bet · G601KU21 · 1982-12-31 00:00:00 — För att bidra till en förbättring härvidlag bordedärför frågan om att ge kyrkofullmäktige rätt att bevilja partistöd enligt ihuvudsak samma grunder som gäller för kommunfullmäktige övervägas. Denomständigheten att partigrupperingarna vid kyrkofullmäktigvalen ofta är andraän vid kommunfullmäktigvalen är ett särskilt skäl härför. I motion 1982/83:527 av Per Si.enmarck (m)hemställs att antar följande förslag till lag om ändring i lag omkommunalt partistöd: Kommunfår lämna ekonomiskt bidrag till politiskt parti, som beslut ombidrag avser är representerat i kommunens fullmäktige. Beslutet skall innehållaatt bidrag utgår till varje sådant parti och att en fjärdedel av utgåendeanslag skall fördelas lika mellan partierna och återstoden fördelas mellandessa i förhållande till deras antal platser i fullmäktige under nämnda tid.Vad som sagts nu äger motsvarande tillämpning på landstingskommun ochlandsting. Dennalag träder i kraft fr. o. m. . I motion 1982/83:1126 av () ochKarin Ahrland (fp) hemställs att hos regeringen anhåller om enparlamentarisk översyn av reglerna för det kommunala partistödet. Imotionen anförs att reglerna om stöd till de politiska partiernas verksamhettraditionellt har beslutats i brett samförstånd. Därför föreslås mot bakgrundav den kartläggning som begärde att en utredning fåri uppdrag att se över gällande bestämmelser. Utredningen bör bedrivas i närakontakt med och . I lagen (1969:596) om kommunalt partistöd stadgasatt kommun får lämna ekonomiskt bidrag till politiskt parti som under den tidbeslutet om bidrag avser är representerat i kommunens fullmäktige. Beslutetskall enligt lagen innehålla att bidrag utgår till vaije sådant parti med sammabelopp för vaije plats som partiet har i fullmäktige. Lagenskall ha motsvarande tillämpning på landstingskommun och landsting. KU 1982/83:21 21 I föregående års betänkande om partistödet (KU1981/82:18) lämnades en utförlig redovisning av omfattningen av det kommunalastödet till de politiska partierna. Frågan om en förändring av det kommunalapartistödets konstruktion har tagits upp i motioner vid ett flertal tidigaretillfällen. Då frågan senast behandlades anförde utskottet bl. a.följande (KU 1981/82:18): Utskottet har vid tidigare behandling av sammaförslag hänvisat till den sammankoppling mellan partistödet på stadig ochkommunal nivå som gjordes partistödsbeslut. Frågan om det kommunalapartistödets konstmktion har därför ansetts endast böra prövas inom ramen fören allmän översyn av partistödet, vilken bör föregås av överläggningar mellande politiska partierna. Utskottet vidhåller denna ståndpunkt och avstyrkerdärför samtliga motioner. Utskottet vill dock tillägga följande. Detkommunala partistödet har existerat . Genom kommunaldemokratiskakommitténs försorg har en viss kartläggning gjorts av stödetsomfattning och utveckling. Även andra mera indirekta former av stöd ochsubventioner till de politiska partierna redovisas av kommittén. a. att partistödet spelar en mycket viktig roll förfinansieringen av partiernas verksamhet. Kommittén pekar också på de positivaeffekter som partistödet har haft från kommunalde-mokratisk synpunkt. uppfattning är den kartläggning som kommittén har gjort av stortintresse. Som underlag för de framtida överläggningar mellan de politiskapartierna som det enligt utskottets uppfattning tillkommer regeringen att tainifiativ till bör emellertid vissa ytterligare uppgifter om partistödet tasfram bl. a. vilken omfattning de offentliga stödåtgärderna har på nationell,regional och lokal nivå, i vilken utsträckning medel omfördelas mellan ohkanivåer inom de politiska partierna och vilka modeller för beräkning av detkommunala partistödet som i praktiken tillämpas i olika kommuner. Även andrauppgifter av kartläggningskaraktär kan bh aktuella att ta frarri. Vad utskottetnu anfört om ytterligare kartläggning av det offentliga stödet till depolitiska partierna bör ges regeringen till känna. Tre reservanter (alla m) föreslog att vid denkartläggning som skulle göras av olika modeller för beräkning av det kommunalapartistödet skulle särskilt intresse ägnas åt konstruktionen med ett för allapartier lika stort grundstöd samt därutöver ett stöd per mandat. Reservanternavar inte utan denna ytterligare utredning beredda att förorda en övergång tilldetta system. Reservanternayrkade att de motioner som innehöll krav på översyn av det kommunalapartistödet skulle förklaras besvarade. Övriga motioner avstyrktes. Fråganom den av förordade kartläggningen av det offentliga stödet till depolitiska partierna bereds f. n. i . KU1982/83:21 22 Ersättning av kommunala medel för barnsrättegångskostnader i vissa fall I motion 1982/83: 1078 av EvaHjelmström (vpk) och (vpk) hemställs med hänvisning till vad somanförts i motion 1982/83:1077 att uttalar sig för en "LexBirka", innebärande att barn genom ändring i kommunallagen får möjlighetatt driva mål av allmänt intresse utan att därför drabbas av stora kostnaderoch hemställer hos regeringen om förslag härom. I motion1077 lämnas bl. a. följande uppgifter: lämnade fjorton barn vid Birkagårdens dag- ochfritidshem in en stämningsansökan mot , där denna anklagas föratt bedriva en miljöfarlig verksamhet i form av buller och luftföroreningarfrån den angränsande biltrafiken. Tingsrätten har prövat de enskilda barnenskrav och fällt kommunen vad gäller två av de Qorton. Kommunen dömdes betalaskadestånd. Domstolen ansåg att dessa bägge barn skadats psykiskt och fysisktav buller och avgaser. De övriga barnens talan lämnades utan bifall. Genom denlagstiftning som finns är barnen skyldiga att betala rättegångskostnaderna.Stockholms kommun hävdar att det inte är möjligt för kommunen att skriva avrättegångskostnaderna vad gäller Bir-kagårdsbarnen. Motionärerna anser att det rimliga i detta fall är attkommunen inte bara efterskänker kostnaderna för de drabbade barnen, utan ocksåatt genom lagändring förhindrar att "medborgarrätt heterpengar" och detta särskilt i mål av allmänt intresse. 1 motion 1982/83: 1084 av () och i (c) yrkas med hänvisning till vad som anförts imotion 1982/83:1083 att som sin mening ger regeringen till känna vadsom i övrigt anförs i motionen om kooperativ verksamhet. Enligt motionärerna måste samhällets uppgift bli att inomramen för en bibehållen social trygghet för människorna stimulera kooperativverksamhet lokalt mellan människor i deras invanda sociala omgivning. Som ettkomplement kan ökad kooperativ verksamhet på exempelvis primärvårdområdetunderiätta en anpassning av den offentliga sektorn till den strukturellaförändring samhällsekonomin just nu genomgår. Inom andra områden kan detideella föreningslivet och folkrörelserna i landet komma att få en ökad roll.Genom ökade ekonomiska insatser till dessa utnyttjas frivilligheten ochidealiteten bättre som en resurs i samhället. Arbetet som påbörjades inomkommundepartementet under förra regeringen bör därför ut- KU 1982/83:21 23 vecklas.Genom statliga anslag bör fem kommuner med olika förutsättningar utväljas förförsöksverksamhet med början under nästa budgetår. Vidarebör ett utredningsarbete påbörjas innebärande en översyn av gällandelagstiftning i syfte att harmonisera denna till kooperativ verksamhet. Inom pågår ett översynsarbetesom berör relationerna mellan samhället och folkrörelsema. Inom ramen fördetta arbete utarbetas rapporter i aktuella folkrörelsefrågor. Rapporten kooperation ett folkrörelsealternativ berör nya verksamhetsformer somorganiseras kooperativt. En handbok i kooperativ verksamhet och en rapport somberör kooperativ för tjänster är under utarbetande. 