bet · G601SfU8 · 1982-12-31 00:00:00 — om försäkringskassornas roll vid rehabilitering I motion 1981/82:2038 (motivering imotion 1981/82:2018) av m. fl. (m) hemställs 2. att hos regeringen begär förslag tillhandlings- och åtgärdsprogram, där försäkringskassornas ledande roll irehabiliteringsarbetet fastslås, i syfte att genom effektiv, samordnadrehabilitering nedbringa antalet förtidspensionärer, främst bland ungahandikappade. Yrkande 1 i motionen har behandlats under föregåenderiksmöte i betänkandet SfU 1981/82:15. Vid arbetsoförmögenhet på grund avsjukdom kan sjukpenning utgå. Är till följd av sjukdomen eller annannedsättning av den fysiska eUer psykiska prestationsförmågan arbetsoförmågannedsatt till minst hälften och kan den anses varaktig föreligger rätt tillfolkpension i form av förtidspension. Är nedsättningen inte varaktig men kanantas bli bestående utgår folkpensionen i form av etttidsbegränsat sjukbidrag. Försäkringskassorna som administrerar den allmännaförsäkringen är skyldiga att undersöka om det finns skäl vidtarehabiliteringsåtgärder när ersättning för sjukhusvård eller sjukpenningutgivits eller eljest skälig anledning föreligger. Församråd med andra samhällsorgan i ärenden som rör rehabilitering finns centralarehabiliteringsgrupper vid centralkontoren och lokala rehabiliteringsgruppervid lokalkontoren. 1 de centrala grupperna bör företrädare för vederbörandelänsarbetsnämnd och sjukvårdshuvudman vara representerade och i de lokalagrupperna distriktsläkare och distriktssköterska samt företrädare försocialvården och arbetsvärden eller arbetsförmedlingen.Rehabiliteringsgruppérna har möjlighet att vid behov kalla även företrädare förandra samhällsorgan till sammanträden. För den medicinska rehabiliteringen svarar i första handlandstingen i sin egenskap av huvudmän för hälso- och sjukvården.Sjukvårdshuvudmännen har vidare ansvaret för verksamheten med hjälpmedel åthandikappade. Den del av rehabiliteringsverksamheten som syftar till att beredahandikappade arbete faller under arbetsmarknadsverkets ansvarsområde. På detregionala planet handläggs frågorna av länsarbetsnämnden ocharbetsförmedlingarna. finns en särskild organisationArbetsmarknadsin- 1 1982/83. SfU1982/83:8 2 stitutet för den yrkesinriktade rehabiliteringen. I detarbetsmarknadspolitiska stödet ingår också bidrag till olika hjälpmedel ochanordningar som är nödvändiga i en handikappads arbete. Enligt socialtjänstlagen har kommunerna det ytterstaansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp debehöver. Detta ansvar innebär emeUertid inte någon inskränkning i det ansvarsom vilar på andra huvudmän. Vad särskilt gäller omsorger om människor medhandikapp skall socialnämnden verka för att de får möjlighet att delta isamhällets gemenskap och leva som andra. Nämnden skall vidare medverka till attde får meningsfulla sysselsättningar och bostäder anpassade efter deras behov avstöd. Inom kommunernas sociala service är färdtjänsten och social hemhjälp avsärskild betydelse för handikappade. För samverkan och information mellan lokalahandikapporganisationer och kommunala nämnder och förvaltningar beträffandehandikappfrågor finns det i de flesta av landets kommuner kommunalahandikappråd. På länsplanet motsvaras dessa av länshandikappråden. Påriksplanet skall verka för bättre samordning av statligamyndigheters insatser för handikappade och bistå statliga myndigheter medinformation och kunskaper om handikappades situation. På central nivå samverkar arbetsmarknadsverket,, , de båda kommunförbunden ochkriminalvårdsstyrelsen i rehabiliteringsfrågor. I en gemensam skrivelse den 22maj 1981 från dessa myndigheter och förbund redovisas riktlinjer för fördelningav ansvaret mellan myndigheter, kommuner, organisationer och enskilda irehabiliteringsärenden. EnHgt skrivelsen bör det ankomma på resp. myndighetoch organisation att följa upp de förslag till samverkan som anges iskrivelsen. Den centrala samrådsgrupp som bildats mellan parterna får ansvaratt sammanställa och redovisa vunna erfarenheter. Skrivelsen betonar att helhetssynen måste tillämpas irehabiliteringsarbetet. Den anger de lokala REHA-gmpperna vidförsäkringskassorna som ett lämpligt forum för planering och för ettkontinuerligt samarbete beträffande en persons rehabilitering underförutsättning att samtiiga berörda ställer upp. I gruppen bör man, framhållsdet i skrivelsen, arbeta för att få till stånd en gemensam planering, kommaöverens om resp. parts ansvar och göra kontinuerliga avstämningar. Ett närasamarbete i en