bet · G601FiU20 · 1982-12-31 00:00:00 — Regeringens investeringsprogram är enligt utskottetsmening i stort sett ett traditionellt temporärt stöd till sysselsättningen inombyggsektorn. I likhet med många andra anläggningsarbeten innebär programmettypiskt lägeffektiva beredskapsarbeten. Ett bra sätt att ökabyggnadsinvesteringarna i små-och fritidshus vore istället att återta beslutetom begränsning av underskottsavdragen. Utskottet anser att det nuvarande budgetläget och destarkt negativa effekterna på samhällsekonomin av ett ökat budgetunderskottmedför att det inte finns något statsfinansiellt utrymme för att genomföranågot av de föreslagna investeringsprojekten. Regeringen bör istället ibudgetpropositionen återkomma med bättre underbyggda projekt, som kan bidratill en FiU1982/83:20 30 positiv utveckling av samhällsekonomin. Förslagen i motionerna 112 och 120 skiljer sig i vissadelar fördelaktigt från propositionen men innebär enligt utskottets meningvarken ett tillräckligt bestämt avståndstagande från regeringens förslag ellernågon helt klar omläggning av den ekonomiska politiken i marknadsliberalriktning. Motion 125 går i sina socialistiska strävanden längre änpropositionen. dels utskottets hemställan under 1. bort ha följandelydelse: 1. beträffande de allmännariktlinjerna för den ekonomiska politiken att med avslag påregeringens förslag i proposition 1982/83:50 momenten 1 och 2 samt motionerna1982/83:112 yrkande 1, 1982/83:120 yrkande 1 och 1982/83:125 yrkande 1godkänner vad som förordas i motion 1982/83:99 yrkande 1 och som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört, De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken (), (c) och ()anser att dels den del av utskottets yttrandesom på s. 10 börjar med "Prognoserna för" och pä s. 22 slutar med"till känna" bort ha följande lydelse: För ett litet men högtindustrialiserat land som , med extremt stor utrikeshandel, har deninternationella ekonomiska situationen avgörande betydelse för den ekonomiskapolitikens utformning. Den svenska välfärden bygger i avgörande grad på att videltar i ett fritt utbyte av varor och tjänster över gränserna. Vi måste därförmed all kraft motverka de protektionistiska tendenserna som finns i våromvärid. från det slut fram till ibörjan av utvecklades världsekonomin på ett för oss mycket gynnsamtsätt. Vi drog nytta av den fortgående liberaliseringen och den snabbatillväxten av världshandeln. Dessa gynnsamma betingelser upphörde i början av1970-talet. Den ekonomiska aktiviteten i industriländerna har varitsvag. Som ett resultat härav har världshandeln utvecklats långsammare. Deinternationella betingelserna för den svenska ekonomin har därför på ettdramatiskt sätt förändrats . Den mest markantaförändringen är de kraftigt höjda oljepriserna. Oljepriset som uppgicktill per fat låg 1981 på ca . Oljekostnaden för Sverigehar ökat från motsvarande av exporten är 1972 till34 miljarder kronor, motsvarande av exporten 1981. FiU1982/83:20 31 Ungefär med den förstaoljechocken inträffade också andra förändringar i världsekonomin, bl. a. i formav en i vissa branscher starkt ökad konkurrens från de nyligenindustrialiserade länderna i . De förändrade pris- och konkurrensförhållandenapå världsmarknaden medförde att en stor del av den svenska industrinskapitalstock blev föråldrad. Den i stort sett konstanta konjunkturnedgång somvästvärlden befunnit sig i efter den första oljekrisen . förvärrad med denandra oljekrisen , har lett till ekonomiska problem i sä gott som allaindustriländer. Arbetslösheten ligger i genomsnitt på , i många länder t.o. Alla regeringar möts av samma ekonomiska verklighet. fanns vissa tecken som tydde på att enmer positiv ekonomisk utveckling successivt skulle inträffa under loppet av1982 och ytterligare förstärkas . Efter vissa ansatser till enkonjunkturförbättring i under den första delen av 1982 komemellertid dessa tendenser att brytas . Utvecklingen harinneburit kraftiga försämringar. Mycket pekar nu på att