bet · G601FiU20 · 1982-12-31 00:00:00 — a. pä grund avde akuta betalningsproblem som gör sig gällande i flera ochstatshandels-länder. En ökad återhållsamhet med krediter i det internationellafinansiella systemet i kombination med ökad protektionism kan fä mycketallvarliga konsekvenser och omöjliggöra en konjunkturuppgång. FiU1982/83:20 11 Propositionens bedömning av deninternationella utvecklingen sammanfattas i nedanstående tablå. Prognos för utvecklingen i OECD-området Procentuellvolymförändring -1/4 I 1/2 valuta, bearbetade varor 8 1/2 5 1/2 Arbetslöshet, milj. personer I propositionen uttrycksförhoppningen att aktiviteten, till följd av ökad privat konsumtion och ettomslag i lagercykeln, skall komma i gång 1983 i och . Enökad konsumtionsefterfrågan i kombination med att de amerikanska företagenskonkurrensläge försämrats genom den uppdrivna dollarkursen väntas medföra ensnabb importökning till . Detta gynnar exportindustrin iVästeuropa. Den internationella utvecklingen kan bli sämre än vadpropositionens prognoser förutser. I många länder är politiken fortfarandeinriktad på åtstramning i syfte att bekämpa inflationen. För utvecklingen iFörenta staterna är avvägningen mellan finans- och penningpolitik avgörande.Fullföljer Reaganadministrationen sin politik med fortsatta skattesänkningaroch kraftigt ökande militärutgifter väntas underskottet i den federala budgetenöka till inemot . Det blir då ävenfortsättningsvis penningpolifiken som ensidigt får bära upp stabiliseringspolitiken.Inflationsförväntningarna torde då återigen skruvas upp med följd att de lättnadersom nu vidtagits i penningpolitiken inte kommer att bibehållas. Därmed drivsräntorna åter upp, vilket kan omintetgöra uppgången. För är konjunkturutsikterna mörka. IFörbundsrepubliken fortsätter produktionen att minska. Flera internationellabedömare, bl. a. , tror dock fortfarande på en icke obetydliguppgång . För förutser kommissionennolltillväxt och en svag uppgång under det andrahalvåret. Även om det skulle bli en viss uppgång i OECD-ornrådetunder 1983, blir den emellertid inte långvarig om den enbart bärs upp av ettomslag i lagerinvesteringarna och en ökning av den privata konsumtionen iFörenta staterna och . Skall återhämtningen bli mer bestående även under1984 måste också investeringsaktiviteten komma igång. Mot detta talar det lågakapacitetsutnyttjandet i inånga länder. Enligt utskottets uppfattning står det alldeles klart attdet krävs ett mer samlat agerande i , syftande till en försiktigstimulans av FiU1982/83:20 12 konsumtion och investeringar i de stora ekonomierna föratt bygga under en eventuell uppgång. Det bör nu finnas möjligheter till en sådaninriktning, eftersom inflationen nu är nere på en förhållandevis låg nivå idessa länder. De små länderna med stora underskott i utrikesaffärerna och i deoffentliga budgeterna måste i ett sådant sammanhang mer målmedvetet än hittillsangripa obalanserna utifrån ett medelfristigt perspektiv. Det går inte attensidigt lita till åtstramningsåtgärder. Det är mot denna bakgrund som vi skall lägga upp vårstrategi för att komma tillrätta med våra egna strukturella obalanser. Den ekonomiska utvecklingen i Sverigehar kännetecknats av alltmer fördjupadeobalanser. Privat och offentlig konsumtion har ökat snabbare än den totalaproduktionen. Det finansiella sparandet i den offentliga sektorn, som visadeett stort överskott , har till följd av försämringen avstatsfinanserna förbytts i ett mycket stort underskott. Vi har ettstrukturellt sparandeunderskott i ekonomin som yttrar sig i minskadeinvesteringar och ett stort bytesbalansunderskott. Arbetslösheten har visserligenkunnat begränsas genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Under det senasteåret har emellertid också den öppna arbetslösheten ökat snabbt. Antaletförtidspensionerade har också ökat kraftigt. Detta kan inte förklaras av enökad sjuklighet i befolkningen utan är, när man ser pä den geografiskafördelningen av förfidspensioneringarna, också