bet · G601JuU5 · 1982-12-31 00:00:00 — ombehörighet för polisman att vara nämndeman i länsrätt I motion 1981/82:518 av () yrkas attriksdagen beslutar att hos regeringen hemställa om förslag till sådan ändringav gällande lag att det klart framgår att polisman vid polisdistrikt är behörigatt vara nämndeman i länsrätt. Motionärenpekar på föreskriften i 20 § andra stycket lagen (1971:289) om allmännaförvaltningsdomstolar (förvaltningsdomstolslagen) där det anges att tjänstemanvid myndighet som lyder under länsstyrelse inte är valbar till nämndeman ilänsrätt. Motionären uppger att det i några fall uppkommit fråga om polisman ipolisdistrikt är valbar till nämndeman och att det då uttalats att den lokalapolismyndigheten är en myndighet under och att en polisman därförinte är behörig att vara nämndeman. Motionären anser att innebörden av gällanderätt är oklar och att några vägledande förarbetsuttalanden inte finns. Manskulle enligt motionären möjHgen kunna hävda att, eftersom polisman inte finnsmed i lagens uppräkning av de tjänstemän som är obehöriga, polismän borde kunnaväljas. En strikt bokstavstolkning av gällande regler om behörighet att varanämndeman i länsrätt kan enligt motionärens uppfattning dock leda till att enpolisman inte kan vara nämndeman. Enligt motionären torde detta inte varameningen, i all synnerhet som länsrätterna numera - även i administrativthänseende - är åtskilda från länsstyrelserna. Nämndemän har av ålder deltagit i rättskipningen ide allmänna underrätterna. Genom förvaltningsrättsreformen komnämndemän att delta i förvaltningsrättskipningen i första instans, och sedan år1977 deltar nämndemän även i dömandet i hovrätter och kammarrätter. a. att det skapades en förvaltningsdomstolsorganisation eftermönster av de allmänna domstolarna. Till knöts två länsdomstolar,länsrätt och länsskatterätt. tillkom en fastighetstaxeringsrätt i varjelän. Länsdomstolarna var i administrativt hänseende inordnade ilänsstyrelserna. Länsrättsreformen,som genomfördes (prop. 1977/78:170, KU 47, rskr 308 och prop.1978/79:86, JuU 27, rskr 216, SFS 1979:165), innebar att länsdomstolarna brötsut från länsstyrelserna och omvandlades 1 1982/83. JuU 1982/83:5 2 tillfristående allmänna förvaltningsdomstolar, länsrätter, en i varje län. Reformenmotiverades med bl. a. att länsdomstolarnas anknytning till länsstyrelsernamedförde vissa olägenheter från principiell synpunkt, t. ex. genom atttjänstemän vid länsstyrelserna i vissa mål företrädde det allmännas intresse(jfr prop. 1977/78:170 s. 8 ff). Mellankommunalaskatterätten, som varit en skatterätt knuten till ,bröts ut från verket och bildade en allmän förvaltningsdomstol(prop. 1980/81:143, JuU 34, rskr 317, SFS 1981:384). Som framgår av det anförda är länsrätterna jämtemellankommunala skatterätten första instans och kammarrätterna andra instans iförvaltningsdomstolsorganisationen (jfr 1 § fjärde stycketförvaltningsdomstolslagen) och nämndemän deltar i den dömande verksamheten idessa domstolar. I förvaltningsdomstolslagen föreskrivs i detta hänseende bl.a. följande. Kammarrättär, när det är särskilt föreskrivet att nämndeman skall ingå i rätten, domförmed tre lagfarna domare och två nämndemän (12 § andra stycket). Länsrätt ochmellankommunala skatterätten är normalt domför med en lagfaren domare och trenämndemän (17 § första stycket och 24 §). Nämndemani kammarrätt och länsrätt utses genom val (19 § första stycket). Valbar ärmyndig svensk medborgare som är kyrkobokförd i länet och inte har fyllt (20 § första stycket). Tjänsteman vid allmän förvaltningsdomstol, länsstyrelseeller under länsstyrelse lydande myndighet, länsläkare, biträdande länsläkare,lagfaren domare, åklagare eller advokat eller annan som har till yrke att föraandras talan inför rätta får inte vara nämndeman i kammarrätt eller länsrätt(20 § andra stycket). Nämndeman i länsrätt får inte vara nämndeman ikammarrätt (20 § tredje stycket). Det ankommer på rätten att självmant prövaden valdes behörighet (20 § femte stycket). Upphör