bet · G601SkU41 · 1982-12-31 00:00:00 — om reglerna för extra avdrag, m.m. I detta betänkande behandlarutskottet sex motioner med yrkanden om extra avdrag vid sjukdom m. m. 1982/83:163 av () ochIngvar Karisson i (c) I motionen yrkas 1. att riksdagenbeslutar att upphäva samtaxeringsregeln för äkta makar när det gäller rättentill extra avdrag, 2. attskatteutskottet utarbetar erforderiig lagtext. 1982/83:191 av m. fl. I motionen yrkas att som sin mening uttalar attexistensminimum bör fastställas efter de normer och på det sätt som anges imotionen. 1982/83:365 av m. fl. (m) yrkande 2 Medhänvisning till motion 384 yrkar motionärerna 2. att hos regeringen begär skyndsam översyn avexistensminimireglerna i syfte att undvika att hemarbetande småbarnsföräldrar,förvärvsarbetande föräldrar med barntillsynskostnader eller familjer med egethem missgynnas. 1982/83:542 av Per m. fl. I motionen yrkas att hos regeringen begärförslag om att avdrag för ökade levnadskostnader vid diabetes mellitus(sockersjuka) får göras av alla oberoende av inkomst. 1982/83:1604 av () och () I motionen yrkas - med hänvisning till motion 1603 - attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffandeskatteavdrag för att de psoriasissjukas kostnader i samband med sjukdomenminskas. 1982/83:1718 av tredje vice talmannen () och () I motionen yrkas att som sin mening gerregeringen till känna att frågan om skattereduktion för diabeteskost samt tarm-och magsjukas merkostnad bör bli föremål för utredning. SkU1982/83:41 2 Gällande bestämmelser m. m. Om en persons skatteförmåga varitväsentligen nedsatt kan den taxerade inkomsten minskas med ett s. k. extraavdrag. Förutsättningen är att skatteförmågan varit väsentligen nedsatt lillföljd av t. ex. långvarig sjukdom, olyckshändelse, ålderdom ellerunderhållsskyldighet. Avdraget skall bestämmas efter omständigheterna i detenskilda fallet och får inte överstiga . (50 § 2 mom. andra stycketkommunaiskattelagen 1928:370 -KL). Avdrag för väsentligen nedsatt skatleförmåga kan undervissa förutsättningar även medges om den skattskyldiges inkomst, efter avdragför skatt, understigit vad han kan anses ha behövt till underhåll för sig ochsin familj (existensminimum). En redogörelse för dessa regler lämnas inom ensärskild rubrik nedan. () utfärdade särskildaanvisningar rörande det extra avdraget för väsentligen nedsatt skatteförrnågapå grund av sjukdom m. m. (RSV Dt 1976:7) att tillämpas fr. o. m. Dessa anvisningar har därefter omarbetats i form av föreskrifter ochinnebär i sin senaste lydelse (RSV Dt 1982:15) i korthet följande. Skatteförmågan skall enligt lagtexten vara väsentligennedsatt. Detta innebär att avdrag bör medges endast om den skattskyldige haftstora merkostnader för sjukdom m. m. som medfört att den ekonomiskasituationen, dvs. skatteförmågan, avsevärt avvikit från vad som annars skulleha varit förhållandet. Avdrag kan därför inte medges endast för att inkomstenvarit låg. Att skatteförmågan skall bestämmas med utgångspunkt i denskattskyldiges ekonomiska förhållanden innebär bl. a. att hänsyn skall tastill både inkomst och förmögenhet, såväl skattepliktig som inte skattepliktig.För makar och andra sambeskattade personer sker bedömningen med hänsyn tillderas gemensamma inkomst och förmögenhet. Avdraget skall beräknas på makarnassammanlagda sjukdomskoslnader och tillgodoföras den make som har den högstainkomsten. Hänsyn skall vidare tas till om en, persons nödvändigakostnader för livsuppehållet m. m. på grund av nedsatta fysiska eller psykiskafunktioner betydligt överstiger vad som annars är normalt. Det kan till exempelvara fråga om merutgifter på grund av alt hjälp måste anlitas för den dagligalivsföringen, exempelvis för skötsel av hemmet eller attdet finns behov av särskild tillsyn. Stora utgifter kan också föranledas