ett uttryck för ett allmäntförsämrat arbetsmarknadsläge. Dessa obalanser är till stor del orsakade avindustrisektorns tillbakagång. Som framgår nedan har produktionen i industrinutvecklats klart ogynnsammare än i övriga sektorer. -1,1 Övrigvaruproduktion Privata tjänster Offentliga tjänster Sysselsättningen i industrin harminskat kraftigt och industriinvesteringarna har sjunkit markant sedan mittenav . Industrin har tappat inemot enfjärdedel av sina exportmarknader. Prisstegringarna har också legat på enbetydligt högre nivå . Parallellt med, och delvis till följd av, denna utvecklinguppvisar det svenska samhället negafiva drag i det ekonomiska livet.Skattefusk, svarta affärer och annan ekonomisk brottslighet har tilltagit. Intressetför finansiella transaktioner, "snabba klipp", etc. har filltagit påbekostnad av produktiva satsningar i industriell utveckling. Det kan hävdas att de uppräknadesvårigheterna är en följd av en svag internationell utveckling. Detta ärförvisso sant, men det är också ett faktum att vår industriella utvecklingvarit ogynnsammare än i andra jämförbara industriländer i OECD-området. Jämförtmed nivån 1970 har vi förlorat av våra marknader utomlands medanindustriländerna i genomsnitt ökat sin andel av världshandeln med . Enligt utskottets uppfattning kan inte denna nedåtgåendetrend i industrisektorn få fortsätta. Vi kommer i sä fall att fåunderskott och andra obalanser som blir nästan omöjliga att hantera. Vi skullei ett sådant läge kunna tvingas till drastiska nedskärningar av såväl denprivata konsumtionen som av de offentliga utgifterna. Välfärdssamhället hotasdå i sina grundvalar. Vi kommer då att kunna stå inför en sysselsättningskrissom vi inte upplevt i modern tid. Traditionellt brukar man ange målen för den ekonomiskapolitiken som full sysselsättning, god tillväxt, balans i utrikesaffärerna, enrättvis fördelning av produktionsresultatet och låg inflation. Om man studerarutvecklingen kan man konstatera att obalanstendensernaförstärkts och att vi i praktiskt taget alla avseenden var på väg bort ifråndessa mål. Utlandets förtroende för vår politik försvagades också under 1981och . Trots devalveringen hade vi som framgårav tablåerna nedan ett kraffigt valutautflöde under praktiskt taget varje månadfrån slutet av 1981 och in . Under perioden november 1981 - juli 1982var utflödet större än vad bytesbalansunderskottet mofiverade. Mot ettbytesbalansunderskott på stod ett valutautflöde pånärmare . Detta utflöde fick mötas med ökad statiigupplåning utomlands. 0. m. aug -1,4 -2,4 -1,5 -1,3 -1,8 -0,6 -0,1 -1,3 -1,1 -0,2 -5,1 -15,9 0. m. aug 2,0 -0,7 -2,6 -2,2 -2,1 -2,4 -0,7 -2,4 -1,4 -2,9 -1,5 -16,8 FiU1982/83:20 14 Under början av hösten 1982försvagades förtroendet för kronan ytterligare. registrerades detstörsta underskottet i utrikeshandeln någonsin för en enskild månad. Ett par avvåra nordiska grannländer devalverade sina valutor. I samband härmed ökadespekulationerna mot kronan. Det uppstod mot denna bakgrund förväntningar om attden tillträdande socialdemokratiska regeringen snabbt skulle vidta kraftfullaåtgärder för att försöka bryta den nedåtgående trenden i ekonomin. Under förstaveckan av oktober blev det en veritabel storm mot kronan. Valutautflödetuppgick då till . Vi var i en akut kris och torsdagen den 7oktober stängde handeln med valutabankerna. I samråd med dentillträdande regeringen beslöt fullmäktige i dagen efter att skrivaned kronan . Mot bakgrund av vad som anförs i propositionen ochpartimotionerna kan det finnas skäl att diskutera vilken strategi man bör väljanär ett land med våra strukturella obalanser kommer i ett akut krisläge sombeskrivits ovan. I den moderata partimotionen (99) hävdas att devalveringenborde kunnat undvikas. Detta hade enligt mofionärerna förutsatt oförändradeeller något sänkta arbetsgivaravgifter, fortsatta besparingar i de offentligautgifterna och uteblivna skattehöjningar. I motion (112) anförsatt valutautflödet var ett resultat av förväntningarna