tillväxten iindustriländerna för blir negativ. kan man räkna med enförsiktig uppgång i , kanske i storleksordningen 2 ä påhelårsbasis. Frågan är emellertid huruvida den amerikanska uppgången verkligenkommer att ge någon draghjälp för eller om recessionstendenserna där,förstärkta av den finansiella krisen i öst- och som håller tillbakadessas importefterfrågan, istället kommer att "svälta ut" enamerikansk uppgång. Framför allt , som är mestbetydelsefulla industriland, kommer sannolikt att utsättas för fortsattatendenser till konjunkturavmatt-ning. Om man studerar de viktigastekomponenterna i BNP i de västeuropeiska länderna finner man knappast någrastarka impulser till ökad tillväxt någonstans, vare sig inom konsumtionen,investeringarna eller exporten. Man får nog räkna med en tillväxttakt påmaximalt i . Vad som händer 1984 är mot dennabakgrund en öppen fråga. Möjligheterna att genom devalveringar förbättrabytesbalansen har minskat. En hög grad av internationell arbetsfördelning inomtillverkningsindustrin medför att insatsvarukostnadernas stegring vid sänktvalutakurs "äter upp" en betydande del av den nominellakonkurrensförbättringen. Protektionismen växer i vår omvärld. Det är därförangeläget för ett land som att inte försöka övervälta sina ekonomiskaproblem pä andra länder. Den ekonomiska utvecklingen i Situationen när den förstatrepartiregeringen tillträdde 1976 karaktäriserades av två grundproblem. Delshade vi en kostnadskris beroende på att avtalsrörelsen /76, där denoffentliga sektorn varit löneledande, gett alldeles för höga lönepåslag. Dettakombinerat med höjda arbetsgivaravgif- FiU1982/83:20 32 ter hade på tvä år gett en fyrtioprocentig ökning avarbetskraftskostnaderna. Det andra huvudproblemet var en strukturkris för flera avden svenska industrins basnäringar malm, stål, skog och värst av allt varven.Pä en rad områden var det nödvändigt med åtgärder för omstrukturering. Huvudmålsättningen i regeringspolitiken har varit attupprätthålla en hög sysselsättning. När jämförbara länder, oavsett politiskfärg på regeringarna, hade dubbelt eller tredubbelt så hög arbetslöshetlyckades hålla nere arbetslösheten kring , dvs. detsamma som densocialdemokratiska regeringen hade omkring 1972. Denna politik kunde förenas med en antiinflationspolitik.Efter det att inflationen 1980 varit sjönk den . 1982låg prognosen före regeringsskiftet på . bedömde attinflationen skulle kunna sjunka till om mittenregeringens politikfullföljdes. Internationellt hade vi frän att ha legat bland de sämst placeradeländerna 1980 avancerat till en placering ungefär i mitten av"inflationsligan". Ett tredje inslag i politiken var att förbättra ekonominsproduktionsförmåga. Den viktigaste åtgärden var den skattereform somcenterpartiet, och socialdemokraterna enats om. Sänktamarginalskatter och avdragsbegränsning skulle göra det mer lönande att arbetaoch mindre lönande att spekulera. Sorn ett led i hanteringen av svensk ekonomi har ocksåandra viktiga strukturella problem angripits. Ett exempel är lindringen avdubbelbeskattningen på aktier. och meryrkesinriktad utbildning för arbetslösa i syfte att avhjälpa bristen påyrkeskunnig arbetskraft i konjunkturuppgång är ett annat exempel. Vidare har enny anställningsskyddslag genomförts som öppnat generella möjligheter tillprovanställning och visstidsanställning vid arbetstoppar. Prisregleringen har ocksåi princip avvecklats. För det fjärde satsade mittenregeringen på att stimuleraforskning, utveckling och nyföretagande. Där lades extra tonvikt vid attförbättra de små och medelstora företagens förutsättningar. En femte del av den ekonomiska politiken varåterhållsamhet med den offentliga sektorns tillväxt i såväl stat som kommuner. Den kommunala volymökningen pressades tillbaka och för1982 var målsättningen högst . Även om kommunerna ännu inte uppnått dettavar de pä god väg. 1981 var volymökningen och 1982 bedöms den bli 1,4%.Det skall jämföras . Som ett naturligtresultat har också de kommunala skattehöjningarna nu kommit ner till en mycketlåg nivå. På den statliga sidan inriktades politiken på att budgetunderskottetskulle dämpas. För /82 blev resultatet ./. 