REHA-grupp, där de olika myndigheternas kompetensområden kanvägas mot varandra ger också den fördelen att brister i dessa, som placerarindividen mellan två tre stolar, uppmärksammas och motverkas. Man kan därmedockså undvika ensidigt remitterande mellan myndigheter. har tillställt de allmännaförsäkringskassorna en utbildningshandledning. Rehabilitering i samverkan, somutarbetats i samarbete med övriga parter i den centrala samrådsgruppen.Samrådsgmp-pen har rekommenderat att utbildningen igångsätts och harför avsikt att följa upp utbildningen. Utbildningen syftar till att förbättradet lokala och SfU1982/83:8 3 regionala arbetet med rehabihtering och att skapaförståelse för de olika rehabiliteringsorganens regler och policy som styrderas verksamhet och för vHka resurser som finns på det lokala och regionalaplanet. behandling m. m. Vid föregående behandladesocialutskottet i sitt av godkända betänkande SoU 1981/82:13 tvämotioner med anknytning till den nu aktuella. I den ena motionen (1980/81:526)begärdes att försäkringskassorna skuUe fä ansvar för en samordnadadministration av hjälp och stöd till handikappade. I den andra motionen(1980/81:936) begärdes en översyn av rehabiliteringen i syfte att uppnå ensamordning och ett effektivare utnyttjande av insatserna. Motionerna varföremål för remissbehandling. framhöll såvitt gällde frågan om attförsäkringskassorna skulle få ansvar för en samordnad administration av hjälpoch stöd till handikappade bl. a. att flertalet remissinstanser var negativatill att försäkringskassorna skulle få uppgifter som gick utanför derasansvars- och kompetensområde. I remissyttrandena hade i stället understrukitsvikten av att den myndighet som hade ett ansvar för handikappfrågor inom ettvisst område också fick behålla det med hänsyn till den sakkunskap myndighetenhade på området. , som avstyrkte bifall till motionen, pekadevidare pä att de uppgifter beträffande hjälp och information om olikastödåtgärder som motionären ville lägga på försäkringskassorna främst åviladekommunerna. Såvitt gällde en översyn av rehabiliteringen påhandikappområdet framhöll socialutskottet att remissyttrandena visade attberörda samhällsorgan var väl medvetna om de förehggande problemen ocharbetade på att lösa dem. I yttrandena hade framhållits olika aktiviteter på såvällokal som central nivå som bedömdes leda till en bättre samordning. Främst hadepekats på de riktlinjer för ett bättre samordnat rehabiliteringsarbete som bl.a- , arbetsmarknadsverket och de båda kommunförbundenutfärdat och enhgt vilken försäkringskassornas lokala rehabiliteringsgruppervar ett lämpligt forum för planering av och kontinuerligt samarbete vid enpersons rehabilitering. Utskottet gjorde vidare den bedömningen attrehabiliteringsfrågorna i fortsättningen i högre grad än kom attpräglas av den helhetssyn på människan som både den nya socialtjänstlagen ochdet då föreliggande förslaget till ny hälso- och sjukvårdslag gav uttryck för.Utskottet som avstyrkte bifall även till denna motion ansåg sig därför ha godaskäl utgå från att de samordningsproblem som påtalats i motionen kom att kunnalösas genom en fortsatt förbättrad samverkan mellan olika berörda organ. Beredningsgruppen för internationella 1981har i sitt förslag SOU 1982:46, Handlingsprogram i handikappfrågor, bl. SfU1982/83:8 4 samordningsfrågor vid habilitering och rehabilitering.Beredningsgruppen anför att det inte finns någon instans som har en samladöverblick över de åtgärder som planeras för de handikappade eller som har ättbevaka den handikappades ställning och se till att habiliterings- ellerrehabiliteringsprocessen fortskrider. Beredningsgruppen anser att det ärönskvärt att åstadkomma ett system som innebär att varje handikappad sombefinner sig i habiliterings- eller rehabiliteringsverksamhet får enkontaktperson som håller samman och överblickar planeraderehabiliteringsåtgärder, ser till att habiliterings- ochrehabiliteringsprocessen inte stannar upp och är behjälplig i olika frågor somgäller habilitering och rehabilitering. Beredningsgruppen anför att det liggeri linje med den nya socialtjänstlagen att lägga ansvaret för att en kontaktpersonutses på kommunens socialtjänst, vilken har ett primärt ansvar för denhandikappade i skilda avseenden på lokal nivå. Alternativt kan annan anknytningövervägas och beredningsgruppen erinrar i detta sammanhang omförsäkringskassornas rehabiliteringsgrupper. Beredningsgruppen pekar också på den viktiga roll denyrkesinriktade rehabiliteringen spelar i strävan att minska antaletförtidspensionärer