i samband med valet ochatt det inte fanns någon valutaoro. När man nu tvingades devalverahade det räckt med 5 ä , hävdar motionärerna. Enligt utskottets bedömning hade det uppenbarligen interäckt med ytterligare besparingsåtgärder, skattesänkningar e. d. för att stoppaett valutautflöde av den storleksordning som vi hade ochbörjan av oktober. Effekten av besparingar inträder ju först ochhade knappast stärkt omvärldens förtroende för att vi skulle kunna försvarakronan. Däremot är det tänkbart att vi kortsiktigt kunnat dämpa spekulationsvågengenom en mindre devalvering i kombination med kraftiga kreditpolitiskaåtgärder, t. ex. en chockhöjning av den s. k. straffräntan. ö. kreditpolitiska ätstramningsätgärder i syfte justatt hävda kronan mot den oro som funnits . Dylikaåtgärder skulle emellertid bara hjälpt den svenska kronan för stunden.Erfarenheter, både här hemma och utomlands, av devalveringar som inte följtsupp av ett målmedvetet program visar detta. Hade vi genomfört en kraftigräntehöjning, hade detta slagit mot industrins investeringar och därmed ytterligareförstärkt sysselsättningsnedgången och omintetgjort en långsiktigindustripolitik. Ovan har beskrivits de strukturella obalanser somutvecklats under 1970-och . När vi därtill fick en akutvalutakris var det enligt utskottets uppfattning riktigt attförsöka bryta den nedåtgående trenden i den svenska ekonomin genom att göra enkraftig devalvering. Härigenom skapades en sådan konkurrenskraftsförbättringatt FiU1982/83:20 ~ 15 det nu finns möjligheter att genomföra enrekonstruktionspolitik. Genom att i regeringsförklaringen den 8oktober proklamera en ny politik som går till roten med obalanserna harregeringen lagt en grund för att vinna omvärldens förtroende för politiken. Ipropositionen redovisas de första stegen på denna väg mot balans i ekonomin. Den stora devalveringen innebär att industrisektornskonkurrensläge i ett slag kraftigt förbättrats. Det bör nu finnas godamöjligheter för företagen att bedriva en sådan prispolitik att de återvinnermarknadsandelar både här hemma och pä utlandsmarknaderna. I vissa fall kan detäven vara nödvändigt att stärka företagens finansiella position. Utskottet ärövertygat om att svensk företagsamhet som i många sammanhang gått i bräschenför framtidstro och teknologisk förnyelse kommer att utnyttja denna möjlighet.Genom kostnadsanpassningen via devalveringen har vi vidare fått en möjlighetatt reda ut strukturproblemen i industrisektorn. Även om den nu inledda ekonomiska politiken innebär godamöjligheter att åter komma i balans så innehåller den också uppenbara risker.Det gäller nu att följa upp den inledda politiken.Utskottet vill här peka på några problem som därvidlag måste bemästras. Den första och helt grundläggande uppgiften är attvaraktigt bevara den konkurrenskraftsförbättring för svenskt näringsliv somdevalveringen medfört. Detta kräver att vi kan hälla den interna pris- ochkostnadsutvecklingen i schack. kommer vi med stor säkerhet att få enprisstegring som ligger klart över genomsnittet i OECD-området. Detta är enoundviklig effekt av devalveringen. Denna uppdrivning av prisstegringstaktenfår emellertid bara bli en engångsinflation. och inpå 1984 måste vi snabbt kornma ner i en väsentligt lägre inflationstakt. Dettainnebär att inga grupper i löneavtalen får kompensera sig för de prisstegringarsom är en följd av devalveringen. Det innebär att stora löntagargrupper ävennästa år kommer att fä reallönesänkningar. Enligt utskottets mening måste visätta målet för antiinflationspolitiken efter 1983 mycket högt.Verkstadsindustrins konkurrensläge bör bli vägledande. För viktiga delar avdenna bransch är det de västtyska företagen som är vår främsta konkurrent.Prisstegringstakten i väntas stanna vid . Ävenför åren därefter torde prisstegringarna bli låga i . Vårambition pä sikt bör vara att komma ner till en pris- och kostnadsstegring avungefär samma storleksordning. Detta kommer enligt utskottets uppfattning attställa stora