68 miljarder kronormot beräknat ./. /83 kunde regeringen vid den FiU1982/83:20 33 reviderade finansplanen sänka det beräknadeunderskottet från till . Den .socialdemokratiska regeringens politik statisfik övervalutautflödet visar att den socialdemokrafiska devalveringen enbartvar ett resultat av förväntningarna på en socialdemokratisk politik.Valutautflödet motsvarade fram så gott somexakt underskottet i bytesbalansen. Under hela augusti månad fanns över huvudtaget ingen valutaoro i . Inte heller fanns något onormalt valutautflödeunder . Det var först före valet,när opinionsinstituten förutspädde en socialdemokratisk seger, som valutanbörjade strömma ut. Så snart valresultatet var ett faktum ökade utflödetlavinartat. var det upp i 2,7 miljarder kronormot , som varit genomsnittet förmittenregeringen. I det läget tvingades socialdemokraterna devalvera. Enfem-sexprocentig devalvering hade varit tillräcklig även i denna situation.Istället kUppte man till . För att en devalvering skall lyckas krävs minst treförutsättningar. Den första och viktigaste är att det finns en efterfrågan päden internationella marknaden som kan suga upp en ökad svensk produktion. Somangivits ovan tyder de senaste internafionella tecknen på raka motsatsen. Att idet läget gä ut och priskonkurrera kan visa sig hart när omöjligt. För det andra krävs att huvudkonkurrenterna inte sätter inmotåtgärder. Mittenregeringens devalvering hade sådaninternationell förståelse att några motåtgärder inte skedde. Densocialdemokrafiska devalveringen däremot har mötts av stor internationellmisstänksamhet och kritik. Vissa konkreta motåtgärder har också redan satts in. Den tredje förutsättningen för en meningsfylld devalveringär att inga grupper kräver kompensation för den reahnkomstförsämring som är enoundviklig följd av en devalvering. Regeringens redan beslutade eller aviseradeåtgärder-devalvering, momshöjning och dess följdeffekter t. ex. i form avkommunalskattehöjningar- kommer att leda fill en kraftig reallönesänkningunder 1983. Risken är påtaglig att även om det blir ett lågt löneavtal1983, blir trycket från en kraftig reallönesänkning så hårt attorganisationerna trots allt kräver kompensation 1984. Sker detta är delångsiktiga möjligheterna som en devalvering ger bortspelade. Devalveringens omedelbara effekt är en försämring avbytesförhållandet. räknar med att handelsbalansenförsämras med ca pä grund av höjdaimportpriser och sänkta exportpriser. För attuppväga detta krävs en mycket stor volymökning av exporten. 1*' 1982/83. FiU1982/83:20 34 internationella utvecklingen f. n. synes knappast ge någrasådana möjligheter, eftersom det är mycket svårt att öka försäljningsvolymernai det korta perspektivet när världshandeln nästan inte expanderar alls. En annan direkt följd av devalveringen var atträntekostnaderna för statens utlandsskuld steg med ca . Ävenför det svenska näringslivet ökade räntekostnaderna kraftigt för derasutlandslån. Kostnaderna för kommunsektorn av regeringens åtgärder inomvaluta-och beskattningsomrädet torde uppgå till ca . Omkostnadsökningen fullt ut tillåts slå igenom i form av höjd utdebitering måsteutdebiteringen höjas med ca en krona och (1:40). Om kommunernas och landstingens nuvarande goda finansiellasituation gör att kostnadsökningarna inte behöver slå igenom i direktaskattehöjningar , lär sädana höjningar emellertid knappast gå attundvika . Till detta kommer också att den socialdemokratiska regeringennu avser fillåta kommunerna en dubbelt så hög volymökningstakt, iställetför mittenregeringens riktvärde på . Enligt utskottets uppfattning måsteåtgärder vidtas som även framöver begränsar den kommunala expansionen till . Devalveringenger med nödvändighet en kraftigt höjd inflation. Regeringen bedömer att den svenska inflationen under 1983kan bli . Detta är sannolikt en klar