bet · G601JoU4 · 1982-12-31 00:00:00 — Enligt naturvårdsförordningen ärden som ämnar uppföra vilthägnad omkring ett område där allmänheten får färdasfritt skyldig att anmäla det till för samråd enligt 20 § förstastycket naturvårdslagen. får då möjlighet att med stöd av 20 §andra stycket förelägga honom att vidta de åtgärder som behövs med hänsyn tillallmänhetens friluftsliv och naturvårdsintresset, t. ex. att anordna passagereller begränsa hägnadens omfattning. Som redovisas i propositionen anser attde nuvarande bestämmelserna om vilthägn inte är tillfredsställande. Dettagäller särskilt mot bakgrund av att antalet vilthägn i landet ökar. frånnaturvårdens synpunkt överväger olägenheterna med vilthägn. Hägnen inkräktarstarkt pä allmänhetens möjligheter enligt allemansrätten att färdas fritt inaturen. Den samhällsekonomiska betydelsen av hägnen är enligt naturvårdsverketringa. Även om vilthägnen kan ha viss betydelse för viltforskningen, behövs deinte för faunavården. Det bör därför enligt verket öppnas bättre möjligheteratt förbjuda att vilthägn uppförs eller att styra deras lokalisering.Naturvårdsverket förordar därför att det införs ett allmänt tillståndstvång föruppförande av vilthägn. JoU 1982/83:4 13 Föredraganden delar uppfattningatt det finns anledning att skärpa kontrollen av vilthägn. hardet blivit vanligare att hålla och föda upp vilda djur inom hägnade områden.Omfattande vilthägnader i markerna innebär enligt propositionen ofta olägenheterfrämst från allemansrättslig synpunkt. Allmänhetens rörelsefrihet begränsas.Mot bakgrund av det anförda föreslås i propositionen att den nuvarandeanmälningsskyldigheten för vilthägnader ersätts med ett tillståndstvång försådana hägnader. Frågan om tillstånd bör prövas av länsstyrelsen.Tillståndsskyldigheten bör i avvaktan på jakt- och viltvårdsberedningenskommande förslag begränsas till vilthägn som uppförs kring områden därallmänheten får färdas fritt. Tillstånd bör enligt propositionen förenas med devillkor som behövs till skydd för friluftslivet och naturmiljön. Länsstyrelsenbör kunna föreskriva nya eller ändrade villkor för tillståndet, om olägenheteruppkommer som inte förutsågs när tillståndet gavs. Kan olägenheten inteavhjälpas och är den betydande, bör tillståndet få återkallas. Imotion 17 förordas att föreliggande lagförslag avslås. Enligt motionärernasmening är det ändamålsenligt att behandla all reglering av hägn i ettsammanhang då förslag väntas från jakt- och viltvårdsberedningen i dessafrågor. Härvid bör också de frågor som rör tillsyn och kontroll av hägn bådeavseende underhåll av stängsel och de hägnade djurens hälsotillstånd etc. kunnabehandlas. Motionärerna påpekar att propositionen behandlar hägn avsedda försådana djurarter som i övrigt lever i fritt tillstånd och vars stammar reglerasi jaktlagen och jakttidsförordningen. Dessa hägn är enligt motionärernas meningtillkomna som ett komplement till verksamheter inom jord- och skogsbruket. Avdet skälet bör inte frågan om den sedvanerätt som finns i begreppetallemansrätt ställas i sådant motsatsförhållande till areella näringarsnäringsutövning som propositionens förslag ger uttryck för. Föratt tillgodose de behov som kan föreligga, exempelvis avseende ett hägnsdetaljutformning med övergångar, grindar och färister för att säkraallmänhetens tillträde, är enligt motionen nuvarande samrådsförfarande enligt20 § första stycket i naturvårdslagen fullt tillfredsställande. Utskottetfinner att det i propositionen anförts vägande skäl för en skärpning avkontrollen över vilthägn. Utskottet biträder för sin del förslaget ominförande av ett allmänt tillståndstvång för uppförande av vilthägn med debegränsningar i fråga om syftet med bestämmelserna som har angivits. Somanförs i propositionen bör tillståndsgivningen vara restriktiv. Tillstånd börinte lämnas inom områden där vilthägn kan utgöra hinder för det rörligafriluftslivet eller där de medför en icke godtagbar påverkan på naturmiljön.Särskilt vid prövningen av områdets betydelse från friluftslivssynpunkt bör deöversiktliga fysiska planer som kommunerna upprättar kunna utgöra underlag förlänsstyrelsernas ställningstagande. JoU1982/83:4 14 Utskottets ställningstagandeinnebär att utskottet avstyrker motion 17, såvitt avser uppförande och kontrollav vilthägn (yrkandena 2 och 3). Propositionen föranleder i övrigt ingen annan erinran frånriksdagens sida än att utskottet anser att lagändringarna bör träda i kraft den1 och att övergångsbestämmelserna bör ändras i överensstämmelsehärmed. De ämnen som tas upp i de underallmänna motionstiden väckta motionerna rör bl. a. jordbruketshänsynstagande till naturvårdens intressen, behovet av fortsattavåtmarksinventeringar samt inrättandet av nya eller förstärkning av skyddet förbefintliga nationalparker, naturreservat m. m. Andra yrkanden gälleranvändningen av institutet naturvårdsområde eller alternativ härtill samtbehovet av en särskild lag för att värna naturresurserna. Utskottet får i anslutning till ifrågavarandemotionsyrkanden anföra följande. Hänsynstagande till naturvårdens och kulturminnesvårdensintressen vid jordbruk Enligt motion 1981/82:1921 (s)upplever många människor en oro över det moderna jordbrukets effekter påhälsa och miljö. Vidare finns tecken som tyder på att jordbruksmarkens förmågaoch lämplighet för livsmedelsproduktion är på väg att försämras som en följd avtillförsel av tungmetaller, användningen av tunga jordbruksmaskiner, ensidigstråsädesodling och bruk av kemiska bekämpningsmedel. Med hänvisning härtillupprepar motionärerna ett tidigare framfört krav att för jordbruket måste gällaatt verksamheten skall bedrivas med utgångspunkt i en ekologisk grundsyn.Därför bör en allmän hänsynsregel för naturvården införas i jordbruketslagstiftning som ett komplement till naturvårdslagen på motsvarande sätt som redanskett inom skogsvårdslagen (yrkande 15). Motsvarande förslag om lagstiftning rörande jordbruketshänsynstagande till kulturminnesvård och naturvård m.m. förs fram i motion1981/ 82:283 (s). Nödvändigheten att starkare betona naturresurs- ochmiljöaspekterna inom jordbrukspolitiken betonas även i motion 1981/82:430 (fp).En ökad anpassning till de naturgivna förutsättningarna måste enligt motionärenvara ett intresse även för jordbruket. Detta får dock inte medföra att denenskilde jordbrukaren drabbas ekonomiskt på ett oskäligt sätt. Utskottet vill erinra om att frågan om jordbruketshänsynstagande till naturvården diskuterades i samband med att antogen ny lag om skötsel av jordbruksmark (prop. 1978/79:163, JoU 1978/79:33).Föredragande statsrådet underströk därvid att det numera inte råder minstatvivel JoU1982/83:4 15 om att ett hänsynstagande till naturvårds-,kulturminnesvårds- och de övriga miljövårdsintressena måste ingå som ett nödvändigtled i all verksamhet som avser utnyttjande av naturresurser. Detta gällde,anförde föredraganden, självfallet även i fråga om ingrepp inomjordbruksområden liksom inom andra områden som påtagligt fått sin prägel avmänniskans åtgärder. Det framhölls emellertid att naturvårdsintressena inomjordbruket liksom dittills borde tillvaratas med stöd av naturvårdslagen,vilket även jordförvärvsutredningen för sin del ansåg. Föredraganden ansåg därföratt det inte fanns skäl att vid sidan av de bestämmelser som fanns i annanlagstiftning föra in någon allmän regel om hänsyn till naturvården ochkulturminnesvården i den nya lagen om skötsel av jordbruksmark. Enligtpropositionen fanns det emellertid anledning att ytterligare överväga bl. a.hur samarbetet mellan lantbruksnämnderna och länsstyrelserna i dessa frågorskall kunna effektiviseras. Föredragandens uttalanden i nu berörda avseendenföranledde inte någon erinran från sida. Frågan om naturvårdens intressen i jordbruket togs ocksåupp i den inom utarbetade rapporten (SOU 1979:54, 55) Hushållningmed mark och vatten 2, som lades fram . Där ifrågasattes om inte isamband med övervägandena rörande samarbetet mellan lantbruksnämnderna ochlänsstyrelserna i dessa frågor borde kunna tas upp frågan om allmännahänsynsregler bör införas i jordbrukets lagstiftning som ett komplement tillnaturvårdslagen på motsvarande sätt som skett i skogsvårdslagen. I enlighet med vad som förutskickades i proposition1978/79:163 uppdrog den dåvarande regeringen åt lantbruksstyrelsen,och med lantbruksstyrelsen somsamordnande myndighet att lägga fram förslag om hur samarbetet mellanlantbruksnämnderna och länsstyrelserna i naturvårdsfrägor m. m. skall kunnabättre beaktas inom jordbruket. I avvaktan på resultatet av pågående övervägandenföranledde en under /80 väckt motion om införande av allmännahänsynsregler till naturvårdens intressen i jordbrukets lagstiftning inte någonytteriigare åtgärd från sida (JoU 1980/81: 5). Även vid föregående behandlade utskottet någramotioner i ämnet, väckta (JoU 1981/82:19). Som därvid redovisadeshade förslag i frågan om hur samarbetet mellan lantbruksnämnderna och länsstyrelsernai naturvärdsfrågor m. m. bättre skulle kunna beaktas inom jordbruket då lagtsfram för regeringen av en arbetsgrupp, bestående av representanter förlantbruksstyrelsen, och . Arbetsgruppensförslag innehöll en omfattande redovisning av situationer därsamordningsproblem mellan jordbrukspolitik, naturvård och kulturminnesvårdkunde tänkas uppkomma. Rapporten utmynnade i förslag till ett antal åtgärderför att förbättra samordningen av verksamheten inom de tre olika områdena. JoU1982/83:4 16 I sitt betänkande över de förraåret väckta motionerna anförde utskottet att det delade motionärernasprincipiella uppfattning att det för jordbruket - liksom för andra näringar somavser utnyttjandet av naturresurser -borde gälla att verksamheten bedrivs medutgångspunkt i en ekologisk grundsyn. Med utgångspunkt i rapporten från de tre myndigheternafann utskottet det naturiigt att även frågan om lagregler rörande jordbruketshänsynstagande till naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen blevföremål för närmare överväganden från regeringens sida. I avbidan på resultatetav de överväganden som gjordes av regeringen i anslutning till det framlagdaförslaget var utskottet inte berett att i dåvarande sammanhang föreslå någotriksdagsuttalande med innebörden att skulle hemställa om förslag tillnågon viss ändring i gällande lagstiftning. Frågan om ändringar i de lagar somberör jordbrukspolitiken, naturvärden och kulturminnesvården borde enligtutskottet övervägas då regeringen tog ställning till den frånlantbruksstyrelsen, och . Vad utskottet anfört gav som sin mening regeringentill känna. Arbetsgruppens rapport har numera remissbehandlats och ärf. n. föremål för prövning inom . Med anledning av det ånyo väckta motionsyrkandet i ämnetvill utskottet upprepa sitt tidigare riksdagsuttalande att det för jordbruket- liksom för andra näringar som utnyttjar naturresurser - bör gälla attverksamheten bedrivs utifrån en ekologisk grundsyn. Som tidigare berörts ingåri den nya skogsvårdslagen bestämmelser om vilken hänsyn som skall tas tillnaturvårdens intressen vid skötseln av skog (21 §). I sina föreskrifter tillnämnda paragraf har mycket ingående utvecklat vad som gällerbeträffande naturvårdshänsyn i skogsbruket. Enligt utskottets mening finnsinte anledning att längre dröja med att införa en motsvarande reglering när detgäller de hänsyn som bör tas till naturvårdens intressen i samband medjordbrukets bedrivande. Föreliggande utredningsmaterial bör utgöra tillräckligtunderlag för ett förslag till lagstiftning i ämnet från regeringens sida. Utskottet föreslår att som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet med tillstyrkande av motion 1981/82:1921,yrkande 15 och med anledning av motionerna 1981/82:283 och 1981/82:430 anförtom behovet av att en allmän hänsynsregel för naturvård införs i berörd lagstiftning. Behovet av fortsatt våtmarksinventering I motion 1981/82:433 (s) erinras omatt lämnade en motion med krav på medel tillvåtmarksinventering utan åtgärd med hänvisning till pågåendeinventering av våtmarker. Enligt