bet · G601LU17 · 1982-12-31 00:00:00 — Utskottet uttalade attfrågan om i vilken utsträckning som ett samrådsförfarande bör komma till ståndär beroende på förhållandena i det enskilda fallet. Utskottet ansåg det ocksåolämpligt att vårdnadshavaren skall känna sig tvingad att samråda med den andraföräldern. Skall ett meningsfyllt samråd mellan föräldrarna om barnetsangelägenheter komma till stånd är det, menade utskottet, nödvändigt att dettasamråd har sin grund i att föräldrarna har förtroende för varandra och inte attdet finns en lagstadgad skyldighet for dem att samråda med varandra. Riksdagenföljde utskottet och avslog motionsyrkandet. Vad utskottet sålunda anförde äger alltjämtgiltighet. Utskottet anser därför att bör vidhålla sitt tidigareställningstagande i frågan och till följd härav avslå motion 1982/83:15,yrkande 1. Beträffande önskemålet i samma motion om att domstol skallha möjlighet att förbjuda en förälder att flytta utomlands med barnet villutskottet erinra om att utredningen om barnens rätt övervägt om en förälder,som inte är vårdnadshavare, skall kunna påverka ett beslut av vårdnadshavarensom innebär att denne flyttar med barnet till en annan del av ellerutomlands. Utredningen kände i och för sig sympati för en sådan möjlighet menansåg det orealistiskt och alltför mycket stridande mothandlingsfriheten för den som har vårdnaden att införa en sådan bestämmelse. Ibetänkandet pekade utredningen på att en flyttning dock ibland kan innebära ensådan förändring för barnet att det kan finnas anledning att ompröva vem som ifortsättningen bör ha vårdnaden. Utskottet delar "utredningens uppfattningi frågan: I sammanhanget kan erinras om att länsrätten, då ärende enligt 21 kap.FB är aktuellt och fara föreligger att LU1982/83:17 27 barnet förs ur landet, kan förordna att barnet omhändertaspå lämpligt sätt. Med det anförda avstyrker utskottet bifall även till yrkande2 i motion 1982/83:15. Som framhålls i propositionen tordedomstolarna f. n. så gott som undantagslöst höra socialnämnden i fall dåföräldrarna inte är överens i vårdnadsfrågan. Är föräldrarna överens, är praxisi domstolarna mer varierande. Vissa domstolar godtar föräldrarnasöverenskommelse, andra följer en rekommendation från justitieombudsmannen (JO)och bereder socialnämnden tillfälle att yttra sig också i dessa fall (JO 1962s. 28 och 1981/82 s. 38). I propositionen föreslås att i FB införs bestämmelser omatt domstolen skall se till att frågor om vårdnad och umgänge blir tillbörligtutredda (6 kap. 18 § förslaget till ändring i FB). Domstolen skall enligt sammabestämmelse, innan ett mål eller ärende om vårdnad eller umgänge avgörs, hörasocialnämnden eller, om det är tillräckligt, bereda nämnden tillfälle att yttrasig. Enligt propositionen är avsikten med bestämmelserna attdomstolen i princip skall höra socialnämnden i alla fall då föräldrarna äroense i vårdnads-eller umgängesfrågan. Är föräldrarna ense kan det, framhålls ipropositionen, vara tillräckligt att handlingarna sänds över inom en viss eller att domstolen pertelefon kontaktar socialnämnden. Motionären i motion 1981/82:2514 (m) anför, med hänvisningtill advokatsamfunds remissyttrande över utredningens förslag, att detsaknas skäl att frångå nuvarande ordning enligt vilken domstolen själv avgör omen hänvändelse till socialnämnden kan antas fylla någon förnuftig funktion. Imotionen yrkas således avslag på förslaget om domstols hörande avsocialnämnden. Utskottet delar departementschefens uppfattning attsocialnämnden i princip skall höras i fall då föräldrarna är oense i deaktuella frågorna. Också i andra fall framstår det som angeläget attsocialnämnden kan eller i vart fall bereds tillfälle att yttra sig. Utskottetvill erinra om att domstolen även då föräldrarna är ense skall enligt deföreslagna bestämmelserna liksom i princip pröva att föräldrarnaslösning inte är uppenbart oförenlig med barnets bästa. För att domstolen skallfå något underlag för sin prövning anser utskottet att det är naturligt attdomstolen