bet · G601LU25 · 1982-12-31 00:00:00 — Motionären i motion 192 (s) tar med sitt yrkande rörandeåtstramningar på konsumentkreditområdet i huvudsak sikte på kontokortskrediterna.Enligt motionären bör dels införas en 20-procentig kontantinsats vid köp medkontokort, dels bör aktualiseras kreditköpkommitténs förslag om att maximerakredittiden och dels bör övervakningen av konsumentkreditmarknaden blieffektivare och möjligheterna att snabbt sätta in åtgärder förbättras. I konsumentkreditlagen föreskrivs bl, a, att säljaren vidkreditköp skall ta ut kontantinsats av köparen i enlighet med god sed påmarknaden. Kontantinsatsen skall motsvara av varans kontantpris, ominte särskilda förhållanden föranleder annat. Hänvisningen till god sed på LU1982/83:25 10 marknaden innebär enligt uttalanden i förarbetena tilllagen att kravet på kontantinsats helt kan efterges. Kontokortssystemen bordeenligt förarbetena åtminstone t, v, hållas utanför ett krav på kontantinsats.Skälen härför angavs vara bl, a. att den dittillsvarande ordningen utankontantinsats på kontokortsområdet kunde vara praktisk för konsumenterna ochatt ett krav på efterföljande kontantinsats kunde medföra en oönskad ryckigheti fråga om storleken på det belopp som skulle amorteras , I samband med att vid 1979/antogbl. a. lagen (1980:523) med bemyndigande att meddela föreskrifter ombetalningsvillkor vid kontoköp diskuterades på nytt frågan om kontantinsats(prop, 1979/ 80:159, FiU 1979/80:39), Föredragande departementschefen anfördedärvid att den gällande ordningen t. v, borde behållas, Bemyndigandelagen har ännu inte utnyttjats. Däremotträffades en frivillig överenskommelse mellan företrädare fördåvarande ekonomidepartementet och kontokreditbranschen av innebörd bl, a. attkontohavare fr. o. m, skulle erlägga i amortering på varjemånads kontoköp senast månaden efter köpet. Överenskommelsen motiverades bl, a.med att kreditmarknaden var starkt åtstramad och att det var angeläget attdämpa kreditgivningen också beträffande kontoköp. Överenskommelsen i denna delupphörde att gälla med utgången av , Då hade försäljningen via kontokortunder 1981 sjunkit medan den egentligadetaljhandelns försäljning minskat . Det bedömdes därför inte somnödvändigt att förlänga 25-procentsregeln. Som framgår av motionen lade kreditköpkommittén framförslag om en maximering av kredittiden. Kommitténs förslag om en längstakredittid avvisades emellertid i propositionen med hänvisning bl,a, till att en reglering skulle bli tämligen komplicerad om man skulle tahänsyn till skilda faktorer, såsom t, ex, att vissa kreditgivare tillämparsystem . En reglering ansågs också ha jämförelsevisringa betydelse från konsumentskyddssynpunkt, Konsumentkreditlagen innehåller bestämmelser om att ennäringsidkare vid annonsering, skyltning och liknande marknadsföring av kreditskall lämna information om effektiv ränta samt kreditkostnad och kontantpris.Informationsskyldigheten sanktioneras genom regler i marknadsföringslagen(1975:1418). , som har tillsyn över efterlevnaden avkonsumentkreditlagen, har enligt lagen rätt att företa inspektion hosnäringsidkare och att ta del av handlingar som behövs för tillsynen. Verket hardessutom utfärdat riktlinjer för tiHämpning av konsumentkreditlagen (KOVFS1979:1), Här kan tiHäggas att den ovan nämnda frivilliga överenskommelsenmellan ekonomidepartementet och kontokreditbranschen innehöll bl. a, att företagenskuHe dämpa sina reklaminsatser och övrig marknadsföring, I den delen haröverenskommelsen i princip fortsatt att gälla även . LU1982/83:25 ,, 11 Som tidigare redovisats (s, 6) harkontokortskommittén (E 1980:4) enligt sina direktiv i uppdrag att söka belysa ivad mån kontokreditgivningen lett till eller kan vara ägnad att leda till attkontoinnehavare tar på sig en med hänsyn till sin långsiktiga betalningsförmågaalltför stor skuldbörda. Kommittén bör enligt direktiven också bedöma' omåtgärder från statsmakternas sida är erforderHga och, om så befinns varafallet, lägga fram förslag till lämpHga åtgärder. Motionären har som skäl för yrkandena i motionen ihuvudsak åberopat att många konsumenter har problem med kontokortsskulder.Denna fråga skall som nämnts belysas av kontokortskommittén, som skallredovisa sitt arbete senast , Enligt vad utskottet har inhämtatkan kommittén, om åtgärder bedöms nödvändiga för att förebygga betalningssvårigheter,komma att pröva de förslag till åtgärder som framförts i motionen. Det finnsdärför enligt utskottets mening skäl att avvakta resultatet av kommitténsarbete innan ställning tas till de nu aktuella spörsmålen. Motion 192 börsåledes inte föranleda någon vidare åtgärd från sida. Frågan om tillämpning av konsumentförsäkringslagen på de erkända arbetslöshetskassorna Konsumentförsäkringslagen(1980:38), som trädde i kraft , är tillämplig på devanligaste skadeförsäkringar som tecknas av konsumenter för privatändamål, såsomhemförsäkringar, villaförsäkringar, reseförsäkringarm, m. Lagen innehållerbestämmelserom bl, a, information till konsumenterna om försäkringarna, rättenatt teckna försäkring, förnyelse av försäkring m. m, Konsumentförsäkringslagen omfattar inte t. ex,Hvförsäkringar, fristående olycksfalls- och sjukförsäkringar samt försäkringarsom grundas på kollektivavtal eller gruppavtal. För sådana försäkringar gälleri princip försäkringsavtalslagen (1927:77), Från försäkringsavtalslagenstillämpningsområde har dock undantagits bl, a. försäkringar som avses i lagen(1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och andra socialförsäkringar. Arbetslöshetsförsäkringen handhas av de erkändaarbetslöshetskassorna, vilkas verksamhet ingående regleras i lagen omarbetslöshetsförsäkring. Förutom bestämmelser om villkor för rätt tillersättning vid arbetslöshet innehåller lagen bl, a, regler om förutsättningarnaför medlemskap i arbetslöshetskassa, 1 motion 1599 (m) begärs förslag så attkonsumentförsäkringlagen blir gällande också för de erkändaarbetslöshetskassorna. Mot bakgrund bl. a. av den lagstiftning som redan reglerararbetslöshetsförsäkringen och handhavandet av den kan utskottet inte finna attden av motionärerna föreslagna utvidgningen av konsumentförsäkringslagenstill-lämpningsområde skulle innebära några fördelar för försäkringstagarna. LU 1982/83:25 12 UtskottetviU dessutom peka på att konsumentförsäkringslagen tar sikte enbart påskadeförsäkringar för privatändamål. Något behov av att med anledning av motion1599 överväga ändringar i lagstiftningen på aktuella områden finns enligtutskottets mening inte. Utskottet avstyrker därför bifall till motionsyrkandet. att avslårmotion 1982/83:192, 2, beträffande konsumentförsäkringslagen aft avslår motion 1982/83:1599, (), (). ()*, (), (), i (s)*, (),(), (), (), BengtSilfverstrand (s), ()*, () och StenAndersson i (m). * Ej närvarande vid betänkandets justering. mlnab/gotab 1983 73970