avkostnader för speciell föda, medicinering, salvor, omläggning av bandage,särskild bostadsutrustning eller extra slitage av kläder, resor m. m. Den personkrets som omfattas av föreskrifterna ärföreträdesvis handikappade och personer med kroniska sjukdomar. Någon schablonför merutgifternas storlek anges inte i föreskrifterna, utgifterna varierarsåväl SkU1982/83:41 3 mellan som inom olika sjukdomsgrupper. Avdragsrätten bliralltså beroende av en bedömning i varje enskilt fall. Vid bedömningen av avdragsrätten bör beaktas samtligautgifter som den skattskyldige haft på grund av sjukdom. Utgifter förläkemedel, hjälpmedel, resor, kostnader för ledarhund etc. medräknas endasttill den del de inte ersätts av försäkringskassa eller på annat sätt, dvs.endast nettokostnaden får beaktas. Avdrag bör endast medges om utgifterna överstiger vad somkan betraktas om normala utgifter för läkarvård, medicin o. d. Utgifter somunderstiger 3(K) kr. per är bör därför inte beaktas i detta sammanhang. Som merutgift får även medräknas utgifter försjukdomskostnader för omyndiga hemmavarande barn. Sådana utgifter för myndigthemmavarande barn får beaktas i den mån barnet inte uppbär folkpension ellerliknande ersättning. För merutgifter på grund av specialkost tar anvisningarnaupp schablonbelopp som uppgår till . för diabetiker och som i övrigtvarierar . beroende på vilken typ av kost denskattskyldige behöver. Schablonbeloppen gäller inte om handikappersättningeller annan skattefri ersättning utgått för att täcka merutgifterna. Det extra avdraget bör normalt kunna beräknas med ledningav följande tabell: Om denlaxerade inkomsten efter ev justering uppgår till Extraavdrag medges normalt med belopp motsvarande mer än men högst mer än men högst 2 ggrberäknade merutgifter beräknade merutgifter hälften av beräknade merutgifter hälften av den del av beräknade merutgifter som överstiger1/20 av inkomsten Ommakarnas sammanlagda laxerade inkomster efter ev justering uppgår till Extraavdrag medges normalt med belopp motsvarande mer än men högst mer än men högst 2 ggrberäknade merutgifter beräknade merutgifter hälften av beräknade merutgifter hälften av den del av beräknade merutgifter som överstiger1/20 av inkomsten SkU1982/83:41 4 Som gifta räknas ocksåsammanboende, som varit gifta med varandra, saml sammanboende, som hareller har haft gemensamma barn. Om den skattskyldige haft hemmavarande barn under 16 årbör ovan angivna inkomstgränser i resp. tabell ökas med . för varjesådant barn. När avdrag medges för merutgifter som överstiger 1/20 av inkomstenfår avdraget beräknas efter inkomsten minskad med . för varje barn. Förmögenhet bör enligt de nu aktuella föreskrifternabeaktas i överensstämmelse med vad som sägs i RSV:s föreskrifter om avdrag förnedsatt skatteförmåga för folkpensionärer (1982:14) vilket innebär attavdraget trappas ned om förmögenheten uppgår till . eller mer för atthelt försvinna om den överstiger . För den som är gift beräknasförmögenheten till hälften av makarnas gemensamma förmögenhet. Värdet av egenbostadsfastighet tas upp till en tiondel av taxeringsvärdet sedan dettaminskats med låneskulder i bostadsfastigheten. Förfolkpensionärer gäller särskilda regler. Frågor om avdrag vidinkomsttaxeringen för kostnader till följd av diabetes och andra sjukdomar upprepade tillfällen prövats av skatteutskottet. Utskottet har därvidmotsatt sig att möjligheterna till avdrag för kostnader av detta slag utvidgas.Som skäl har utskottet åberopat (jfr bl. SkU 1979/80:41) att en förbättringför dem som drabbas av kostnader för sjukdom och handikapp enligt utskottetsmening bättre och enklare tillgodoses genom åtgärder på det sociala området änmed en svårbedömbar avdragsrätt vid beskattningen. Utskottet har också hänvisattill att RSV:s anvisningar fortlöpande ses över med