i vart fall bereder socialnämnden tillfälle att yttra sig. Även omdet endast i ett fåtal fall kan bli aktuellt för socialnämnden att reagera, kandessa fall med tanke på omsorgen om barnets bästa enligt utskottets uppfattningmotivera det merarbete som kan uppkomma hos myndigheter som inte redan följerovan nämnda praxis. Mot denna bakgrund anser utskottet att börbifalla förslaget i LU1982/83:17 28 propositionen och avslå motion 1981/82:2514 såvitt nu är ifråga. I detta sammanhang behandlarutskottet även förslaget i propositionen att införa en särskild paragraf i FBvari hänvisas till att socialtjänstlagen innehåller bestämmelser om rätt förbarn och vårdnadshavare att få stöd och hjälp hos socialnämnden (6 kap. 14 §förslaget till ändring i FB). I paragrafen har också tagits in en erinran om attsocialnämnden förmedlar kontakter med medlare och andra rådgivandesamhällsorgan. I motion 1981/82:2517 (m och c) begärs avslag påförslaget. Motionärerna anför bl. a. att avsikten knappast kan vara att i enlagtext under privaträttens område lämna upplysning om socialnämndens existens.År avsikten i stället att t. ex. barnen själva skall söka sig tillsocialnämnden får bestämmelsen egenartade konsekvenser, menar motionärerna. Utskottet kan inte dela motionärernas uppfattning ombestämmelsens innehåll. Enligt utskottets mening ger bestämmelsen endast enerinran om de tjänster som samhället kan erbjuda föräldrar och barn ivårdnadsfrågor m. m. Utskottet tillstyrker bifall till propositionen ochavstyrker följaktligen bifall till motionen i nu ifrågavarande del. Hörande av barn inför domstol 1 propositionen föreslås att i FBinförs en bestämmelse om att barn får höras inför domstol, om barnet självtbegär det eller särskilda skäl annars talar för det samt det är uppenbart attbarnet inte kan ta skada av att höras (6 kap. 18 § förslaget till ändring iFB). Motionärerna i motion 1981/82:2517 (m och c) anser detsäreget att det omfattande utredningsmaterialet inte har mynnat ut i en klarrättsregel om bl. a. i vilka fall och i vilken ålder barnet självt bestämmernär det skall höras. Utskottet vill till en början framhålla att det ärangeläget att barn, när de börjat uppnå en viss mognad, får uttrycka sin egenåsikt i frågor om vårdnad och umgänge. Det kan påpekas att i det finskaförslaget till lag om vårdnad och umgängesrätt tagits in en särskildbestämmelse om utredande av barnets önskemål och åsikt. Utskottet vill ävenhänvisa till att utredningen om barnens rätt diskuterat dessa frågor ochutformat vissa rekommendationer för hur socialnämndens utredningsarbete börbedrivas. Däri angavs särskilt att utredaren bör ta kontakt med barnet ochsjälv söka utröna barnets egen inställning. Utskottet förutsätter att derekommendationer för utredningsarbetet som enligtpropositionen kommer att utfärda även kommer att innehålla anvisningar ombarnets hörande. Ett införskaffande av barnets åsikter och önskemål ivårdnads- eller umgängesfrågor bör således i första hand ske undersocialnämndens utredning. 1 det helt övervägande antalet fall kommer utredningenatt ge en tillräckligt god bild av barnets inställning. I likhet meddepartementschefen anser utskottet att det dock i undantagsfall kan finnassituationer där det kan LU1982/83:17 29 vara av värde att låta barnet framträda inför domstolen.Utskottet vill dock stryka under att regeln om barnets hörande bör tillämpasmed återhållsamhet. Enligt utskottets mening bör det ankomma på domstolen attta ställning till om ett barn i det enskilda fallet skall höras. Därvid börbarnets ålder och mognad tillmätas stor betydelse. Också barnets egeninställning bör få vara vägledande. Någon avgörande betydelse bör dock barnetsönskemål om att bli hörd inte få ha. I vissa fall kan det nämligen vara svårtatt utröna om barnets begäran bygger på en verklig vilja hos barnet att hörasoch inte på påtryckningar från andra håll. Med hänsyn till det anförda anserutskottet att hänvisningen i lagtexten till barnets egna önskemål att få hörasbör utgå ur