13.Kommunal budgetering och revision I motion 1982/83:1138 av () ochMargit () hemställs att hos regeringen begär att förslagframläggs om skärpta krav på den kommunala revisionens oberoende samt påkommunal revisors kompetens. Denkommunala revisionens värde skulle enligt motionen väsentligen kunna öka omkommuner och landsting enligt lag vore förpliktade att anlita externa revisorerför den fackmässiga kontrollen av kommunens räkenskaper. Kravet på oberoenderevisionsorgan påverkar inte den kommunala självstyrelsen. Kommunerna skullesjälva kunna välja de revisorer/revisionsbyråer som skall anlitas. I motion 1982/83: 1682 av () ochMargaretha () föreslås att hos regeringen hemställer omutredning angående ändringar i kommunallagen i syfte att tillgodose de imotionen framförda förslagen. MoUonärernaframhåller att några krav på balansering beträffande den kommunalekonomiskalångtidsplaneringen inte föreligger. I nuvarande ekonomiska läge är detnödvändigt att åstadkomma en bättre analys av de långsiktigakostnadskonsekvenser som olika utgiftsbeslut på nivå förorsakar. Detbör därför övervägas att i kommunallagen införa krav på att ävenflerårsberäkningar skall vara balanserade, i första hand för de två årennärmast efter kommande budgetår. Detspeciella kommunala revisionsarbetet bör enligt motionen kunna kompletteras ochutvecklas genom åläggande för kommunerna att anlita utomstående kvalificeraderevisorer med vissa intervaller. Sådana utomstående revisorer bör förslagsvisanlitas åtminstone för en grundlig genomgång av de kommunalaförvaltningarnas ändamålsenlighet KU 1982/83:21 24 Kommunallagen bör kompletteras med bestämmelser av dennainnebörd; jämte föreskrifter om publicering före kommunalvalen avutfallet av sådana genomgångar. Enligt 4 kap. 3 § kommunallagen skallkommun och landstingskommun upprätta en budget för nästa kalenderår.Budgeten skall, med utgångspunkt i ställningen enligt de avslutaderäkenskaperna för året före det år som budgeten upprättas, innehålla en planför ekonomin under budgetåret. I planen skall redovisas de anslag som skallutgå och täckningen av medelsbehovet med angivande av skattesatsen. Ipropositionen med förslag till ny kommunallag (prop. 1975/76:187 s. 500) påpekadekommunministern i likhet med flera remissinstanser att betydelsen av ekonomisklångtidsplanering i kommunerna och landstingskommunerna ökat. Han varemellertid av den uppfattningen att behovet av långtidsplanering är ganska vältillgodosett i kommunerna och landstingskommunerna och ansåg det därföropåkallat att reglera eller omnämna den kommunala flerårsbudgeteringen iparagrafen. Utskottet (KU 1976/77:25 s. 80) övervägde att i enlighet rned vadsom hade föreslagits av flera remissinstanser - däribland statskontoret - i 4kap. 3 § föreslå en bestämmelse om att budgeten skall omfatta en flerårsdel ivilken redovisas bedömningar av den mera långsiktiga utvecklingen. Utskottetstannade emellertid av de skäl som anfördes i propositionen för att tillstyrkapropositionen i denna del. Revision.I enlighet med kommunallagsutredningens förslag togs bestämmelserna omrevision in i ett särskilt kapitel (5 kap.) i den nya kommunallagen. Härigenommarkerades revisorernas oberoende ställning och självständighet i förhållandetill förvaltningsorganen. Enligt5 kap. 1 § väljer nyvalda fullmäktige då val i hela riket avfullmäktige har ägt rum tre eller flera revisorer samt minst lika mångarevisorssuppleanter för granskning av de tre följande årens verksamhet.Beträffande valbarhet till revisor eller revisorssuppleant m. m. gäller i alltväsentligt samma regler för valbarhet till fullmäktige. 5 kap. 2 § innehållerjävsregler. Enligt5 kap. 3 § granskar revisorerna styrelsens och övriga nämnders verksamhet. Deprövar om verksamheten har utövats på ett ändamålsenligt och från ekonomisksynpunkt tillfredsställande sätt, om räkenskaperna är rättvisande och om denkontroll som har utövats inom nämnderna är tillräcklig. Ifråga om valbarheten anförde kommunallagsutredningen (SOU 1974:99 s. 334) attbehovet av att kunna tillföra revisionen sakkunskap utifrån numera tillgodosesgenom att samtliga kommuner och landstingskommuner anlitar någon form avfackrevision. För de förtroendevalda revisorerna bör enligt utredningens meningi princip samma valbarhetsvill- KU 1982/83:21 25 korgälla som för andra förtroendeuppdrag. I propositionen (prop. 1975/ 76:187 s.524) ansluter sig kommunministern till denna bedömning. 