nämndeman att vara valbareller behörig förfaller uppdraget (21 § första stycket). Denämnda föreskrifterna i 20 § andra stycket och 21 § första stycket skalltillämpas även på mellankommunala skatterätten (25 § tredje stycket).Beträffande mellankommunala skatterätten gäller vidare att nämndemännenförordnas av regeringen, att till nämndeman får utses endast myndiga svenskamedborgare som inte har fyllt och att den som är nämndeman imellankommunala skatterätten inte får vara nämndeman i en kammarrätt(25 § första och andra styckena). Föreskrifteni 20 § andra stycket förvaltningsdomstolslagen om vilka funktionärer som intefår vara nämndeman gäller alltså inte bara länsrätt utan även kammarrätt ochmellankommunala skatterätten. JuU 1982/83:5 3 Bestämmelser om vilka som får vara nämndeman iallmän domstol ges i 4 kap. 6§ (RB). Enligt paragrafens förstastycke får lagfaren domare, befattningshavare vid domstol, åklagare, pohsmaneller advokat eller den som annars har till uppgift att föra andras talan införrätta inte vara nämndeman. En förebild till bestämmelsen infördes i denäldre . Enligt äldre rätt var den som var "i Konungenseller rikets tjänst" utesluten från valbarhet. Den infördabestämmelsen innebar att från valbarhet uteslöts lagfaren domare, allmän åklagareeller polisman eller den som hade till yrke att föra andras talan inför rätta.Av motiven (se SOU 1926:31 s. 141 och prop. 1934:68 s. 5) framgår bl. a. attdet inte ansågs berättigat att bibehålla en så vittgående uteslutning frånvalbarhet som den äldre regeln innebar men att innehavare av vissa offentligabefattningar borde undantas. Föreskrifteni 20 § andra stycket förvaltningsdomstolslagen om vilka funktionärer som intefår vara nämndeman i länsrätt och kammarrätt samt mellankommunala skatterätteninfördes i samband med länsrättsreformen och fick sin nuvarandelydelse (SFS 1981:37). Den hade sin motsvarighet i 9§ andrastycket lagen (1971:52) om skatterätt, fastighetstaxeringsrätt och länsrätt,som upphävdes genom länsrättsreformen (SFS 1979:168). Lagenom skatterätt, fastighetstaxeringsrätt och länsrätt byggde närmast på förslageni en departementspromemoria (Stencil C 1970:3). Bestämmelser om valbarhets-och behörighetsvillkor m. m. för nämndeman i skatterätt och länsrätt bordeenligt promemorian (s. 58) utformas med motsvarande bestämmelser för nämndemani allmän underrätt som mönster. Promemorians författningsförslag innehöll enföreskrift om att lagfaren domare, tjänsteman vid länsstyrelse eller underlänsstyrelse lydande myndighet, åklagare, polisman eller advokat eller annansom har till yrke att föra andras talan inför rätta inte skulle få varanämndeman vid skatterätt eller länsrätt. I den föreslagna bestämmelsen varalltså polisman uttryckligen arigiveh. Remissinstansernahade inte något att invända mot att bestämmelserna om valbarhets- ochbehörighetsvillkor för nämndemän i skatterätt och länsrätt utformades eftermönster av motsvarande bestämmelser i . Föredragande departementschefenuttalade (prop. 1971:14 s. 86) att bestämmelserna om valbarhet ochbehörighetsvillkor för nämndemän i allt väsentligt borde utformas i enlighetmed förslaget i departementspromemorian. I lagförslaget i propositionen togsinte polisman upp men däremot tillades tjänsteman vid länsnykterhetsnämnd,länsläkare, biträdande länsläkare och socialvårdskonsulent bland defunktionärer som uteslöts från valbarhet. Ordningsföljden för de i lagrummetuppräknade funktionärerna skilde sig något från förslaget idepartementspromemorian. Frågan om polisman var valbar till nämnde- 1*1982/83. JuU1982/83:5 4 man i länsrätt och skatterätt berördes inte vidriksdagsbehandlingen (jfr CU 1971:9 s. 16). Det bör också nämnas att nämndemän medverkar i dömandet ide inrättade försäkringsrätterna. Enligt 9 § första stycket lagen(1978:28) om försäkringsdomstolar får tjänsteman i allmän försäkringskassaeller ledamot av pensionsdelegation eller försäkringsnämnd, tjänsteman vid lokalskattemyndighet eller , lagfaren domare, annan ledamoteller