lagtexten. I stället får den omständigheten att barnet självtbegärt att få höras vägas in bland de särskilda skäl som kan tala för attbarnet hörs. Utskottet konstaterar att ett hörande av barn infördomstol torde bli aktuellt endast i undantagsfall. Enligt utskottets mening ärdet viktigt att barnet hörs under så lugna och avspända förhållanden sommöjligt. På rättens ordförande ligger ett stort ansvar för hur själva förhöretgenomförs. Inte under några förhållanden får barnet behöva känna sig tvingatatt välja mellan föräldrarna. Vad därefter gäller förslaget i motion 1981/82:2517 ominförandet av särskilda åldersgränser m. m. anser utskottet det inte lämpligtmed en sådan detaljreglering i lagtexten. Det får ankomma på domstolen att idet enskilda fallet bedöma om barnet har sådanmognad att det framstår som uppenbart att barnet inte tar skada av att höras.Utskottet avstyrker därför bifall till motionen, såvitt nu är i fråga. Förslaget till ändringar i socialtjänstlagen 1 propositionen läggs fram förslagtill vissa ändringar i socialtjänstlagen. Förslagen avser ändrade regler förförordnande av kontaktperson (10 § socialtjänstlagen) och för delegation avsocialnämndens yttranden till domstol i mål och ärenden om vårdnad ellerumgänge (48 § socialtjänstlagen). kan enligt 10 § socialtjänstlagen utse ensärskild person -kontaktperson - eller en familj med uppgift att hjälpa denenskilde och hans närmaste i personliga angelägenheter, om den enskilde begäreller samtycker till det. Förslaget i propositionen innebär att kontaktperson skallkunna förordnas för barn som är över 15 men under med enbart barnetssamtycke. Något samtycke från barnets vårdnadshavare skall enligt förslagetsåledes inte krävas i dessa fall. När det gäller barn är avsiktenatt nuvarande regler skall fortsätta att gälla, dvs. att kontaktperson kanförordnas om vårdnadshavaren samtycker medan barnets egen inställning inte ärav någon avgörande betydelse. I sittyttrande över lagförslaget avstyrker socialutskottet den föreslagna LU1982/83:17 30 ändringen i 10 § socialtjänstlagen. Socialutskottetpåpekar att utgångspunkten för förslaget uppenbarligen är att det f. n, krävssamtycke från såväl vårdnadshavare som barnet självt för att kontaktpersonskall kunna förordnas för den som är över 15 men under . är emellertid rättsläget oklart i frågan om bådevårdnadshavaren och barn mellan är parter i ärenden enligtsocialtjänstlagen, 1 sammanhanget hänvisar socialutskottet till ett avgörande ikammarrätten i som innebär att en femtonåring mot vårdnadshavarensbestridande beviljats bistånd enligt socialtjänstlagen. Målet har överklagatstill regeringsrätten men har ännu inte slutgiltigt avgjorts. Skulleregeringsrätten fastställa kammarrättens beslut torde detta innebära att ävenandra åtgärder enligt socialtjänstlagen, exempelvis förordnande avkontaktperson, kan vidtas utan vårdnadshavarens samtycke. anserdärför att man i vart fall inte f, n, bör införa en sådan bestämmelse somföreslås i propositionen utan att man bör avvakta utvecklingen. Socialutskottetpekar vidare på att det nu framlagda ändringsförslaget innebär att man för enviss kategori ärenden enligt socialtjänstlagen inför särbestämmelser som saknarmotsvarighet när det gäller andra ärendetyper. Lämpligheten av en sådan ordningifrågasätter socialutskottet från systematiska utgångspunkter. anser i likhet med socialutskottet att fråganom förutsättningarna för förordnande av kontaktperson för barn mellan 15 och18 år inte kan ses isolerad från det generella spörsmålet om sådana barns ochderas vårdnadshavares ställning i socialtjänstärenden. Med hänsyn härtill ochtill att frågan kan få sin lösning genom regeringsrättens avgörande av detredovisade ärendet ansluter sig lagutskottet till socialutskottets uppfattningatt den föreslagna ändringen i 10 § socialtjänstlagen inte bör genomföras Enligt 48 § socialtjänstlagen kan socialnämnderna delegerasin beslutanderätt i olika frågor rörande FB, Uppdrag att besluta på nämndensvägnar kan ges till såväl