanförde bl. a. följande (s. 2-3). Utskottet kan i och för siginstämma i att det behövs insatser på många olika områden för att i ett längreperspektiv förbättra situationen för barn och ungdomar. Detta gäller inte minstbeträffande ungdomsarbetslösheten och dess orsaker. Utskottet har emellertidstannat för att frågan om sådana insatser bäst studeras inom varje område försig. När denna fråga senast var aktuell framhöll utskottet bl. a. atf en bredkartläggning av det slag som begärdes i den då aktuella motionen närmast skullebli att betrakta som en probleminvenfering, vilken infe direkt kunde läggastill grund för åtgärder. Mera begränsade särskilda utredningar av olikadelfrågor skulle likafullt bli erforderliga (SoU 1978/79:31 s. 5). Utskottethar i denna principiella fråga alltjämt samma uppfattning. Det nu sagda innebärinte att man kan bortse från att många olika faktorer kan samverka tilluppkomsten av ett problem eller att insatser på olika områden ofta kan behövasamordnas för att ge en i det vidare perspektivet bättre effekt. Det äremellertid knappast möjUgt att i varje situation överblicka alla indirektakonsekvenser som kan följa av en viss åtgärd. Man måste av praktiska skäl draupp vissa gränser för varje utredning. Det är å andra sidan självklart att manså långt det är praktiskt möjligt måste försöka beakta och belysa sambandet mednärliggande problemområden och olika insatser där. En närliggande fråga gäller den samverkan mellan olikaberörda myndigheter som i många avseenden är nödvändig när det gäller arbetetmed ungdomsproblemen. De olika insatserna måste samordnas och utbyte averfarenheter ske. Detta gäller inte minst på det lokala planet. Utskottet villi det sammanhanget erinra om det s. k. BPS-samarbefet (barnavårdsnämnd-polis-skola),varigenom de olika myndigheterna får tillfälle att SoU1982/83:16 10 samråda och utbyta information i frågor som rör denallmänt förebyggande verksamheten bland barn och ungdom. Detta samarbete har påmånga håll utvidgats till att omfatta även t. ex. frifidsnämnd och kulturnämnd.Det kan tilläggas att man i propositionen om , vilken f. n.behandlas av utskottet, förutsätter ytterligare utvidgning och fördjupning avsocialtjänstens samverkan med andra myndigheter, bl. a. arbefsmarknadsorganen.Att genom olika åtgärder verka för aft minska ungdomsarbetslösheten framhållsdessutom som en särskild uppgift för (prop. 1979/80:1, del A s.259). Utskoftet anser för sin del att den helhetssyn som enligt dennaproposition skall bli vägledande för det sociala arbetet bör gebättre förutsättningaratt behandla ungdomsproblemen i ett större sammanhang ochleda till mera samordnade insatser över flera områden. Härigenom bör syftet medmotionen 1979/80:849 i viss utsträckning kunna bli tillgodosett. behandlade ifebruari 1982 i sitt av godkända betänkande SoU 1981/82:28 bl. a. ettmotionsyrkande om eft informationssystem om barns levnadsförhållanden ochförstärkning av forskningsresurserna.