bet · G601JuU11 · 1982-12-31 00:00:00 — Förarbetena vid varje lagändring gersnarare belägg för att man noga har beaktat just rättssäkerhetssynpunkterna närnya reformer har genomförts och att dittills gjorda erfarenheter därvidomsorgsfullt har beaktats. Såsom framhålls i propositionen är det nu i än högre gradän tidigare nödvändigt att möta den ökande belastningen på domstolarna medrationaliseringar och förenklingar. Förslaget om en utvidgning av området förstrafföreläggande kan ses som ett uttryck för strävandena att trots den ökandearbetsbördan med tillgängliga resurser uppfylla de krav som Ställs pårättskipningen, och utskottet ställer sig bakom dessa strävanden.Tie fåremellertid inte gå ut över intresset av att rättssäkerheten upprätthalls ellerleda till andra menliga följder för rättskipningen. Förslagets följder för rättssäkerheten tas upp i motion55. Till skillnad, mot vad som hävdas i motionen anser utskottet attregeringsförslaget inte kan befaras medföra några nackdelar frånrättssäkerhetssynpunkt. 1 stället talar mycket för att rättssäkerheten i storti rättskipningen skulle må väl av att domstolarna befrias från ett antalmtinmål och i gengäld får möjlighet att ägna större insatser åt andrauppgifter, exempelvis mål om grövre brottslighet. I sammanhanget vill utskotteterinra om att den misstänkte alltid har rätt att få sin sak prövad av domstolliksom om den misstänktes rätt till rådgivning enligt rättshjälpslagen(1972:429) innan han tar ställning till strafföreläggandet. förs fram synpunkten att regeringsförslagetskulle leda till lindrigare straffrättslig bedömning av trafiknykterhetsbrottmed en uppluckring av den allmänna laglydnaden som följd. Häremot måste enligtutskottets mening understrykas att den föreslagna ändringen självfallet inteinnebär att det införs en mildare syn på dessa brott eller att det införs en nystraffmätningspraxis. Härvidlag kan hänvisas till rådande praxis som JuU 1982/83:11 '3 innebäratt normalpåföljden för rattonykterhet är böter (se rättsfallet i NyttJuridiskt Arkiv 1981 s. 308). Det bör i anslutning till vad sagts ocksåframhållas att det i allmänhet brukar anses vara till gagn för såväl denallmänna laglydnaden som den enskildes tillrättaförande att samhällets reaktionpå brott inte dröjer utan kommer snabbt. Den fördel i detta avseende somstrafföreläggandeinstitutet har framför handläggning i domstol bör enligtutskottets mening inte underskattas. Härtill kommer att den allmänpreventivaeffekten av lagföringen i övrigt - t. ex. polisingripande, förundersökning ochtvångsmedel - kvarstår oförändrad. Och särskilt beträffanderattonykterhetsbrotten bör erinras om verkan av de körkortsingripanden somregelmässigt sker. Sammanfattningsvisfinner utskottet att de principiella invändningar mot regeringsförslaget somrests i motionerna inte har sådan tyngd att de bör leda till att man avstårfrån att genomföra förslaget. Närdet gäller den praktiska tillämpningen av strafföreläggandeinstitutet villutskottet något beröra de i motion 55 aktualiserade reglerna om sammanträffandeav brott i 34 kap. BrB. De situationer som avses är sådana när den sommisstänks för ett brott som kan beivras genom strafföreläggande redan är dömdtill fängelse, villkorlig dom eller skyddstillsyn och det nya brottet harbegåtts antingen före den tidigare domen eller efter domen men innan påföljdentill fullo har verkställts eller annars upphört. Enligt 34 kap. 1 § BrB kanrätten i ett sådant fall 1) förordna att den tidigare påföljden skall avseockså det nya brottet, 2) döma särskilt till påföljd för detta brott eller 3)undanröja den ådömda påföljden och för hela brottsligheten döma.till påföljdav annan art. Det nu beskrivna regelsystemet kan bara tillämpas av domstol.Lagrådet har i sitt