hänsyn tillpenningvärdeutvecklingen och erfarenheterna från den praktiska tillämpningen. Vad särskilt angår frågan om en individuell behandling avmakar med förmögenhet har utskottet tnenal alt en individuellförmögenhetsprövning skulle kunna leda till en avsevärt förmånligare behandlingi fråga om extra avdrag inte bara i förhållande till gällande regler utan ocksåjämfört med ensamstående pensionärer. Utskottet har också pekat på attkonsekvenserna av ett förmögenhetsinnehav bör bedömas med hänsyn till attbostadsfastighet i detta sammanhang i princip tas upp till avtaxeringsvärdet. I sitt betänkande SkU 1981/82:35 vidhöll utskottet sintidigare uppfattning och underströk att fortlöpande räknat uppschablonerna för det extra avdraget. Bestämmelserna finns bl. a. i 50 §2 mom. tredje stycket KL med anvisningar och kompletteras genom föreskrifter avriksskatteverket (RSV Du 1980:26 och 1982:17). Principerna för de nuvarandereglerna fastställdes (prop. 1975/76:91, SkU 1975/76:32). De nyheter somdå genomfördes SkU1982/83:41 5 innebar ett större hänsynstagande till sociala synpunktergenom att normalbeloppen närmare anpassades till socialhjälpsnormerna och index reglerna. Existensminimum bestäms med ledning av normalbelopp.Normalbeloppen är för ensamstående person . för sammanlevande makaroch jämställda . och för varje barn . multiplicerade med dettal som anger förhållandet mellan det allmänna prisläget åretföre inkomståret och prisläget . Förändringarna i det allmännaprisläget skall beräknas på grundval av konsumentprisindex. Normalbeloppenavrundas uppåt till helt hundratal kronor. Normalbeloppen omfattar alla vanliga levnadskostnader utombostadskostnad. Bostadskostnaden beräknas särskilt och läggs tillnormalbeloppen när existensminimum räknas fram. Normalbeloppen är fastlagda ilagen men uträknas av . gäller förensamstående /år, för sammanlevande makar och jämställda /år.För den som försörjer hemmavarande barn tillkommer /år och barn. Reglerna, som tillämpas i fråga om skatteavdrag,inkomsttaxering och indrivning, innebär bl. a. att den som inte haft högreinkomst än det för honom beräknade existensminimibeloppet medges extra avdragmed så stort belopp att någon skatt inte uppkommer. Om inkomsten är högre än existensminimum men inte så storatt den efter skatt uppgår till existensminimum, avpassas det extra avdragetså, att inkomsten efter skatt uppgår lill existensminimum. För att undvikaalltför stora marginaleffekter vid stigande inkomst kan den lokalaskattemyndigheten förordna att skatteavdrag skall göras högst med belopp sommotsvarar en viss kvotdel (normalt högst 70/) av inkomstökningen.Användningen av regeln kommer att ge upphov till kvarstående skatt, varför denbör användas med försiktighet. En förutsättning för existensminimum är att den nedsattaskatteförmågan beror på nedsatt arbetsförmåga, långvarig oförvålladarbetslöshet, stor försörjningsbörda eller annan därmed jämförbar omständighet.Stor försörjningsbörda anses normalt föreligga om en skattskyldig har attförsörja tre eller flera barn. I fråga om ensamstående räcker det i allmänhetmed två eller -i vissa fall-ett barn. Beslut om existensminimum bör intemeddelas om den skattskyldige medvetet begränsar sin arbetsinsats. Detta kanenligt RSV exempelvis vara fallet om bara en av makarna i en familjförvärvsarbetar utan att det finns något hinder för den andra maken att ocksåförvärvsarbeta. Hinder kan vara t. ex. att det finns minderåriga barn sombehöver tillsyn och barnpassning inte kan ordnas eller att det inte går att fålämpligt förvärvsarbete. Avvikelser från normalbeloppen kan ske både nedåt ochuppåt. Avser normalbeloppet flera personer än den skattskyldige (familj)beaktas frågan om sänkning eller höjning med hänsyn till familjenslevnadsförhållanden. Familjens totala inkomst bör