krav på arbetsmarknadens parter framöver. Denoffentliga sektorn som är en arbetsgivare med 1,3 miljoner anställda hardärvidlag ett stort ansvar. För att klara en hård antiinflationspolitik måste vividare få kontroll på det växande statliga budgetunderskottet. Det är i dettasammanhang underskottets likviditetsskapande effekt som är specielltallvarlig. Härvidlag kommer det att krävas såväl ökningar av statsinkomsternasom nedskärningar av utgifterna. De reala ökningar av utgifterna som kantolereras är sådana FiU1982/83:20 16 utgifter som ger upphov till produktiv sysselsättning.Exempel pä dylika är företags- och samhällsekonomiskt lönsammainvesteringsprojekt. I propositionen föreslås ett investeringsprogram om tremiljarder kronor. Genom detta program påskyndas en höjning avkapacitetsutnyttjandet i näringslivet. Skulle den internationellaåterhämtningen dröja ännu längre än vad som antagits i propositionen bör manenligt utskottets uppfattning överväga att igångsätta fler stafiigainvesteringsprojekt. Däremot kan vi inte öka på budgetunderskottet mer för attöka transfererings- eller de statliga konsumtionsutgifterna. Det är mot denbakgrunden man skall se utskottets hemställan om en totalfinansiering avåterställandet av de sociala trygghetsreformerna (FiU 1982/83:10). Vad gäller investeringsprogrammet noterar utskottet attfolkpartiet och accepterar flera av de projekt som föreslås.Moderata samlingspartiet ställer sig däremot helt avvisande till detsamma. Den nya ekonomiska politik som inletts måste bedömas iett medelfristigt perspektiv. Det kommer att ta avsevärd tid innan vi kanskörda frukterna av den politik som steg för steg skall genomföras. Under endylik process gäller det att ha tålamod. Det kommer att dröja innan vikan registrera några mer påtagliga effekter på industrisysselsättningeh ochindustrins investeringar. Den nedåtgående trenden i industrisektorn ärfortfarande stark. Erfarenhetsmässigt är det en eftersläpning på ca tre kvartalfrån det att industriproduktionen börjat öka till dess att industrisysselsättningenökar. Produktivitetsreserven torde vidare vara betydande i många företag, dvs.man kan öka produktionen ganska mycket innan man behöver expanderasysselsättningen. Detsamma gäller också för företagens kapital-Utrustning.Enligt tillgängliga bedömningar ligger kapacitetsutnyttjandet f. n. på enrekordläg nivå. I den fas vi nu går in i är det vidare viktigt att vi utvecklarde arbetsmarknadspolitiska instrumenten. Pä mänga orter i landet som äruppbyggda kring företag inom våra traditionella basnäringar dras nu kapacitetenner inom ramen för långsiktiga strukturprogram. Det är då viktigt att denarbetskraft som friställs bereds ordentliga ekonomiska möjligheter för attkunna ta ett arbete i de expanderande företag som kunnat dra nytta avdevalveringen. FiU1982/83:20 17 Vad gäller utvecklingen under 1983sammanfattas propositionens bedömning i några nyckeltal nedan. -18,5 -14,6 -26,3 (miljarder kr.) ' Lagerförändring i procent av föregående års BNP Antalarbetslösa i procent av arbetskraften Den ekonomiska utvecklingen väntasbli svag . De komponenter som bär upp den mättliga tillväxten ärexporten och lageromslaget. Att bytesbalansen förutses försämras såväl som1983 beror delvis på devalveringen, som i det korta perspektivet försämrarbytesförhållandet (terms of trade) med omvärlden. Om devalveringen får avseddeffekt och vi förmår återvinna marknadsandelar bör vi kunna registrera positivaeffekter pä bytesbalansen . Sysselsättningsläget blir fortsatt besvärligt även under1983. Som utskottet anfört ovan tar det tid innan vi kan registrera någrapåtagliga effekter på sysselsättningen av politikomläggningen. I detta kortaperspektiv måste dessa svårigheter mötas med ökade arbetsmarknadspolitiskainsatser. Dylika föresläs också i propositionen. Den inhemska efterfrågeutvecklingen blir svag nästa år.Den privata konsumtionen väntas minska i volym och de fastainvesteringarna fortsätta att falla. 