förtroendevalda som till tjänstemän, 1 propositionenföreslås att socialnämnderna skall kunna delegera beslutanderätten också närdet gäller yttranden i mål om vårdnad eller umgänge. Den möjlighet tilldelegation som öppnas bör enligt departementschefen huvudsakligen avse en gruppförtroendevalda. Endast i undantagsfall bör nämnda ärenden delegeras till engrupp tjänstemän eller till en enskild tjänsteman. framhåller i denna del bl, a, attyttranden till domstol i mål om vårdnad eller umgänge får anses vara avutomordentligt stor betydelse för den enskilde och att domstolarna i mycketstor utsträckning tar hänsyn till innehållet i vårdnadsutredningar och tillnämndens bedömning. Av rättssäkerhetsskäl får det därför enhgt socialutskottetanses tveksamt med en mera omfattande delegation av i vart fall tvistiga ellermera svårbedömda vårdnads- och umgängesfrågor, 1 socialutskottets yttrandepekas också på risken för att en vårdnadsutredning inte utsätts för dennödvändiga kritiska granskningen om ärendet delegeras till tjänstemäri, 1princip bör socialnämn- LU1982/83:17 31 den enligt socialutskottets mening själv fatta beslut ikvalificerade ärenden medan det inte bör möta något hinder att icke tvistigaeller annars mera rutinartade avgöranden delegeras. Detta skulle dock kräva enviss omarbetning av lagförslaget som kan vara svår att göra inom ramen för detnu aktuella ärendet. delar socialutskottets uppfattning attförslaget i propositionen innebär en alltför långtgående delegationsrätt.Frågan om i vilken utsträckning beslutanderätten vid vårdnadsutredningar m. m.bör kunna delegeras får enligt lagutskottets mening övervägas ytterligare.Socialutskottet har pekat på möjligheten att denna uppgift läggs påsocialberedningen, som då mera allmänt kan överväga utformningen av samtligadelegationsregler. vill stryka under betydelsen av attdelegationsreglerna utformas så att de främjar en snabb handläggning av frågorrörande vårdnad och umgänge. Vad lagutskottet nu anfört'bör ges regeringen tillkänna. Ställningstagandet innebär att lagutskottet avstyrker bifalltill förslaget till ändring i 48 § socialtjänstlagen. Domstolen kan meddelainterimistiskt beslut i mål eller ärende om vårdnad och umgänge. Genom beslutetkan bl, a, förordnas om vem av föräldrarna som tills vidare skall ha vårdnadenom barnet. Beslutet gäller till dess frågan avgjorts genom dom eller beslut somhar vunnit laga kraft. Det interimistiska beslutet kan när som helst ornprövasav domstolen under rättegången. Ett interimistiskt beslut meddelas ofta i etttidigt skede av rättegången, i allmänhet i anslutning till den förstainställelsen vid domstolen. Underlaget för domstolens interimistiska beslut ärsom regel magert. har domstolen inga andra uppgifter än de parternasjälva lämnat. På grund av vårdnadsutredningar m, m, kan det sedan förflyta enavsevärd tid innan ett slutligt avgörande sker. Erfarenhetsmässigt stämmer detslutliga avgörandet oftast överens med det interimistiska beslutet. Det är obestridligt att föräldrar som skilts frånvårdnaden genom ett interimistiskt beslut ofta anser sig ha ett sämreutgångsläge inför det slutliga avgörandet av vårdnadsfrågan än den förälder somförordnats som vårdnadshavare. De känner sig också utpekade somolämpliga som vårdnadshavare. Utredningen om barnens rätt föreslog mot bakgrundav det anförda att domstolen skulle få möjlighet att besluta interimistisktenbart om bostaden för barnet och därmed inte behöva avskära någon avföräldrarna från vårdnaden. Förslaget avvisas dock i propositionen medhänvisning bl. a. till att om föräldrarna inte kan enas i frågan om var barnetskall bo. är det knappast troligt att de efter ett sådant beslut kan samarbetai övriga frågor som rör vårdnaden. I syfte att bredda underlaget för domstolensinterimistiska beslut föreslås i propositionen att i 6 kap. 20 § FB tas in enbestämmelse av innebörd att LU1982/83:17 32 domstolen innan interimistiskt förordnande meddelas kaninhämta upplysningar från socialnämnden i frågan. Enligt