14.Telefonsammanträden med kommunala nämnder I motion 1982/83:1140 av MarUn m.fl. (s)hemställs att hos regeringen begär en översyn av kommunallagen ienlighet med motionen. Motionärernaframhåller att det i rättspraxis fastslagits att kommunala sammanträden pertelefon strider mot kommunallagen. Beslut som fattats vid sådana sammanträdenhar upphävts efter besvär såsom tillkomna i icke laga ordning. Enligtmotionärerna bör telefonsammanträden komma i fråga i första hand för t. ex.extra sammanträden eller när det kan vara svårt att samla ledamötematill ett sammanträde. Om möjligheten öppnas att ordna telefonsammanträden fårdetta inte medföra brister i beslutsunderlag eller oklarheter i hur sammanträdetskall genomföras och beslut skall fattas. Något uttryckligt förbud emot telefonsammanträdefinns inte i kommunallagen. I praxis har man dock intagit den ståndpunkten atttelefonsammanträden inte står i överensstämmelse med syftet med kommunallagensregler. Iett frågesvar 1973 (RD 1973:20 s. 41) framhöll civilministern att det klartstrider mot kommunallagens bestämmelser att i en nämnd fatta beslutgenom ett s. k. telefonsammanträde. Lagens bestämmelser om formerna förärendenas handläggning syftade enligt civilministern inte bara till att främjaordning och reda utan är också en förutsättning för en väl fungerandedemokrati. JOLundvik framhöll vid avgörande av ett ärende (JO 1975 s. 422) att metoden attfatta beslut genom cirkulation av handlingar eller vid telefonsammanträden äroförenlig med andemeningen bakom kommunallagens bestämmelser och kommer lättnog i konflikt också med reglernas bokstav. Vidarekan nämnas att kammartätten i undanröjde ettbyggnadsnämndsbeslut, som tillkommit genom ett telefonsammanträde (K 75 2:10). KU1982/83:21 26 Den kommunala kompetensen (kärnvapenfri zon) I motion 1982/83:1679 av ArneAndersson i (s) hemställs att begär att regeringen tar deinitiativ som erfordras för att klargöra den kommunala kompetensens räckviddför de områden som berörs i motionen. I motionen framhålls att vissa kommuner i landet harbeslutat att kommunen skall vara "kärnvapenfri zon". Enligtmotionären tillkommer det regering och riksdag att besluta i denna fråga. Enannan ordning skulle rubba den avvägning som gjorts mellan å ena sidan denkommunala självstyrelsen och å andra sidan och regeringens ansvarför landets utrikespolitik. Enligt I kap. 4 § kommunallagen fårkommun och landstingskommun själva vårda sina angelägenheter. Det militäraförsvaret och utrikespolitiken är statliga angelägenheter. Vad gäller utrikespolitiska opinionsyttringar ochsolidaritetsaktioner har genom praxis fastställts att det inte ingår i denallmänna kommunala kompetensen att delta i sådana manifestationer. Isammanhanget kan nämnas att kammarrätten i i dom den 22 december 1982upphävt ett av fullmäktige i kommun fattat beslut om uttalande tillstöd för kravet på som kiimvapenfri zon. behandling av motioner om den kommunalakompetensen ifråga om internationella opinionsyttringar m.m. Motioner (s) med krav på vidgningav den kommunala och landstingskommunala kompetensen för att möjliggörakommunalt deltagande i internationella opinionsyttringar har behandlats vid1977/78, 1979/80 och 1981/ riksmöten (se KU 1977/78:44, 1979/80:11 och1981/82:6). Då motionskravet första gången behandlades yttrade sigutrikesutskottet i frågan. I sitt yttrande underströk utrikesutskottet att detföreligger en principiell skillnad mellan beslut om solidaritetsaktioner somfattas av frivilliga organisationer och sådana som fattas av konstitutionellaorgan, vilkas beslut blir bindande för medborgarna. Ett bifall till motionenskulle kunna innebära att medborgarna ii vissa frågor med internationellräckvidd skulle bli bundna inte bara av beslut av riksdag och regering utanäven av beslut av de kommunala och landstingskommunala organen. En sådanordning skulle enligt utrikesutskottet rubba den avvägning som gjorts mellan åena sidan den kommunala självstyrelsen och å andra sidan och regeringensansvar för den svenska utrikespolitiken, vilket särskilt i tider avinternationell oro skulle kunna åstadkomma besvärliga avvägningsproblem.Utrikesutskottet avstyrkte bifall till motionen. KU 1982/83:21 27 stitutionsutskottetinstämde i utrikesutskottets synpunkter och avstyrkte motionskravet. 