underskattning. a. bygger det på en förutsättning om noll-avtal på arbetsmarknaden. Buden som lagts frän arbetsmarknadens parter tyder inte på att ett sådant avtal är möjligt att uppnå. En realistisk bedömning pekar snarare på en inflation på . Såsom den samlade socialdemokratiska ekonomiska politikenläggs upp är risken påtaglig att vi får en permanent högre pris- ochkostnadsstegringstakt, som riskerar att leda fram till en ny devalvering, ännuhögre inflation, etc. i en ond cirkel. En faktor av viss betydelse är hur företagens ochhushällens förväntningar påverkas. Där tyder erfarenheterna på att tal om en s.k. engångsinflation inte har stor trovärdighet. Förväntningarna påverkas istörre utsträckning av dels den aktuella prisstegringstakten, dels av vilkaåtgärder som sätts in. De faktiska åtgärder som regeringen föreslår äremellertid inte av den art att de leder till en förväntad lägre framtidainflationstakt. Den föreslagna höjningen av mervärdeskatten får enomedelbar effekt i form av höjda priser. Denna prishöjning pä. ikonsumentledet kommer ovanpå den redan kraftigt höjda inflationstakt somdevalveringen innebär. Den föreslagna höjningen av arbetsgivaravgiften på 0,5 %verkar på samma sätt höjande på företagens kostnader och inflafionstakten. Inflationen drabbar särskilt hårt barnfamiljerna. Därförhar den socialdemokratiska regeringen föreslagit höjda barnbidrag, höjdastudiebidrag och höjda livsmedelssubventioner. Kostnaden blir totalt enmiljard. Trots detta ger höjningarna bara en mycket ringa kompensation förbarnfamiljerna för FiU 1982/83:20 35 denfördyring som regeringen själv åstadkommer. Enytterligare effekt av socialdemokraternas inflationspolifik är attgrundförutsättningen för den stora skattereformen revs bort. När de trepartierna enades om reformen var de också överens om att föra enantiinflationspolifik. Därför ansåg och det rimligt attlåsa indexskyddet i skatteskalan till i genomsnitt . Dennaförutsättning har bortfallit. Syftetmed devalveringen var att öka industriinvesteringarna och förbättraindustrisysselsättningen. Som framgått ovan är det ytterst osäkert om detta kanuppnås. Somkomplettering till devalveringen läggs ett investeringsprogram förkommunikationer, bostäder, energianläggningar m. m. pä totalt 3 miljarderkronor. Förregeringens politik spelar offentliga investeringar och offentligt initieradeinvesteringar en betydande roll. Investeringar är emellertid inte under allaförhållanden av godo. Det är bara lönsamma investeringar, dvs. sädana som påsikt ger intäkter som täcker investeringskostnaderna, som bidrar tillsaneringen av svensk ekonomi. Investeringar är som regel ett resultat avkapacitetsbrist och goda framtidsutsikter. De måste bygga på insikter ommarknader och marknadsutveckling. Det begränsar statsmakternas möjligheter attkommendera eller locka fram investeringar i ett läge när kapacitetsutnyttjandeti många företag är förhållandevis lågt och framtidsutsikterna ovissa. Riskenför felinvesteringar är dä mycket stor. Det kan visa sig kostsamt för,samhällsekonomin. Detfinns skäl att överväga en vidgning av det konventionella investeringsbegreppet,dvs. investeringar i byggnader och maskiner, fill att också omfatta bl. a.forskning och utveckling samt marknadsföring. Då visar det sig atttillbakagången i de friska delarna av svensk industri är mindre dramatisk änman från socialdemokratiskt håll vill göra gällande. Nedgången sedan mitten av1970-talet beror huvudsakligen på minskade investeringar i tunga basindustrier.Investeringsnivån i dessa drevs tillfälhgt upp till enalltför hög nivå. Åtskilliga av dessa investeringar har inte heller varit tillgagn för svensk ekonomi, tvärtom. Deenergipolitiska beslut som tagits 1976-82 har inneburit att den fidigarecentralisfiska och koncentrationsinriktade socialdemokratiska energipolitikensuccessivt förändrats. Ytterligare insatser måste dock göras för att vi skalluppnå de fastiagda målen. En effektiv energianvändning förutsätter bl. a.hushållning med