tjänsteman i försäkringsdomstol, åklagare, advokat eller annan som hartill yrke att föra andras talan inte vara nämndeman i försäkringsrätt. Avmotiven (prop. 1977/78:20 s. 90 f) framgår att motsvarande bestämmelser förnämndemän i kammarrätt och hovrätt tjänat som förebild. Föreskriften innebäratt en polisman inte är obehörig att vara nämndeman i försäkringsrätt. När det gäller tolkningen av uttrycket "tjänstemanvid länsstyrelse ellerunder länsstyrelse lydande myndighet" i regeln i 20 § andra stycketförvaltningsdomstolslagen beträffande polismän kan pekas på följandeförhållanden. Av 30 § första stycket polisinstruktionen (1972:511)framgår att är den högsta polismyndigheten i länet. Enligt 31 §polisinstruktionen leder och ansvarar för polisverksamheten ilänet. I paragrafen anges vidare vad som åligger i dettahänseende. Polisinstruktionen och länsstyrelseinstruktionen (1971:460)innehåller ytterligare föreskrifter om befattning med frågorsom rör polisväsendet. Enligt 30 § andra stycket polisinstruktionen finns det ivarje län, utom i , en länspolischef och i de län som regeringenbestämmer även en biträdande länspolischef. Länspolischefen är chef förlänspolischefens expedition, vilken är en arbetsenhet inom (jfr17 § andra stycket länsstyrelseinstruktionen). Han svarar för bl. a. ärendensom enligt polisinstruktionen ankommer på (jfr 24 § första stycket länsstyrelseinstruktionen). fattade ett principbeslut om en reformav polisväsendet (prop. 1980/81:13, JuU 24, rskr 210). Beslutet innebär bl. a.att behålls som länets högsta polisorgan och att länspolischefensställning inom länsstyrelseorganisationen förstärks. I 4 § polisinstruktionen anges vem som är polisman. Det ärföljande: tjänsteman hos () som i sin tjänst är skyldigatt fullgöra polisverksamhet, länspolischef, biträdande länspohschef,polismästare, polisöverintendent, polisintendent och pohssekreterare som hargenomgått polischefskurs I av polischefsutbildningen samt polis- ellerkriminalkommissarie, polis- eller kriminalinspektör, polis- ellerkriminalassistent, extra JuU1982/83:5 5 ordinarie polisrnan och extra polisman som har genomgåttgrundkursen vid . I den mån någon av dessa befattningshavare inte kan ansesvara "tjänsteman vid-- länsstyrelse eller under länsstyrelse lydande myndig het" (jfr 20 § andra stycket förvaltningsdomstolslagen) är denne alltsåtrots sin egenskap av polisman inte obehörig att vara nämndeman i t. ex. länsrätt. Detta förhållande kan tänkas föreligga i fråga om vissa tjänstemän hos RPS. beslöt om enundersökning av nämndemännens tjänstgöringsförhållanden (JuU 1979/80:8, rskr88). uttalade i sitt av godkända betänkande attdet var angeläget att lekmannamedverkan i dömandet utövades av personer av såmånga kategorier av medborgare som möjligt. Orsaken till den snedrekryteringsom syntes förekomma torde enligt utskottet kunna sökas i bl. a. de regler somgällde beträffande ersättningen till nämndemän och i deras tjänstgöringsförhållandeni allmänhet. Dessa frågor borde enligt utskottets mening undersökas närmare.Undersökningen borde i första hand avse nämnde-mannakårens sammansättning.Arbetet borde mynna ut i de förslag till ändringar i gällande ordning som kundebefinnas erforderliga för att säkerställa en allsidig rekrytering. Vidare bordearbetet ske med utgångspunkt i att nämndemannauppdraget hade karaktär avförtroendeuppdrag. I övrigt borde övervägandena ske förutsättningslöst. Som ett led i den av begärda. översynen har eninom tillsatt projektgrupp utarbetat promemorian (Ds Ju1981:20) Nämndemännens tjänstgöringsförhållanden m. m. behandlade frågan omnämndemännens tjänstgöringsförhållanden med anledning av en motion (JuU1981/82:40 s. Utskottet utgick från bl. a. att de fortsatta övervägandenainom med anledning av projektgruppens arbete skulle leda tillsådana förslag till ändringar eller andra åtgärder som kunde behövas för attsäkerställa en allsidig rekrytering. Enligt vad utskottet inhämtat pågår f. n. inomregeringskansliet fortsatta överväganden med