beaktas. SkU1982/83:41 6 reduceras normalbeloppet med skäligt belopp. Tillägg tillnormalbeloppen får göras om den skattskyldige har högre levnadskostnader ännormalt, t. ex. till följd av sjukdom hos den skattskyldige, hans make ellerhemmavarande barn. Utgift för nödvändig barntillsyn kan läggas lill om denskattskyldige befinner sig i en ekonomiskt svår situation. Vid beräkning av existensminimum skall som redan nämntsden faktiska bostadskostnaden läggas till normalbeloppet. Om bostaden består avegen bostadsfastighet (eget hem) får hänsyn tas till ränteutgifter ochnödvändiga driftkostnader. Hänsyn skall tas till om kostnaden är oskäligt hög iförhållande till kostnadsläget på orten för en jämförbar bostad eller ombostadsstandarden är väsentligt högre än vad som kan anses svara mot denskattskyldiges och familjens behov. Bostadsstandarden skall i regel ansesväsentligt överstiga hushållets behov om ett hushåll disponerar större utrymmeän 3 rum och kök med tillägg av ett rum för varje person som tillkommer utöveren. Existensminimum skall i princip inte medges för den somhar en ej oväsentlig förmögenhet. I fråga om fastigheter skall man dock bortsefrån "mindre bostadsfastighet av enklaste beskaffenhet". Enligt RSVtorde detta uttalande i förarbetena gälla egnahemsfastigheter om 2-3 rum ochkök och med enklast möjliga beskaffenhet. I dagens läge bör motsvarande enligtRSV normalt gälla för små och omoderna permanentbostäder som vid 1981 årsallmänna fastighetstaxering åsatts högst 10 slandardpoäng. Undantagsvis kan existensminimummedges även om en fastighet inte är fullt så enkel, nämligen vid mycket ömmandeomständigheter och där möjlighet till en alternativ boendeform saknas ellerskulle ställa sig avsevärt dyrare. Hänsyn till fastighetsinnehav skall tasoavsett om fastigheterna är belånade eller Om den skattskyldige inte ansökt om extra avdrag på grundav existensminimum i sin självdeklaration och den lokala skattemyndigheten intehar meddelat beslut om existensminimum för inkomståret, kan - enligt RSV -taxeringsnämnden normalt betrakta detta som ett uttryck för att behov av sådantavdrag inte föreligger. I de aktuella motionerna behandlasbl. a. olika frågor om extra avdrag för kostnader för sjukdom och handikapp.Rune () och () yrkar i motion 163 att reglerna ändrasså att frågan om rätt till extra avdrag för den som är gift kan bedömas utanhänsyn till den andre makens inkomst och förmögenhet. Motion 1718 av tredjevice talmannen () och () syftar till attreglerna utformas så att avdrag i fortsättningen medges i form avskattereduktion i stället för avdrag från den taxerade inkomsten. Motionärernaanser att skattereduktion bör kunna medges vid högre inkomster än f. n. Imotion 542 begär Per SkU1982/83:41 7 m.fl. (m) att avdrag för merkostnader på grund avdiabetes skall få göras av alla, oberoende av inkomst. Yrkandet i motion 1604av () och () går ut på att den som lider avpsoriasis skall få göra avdrag för sina faktiska kostnader för sjukdomen. Utskottet har vid sin återkommande behandling avmotsvarande frågor framhållit att de schabloner och inkomstgränser somtillämpas för det extra avdraget fortlöpande har räknats upp av RSV. Reglernainnebär sammanfattningsvis att den som har låga inkomster och icke oväsentligakostnader för sjukdom m. m. får extra avdrag med ett belopp som motsvarar dedubbla kostnaderna för sjukdomen och att avdraget trappas av vid stigandeinkomster enligt en särskild tabell. Denna har återgetts i den inledningsvislämnade redogörelsen. Enligt utskottets uppfattning bör avdrag liksom hittillskunna medges även för kostnader för sjukdom som drabbat en familjemedlem, menavdragsmöjligheterna bör i princip begränsas till sådana fall därskatteförmågan blivit väsentligen nedsatt. vill utskottet framhållaatt det givetvis kan vara svårt att i det enskilda fallet specificera samtligautgifter som har samband med sjukdomen. Enligt utskottets uppfattning geremellertid anvisningarna vägledning även för sådana fall, och den som drabbatskan i många fall dessutom få hjälp med avdragsfrågorna av olika organisationer. Utskottet, som utgår från att RSV även i fortsättningenkommer att uppmärksamt följa utvecklingen på detta område och såvitt möjligtvidta kompletteringar av anvisningarna, vidhåller sin tidigare uppfattning idenna fråga. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 163, 542, 1604 och1718. Reglerna om existensminimum tas uppi motionerna 191 av m. fl. (vpk) och 365 av m.fl. (m). I den förstnämnda motionen anför motionärerna att normernaför existensminimum inte är tillräckliga för att olika hushållstyper skallkunna leva på en rimlig standard. Enligt deras mening bör få iuppdrag att fastställa en skälig minimistandard som också bör kunna tillämpas ifråga om existensminimum. I motion 365 av m. fl. (m) begärs - medhänvisning till vad som anförs i motion 384 - en skyndsam översyn av reglerna isyfte att undvika att familjer med barn och familjer med eget hem missgynnas ivissa situationer. Motionärerna anför att bestämmelserna normalt inte kantillämpas på familjer som bor i småhus, eftersom den bostadsstandard som enligtreglerna kan godtas är alltför låg. Vidare anser de att reglerna bör kunnatillämpas i fråga om en förälder som själv vårdar familjens barn och attnödvändiga barntillsynskostnader också bör kunna beaktas. Av den inledningsvis lämnade redogörelsen framgår attreglerna fått en viss anknytning till socialhjälpsnormerna och alt de beloppsom har lagts fast i lagstiftningen indexreglerats. Utskottet vill intebestrida att dessa normer kan vara otillräckliga. bör framhållas attdet föreligger stora SkU1982/83:41 8 svårigheter alt genom ändringar i reglerna åstadkommaverkliga förbättringar för de ifrågavarande utsatta grupperna. Olika tillämpningsfrågor om existensminimireglernabehandlas utförligt i RSV:s anvisningar i ämnet (RSV Du 1980:26). Av dessaanvisningar framgår bl.a. att existensminimum kan beviljas om storförsörjningsbörda föreligger, vilket normalt får anses vara fallet om denskattskyldige har att försörja tre eller flera barn eller - i fråga omensamstående skattskyldig - två barn som inte kan lämna effektiv hjälp ihemmet. Vidare framgår att avvikelser från normalbeloppen kan ske både uppåtoch nedåt med hänsyn till den skattskyldiges levnadsförhållanden, men attkostnader för barntillsyn normalt inte beaktas särskilt enligt reglerna förexistensmiriimum. Om bostadsstandarden är väsentiigt högre än som motsvararfamiljens behov är detta inte ett skäl för att inte medge existensminimum, mentillägget reduceras då i regel med ledning av en särskild mall. Den som bor iegen villafastighet kan dock - eftersom existensminimireglerna i princip integäller för den som har en ej oväsentlig förmögenhet - i allmänhet inte medgesexistensminimum. Utskottet vill inte bestrida att vissa gränsdragningsproblemkan uppkomma vid tillämpningen av reglerna om existensminimum. uppfattning är dessa problem emellertid inte av sådan art att defordrar ett ställningstagande från sida. Enligt vadutskottet erfarit kommer familjeekonomiska kommittén (S 1979:06) att ta uppvissa frågor på detta område i sitt slutbetänkande, som kommer att läggas framinom kort. Vidare har RSV i ett yttrande till regeringen förordat enallsidig utredning av reglerna. Med hänvisning till att frågorna såledesuppmärksammas ulan särskild framställan från sida avstyrkerutskottet motionerna 191 och 365. 