och bereda arbete åt alla. Formerna för den yrkesinriktaderehabiliteringen bör enligt beredningsgruppen utvecklas ytterhgare ochinsatserna bör i större utsträckning än som sker vara offensiva ochsamordnas mellan olika organ. Vidare bör en helhetssyn prägla arbetet så attden handikappades totala livssituation uppmärksammas. Beredningsgruppen diskuterar avslutningsvis desamhällsekonomiska kostnaderna för rehabilitering i förhållande till dekostnader som uppstår om rehabilitering ej kommer till stånd och anser att enviktig uppgift blir att finna former för överföring av resurserna från ensektor till en annan och mellan olika kostnadsansvariga och att åstadkomma enplanering som medger ett "förtida" ianspråktagande av resurser föratt i gengäld kunna åstadkomma ett minskat resursbehov längre fram i tiden. Inom pågår en detaljerad kartläggningav försäkringskassornas rehabiliteringsgrupper. Utredningen syftar till enanalys av verksamheten och dess resultat och beräknas avslutad . Rehabiliteringsfrågor och försäkringskassornas roll irehabiliteringsarbetet har också aktualiserats inom riksförsäkringsverketgenom en revisionsrapport från ,tillsyn av försäkringskassornas arbete med långasjukfall. I rapporten konstateras bl. a. att de berörda samhällsorganen irehabiliteringssystemet styrs av olika förutsättningar i form av angivna mål,instruktioner, policy, synsätt och resurser. 1 vissa fall kan de skildasynsätten direkt motverka varandra. Eftersom har detekonomiska ansvaret för den försäkrade kan detta medföra att andra organ inteanser sig ha något primärt ansvar för rehabiliteringen. Riksrevisionsverketkonstaterar att någon samlad gemensam bedömning utifrån en helhetssyn påindividen inte görs och att i många fall utreder rehabiliteringsbehovsom inte leder till SfU1982/83:8 5 att åtgärder vidtas. En annan bristande förutsättning föratt förkorta sjukskrivningstider är att det ofta föreligger väntetider tillrehabiliteringsorganen. slutsats är att det föreligger enobalans mellan initierade och verkställande rehabiliteringsorgan och att någonanpassning eller förändring i detta förhåUande t. ex. i lagstiftning,föreskrifter eller resurstilldelning inte skett. anser atten utvärdering inom området är angelägen och att börverka för att en sådan genomförs. Utvärderingen bör enligt riksrevisionsverketta sikte på att kartiägga vilka rehabiHteringsbehov som föreligger och i vilkenmån samhället kan tillgodose dessa behov. I en separat skrivelse till harriksrevisionsverket hemställt att senast den 1 februari1983 inkommer med en redogörelse för de åtgärder som verket har vidtagit elleravser att vidta med anledning av revisionsrapporten. Slutligen kan nämnas att på förslag avarbetsmarknadsutskottet (AU 1981/82:21, rskr 1981/82:216) har enligtregeringsbeslut en parlamentarisk kommitté tillkallats meduppdrag att bl. a. utreda de arbetshandikappades möjligheter till arbete påarbetsmarknaden i stort. Motion 1981/82:2038 av . behandlar frågan om en förbättrad samordning avrehabiliteringsinsatserna vid sjukdom och handikapp. Motionärerna anser attmånga som erhåller förtidspension skulle kunna helt eller delvis försörjasig själva och göra en produktiv insats i samhället genom en effektivrehabilitering och arbetsplacering. Motionärerna erinrar om att många samhällsorgan ärengagerade i en rehabiHteringsprocess. Den bristande samordningen mellan deolika organen leder emellertid till tidsutdräkter som kan äventyra helarehabiliteringen. Särskilt arbetsvärden och arbetsförmedhngen förorsakarproblem. En handikappad som slussas mellan olika organ är alltför ofta lämnadatt själv orientera sig i en komplicerad och starkt byråkratiserad verklighetoch motionärerna anser det därför viktigt att en handikappad får en personHghandledare eller kontaktperson under hela rehabiliteringsärendets gång. Det bördärför undersökas om inte försäkringskassornas personal skulle kunnavidareutbildas och användas just som sädana kontaktpersoner. Vid rehabiliteringär det också viktigt att förtidspensionen - liksom sjukbidrag och långvarigsjukskrivning - i princip betraktas som en förutsättning och inte som enersättning för rehabilitering. De flesta ärenden om förtidspensionering borde,menar motionärerna, regelbundet omprövas- reellt och inte bara formellt - ochförutsättningarna för rehabilitering ständigt prövas på nytt. I enlighet meddet anförda begär motionärerna förslag till handlings- och åtgärdsprogram därförsäkringskassornas ledande roll i rehabiliteringsarbe- SfU1982/83:8 6 tet fastslås