anledning av projektgruppensarbete. Vid 1980/behandlades en motion om slopandeav övre åldersgräns för innehav av offentliga uppdrag. Konstitutionsutskottetföreslog att regeringen skulle ges i uppdrag att närmare pröva behovet av deexisterande åldersgränserna för offentliga uppdrag (KU 1980/81:8). Frågan återkom vid 1981/(KU 1981/82:4, motion1981/82:374). Frågan om att slopa åldersgränserna för innehav avoffentliga uppdrag är föremål för regeringens prövning. JuU 1982/83:5 6 Det kan slutligen nämnas att kommunaldemokratiskakommittén (Kn 1977:07) f. n. överväger frågan om utländska medborgaresvalbarhet till uppdrag som bl. a. nämndeman. Remissyttranden över motionen har avgetts avkammarrätten i , länsrätten i , RPS och . har beretts tillfälle att yttra sigmen har inte hört av sig. Kammarrätteni och RPS avstyrker bifall till motionen medan Svenska polisförbundettillstyrker bifall. Länsrätten i anser att reglerna om valbarhetbeträffande nämndeman i allmän domstol och i allmän förvaltningsdomstol bör bliföremål för en gemensam översyn, där bl. a. nuvarande olikheter i regleringenkan rättas till och där frågor om polismans behörighet som nämndeman i allmänförvaltningsdomstol kan bli föremål för en fördjupad prövning. Kammarrätteni pekar på föreskrifterna i 20 § andra stycketförvaltningsdomstolslagen samt 30 och 31 §§ polisinstruktionen och uttalar att,eftersom de lokala pohsdistrikten sålunda lyder under länsstyrelserna, polismanmåste anses utesluten från valbarhet till uppdrag som nämndeman i allmänförvaltningsdomstol. Kammarrättenuttalar att motsvarande ordning av ålder råder på de allmänna domstolarnasområde. Därvid pekar kammarrätten på den ändring som gjordes i äldrerättegångsbalken och som innebar att bl. a. polisman undantogs från valbarhettill nämndeman. Kammarrätten anför att det inte lämnades någon närmaremotivering till undantaget och att den aktuella bestämmelsen har sinmotsvarighet i 4 kap. 6 § RB. Eftersom 20 § förvaltningsdomstolslagen utformatsmed motsvarande reglering i RB som förebild, fortsätter kammarrätten, saknasdet - såsom påpekats i motionen -vägledande uttalanden om orsaken till attpolisman inte är valbar till nämndeman. Enligtkammarrätten har däremot anledningarna till att nämndemän bör ingå idomstolarna angetts i olika sammanhang. Kammarrätten pekar på vissa uttalandeni promemorian (Ds Ju 1981:18) Underrätternas sammansättning. Enligtpromemorian (s. 4) har nämndemännens viktigaste funktion ansetts vara attallmänna medborgerliga uppfattningar skall komma till uttryck i rättskipningen.I promemorian uttalas vidare (s. 4 f) att medverkan av lekmän är ägnad attbidra till allmänhetens förtroende för rättskipningen. Det framgår av dessauttalanden, menar kammarrätten, att nämndemanna-institutionen syftar till attstärka domstolarna genom att i dem skapa en lämplig balans mellanbefattningshavare inom rättsväsendet och medborgarna i allmänhet. Även om det i och för sigskulle vara önskvärt att alla samhällsgrupper är JuU 1982/83:5 7 företräddainom nämndemannakåren, fortsätter kammarrätten, skulle denna balans kunnaframstå som rubbad, om pohsmän eller andra företrädare för rättsväsendet ingicki domstolarna på lekmannasidan. Det kan enligt kammarrättens uppfattning inteuteslutas att polismännen -likaväl som exempelvis åklagare - av dem somuppträder inför rätta t. o. m. skulle upplevas som företrädare för motståendemyndighetsintressen. Tilltron till domstolens objektivitet kunde härigenomminskas. Härvid måste enligt kammarrätten också särskilt beaktas att medverkanav polismyndighet ingår som ett naturligt led i en del av de målgrupper som iförvaltningsdomstol handläggs med nämndemän. Detta gäller t. ex. mål enligtlagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall, mål om verkställighet avdom eller beslut rörande vårdnad m. m. genom polishämtning (21 kap.föräldra-balken) samt mål enligt utlänningslagen (1980:376). Kammarrätten pekarvidare på att skattemålen, i vilka nämndemän ingår i rätten i första instans,inte sällan har en koppling till skattebrottmål som utreds av polis. Detta ärenligt kammarrättens uppfattning ägnat att hos allmänheten förstärka känslan avatt polisen har en speciell myndighetsställning inom förvaltningsdomstolarnasmålområden. Kammarrätten menar att det av praktiska och administrativa skältorde vara ogörligt för kammarrätterna och länsrätterna att fördela målen påolika nämndsammansättningar, dvs. med eller utan polismän. Kammarrättenförklarar att den med hänsyn till det anförda finner att -trots att polismännenotvivelaktigt skulle kunna tillföra domstolama värdefulla synpunkter -övervägande skäl talar för att den nuvarande ordningen bevaras. Länsrätteni framhåller att huvudregeln i både RB ochförvaltningsdomstolslagen är att varje myndig svensk medborgare som är bosatt idomkretsen är valbar och dessutom skyldig att åta sig nämndeman-nauppdrag. Deinskränkningar som har gjorts i valbarheten, fortsätter länsrätten, synesbetingade av antingen jävsaspekter eller särskilda krav som ansetts böraställas upp för att syftena med lekmannamedverkan i den dömande verksamhetenskall uppnås, i första hand tillförande av allmänna värderingar i samhället,insynsaspekten och allmänhetens förtroende för dömandet. Länsrätten framhålleratt gällande valbarhetsregler från tid till annan självfallet måste påverkas avorganisatoriska förändringar och ändririgar av domstolarnas målområden. Närdet gäller polismans behörighet att vara nämndeman i länsrätt delar länsrättenmotionärens uppfattning att frågan därom kan uppfattas som oklar både ilagtexten och i förarbetena till lagen. Enligt länsrätten gäller detta ocksåbehörigheten att vara nämndeman i kammarrätt. Länsrätten förklarar sigemellertid ha uppfattningen att polisman enligt gällande rätt inte är obehörigatt vara nämndeman i kammarrätt och länsrätt. Länsrättens motivering för dennaståndpunkt är att var och en, oavsett anställning, är behörig enligthuvudregeln. Något uttryckligt undantag för polisman finns JuU 1982/83:5 8 inte.Länsrätten erinrar om att förslag om detta fanns med i den promemoria som lågtill grund för den nuvarande lagstiftningen. Detta måste enligt länsrättenrimligen betyda att promemorieförfattarna inte ansåg pohsmän hänförliga underundantaget för tjänstemän vid myndighet som lyder under länsstyrelsen.Länsrätten pekar på att det i propositionen inte fanns med något förslag omundantag för polismän och att det inte lämnades någon motivering härtill.Undantagsbestämmelsernas syfte måste enligt länsrätten antas ha varit att medutgångspunkt i de dåvarande länsdomstolarnas målområde utesluta tjänstemän inomden egna myndighetens intressesfär. Länsrätten menar vidare att man också bordekunna utgå från att departementschefen, om han velat utesluta polismän frånvalbarhet i en ny nämndemannainstitution, uttryckligen skulle ha angett detta.Med myndighet som lyder under borde enligt länsrätten från nuangivna utgångspunkter närmast ha åsyftats lokala skattemyndigheter ochkronofogdemyndigheter. Dennärmast till hands liggande tolkningen av att en myndighet lyder under annanmyndighet är enligt länsrättens uppfattning att myndigheten är administrativtoch organisatoriskt underställd den andra myndigheten. Varje annan tolkning avbegreppet "lydande under" måste i olika sammanhang stöta på uppenbaratolkningssvårigheter med alla skilda ordervägar som byggts upp myndigheteremellan. Länsrätten menar vidare att man vid tvekan om hur långt en begränsandeundantagsregel sträcker sig bör gå på huvudregeln. .Enhelt annan fråga är enligt länsrätten om polisman med tanke på t. ex.polismyndighetens uppgifter och skyldigheter enligt bl. a. lagen om vård avmissbrukare i vissa fall borde vara nämndeman, i vart fall i mål om tvångsvård.Liknande aspekter kan enligt länsrätten läggas på mål om vård av unga,körkortsmål och utvisningsmål. Länsrätten uttalar vidare att vissa avskattemålen har sådana kontaktytor mot olika typer av brottmål att det kansättas i fråga om polisman bör vara nämndeman i dessa