1en reservation, 7 (s), hänvisades till en avvikande mening i utrikesutskottetsyttrande enligt vilken en utvidgning av den kommunala kompetensen på det sättsom skisseras i motionen skulle innebära vissa komplikationer. Enligt denavvikande meningen låg det dock ett betydande värde i att kommuner ochlandsting ges möjlighet att delta i internationella solidaritetsyttringar.Därför var det av stor vikt att arbetet för internationell solidaritet fårförankring i en så bred folklig opinion som möjligt. Från denna synpunkt vardet enligt den avvikande meningen önskvärt att solidaritetsyttringar på detinternationella fältet även kunde ske via de kommunala organen. Reservanternaframhöll att starka skäl talar för att genom lagstiftning ge kommunernamöjlighet att för egen del vägra inköp av varor från vissa leverantörer i syfteatt stödja människor som på grund av dessa leverantörers handlande försatts ien situation som i politiskt, socialt, fackligt eller ekonomiskt hänseende äroacceptabel från de värderingar som är förhärskande i det svenska samhället.Frågan borde enligt reservationen bli föremål för utredning. beslöt ienlighet med utskottets förslag. Dåmotionskraven på nytt behandlades höstarna 1979 och 1981 fann inte utskottetanledning att föreslå att frångå den tidigare ståndpunkten i frågan.Också i de reservationer (7 s) som avgavs vid båda tillfällena vidhölls dentidigare av reservanterna intagna ståndpunkten. beslöt båda gångernai enlighet med utskottets förslag. 16.Generalklausul till skydd för medborgarna I motion 1982/83: 1680 av i () föreslås att begär att regeringen framlägger förslag om engeneralklausul av påyrkat slag i kommunallagen. Enligtmotionen har det hänt att företrädesvisgamla människor fått orimligt hög förbrukningsavgift på vatten från kommunensvattennät. Feldebiteringar av liknande slag kan enligt motionen aldrig heltundvikas. Från kommunens sida uppstår dock lätt även i de mest uppenbarafelsituationer rädslan för prejudicerande effekter om man inte bevakar sinförmenta fordran. Motionären anser att regeringen borde ges i uppdrag attutarbeta förslag till komplettering av kommunallagen "med en övergripandemålformulering tillskapad för kommuninvånarna i en generalklausul". KU1982/83:21 28 1 fråga om vattenavgifter gällerlagen (1970:244) om allmänna vatten-och avloppsanläggningar. Enligt denna lagär ägare av fastighen inom allmän va-anläggnings verksamhetsområde skyldig attbetala avgifter till huvudmannen (kommun eller enskilt rättssubjekt), omfastigheten behöver anordningar för vattenförsörjning och avlopp samt behovetej kan med stöne fördel tillgodoses på annat sätt än genom anläggningen (9 §).Avgifter som huvudman för allmän va-anläggning tar ut får ej överskrida vadsom behövs för att täcka nödvändiga kostnader för anläggningen (24 §).Avgiftsskyldigheten skall fördelas mellan fastigheterna efter skälig ochrättvis grund (26 §). För prövning av mål som rör tvist mellan huvudman ochfastighetsägare i bl. a. avgiftsfrågor finns ett särskilt organ, statensva-nämnd (36-37 §§). Huvudman eller nämnden har således viss möjlighet att medtillämpning av bestämmelsen om "skälig och rättvis grund" sätta nedkommunala krav mot fastighetsägare även i de fall där något mätarfel ej kunnatkonstateras. Vad beträffar den av motionären upptagna frågeställningenmera generellt skall erinras om att den kommunala kompetensen, såsom den utformatsi praxis, inte tillåter kommun att särbehandla vissa grupper av invånare utanstöd i lag. Detta innebär t. ex. att avgifter inte får differentieras medhänsyn till nyttjarens betalningsförmåga. Utskottet behandlar i dettabetänkande 28 motioner