energikvalitet. Målsättningen att på ett miljövänligt sättstyra över energisystemet mot användning av förnybara energikällor är för sittförverkligande beroende av en medveten hushållning i energianvändningen. Underde har också oljeanvändningen minskat betydligt och är lägreän vad som i energipropositionen 4980/81:90 anges som målsättning för 1985.Introduktionen av inhemska energikällor är vidare en FiU 1982/83:20 36 viktigmotor för svensk ekonomi. Här finns stora sysselsättningsmöjligheter, vilkadessutom får en positiv regionalpolitisk effekt eftersom de nytillkommandearbetstillfällena främst lokaliseras till regioner med en sviktandearbetsmarknad. Devalveringeni sig innebär en kraftig reallönesänkning. Höjningeh av momsen ocharbetsgivaravgiften betyder en ytterligare nedpressning av hushållens reallöneroch därmed den efterfrågan som härrör från deras arbetsinkomster. Detsamhällsekonomiskt riktiga vore istället att öka den del av efterfrågan somkommer från arbetsinkomsterna. Dennakraftiga nedpressning av den inhemska efterfrågan kommer att leda till enomedelbar stor ökning av arbetslösheten. I det läget är det oundvikligt attregeringen tvingas gå in med kraftiga ytterligare sysselsättningsåtgärder föratt hälla nere den öppna arbetslösheten. De extra arbetsmarknadspolitiskaåtgärderna belöper sig till . Meden fortsättning av mittenregeringens politik hade någon devalvering inteframtvingats. Mittenregeringen hade därför inte dragit på sig en hel rad storautgifter som socialdemokraternas inflationspolitik nu gjort oundvikliga. Den tillväxttakt som skulle krävas för att man utannedskärningar i de offentliga utgifterna skall få se ett minskandebudgetunderskott överstiger den som uppnåddes . Det ärosannolikt att dessa kommer att återkomma . Regeringensstrategi är därför dömd att misslyckas. Tilldet kommer att det ökade budgetunderskottet i sig kommer att hämma den tillväxtsom eftersträvas. Växande budgetunderskott skapar inflation, hög ränta ochminskat utrymme för industrins investeringar. Mot den bakgrunden är det ettnödvändigt inslag i en offensiv ekonomisk politik att förhindra att budgetunderskottetökar i reala termer. Densocialdemokratiska regeringen beräknar nu att budgetunderskottet förinnevarande budgetår 1982/83 kommer att bh . Detta skall sesmot bakgrund av att underskottet för förra budgetåret blev 68 miljarder kronoroch att beräknade årets underskott till 76 miljarder kronor.Budgetunderskottet tillåts alltså öka med jämfört med förraåret. Utgiftsökningarna kan ihuvudsak uppdelas i fyra delar: - sådana som är en direkt följd av devalveringen oChinflationspolitiken - sådana som är en indirekt följd av samma politik,nämligen utgifter för att begränsa ökningen av arbetslösheten till följd av denhårda åtstramning som sker - stora nya kapitaltillskott till de statligaföretagen - ofinansierad del av de fyra s. k. vallöftena. FiU1982/83:20 37 När de internationella räntorna nutenderar att sjunka skulle det sannolikt kunna bli utrymme även för en svenskräntesänkning om mittenregeringens politik fullföljts. En sådan räntesänkningskulle haft långsiktiga positiva effekter pä sysselsättningen och kunnat ge nyaarbetstillfällen på den ordinarie arbetsmarknaden. Socialdemokraterna har påstått att de avser finansieravallöftena fullt ut. Momshöjningen påstås ge . När momsensänktes lika mycket beräknade finansutskottet kostnaden till 3miljarder kronor. Även om man inräknar penningvärdeförändringen och en vissosäkerhetsmarginal kan det allvarligt ifrågasättas om inte den socialdemokratiskaregeringens förhoppningar att momshöjningen skall ge ärgrovt överdrivna. Utskottet vill också peka på att när inkomstskattereformenskulle finansieras sä ansågs löneavgift krävas för att täckaett inkomstbortfall om ca 3 000 milj. kr., medan den socialdemokratiskaregeringen nu gör gällande att av arbetsmarknadsavgiften gertäckning för utgifter om 1 500 milj. kr. I verkligheten saknas det sannolikt inte 300 milj. kr.,som regeringen