1 partimotionerna anförs att det ärregeringens politik, bl. a. devalveringen och den föreslagna momshöjningen, somorsakar den svaga efterfrågeutvecklingen. Det är visserligen riktigt attreallönerna väntas falla med . Men till följd av ökandetransfereringar blir nedgången i de disponibla inkomsterna mindre, . Enomläggning av politiken innebär vidare att resurser frigörs till förmån förökad inhemsk produktion. a. bör möjhgheterna för företagen att återtamarknadsandelar på hemmaplan vara goda. Som utskottet framhållit ovan är dennaomläggning av politiken nödvändig. Ty alternativet till den nu inleddapolitiken hade varit att fortsätta den väg som den tidigare regeringen 1* 1982/83. FiU1982/83:20 18 Detta hade inneburit fortsatta nedskärningarutan att man hade haft något positivt element i politiken som bryterden nedåtgående trenden i de konkuirensutsatta sektorerna. Innan utskottet övergår till samlat diskutera partimotionernas ekonomiska strategi redovisar utskottetsin syn pä de olika alternativ för skattepolitiken som presenteras. anfört ovan utgör ett stort och växande budgetunderskott det främstahotet mot en balanserad återhämtning i ekonomin och en dämpning avinflationstakten. Avvägningen av skattepolitiken innebär därmed en mycket svårbemästradbalansgång. En väsentlig förstärkning av statsinkomsterna kan endast ske genomatt totala efterfrågan och aktiviteten i ekonomin ökar. Skärpning ibeskattningen eller införande av nya skatter och avgifter måste därför ske påett sådant sätt så att de inte verkar dämpande på den ekonomiska aktiviteten. Åandra sidan skulle generella lättnader i beskattningen som skulle kunna verkaaktivitets-stimulerande på ekonomin innebära att budgetunderskottet ökade.Därmed skulle de finansiella svårigheterna öka och inflationstendensernaförstärkas. Endast genom en lämplig kombination av skattepolitiska åtgärder iolika riktningar är det möjligt att bemästra problemen. I propositionen föreslås en rad åtgärder påskattepolitikens område. Dessa berör företagsbeskattningen,inkomstbeskattningen och konsumtionsbeskattningen. I avsikt att stimulerainvesteringsverksamheten i företagen föreslås att reglerna förinvesteringsavdrag och frisläppet av de allmänna investeringsreservernaförlängs t. o. m. utgången av 1983. I syfte att stimulerainvesteringsverksamheten 1984 och därefter föreslås att av företagensinkomster skall sättas in på räntelöst investeringskonto i . Medlenfår tas i anspråk för investeringar. Löntagarna väntas få vidkännas reallönesänkningar även1983. I syfte att fördela de uppoffringar som måste göras för att saneralandets ekonomi på ett rättvist sätt föreslås vissa åtgärder i utjämnandesyfte. Förmögenhetsskatten, arvs- och gåvoskatten höjs. Skattereduktionen vidaktieutdelningar och det s. k. skattesparandet slopas resp. sänks. Sammantaget innebär förslagen i proposition 50 attskatterna ökar med ca 300 milj. kr. räknat för helår. Avsikten är att debostadspolitiska insatserna skall finansieras med den föreslagnahyreshusavgiften. I motion 120 (fp) och motion 112 (c) yrkar man avslag påregeringens förslag på skattesidan utom när det gäller förlängning avinvesteringsavdragen. När det gäller inkomstbeskattningen föreslår man enhöjning av basenheten med . I motion 99 (m) avvisas alla förslag av regeringen tillförändringar av skatter och avgifter utom vad gäller investeringsavdragen.Motionärerna anför att propositionens förslag innebär att man inleder enprocess som uppenbart syftar till att förvrida eller förstöra mer eller mindrefungerande marknader. Detta gäller t. ex. näringslivets kapitalförsörjning därförslagen FiU1982/83:20 19 enligt motionärerna markerar inledningen fill en gradvisstrypning av den enskilda aktiemarknaden. Enligt utskottets mening synes dessa farhågor varaogrundade. Det kan konstateras att de agerande på aktiemarknaden själva intebedömer effekterna av regeringens politik på sätt som görs i motion 99. Trotsatt en mycket stor oro har kännetecknat utvecklingen på flera utländskaaktiebörser har