mål. Länsrättenlämnar också vissa synpunkter på reglerna om valbarhet beträffande nämndeman iövrigt. Enligt länsrättens mening bör en sådan gemensam översyn av reglerna omvalbarhet till uppdrag som nämndeman i allmän domstol och i allmänförvaltningsdomstol som länsrätten förordar ske med utgångspunkt i attlänsrätterna numera även organisatoriskt är utbrutna från länsstyrelserna.Länsrätten framhåller att vissa tjänstemän t. ex. på länsstyrelsensskatteavdelningar inte bör vara nämndemän i skattemål och en del av tjänstemännenpå socialenheterna i vart fall inte i vissa av de sociala målen vidlänsrätterna. Det är enligt länsrätten därmed emellertid långt ifrån sagt attalla tjänstemän vid länsstyrelse eller vid myndighet som lyder underlänsstyrelse bör vara obehöriga som nämndeman. Exempelvis har till nämndemanvid den aktuella länsrätten valts en person som innehar en biträdestjänst vidlänsstyrelsens försvarsenhet. Länsrätten säger sig ha svårt att se de sakligaskälen varför denna person skulle behöva vara obehörig. JuU 1982/83:5 9 RPS pekar på att beslut av polisstyrelse i flerafall prövas av länsrätt. RPS nämner här omhändertagande av alkoholmissbrukareenligt 8 § lagen om vård av missbrukare i vissa fall, omhändertagande av barn ibrådskande fall enUgt 21 kap. 9 § samt omhändertagande avkörkort enligt 23 § körkortslagen (1977:477) och 50 § körkortsförordningen(1977:722). RPS erinrar därvid om att länsdomstolskommittén i sitt betänkande(SOU 1981:75) Länsrätternas målområde - Administrativ tvåpartsprocess föreslagitatt prövningen av besvär i vissa polismyndighetsärenden, bl. a. vapen-'ärenden, flyttas över från länsstyrelse till länsrätt. Vidare pekar RPS på attpolisen har skyldighet att biträda vid verkställighet av beslut enligt lagen(1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga och enhgt lagen om vårdav missbrukare i vissa fall. RPSframhåller att det är angeläget att polismän i så stor utsträckning som möjligtbereds tillfälle att delta i verksamhet utanför det rent polisiära arbetet. RPSmenar att polismännens erfarenheter också är av stort värde för bl. a. andramyndigheter. På grund av att jäv kan uppkomma, fortsätter RPS, får polismaninte vara nämndeman i tingsrätt. Skulle polisman ges möjlighet att varanämndeman i länsrätt kommer jävssituationen att uppkomma även där, t. ex. dåpolisman deltagit i handläggningen av ett visst ärende redan vidpolismyndigheten. Det kan enligt RPS också ifrågasättas, om det är lämpligt atten polisman som nämndeman prövar andra polismäns handläggning av ärenden. RPSanser inte att det bör göras någon skillnad mellan de regler som gäller förtingsrätt och dem som gäller för länsrätt. uttalar att enskilda polismän genom sin tjänst torde erhålla ennära nog unik kunskap om samhällets olika miljöer och om hur människan fungerari de mest skiftande situationer. Av detta följer enligt polisförbundet att denkunskap och erfarenhet som polismannen besitter kan bedömas ha stort värde förbl. a. länsrätterna. betonar också vikten av att polismän i såliten grad som möjligt utestängs från olika samhällsfunktioner. Polisförbundetanser att olika samhällsengagemang för den enskilde polismannen är positiva ochskapar förutsättningar för en bredare kunskap om polisen och inom polisen. Ompolisfunktionären onödigtvis stängs ute från samhällsfunktioner som han ellerhon skulle kunna ha, skapar detta lätt en känsla av främlingskap.Polisförbundet anför slutligen att de generella reglerna om domar jäv tordevara tillräckliga för att omöjliggöra att polisman fungerar som nämndeman iärende han tidigare haft att ta befattning med i egenskap av polisman ellergenom politiska uppdrag i t. ex. social centralnämnd. I detta betänkande behandlas en motion vari begärsförslag till sådan lagändring att det klart framgår att polisman vidpolisdistrikt är behörig att 'vara nämndeman i länsrätt. JuU 1982/83:5 10 För förvaltningsrättskipningen i första instansskapades en domstolsorganisation efter mönster av de allmännadomstolarna.