departementschefen ärinte tanken bakom förslaget att socialnämnden på detta stadium skall göra någonmera omfattande utredning, utan yttrandet får oftast inskränka sig tillupplysningar om sakförhållanden. Tiden för lämnande av upplysningar bör enligtpropositionen kunna begränsas till . Enligt utskottets mening är det angeläget att domstolensbedömning grundas på ett så fylligt underlag som möjligt. Utskottet ser därförmed tillfredsställelse att möjlighet nu öppnas att inhämta ett snabbyttrandefrån socialnämnden. Även efter ett sådant yttrande kan dock domstolens underlagvara bristfälligt. En möjlighet för domstolen att inskränka det interimistiskabeslutet till att avse enbart barnets bostad skulle därför kunna vara av värde.Genom ett sådant beslut undviks ett mer eller mindre prejudicerande beslut ivårdnadsfrågan i ett stadium då utredningen ännu är ofullständig. mening bör man inte heller bortse från att ett sådant begränsatbeslut kanske också kan öka möjligheten för parterna att bli ense om hurvårdnaden om barnet skall ordnas. Utskottet anser därför att frågan om attbegränsa det interimistiska beslutet på nu angivna sätt eller på annatmotsvarande sätt förtjänar att övervägas ytterligare. Utskottet förutsätter attså kommer att ske inom utredningen om barnens rätt och i regeringens kansli. Utskottet övergår härefter till att behandla vissa frågorom påföljd för bortförande av barn. Enligt 7 kap. 4 § döms den som obehörigenskiljer barn från den som har vårdnaden för egenmäktighet med barntill böter eller fängelse . Detsamma gäller om fader ellermoder utan att ha beaktansvärda skäl egenmäktigt bortför barn som står underföräldrarnas gemensamma vårdnad. Bestämmelsen är också tillämplig om den somskall ha vårdnaden om barnet obehörigen bemäktigar sig barnet och därigenomsjälv tar sig rätt. Som en följd av de nya reglerna om gemensam vårdnad för tvåsärskilt förordnade förmyndare föreslås en viss justering av lagtexten.Utskottet tillstyrker detta förslag. Utskottet har under ärendets behandling uppmärksammats påatt det är tveksamt om det är straffbart att föra bort ett barn som inte vistashos vårdnadshavaren utan som vårdas enligt socialtjänstlagen eller LVU.Utskottet vill med anledning härav anföra följande. Bestämmelsen i 7 kap. 4 § tar sikte påobehöriga ingrepp i vårdnadsrätten och är inte tillämplig i sådana fall därbarnet är omhändertaget för vård. 1 89 § barnavårdslag fannsbestämmelser om straff för bortförande av omhändertaget barn. Bestämmelsernainnebar att böter eller fängelse kunde ådömas den som hindrade eller försvåradebarnavårdsnämndens arbete i ärenden om underårigs vård genom att t, ex.bortföra eller dölja den underårige eller medverka till att han eller honavvek. LU1982/83:17 33 barnavårdslagen ersattes avsocialtjänstlagen och LVU. Socialtjänstlagen innehåller bestämmelser om attsocialnämnden eller tills vidare får förbjuda en vårdnadshavareatt ta sitt barn från t. ex. ett fosterhem, om det finns risk som inte är ringaför att barnets kroppsliga eller själsliga hälsa skadas om det skiljs frånhemmet (28 §). Överträds förbudet kan vårdnadshavaren ådömas böter (75 §).Enligt LVU får socialnämnden, om det är nödvändigt med hänsyn till ändamåletmed vården eller omhändertagandet, dels bestämma hur umgängesrätten medförälder eller vårdnadshavare skall utövas, dels bestämma att den ungesvistelseort inte skall röjas för föräldern eller vårdnadshavaren (16 §).Dessutom kan polismyndigheten på begäran lämna biträde för att genomföra beslutom vård eller omhändertagande enligt LVU eller för att efterforska ochåterhämta den unge om denne har avvikit från ett hem där han vårdas (18 §).Någon straffbestämmelse motsvarande den som fanns i 89 § barnavårdslagen harinte tagits in i socialtjänstlagen eller LVU, innehåller även andra bestämmelser ombortförande av barn än bestämmelsen om egenmäktighet med barn, bl, a, främjandeav flykt (17 kap. 12 §) och olaga frihetsberövande (4 kap. 2 §). Dessabestämmelser kan i vissa fall tillämpas på den som obehörigen för bort ettomhändertaget barn. Uppenbart täcker bestämmelser emellertid intealla de bortföranden som var straffbara på grund av 89 §barnavårdslagen. Utskottet konstaterar sålunda att det är möjligt att i vissafall utan risk för påföljd obehörigen föra bort ett barn som vårdas enligtsocialtjänstlagen eller LVU. Enligt utskottets mening framstår det som stötande attsådana obehöriga förfaranden med ett barn skall kunna ske påföljdsfritt.Utskottet anser därför att frågan om påföljd för bortförande av barn i dessafall bör ses över. En sådan översyn kan lämpligen göras i anslutning till detarbete som f. n. pågår i rörande bl. a. Sverigesanslutning till internationella konventioner om kidnapping och som, enligt vadsom framgår ovan (s. 4), kan beräknas vara slutfört . anfört bör ges regeringen till känna. I motion 1981/82:669 (s) hemställs om åtgärder för attklarlägga ansvaret för omvårdnad och utveckling av de barn som vistas i Sverigeutan att ha familjerättslig anknytning här. Utredningen om barnens rätt har i sina tilläggsdirektivfått i uppdrag bl. a. att undersöka om det behövs lagändringar för att stärkaden rättsliga ställningen för barn som utan att adopteras kommer till Sverigeoch saknar familjerättslig anknytning här. 1 anslutning till dettautredningsuppdrag hänvisas till den nämnda motionen. Då den i motionen angivnafrågan således är föremål för utredning bör yrkandet enligt utskottets meninginte föranleda någon vidare åtgärd. 3 1982/83. LU1982/83:17 34 bestämmelser omvårdnad och umgänge är av central betydelse inom familjerätten och berör istörre eller mindre utsträckning egentligen alla. Det är därför väsentligt attsprida information om reglerna. Under ärendets behandling har utskottet kunnat konstateraatt de informationsinsatser som gjordes när reglerna om gemensam vårdnadbeslutades uppenbarligen har varit otillräckliga. Som utskottet i dettidigare anfört är det en spridd uppfattning att gemensam vårdnad innebär attvårdnadshavarna också skall dela på den faktiska vården av barnet. Oftaanvänds, även i massmedia, uttrycket delad vårdnad i stället för gemensamvårdnad. Erfarenheterna även från andra lagstiftningssammanhang visar att detär svårt att göra, lagstiftarens intentioner kända inte endast hos allmänhetenutan även hos de myndigheter och organ som kommer i beröring med lagen. Mot bakgrund av det anförda är det enligt utskottetsmening angeläget att man inte nöjer sig med att sprida information om de nu föreslagnalagändringarna utan att man gör kraftfulla insatser för att ge en bredinformation om vårdnadsreglerna. a, bör ett betydande arbete läggas ned påatt klargöra att gemensam vårdnad inte innebär delad vård. Det bör också poängteras att reglerna om gemensam vårdnadi första hand har tillkommit i syfte att tillgodose barnets behov av godarelationer till båda föräldrarna. En skilsmässa eller separation medför ofta konfliktermellan föräldrarna och problem för barnet. Det är därför enligt utskottets meningangeläget att man förbättrar informationen om i vilka former samhället kan gestöd och hjälp i sådana situationer. Som utskottet anfört i det föregående haren gemensam vårdnad efter en skilsmässa eller separation störst förutsättningaratt fungera väl om några betydande konflikter inte kvarstår mellan föräldrarna. 1 propositionen anförs att informationsbehovet till en delbör kunna täckas med skriftligt material, och det anges att socialstyrelsenförbereder en kortfattad information om de nuvarande reglerna om gemensamvårdnad. Enligt utskottets mening är det angeläget att sådan skriftliginformation tas fram som på ett enkelt och lättfattligt sätt redogör förbestämmelserna. Utskottet vill emellertid stryka under att man inte kan nöjasig med enbart skriftlig information. a. i radio och TV bör informationkunna ges. Tilläggas bör att det inte endast är allmänheten som behöverinformeras. Även personal hos myndigheter och organ som kommer i kontakt med denu aktuella frågorna behöver få erforderlig information.