kurserna på Stockholmsbörsen stigit kraftigtunder hösten. Det är som utskottet anfört ovan angeläget att vidtaåtgärder för att påskynda investeringsverksamheten i näringslivet. Det är därförrimligt att de investeringsstimulanser som gällt 1982 förlängs att gälla ävenför 1983. Inga motionärer har motsatt sig detta. Enligt utskottets mening ärdet vidare i detta läge nödvändigt att också förbereda kapacitetsutbyggnadenåren och 1985 för att underbygga devalveringens effekter. Devalveringenförväntas då ha lett till att svenskt näringsliv har ökat sina marknadsandelar.För att undvika flaskhalsproblem och kapacitetsbrist bör således investeringsverksamhetensfimuleras. Enligt utskottets mening synes förslagen om avsättningar fillinvesteringskonton vara väl avpassade till en sådan politik. I motion 125 (vpk) accepteras flera av regeringens förslagpä skatteområdet. Viss skärpning utöver regeringens förslag föreslåsemellertid vad gäller inkomstbeskattningen i högre, inkomstskikt,förmögenhets-, arvs- och gåvobeskattningen. Vidare föreslås att avdraget förskattefondsparandet avskaffas helt liksom avdraget för representation. En nyskatt på utlandsinvesteringar föreslås också. Förslagen utgör enligtmotionärerna ett alternativ till regeringens förslag till momshöjning somfinansiering av återställandet av de sociala trygghetsreformerna. Densammantagna effekten av förslagen uppgår emellertid endast till 3,5 miljarderkronor mot den i proposition 55 beräknade effekten om förmomshöjningen. Motionärerna föreslår en skärpt kapitalbeskattning i form avhöjd förmögenhets-, arvs- och gåvoskatt. Enligt utskottets bedömning har dessaskatter andra och mindre effekter på efterfrågan än de som direkt riktas motinkomster eller konsumtion. Dessutom uppkommer de kassamässiga effekterna avmotionärernas förslag först senare, . Utskottet kan motbakgrund härav inte tillstyrka de skattehöjningar som föresläs i motion 125. Utskottet har behandlat frågan om finansieringen avåterställande av de sociala trygghetsreformerna (FiU 1982/83:10). Utskottet fåri dessa delar också hänvisa till sitt ställningstagande i detta betänkande. Som utskottet anfört är en nödvändig förutsättning för attdevalveringen skall ge de förväntade positiva effekterna att inkomsttagarnainte kompenserar sig lönevägen för devalveringens effekter. Genom de ipropositionen framlagda förslagen på inkomstbeskattningens område torde detfinnas FiU1982/83:20 20 förutsättningar att träffa nya avtal på en låg nivåsamfidigt som behållningen efter skatt blir större än vad den skulle bli utanregeringens nu framlagda förslag. Propositionens förslag har dessutom enfördelningspolitiskt jämnare profil än en höjning av basenheten skulle fä. Sammanfattningsvis finner utskottet att propositionensförslag är väl avvägda mot de krav som utskottet angett för skattepolitiken. Förslageni motionerna 99, 112, 120 och 125 leder till lägre skatteinkomster än somföreslås i propositionen och ger en annan fördelningspolitisk profil. Någraåtgärder utöver propositionens för att stimulera näringslivets investeringarredovisas inte. Utskottet kan inte från sin utgångspunkt tillstyrka deninriktning av skattepolitiken som redovisas i motionerna 99, 112, 120 och 125. Utskottet övergår nu till att mersamlat diskutera partimotionernas alternativa strategi för den ekonomiskapolitiken. Vad gäller moderata samlingspartiet (motion 99) anför motionärernaatt de strukturella obalanserna i ekonomin främst sammanhänger med den alltförstora och snabbt växande offentliga sektorn och de alltför höga skatterna. Ienlighet därmed innebär deras ekonomiska strategi att man förordar en mer hårdätstram-ningspolitik såväl i den statliga som i den kommunala sektorn.Motionärerna tycks acceptera en kraftig ökning av arbetslösheten . Mansäger nej både till ökade AMS-insatser och till investeringsprogrammet. Bara päen punkt när det gäller arbetsmarknadspohtiken, ungdomsarbetslösheten, läggermotionärerna fram några konkreta förslag till åtgärder.