medger, utan innan vallöftena ärhelfinansierade. I det här sammanhanget gör utskottsmajoriteten ett mycketanmärkningsvärt påstående i sitt yttrande FiU 1982/83:2y över proposition1982/83:55. Där påstås på sid 3: "I de nu föreliggande kalkylerna iproposifionen har inte antagits att konsumtionsvolymen påverkas avskattesatsens höjning." Detta skall jämföras med vad som står i självapropositionen på sid 24: "Den nu förordade höjningen innebär med beaktandeav beräknade ändringar av konsumtionsvolymen och konsumtionsvärdet en årligintäktsökning om ca 4 500 milj. Utskottsmajoritetens motiv i ovannämnda yttrande("hushållens köpkraft hålls uppe av de förbättringar som föreslås i deolika bidragssystemen") till att konsumtionsvolymen inte skulle påverkasstår sakligt på svag grund. Pensionärernas marginella konsumfionsbenägenhet ärbetydligt lägre än genomsnittskonsumentens. En överföring av köpkraft frängenomsnittskonsumenterna till pensionärerna är därför inte neutral när detgäller påverkan på den allmänna efterfrågan. Dessutom måste beaktas att den kraftiga devalveringen pä16 % i sig sänker den svenska efterfrågan kraffigt. I regeringens propositionhar minskningen av den privata konsumtionen beräknats till . Detta minskarskattebasen för moms med ca , vilket innebär drygt 1 miljardkronor mindre i momsintäkter jämfört med den konsumtionsnivå, som var aktuellför beräkningarna av effekterna av momssänkningen . Sammanfattningsvis skulle alltså, om mittenregeringen fåttfullfölja sin politik, storleksordningen på budgetunderskottet /83fortfarande kunnat vara i stort sett det uttalade . 1"* 1982/83. FiU1982/83:20 38 I och med devalveringen, som ärett faktum, uppkommer vissa utgiftsökningar som eljest blivit obehövliga. I partimotionerna 112 och 120 avvisas å ena sidan vissaskattehöjningar och förordas en förändring av inkomstskatten, som innebär någotlägre skatteinkomster än socialdemokraternas alternativ. Å andra sidan avvisarman avdragsrätt för fackföreningsavgifter och vissa delar av det i proposifionenföreslagna investeringsprogrammet. Man avser vidare att nu bara anvisa medeltill de investeringar som beräknas ske under innevarande budgetår och förordalägre kapitaltillskott till de statliga företagen. Beaktar man dessutom, somutskottet visat ovan, att kostnaderna för regeringens vallöften vida överstigerden föreslagna finansieringen, leder detta alternativ sammantaget till ettlägre budgetunderskott än regeringens förslag. Den ekonomiska politiken måsteenligt utskottets mening utformas med utgångspunkt från att skattetrycket intekan skärpas. För att förhindra att budgetunderskottet i det läget fortsätteratt öka är det nödvändigt att hålla tillbaka de offentliga utgiftsökningarna.Långsiktigt måste de anpassas till den allmänna ekonomiska tillväxten. För kapitalmarknadens utveckling är en begränsning avbudgetunderskottets tillväxt av största betydelse. a. att driva upp räntenivån. Både härigenom och genom s. k.utträngningseffekter riskerar det att hålla fillbaka investeringarna. Budgetunderskottetmåste därför nedbringas. I takt med att det sker bör också kreditmarknadsregleringenavvecklas. Även i övrigt måste politiken inriktas på ytterligare vitaliseringav marknaderna. Den ökning av de offentliga utgifterna som desocialdemokratiska förslagen innebär bryter den påbörjade utvecklingen motkontroll av utgiftsexpansionen. Besparingsåtgärderna under 1980-82 innebarbörjan till en anpassning av utgiftsökningen till tillväxten i hela ekonomin.För att åstadkomma denna anpassning var det nödvändigt att begränsa automatikeni olika utgiftskomponenters expansion. I detta syfte beslutade om ettantal besparingsåtgärder. Det gäller bl. a. förslagen om ändringar iberäkningen av basbeloppet, ändringar i sjukförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringensamt statsbidragsreglerna fill den kommunala barnomsorgen. Den socialdemokratiska regeringen föreslår nu att dessabeslut rivs upp och att de tidigare gällande reglerna återinförs.