yttrande anfört att olägenhe terna av att inte kunnatillämpa det differentierade reaktionssystemet i 34 kap. BrB blir merframträdande ju svårare brott som får beivras genom strafföreläggande. Medanledning av lagrådets yttrande framhåller departementschefen i propositionendet angelägna i att åklagarna har uppmärksamheten riktad på frågan. Utskottetinstämmer häri och vill för sin del tillägga att det vid övervägandena av omstrafföreläggande bör användas i ett enskilt fall ankommer på åklagaren att setill att strafföreläggande inte används i exempelvis sådana situationer när detter sig sannolikt att det brott som föreligger till bedömande skulle av endomstol förklaras omfattat av en tidigare ådömd påföljd. Medhänvisning till vad som anförts i det föregående avstyrker utskottet bifalltill motionerna 55 och 62 och tillstyrker bifall till propositionen i nu berörddel. ställningstagande får enligt utskottets mening önskemålen i motion716 om en vidgad användning av strafföreläggande i stället fördomstolsförfarande anses bli i huvudsak tillgodosedda, Någon särskild åtgärdfrån sida med anledning av motionen är därför inte påkallad. Ianslutning till motionen kan det förtjäna framhållas att enligt JuU1982/83:11 14 åklagarinstruktionen åklagare bör meddelastrafföreläggande i stället för att väcka åtal om fömtsättningar förstrafföreläggande föreligger. I övrigt föranleder propositioneneller motionerna inget uttalande från utskottets sida. 1. beträffandevidgad användning av strafföreläggande a) att riksdagenmed avslag på motion 1982/83:55 och motion 1982/83:62 antar 48 kap. 4 § i detgenom proposition 1982/83:41 framlagda förslaget till lag om ändring irättegångsbalken, b) att riksdagenavslår motion 1981/82; 716, 2. att riksdagenantar det under moment 1 nämnda lagförslaget i den mån det inte omfattas avutskottets hemställan under det momentet, 3. att riksdagenantar det genom propositionen framlagda förslaget till lag om ändring i lagen(1964:542) om personundersökning i brottmål, 4. att riksdagenantar det genom propositionen framlagda förslaget till lag om ändring i lagen(1969: 246) om domstolar i fastighetsmål, 5. att riksdagenantar det genom propositionen framlagda förslaget till lag om ändring i lagen(1976:122) om ändring i lagen (1929: 145) om skiljemän. Närvarande: (), (), KarinSöder (c), (), (), i (s), (), (), (), Ulla-BrittÅbark (s), (), i (fp), (), () och (). JuU 1982/83:11 15 Reservation(mom. 1) (), (), ()och () anser dels att den del av utskottets yttrande som böljarpå s. 12 med "Såsom framhålls" och slutar på s. 14 med"strafföreläggande föreligger" bort ha följande lydelse: När det nu gäller att ta ställning till frågan omen ytterligare utvidgning av strafföreläggandeinstitutet anser utskottet liksom tidigare måste beakta de krav som ställs från rättssäkerhetssynpunktoch att man måste utgå från principen att straffrättskipningen skall ankomma påde allmänna domstolarna. Förslageti propositionen innebär enligt utskottets mening ett vittgående avsteg fråndenna princip. Som lagrådet har påpekat är strafföreläggande en summarisk,utomjudiciell handläggningsform som lämpar sig i huvudsak endast förbagatellförseelser eller andra ringa brott. Förslaget om ändring i 48 kap. 4 §RB innebär emellertid att även brott som är så allvarliga att de förskyllerända upp till 100 dagsböter skall få avgöras i den förenklade form somstrafföreläggandet utgör. Ett straff på 100 dagsböter eller däromkring ligger ifråga om stränghet mycket nära ett fängelsestraff. Det måste enligt utskottetsuppfattning starkt ifrågasättas om brott som ger anledning att utmäta så högadagsbotsstraff bör avgöras genom strafföreläggande och inte av domstol med dengaranti för en allsidig utredning och opartisk bedömning som