motionärerna har den åsyftadeinventeringen dock bara JoU 1982/83:4 17 tilldelatsresurser som räcker för en treårsperiod (1979-1982). Inventeringen syftar tillatt kartlägga och precisera naturvårdens intressen och utförs i ett område däranspråken på att utnyttja våtmarkerna för skogs-och energiproduktion är störst.Detta målområde ligger i sydvästra där det finns många våtmarker och mångatunga anspråk, särskilt vad beträffar torv och skogsdikning, vilket har visatsav i en särskild anspråkskartering. Resten av landet kan inteinventeras med tilldelade resurser. Enligt motionärerna är med hänsyn till bl.a. behovet av säkrare och snabbare behandling av ärenden som gäller utnyttjandeav dessa resurser en utvidgning av inventering i samarbetemed andra myndigheter angelägen. Motionärerna föreslår därför att riksdagentill regeringen uttalar behovet av en fortsatt våtmarksinventering i övrigadelar av landet. Behovetav fortsatta våtmarksinventeringar berörs också i motion 1981/ 82:797 (fp). Imotionen framhålls att hanteringen av våtmarkerna är den kanske viktigastemarkpolitiska frågan under de närmaste decennierna. För såväl naturvården somskogsbruket och energiplaneringen är det enligt motionärernas mening av storvikt att arbetet med vätmarksinventeringar bedrivs så att den fortsattaplaneringen underlättas, så att de mest lämpliga markerna är de som kommer tillanvändning för energiproduktionsändamål. Somanförs i motion 1981/82:433 lämnade (JoU 1981/82:15) enmotion med yrkande om inventering och kartläggning av landets våtmarker m.m.utan åtgärd med hänvisning till den våtmarksinventering som statensnaturvårdsverk f. n. genomför. Naturvårdsverketsarbete härmed igångsattes sedan på förslag av utskottet - delvis medbifall till en socialdemokratisk partimotion, 1976/77:521 (yrkande 8) -förordat en våtmarksinventering genom försorg (se närmarehärom i JoU 1976/77:36). Projektet har bl. a. resulterat i enöversiktlig inventering, som redovisades (SNV PM 1181-1184). I dessarapporter anges 3600 skyddsvärda våtmarksområden, varav 300 särskiltvärdefulla. Verket har dessutom utfört en anspråkskartering över Sverigesvåtmarker (SNV PM 1364). Verket bedriver nu ett fortsättningsprojekt, enöversiktlig inventering av våtmarker i de västra delarna av småländskahöglandet. Denna inventering skall användas som planunderlag för bl. a.länsstyrelsen och kommuner. Dei den översiktliga inventeringen redovisade områdena har en sammanlagd ytamotsvarande en tiondel av landets totala våtmarksareal. Urvalet och arealenkan komma att ändras på grund av ny kunskap. Medeltill inventeringen har bestritts från anslaget Särskilda undersökningarinom miljövårdsområdet, m.m. Anslaget är för innevarande budgetår uppfört med7,7 milj. kr. Under anslaget har särskild anslagspost av 2 milj. kr. anvisatsför utredningar rörande naturvård och naturinventeringar. Under posten harmedel beräknats för bl. a. inventering av våtmarker. JoU1982/83:4 18 Vidare medgavs genomregeringsbeslut att länsstyrelserna i , ,, och fick ta i anspråk sammanlagt högst300000 kr. av förvaltningskostnader för att närmarekartlägga skyddsvärdet av vissa våtmarker. Enligt anslagsframställning /84 är en fortsatt våtmarksinventering alltmer angelägen för attge underlag för en bedömning av våtmarkernas betydelse och skyddsvärde iförhållande till intressena för bl. a. torvtäkt och skoglig virkesproduktion.En fortsatt våtmarksinventering för län med särskilt stortinventeringsbehov beräknas kunna genomföras för en sammanlagd kostnad om 6,2milj. I skrivelse till regeringen harnaturvårdsverket begärt att få inrätta en särskild tjänst för en kvalificeradhandläggare i samband med fortsatt inventering av våtmarker m. m. Utskottet delar uppfattning att enfortsatt våtmarks-inventering är angelägen för att ge nödvändigt underlag förvidare diskussioner angående avvägningen mellan bl. a. naturvårdens ochskogsbrukets intressen. Som framgår av det föregående har under innevarandebudgetår för angivna ändamål medel beräknats under