i olika kommunala frågor. Ca hälften av motionerna berörden kommunala kompetensen. Andra frågor med kommunalrättslig anknytningbehandlas i ett antal av de övriga motionerna. Resten av motionerna gällerkommunaldemokratiska frågor, häribiand stöd till politiska partier i borgerligaoch kyrkliga kom- Den grundläggande kompetensregelnfinns i 1 kap. 4 § kommunallagen (1977:179) KL. Enligt denna får kommun ochlandstingskommun själva vårda sina angelägenheter. Denna bestämmelse har i sakoförändrad överflyttats från tidigare kommunallagar. För primärkommunernas del fick kompetensregeln sinnuvarande utformning . Den bygger på principen att kommunala åtgärderskall tillgodose allmänna till kommunerna knutna intressen. Genom att avfattaregeln på detta allmänna sätt avsåg man enligt motiven att möjliggöra enfortsatt anpassning av kommunernas befogenheter efter samhällsutvecklingenskrav. Uppgiften att närmare avgränsa området för kommunernas kompetensöverlämnades liksom förut åt rättspraxis. KU 1982/83:21 29 Kompetensregeln för landstingskommunerna fick istort sett sitt nuvarande innehåll genom landstingslag.Motivuttalandena överensstämmer nära med de uttalanden som gjordes iförarbetena till primärkommunala reform. Rättspraxisi kompetensfrågor kommer främst till uttryck i regeringsrättens domar ikommunalbesvärsmål. Reglerna för kommunalbesvär finns i 7 kap. KL (senastelydelse 1980:273). Av dessa framgår bl. a. att beslut av kommunfullmäktige ochlandstinget får överklagas av den som är medlem av kommunen resp.landstingskommunen. Besvären får grundas endast på omständigheter som innebäratt beslutet ej har tillkommit i laga ordning, står i strid mot lag eller annanförfattning, på annat sätt överskrider kommunfullmäktiges eller landstingetsbefogenheter, kränker klagandens enskilda rätt eller annars vilar på orättvisgmnd. Efter en ändring av instansordningen som trädde i kraft den 1 januari1981 (prop. 1979/80:105, KU 46) skall besvären i första instans gå tillkammartätten. Kammarrättens beslut överklagas hos regeringsrätten. Besvärsgrundemai kommunalbesvärsmål har i stort sett varit oförändrade sedan 1862 årskommunalreform. Med ledning av en lång tids praxis har därför med tiden ettantal konkreta principer för den kommunala kompetensen kunnat utformas.Lokaliseringsprincipen innebär att som en angelägenhet ej ansesuppgift som saknar anknytning till kommunens område eller dess medlemmar.Likställighetsprincipen kräver att kommunens medlemmar behandlas lika så attinte vissa medlemmar obe-hörigen gynnas eller missgynnas i förhållande tillandra. Vid avgiftsfinan-sierad verksamhet gäller en självkostnadsprincip sominnebär att kommunala avgifter skall bestämmas så att de ej överskridersjälvkostnaden. Vidare gäller förbud för kommuner i olika hänseenden. a.får en kommun ej lämna ekonomiskt stöd åt enskild eller drivanäringsverksamhet i annat fall än då det på särskild grund är tillåtet. Ikommunalbesvärskom-mitténs slutbetänkande (SOU 1982:41) Överklagande avkommunala beslut föreslås att dessa kommunalrättsliga grundsatser skrivs in ikommunallagen. Föratt kunna göra undantag från de begränsningar av den kommunala kompetensen somgäller enligt kommunallagen eller enligt rättspraxis har särskildakompetenslagar stiftats. Här kan nämnas lagen (1962:638) om rätt för kommun attbistå utländska studerande, lagen (1968:131) om vissa kommunala befogenheterinom turistväsendet, lagen (1969:596; om kommunalt partistöd, lagen (1970:663)om vissa befogenheter i fråga om sysselsättning för handikappade samt lagen(1975:494) om rätt för kommun och landstingskommun att lämna internationellkatastrofhjälp. Itre motioner, nämligen 1981/82:253 av m.fl. (c), 1981/82:370av () och () samt 1981/82:477 av IvarFranzén (c) och () begärs sädana lagändringar att det skallbli möjligt för kommunerna att besluta om vårdnadsersättning till föräldrarför vård av egna barn. KU 1982/83:21 30 Frågan om lagligheten av kommunalvårdnadsersättning prövades av regeringsrätten är 1981.