brpttmålsprocessenger. Utskottet ställer sig därför liksom motionärerna tveksamt till förslaget.Denna tveksamhet förstärks därav att i propositionen inte har berörts vilkabrott, förutom rattonykterhet och olovlig körning, som skulle komma attomfattas av reformen. Utskottet bedömer det som olämpligt att utan närmareutredning i princip ta undan från domstols prövning en sannolikt mycket storgrupp brott av inbördes olikartad beskaffenhet och svårhetsgrad. Härtillkommer också att den brottsförebyggande effekt som enligt utskottets meningligger i själva lagföringen inför domstol går förlorad när strafföreläggandekommer till användning. Detta är betänkligt från främst allmänpreventiv menäven individualpreventiv synpunkt, och förhållandet blir självfallet alltmer accentueratju svårare brottsligheten är. Utskottetvill också anmärka - i linje med vad som anförs i motion 55 -att de olägenhetersom följer därav att strafföreläggandeinstitutet inte medger tillämpning avregelsystemet i 34 kap. BrB självfallet ökar i samma mån som institutetstillämpningsområde vidgas. Utskottetkan slutligen inte underlåta att ta avstånd från den argumentering som ytterstligger bakom förslaget, nämligen att en vidgad tillämpning av strafföreläggandeskulle vara fördelaktig av statsfmansiella skäl. Det är enligt utskottetsmening inte godtagbart att snäva ekonomiska motiv får vara avgörande för en förstraffrättskipningen så väsentlig fråga som den JuU 1982/83:11 16 föreliggande;det finns f. ö. mycket som talar för att den negativa inverkan på det allmännarättsmedvetandet som förslaget enligt utskottets mening kan antas få, på siktkommer att ge upphov till andra icke önskade effekter i fråga om bl. a.brottsutvecklingen, vilket i sin tur leder till ökade kostnar der församhällets insatser mpt brottsligheten. Vad nu anförts lederutskottet till åsikten att förslaget inte bör godtas. Utskottetsställningstagande innebär inte att utskottet tar avstånd från uppfattningen attsamhällsekonorniska skäl gör det nödvändigt att på olika sätt genomförarationaliseringar och förenklingar på rättskipningens område. De övervägandensom erfordras för att nå ökad effektivitet och bättre ekonoini härvidlag måsteemellertid göras i annat sammanhang än det förevarande, eftersom det krävs kan belysa en rad för brottsbekämpningen viktiga faktorer frånbl. a. kriminalpolitiska och samhällsekonomiska synpunkter. Faktorer som måstebeaktas är t. ex. brottsutvecklingen, resurstillgången för polis-, åklagar-och domstolsväsendet sarnt föräridringar i systemet för lagföring ochverkställighet av påföljder. Ianslutning till önskemålet i motion 716 om en ökad användning avstrafföreläggande i stället för domstolsförfarande inom de gränser som f. n.gäller förtjänar det att framhållas att enligt åklagarinstriiktioiien åklagarebör meddela strafföreläggande i stället för att väcka åtaj om förutsättningarför strafföreläggande föreligger. Av de skäl som anförs i motionen är detsjälvfallet angeläget att strafföreläggandeinstitutet verkligen utnyttjas i såstor utsträckning som möjligt inom ramen för gällande ordning. Utskottet utglrfrån att riksåklagaren och länsåklagarna tillser att så sker. För att ökaeffektiviteten av straffpreläggandeinstitutet bör det i lämphgt sammanhangövervägas att införa en möjlighet att utfärda strafföreläggande utan hinder avatt enskilt anspråk förekommer. Med dessa uttalanden avstyrker utskottetbifall tiU motion 716. dels att utskottets hemställan under moment 1 bortha följande lydelse: 1. beträffande vidgad användning av strafföreläggande a) att med bifall tillmotion 1982/83:55 och motion 1982/83:62 avslår det genom proposition 1982/83:41framlagda förslaget till lag om ändring i såvitt avser 48 kap.4 §, b) att avslår motion1981/82:716.