anslaget Särskilda undersökningarinom miljövårdsområdet m. m. Frågan om medelsanvisning för nästa budgetår tordefå prövas i samband med den kommande budgetbehandlingen. I avvaktan härpå börmotionerna 1981/82:433 och 1981/82:797 inte nu föranleda någon riksdagensytterligare åtgärd. Enligt motion 1981/82:1923 (m) bör er. lämplig del avmedlen för de särskilda undersökningarna på miljövårdsområdet specialdestinerasför att få fram lämpliga förordnanden för s.k. CW-områden, inte minst förKlingavälsån. Utskottet vill framhålla att det ankommer pånaturvårdsverket att svara för den närmare fördelningen av sagda medel.Emellertid synes motionärerna närmast åsyfta säkerställandet av ifrågavarandenaturvårdsobjekt. Medel för sådant ändamål disponeras av underreservationsanslaget för naturvård. Medhänvisning till det anförda avstyrker utskottet motion 1981/82:1923. Nationalparker och naturreservat m. m. Enligt motion 1981/82:1035 (fp) ärStenshuvud i län ett ytterst intressant område från främst natur-och kulturhistorisk synpunkt. Botaniskt, ornitologiskt och entomologiskt utgörStenshuvud genom speciellt gynnsamma klimatiska förhållanden ett naturligtavgränsat område, där livsbetingelserna bör få bli orubbade. Enligtmotionärernas mening har Stenshuvud ett så unikt värde för hela landet att detbör avsättas till nationalpark. Utskottetvill erinra om att lämnade en motion med JoU1982/83:4 19 motsvarande yrkande utan åtgärd (JoU 1981/82:15). Dethänvisades i sammanhanget till att i län i samrådmed utarbetat ett förslag om att avsätta det berörda områdettill nationalpark. Förslaget var föremål för närmare överväganden inom naturvårdsverket.Riksdagen ansåg sig inte böra föregripa resultatet av dessa överväganden. Sedan ärendet varit föremål för ytterligare prövning inomnaturvårdsverket och har framlagtförslag för regeringen att Stenshuvud, som är naturreservat, görs tillnationalpark. Med hänvisning till tidigare ställningstagandei frågan föreslår utskottet att motionen inte föranleder någon riksdagensytterligare åtgärd. I motionerna 1981/82:1455 (fp) och1981/82:1600 (fp) föreslås en rad åtgärder för att åstadkomma ett bättre ochmera varaktigt skydd mot exploatering av det svenska fjällområdet. Exempelanförs på områden som bör skyddas genom att avsättas som nationalpark resp.naturreservat. Till den förra gruppen hör enligt motionerna våtmarksområdenaTaavavuoma och och till den senare gruppen Norrbottensdelen avTärna-Grad-disområdet. I sammanhanget påpekas att delar av Stora Sjöfalletsnationalpark är så exploaterade att de inte fyller de höga anspråk som börställas på en nationalpark. De oexploaterade delarna av parken bör föras tillSarek-Padjelanta och till en ny . Också den fysiska riksplaneringen förs fram som ettinstrument att skydda fjällområdena. Enligt motion 1981/82:1600 bör riktlinjernaför denna planering, som bl.a. innebär att de s.k. fjällområdena skyddas frånolika typer av exploatering, ges större tyngd i de konkreta konfliktsituationersom uppstår. Vidare framhålls att det skogsbruk som pågår eller planeras inomvissa delar av det obrutna fjällområdet måste bedrivas med särskild hänsyn tillmiljön. För att bevara vildmarkskaraktären bör inga skogsbilvägar få byggas.Större kalhyggen, hyggesplogning,. kemikalieanvändning och dikning bör inteheller få komma till stånd. Utskottet vill hänvisa till att motsvarandemotionsyrkanden behandlades vid föregående (JoU 1981/82: 15) utan attanses påkalla någon ytterligare åtgärd från sida. Vid behandlingenav motionsyrkandena anförde utskottet bl. a. följande. Utskottet instämmer självfallet imotionärernas bedömning av Qällområ-denas stora värde från bl. a. naturvårds-och rekreationssynpunkt. De i motionen anförda exemplen på åtgärder för attskydda fjällvärlden synes enligt utskottets bedömning inte innebära någonavvikelse från de av statsmakterna godkända principerna för markanvändning m.m. i berörda områden. Enligt riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen skallsålunda de obrutna fjällområdena ges ett starkt och långsiktigt skydd motexploatering för olika ändamål. Förslag föreligger om att föra in riktlinjernaför JoU1982/83:4 20 denna planering i en ny plan- och byggnadslag. f. n. i (jfr prop. 1980/81: 183 s. 9 f.). Beträffandeskogsbruket i denna del av landet bör påpekas att en ny skogsvårdslag trätt ikraft efter det att fattade beslutet om riktlinjer för de obrutnaQällområ-dena. Till skillnad från den äldre skogsvårdslagen (1948:237) gällerden nya även statens och kyrkans skogar. Den nya lagen är tillämplig på allskog. Lagen föreskriver krav på tillstånd från föravverkning eller omläggning av skogsmark till annat ändamål inom områden medsvårföryngrad skog (19§). Större delen av skogsmarken inom de obrutnaQällområdena utgörs av svårföryngrade områden. I samband med att tillstånd tillavverkning m. m. ges kan besluta om åtgärder för attbegränsa eller motverka olägenheter och trygga återväxten (19§). Allslutavverkning som omfattar mer än 0,5 ha skall anmälas i förväg tillskogsvårdsstyrelsen (17§). Om för visst område har begärt det,överlämnar sådana anmälningar till länsstyrelsen.Länsstyrelsen har därvid möjlighet att, innan någon avverkning sker, ingripamed stöd av NVL. Vidare bör nämnas att skogsvårdsstyrel-sen i den nyaskogsvårdslagen ges möjlighet att i särskilda fall föreskriva vilka åtgärdersom skall vidtas med hänsyn till naturvårdens intressen (24§). I ett svar på enfråga om skogsavverkningen i fjällområdena hänvisadejordbruksministern till ovan angivna regler och framhöll bl. a. att det ärfråga om en naturresurs som från många synpunkter bör skyddas men också böranvändas om det sker på ett riktigt sätt. Jordbruksministern tillade att fråganhur skogsbrukets hänsynstagande till rennäringen närmare skall regleras f. n.övervägs av en arbetsgrupp som tillsatts av lantbruksstyrelsen. Utskottet villför sin del i detta sammanhang understryka vikten av att frågan om avverkningi dessa områden handläggs med stor försiktighet, mot bakgrund bl. a. avsvårigheterna att rätt bedöma möjligheten att åstadkomma tillfredsställandeåterväxt av skog. Beträffande säkerställandet avnaturvårdsobjekt i fjällvärlden erinrade utskottet om att naturvårdsverketgenomför en Ijällutredning som kommer att omfatta en översiktlig plan förnaturvård i hela fjällregionen. Vidare hänvisades till att det inomnaturvårdsverket pågick en översyn av syftena med och reglementena förbefintliga nationalparker. Utskottet påpekade också att det på länsnivå bedrevs ettomfattande utrednings- och planeringsarbete. i länhade t. ex. utarbetat ett förslag om inrättande av naturreservat i Sjaunjaområdet.Förslaget, som remissbehandlats. skulle genomgås närmare av ochnaturvårdsverket i samråd. I fråga om exploatering av nationalparker hänvisadeutskottet till sina uttalanden i betänkandet 1979/ 80:39. I det av riksdagengodkända betänkandet framhöll utskottet bl. a. att den allra störstarestriktivitet måste iakttas när ingrepp i nationalparker aktualiseras. Enligt uppgift från kommerfjä"utredningen troligen att bli färdig 1984. Översynen av reglementenaför nationalparkerna pågår. Vidare har utfärdat nyariktlinjer för hur skötselplanearbetet bör bedrivas, bl. a. i fråga omnationalparker (SNV RR 1982:2). JoU 1982/83:4 21 Samrådsgruppen för skogsbrukets hänsynstagande tillrennäringen har utarbetat en samrådsmodell som innebär att storskogsbruket inomrenskötselområdet förutom planerade avverkningar även anmäler skogsvårdsåtgärdertill resp. skogsvårdsstyrelse, som i sin tur sammanställer uppgifterna ochdistribuerar dem till resp. sameby. På grundval härav sker sedan samråd mellanskogsägarna och samebyarna. har också utarbetat allmännaråd för skogsbrukets hänsynstagande till rennäringen (SKSFS 1982:2). Utskottetutgår från att regeringen med uppmärksamhet följer dessa frågor. Med hänsynhärtill och till vad i det föregående anförts finner utskottet att motionerna1981/82:1455 och 1981/82:1600 inte påkallar någon ytterligare åtgärd frånriksdagens sida.