1. alt riksdagenavslår motionerna 1982/83:163, 542, 1604 och 1718, 2. att riksdagenavslår motion 1982/83:191, 3. att riksdagenavslår motion 1982/83:365 yrkande 2. SkU1982/83:41 9 Närvarande: (), (). StigJosefson (c), förste vice talmannen (), ().Hagar (), (), (), (), AnnaLindh (s), (), (), (), EllaJonsson (c)* och (). * Ej närvarande vid justeringen. dels anfört följande: Som framhålls i motion 1982/83:1718 leder vissasjukdomstyper till behov av särskilt kostnadskrävande kost. Del gäller bl. a.diabetes och vissa mag-och tarmsjukdomar. finns möjlighet förpersoner med dessa sjukdomar att yrka extra avdrag för väsentligt nedsattskatteförmåga på grund av sjukdom. Avdrag beviljas av skattemyndigheternaenligt vissa schabloner angivna i av utfärdade anvisningar. Vid bestämmande av avdragets storlek bör hänsyn tas delstill den skattskyldiges ekonomiska situation, dels till sjukdomens art ochomfattning. Nuvarande anvisningar ger inte möjlighet för heltidsarbetande mednormala förvärvsinkomster att tillgodogöra sig det extra avdraget. Reglerna förextra avdrag bör därför ses över. Vid denna översyn bör också prövasmöjligheten att i stället för det extra avdraget införa en skattereduktion förskattskyldiga med sjukdomar som kräver speciell kost. Vad här har anförts börges regeringen till känna. dels ansett att under mom. 1 bort hemställa a) att med anledning av motion 1982/83:1718 ger regeringen till känna vad som anförts i reservationen, c)att avslår motionerna 1982/83:163, 542 och 1604. , förste vice talmannen , och (alla m) anser dels att den del av utskottetsyttrande på s. 8 som börjar med "Om bostadsstandarden" och slutar med"191 och 365" bort ha följande lydelse: Vid tillämpningen av existensminimireglerna förvägrasfamiljer, som bor i eget småhus, mestadels existensminimum, även om de med fullskatt inte når upp till denna nivå. Endast om huset är av allra enklastebeskaffenhet, dvs. åsatts högst 10 standardpoäng vid allmännafastighetstaxering, medges existensminimiavdrag. Detta innebär attflerbarnsfamiljer, som SkU1982/83:41 10 oftare än andra hushåll bor i småhus, normalt utestängsfrån rätten till existensminimum även om småhusen är myckel högt belånade ochav normal kvalitet. Fråga har vidare uppkommit om en flerbarnsfamilj medhemarbetande förälder har rätt till existensminimiavdrag, om föräldern"frivilligt" avslår från förvärvsarbete. Värdet av vården av t. ex.tre småbarn under arbetstid är ca . enligt de genomsnittligadaghemskostnaderna för . Förhållandevis få förvärvsarbeten har lika högtvärde även om socialavgifterna läggs ihop med lönen. Enligt utskottets meningmåste det av existensminimireglerna klart framgå att vård av egna småbarn börjämställas med förvärvsarbete. Slutligen har fråga också uppkommit ombarntillsynskoslnader får beaktas vid tillämpningen av existensminimireglerna.Kostnader för inkomsternas förvärvande synes få beaktas om de är avdragsgillavid beskattningen. Barntillsynskostnader är enligt gällande lagstiftning inteavdragsgilla, bortsett från ett schablonavdrag på . Detta innebär attom hemarbetande make i en flerbarnsfamilj, som medgivits skattenedsättningenligt existensminimireglerna, tar förvärvsarbete, kan resultatet genombortfallande bostadsbidrag och barntillsynskostnader efter skatt t. o. m. bliännu sämre . Utskottet ansluter sig därför till kravet i motion 365 attexistensminimireglerna skyndsamt bör ändras så att det klart framgår att deockså får tillämpas dels vid boende i eget hem av normal kvalitet, dels om enförälder själv vårdar familjens barn. Det bör också framgår att nödvändigabarntillsynskostnader skall beaktas. Detta bör ges regeringen till känna. Beträffande de i motin 191 omnämnda utsatta grupperna börman enligt utskottets uppfattning i första hand söka andra vägar för allförbättra situationen i dessa fall. Med detanförda avstyrker utskottet motion 191. dels att utskottet under mom. 3 bort hemställa 3. att med bifall tillmotion 1982/83:365 yrkande 2 ger regeringen till känna vad utskottet anfört.