i syfte att genom effektiv samordnadrehabilitering nedbringa antalet förtidspensionärer främst bland ungaförtidspensionärer. Såsom framgår av den inledningsvis lämnade redogörelsenhandläggs rehabiliteringsfrågor liksom frågor om andra stödåtgärder vid sjukdomoch handikapp normalt av den myndighet eller det organ som har ansvaret för detområde inom vilket en åtgärd blir aktuell. Under en rehabiliteringsprocesssvarar främst socialförsäkringen för det ekonomiska stödet. Försäkringskassornasom administrerar försäkringen har också en skyldighet att ta initiativet tillrehabiliteringsåtgärder. Ansvaret för den medicinska rehabiliteringen liggerhos sjukvårdshuvudmännen medan arbetsmarknadsverket och andra myndigheter inomdess ansvarsområde svarar för åtgärder som leder fram till ett arbete. Inom de s. k. rehabiliteringsgrupperna vidförsäkringskassorna sker en samverkan i rehabiliteringsärenden mellanföreträdare för de olika ansvariga samhällsorganen. Nödvändigheten av en effektivare samordning av de olikamomenten i en rehabiHteringsprocess har tilldragit sig en ökad uppmärksamhetunder senare år. Särskilt värdefull finner utskottet den samverkan irehabiliteringsfrågor vara som inletts mellan arbetsmarknadsverket,, , de båda kommunförbunden ochkriminalvårdsstyrelsen och som resulterat i såväl gemensamma riktlinjer för hurrehabiliteringsarbetet skall genomföras som en central samrådsgrupp som följerupp erfarenheterna av arbetet. Riktlinjerna ger försäkringskassornasrehabiliteringsgrupper en framskjuten roll när det gäller planering ochsamordning av de oHka momenten i en persons rehabilitering. Härigenom ökarockså, enligt utskottets mening, förutsättningarna för en helhetssyn påindividen under rehabihteringsprocessen. Betydelsen av en ökad samordning av olikarehabHiteringsåtgärder har som tidigare nämnts också understmkits avberedningsgruppen för det internationella i det avlämnadeförslaget SOU 1982:46 Handlingsprogram i handikappfrågor. Beredningsgruppen harväckt frågan om att en kontaktperson skall utses under rehabiliteringsprocessenoch den anser att ansvaret för att så sker i första hand bör läggas påkommunerna som har det primära ansvaret för handikappade på lokal nivå.Beredningsgruppen kan emellertid också tänka sig att en kontaktperson utsesinom försäkringskassornas rehabiliteringsgrupper. Beredningsgruppen har ocksåbelyst värdet såväl för individen som för samhällsekonomin av effektivarerehabiliteringsinsatser i stället för förtidspensionering. Frågorna kommer attberedas inom . Såvitt gäller försäkringskassornas handläggning avrehabiliteringsärenden pågår inom en kartläggning ochanalys av rehabiliteringsgruppernas verksamhet. berederockså den svarsskrivelse som begärts av med anledning avrevisionsrapporten av försäkringskassornasarbete med SfU 1982/83:8 7 I rapporten har påtalats brister i samordningen mellan olika led i enrehabiliteringsprocess. Avväsentlig betydelse för att en rehabilitering skall bli framgångsrik är deresurser som står till förfogande för att bereda arbete åt den som undergår enrehabilitering. Frågor härom kommer att behandlas inom den kommitté som nyligentillkallats för att utreda arbetshandikappades möjligheter till arbete påarbetsmarknaden i stort. Utskottetfinner att de olika frågor som tagits upp i motionen redan är föremål föruppmärksamhet i skHda sammanhang. Resultatet av pågående utrednings- ochberedningsarbete bör därför avvaktas innan vidtar några åtgärder ienlighet med vad som begärts i motionen. att avslårmotion 1981/82:2038 yrkande 2. Närvarande:Sven Aspling (s), (), (), (),(), (), (), (),(), (), (vpk), Nils-OlofGustafsson (s), i (m), () och (). , , ochBarbro NUsson i (alla m) anser dels att den del av utskottets yttrande på s. 7 sombörjar med "Utskottet finner" och slutar med "i motionen"bort ha följande lydelse: Utskottetfinner det visserligen positivt att bristerna i samordningen av de olika ledeni rehabiliteringsarbetet påtalats från olika håll och att åtgärder föreslagitsför att göra rehabiliteringen effektivare. För att nå det i motionen uppsattamålet - en halvering av antalet förtidspensionärer -fordras detemellertid ett konkret handlingsprogram, som har stöd från statsmakternas sida.Utskottet anser därför att regeringen, med beaktande SfU1982/83:8 8 av de synpunkter som framförts i motionen, börförelägga förslag i frågan. Detta bör ges regeringen till känna. dels att utskottet bort hemställa att med bifall tillmotion 1981/82:2038 yrkande 2 som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört.