bet · G601JuU32 · 1982-12-31 00:00:00 — lendomstolenförekommer skiljakli- randen säga sin mening, därefter de ga meningar,gäller rättegångsbal- tekniska ledamöterna och sist kensbestämmelser om omröstning nämndemännen. / domstol med endast lagfarna ledamöter. Vid omröstningen skall först ordföranden säga sin mening, därefter de tekniskaledamöterna och sist nämndemännen. I motion 1982/83:2278 av m. fl. (c)hemställs 1. att riksdagenavslår förslaget om ändring av tingsrätternas och länsrätternassammansättning, 2. att avslårförslaget om individuell rösträtt och juridiskt ansvar för nämndemännen. I motion 1982/83:2279 av () hemställs attriksdagen avslår regeringens proposition 1982/83:126 angående underrätternassammansättning m. m. I motion 1982/83:2280 av Per (vpk) och MajKempe (vpk) hemställs att - med godkännande av proposition1982/83:126 i övrigt som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om det totala antalet nämndemän, deras sociala bakgrund, ekonomiskaersättning och utbildning. I motion 1982/83:2281 av m.fl. (m)hemställs att beslutar att rättens ordförande i mål i underrätt därnämnd medverkar vid lika röstetal alltid skall ha ulslagsröst. 1 motion1982/83:2282 av () hemställs 1. aft riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om principerför kostnadsansvar avseende ersättning till nämndemän, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att frågan om förbättrad ersättningtill nämndemän bör övervägas och föreläggas för beslut. ' JoU 1982/83: 30, rskr 274. JuU 1982/83:32 15 I motion 1982/83:2283 av i (fp) och () hemställs 1. att beslutar avslåregeringens förslag att tingsrätt normalt skall vara domför med en lagfarendomare och tre nämndemän, 2. att beslutar om sådanändring i att den övre åldersgränsen för nämndemannauppdragavskaffas. 1mofion 1982/83:2284 av m.fl. (m) hemställs att riksdagenbeslutar att de nuvarande reglerna om åldersgräns för nämndemän skall upphöra. I detta betänkande behandlas olika förslag tilländringar beträffande lekmannainslaget i underrätterna som läggs fram iproposition 1982/ 83: 126. Ändringarna gäller främst domförhets- ochomröstningsreglerna. Såsom i propositionen behandlas vidare bl. a. frågan ompolismans behörighet som nämndeman och frågan om den övre åldersgränsen förnämndemannauppdrag liksom andra frågor om nämndemännens tjänstgöringsförhållanden. har antalet mål i bl. a.tingsrätterna ökat i betydande grad. 1 samband med budgetarbetet /82 tog åtskilliga tingsrätter och även länsrätter i sinaanslagsframställningar upp frågan om hur rätten bör vara sammansatt. Inomjustitiedepartementet upprättades därefter promemorian (Ds Ju 1981:18)Underrätternas sammansättning med förslag om bl. a. en minskning av det antalnämndemän som deltar i underrätternas avgöranden. Härkan också nämnas att de förslag om minskat antal nämndemän som behandlas idetta betänkande aviserades budgetproposition och att förslagen harbeaktats vid medelsanvisningen för /84; därvid uttaladeemellertid utskottet att belastningen på anslagsposten Ersättning tillnämndemän väsentligen styrs av innehållet i domförhetsreglerna och attbeslutet om medelsansvisning inte innebär ett ställningstagande tilldomförhetsreglernas utformning (JuU 1982/83:24 s. 6 och 14). Fråganom den övre åldersgränsen för nämndemän har aktualiserats inom . av godkända betänkande KU 1980/81:8 gavsregeringen i uppdrag att närmare pröva behovet av övre åldersgränser somvillkor för valbarhet till offentliga uppdrag mot bakgrund av vad utskottetanfört. Ävenden del av propositionen som handlar om nämndemännens tjänstgöringsförhållandenbygger på ett riksdagsinitiativ (JuU 1979/80:8, rskr 88) som ledde till att detår 1980 tillsattes en projektgrupp inom justitiedeparte- JuU1982/83:32 16 Projektgruppen har kartlagt nämndemannakårenssammansättning och nämndemännens tjänstgöringsförhållanden samt analyseratorsakerna till kårens sammansättning. Resultatet av arbetet är redovisat irapporten (Ds Ju 1981:20) Nämndemännens tjänstgöringsförhållanden m. m. Också behandlingen i propositionen av frågan om polismansbehörighet som nämndeman har föranletts av ett riksdagsinitiativ (JuU1982/83:5, rskr 57). Remissbehandling har i ett sammanhang skett avdepartementspromemorian, rapporten och betänkande.Propositionen grundar sig i huvudsak på det nämnda underlaget ochremissyttrandena däröver. I propositionen föreslås vissaändringar i främst (RB) i fråga om tingsrätternassammansättning som innebär att tingsrätt vid huvudförhandling i brottmål ochfamiljerättsliga tvistemål och vissa ärenden skall vara domför med en lagfarendomare och tre nämndemän i stället för som med en lagfaren domare och femnämndemän; den störte sammansättningen skall dock enligt förslaget bibehållasi mål om broft för vilket det inte är stadgat lindrigare straff än fängelse . Nämndemännen i tingsrätterna föreslås vidare fåindividuell rösträtt efter mönster från vad som gäller i bl. a. hovrätterna.Samma omröstningsregler föreslås som f. n. gäller i hovrätterna. De nuvarande reglerna om möjlighet aft förstärkatingsrätten med ytterligare en nämndeman och om rättens domförhet vid förfallbland nämndemännen föreslås anpassade till de nya sammansättningsreglerna. Vidare föreslås för länsrätternas del att domförhetsreglernaanpassas till vad som föreslås i fråga om tingsrätterna. Det innebär bl. a. atten länsrätt vid avgörande av ett mål normalt skall bestå av en lagfaren domareoch tre nämndemän. 1 propositionen föreslås dessutom en föreskrift om attpolismän inte får vara nämndemän i allmänna förvaltningsdomstolar. Vidare tas upp vissa frågor om nämndemännenstjänstgöringsförhållanden, hur stort antal nämndemän som bör finnas i varjedomsaga och vem som skall ha beslutanderätten om antalet. Slutligen förordas i propositionen att den övreåldersgränsen för nämndemannauppdrag - - behålls. Förslagen om ändringar i sammansättningsreglerna beräknasinnebära besparingar på 14 milj. kr. Ändringarnaföreslås träda i kraft . Frågor om tingsrätternas domförhet Gällande ordning 1 1 kap. 3 och 4§§ RB finns reglerom tingsrätts domförhet m. m. i fråga om brottmål. Reglerna innebär i huvudsakföljande. JuU 1982/83:32 17 En tingsrätt är i brottmål domför med en lagfarendomare och nämnd. Om huvudförhandling i målet kan beräknas pågå mer än fyraveckor får dock två lagfarna domare sitta i rätten jämte nämnden. I nämndenskall sitta fem nämndemän. Dock får sex nämndemän delta om det behövs medhänsyn till målets omfattning eller annan särskild omständighet. Om detinträffar förfall för någon nämndeman sedan huvudförhandlingen har inletts ärrätten domför med fyra i nämnden. Vid huvudförhandling i mål om broft förvilket inte är stadgat strängare straffan böter eller fängelse i högst sexmånader är tingsrätten domför med en lagfaren domare ensam, under förutsättningatt det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter. Vidhuvudförhandling i tvistemål består tingsrätten av tre eller högst fyra lagfarnadomare (1 kap. 3§RB). Vid huvudförhandling i familjerätts-Uga mål(äktenskapsmål samt mål om boskillnad, bodelning, familjerätts-ligt underhåll,faderskap, vårdnad, umgängesrätt samt omyndighetsförklaring och hävande avsådan förklaring) skall räften bestå av en lagfaren domare och nämnd, och ifråga om antalet nämndemän gäller samma regler som vid huvudförhandling ibrottmål (15 kap. 29 och 30 §§ giftermälsbalken samt 20 kap. 1 §föräldrabalken). Ivissa domstolsärenden, i huvudsak tvistiga ärenden som skall prövas enligtgiftermålbalken eller , skall tingsrätten ha samma sammansättningsom i familjerättsliga tvistemål (6§ lagen [1946:807] om handläggning avdomstolsärenden). Ifråga om omröstning i tingsrätt finns regler för brottmål i 29 kap. RB. Vidmeningsskiljaktighet mellan nämnden och ordföranden gäller nämndens mening omminst fyra nämndemän eller, när endast fyra nämndemän sitter i rätten, minsttre är av samma mening om både domskälen och domslutet. I annat fall gällerordförandens mening. Särskilda omröstningsregler finns för det fallet att tyålagfarna domare ingår i rätten. Deomröstningsregler som gäller i tvistemål och ärenden när nämnd deltar iavgörandet motsvarar brottmålsreglerna. Nämndemänneni tingsrätt brukar sägas ha kollekfiv rösträtt. Denna benämning avspeglar docknumera knappast omröstningsreglernas verkliga innehåll. I det praktiskt settmest betydelsefulla fallet med två meningar som står mot varandra innebäromröstningsbestämmelserna i sak detsamma som om individuell rösträtt hadegällt med utslagsröst för ordföranden. Individuellrösträtt för nämndemän är det vanliga i andra dom stolar än tingsrätter. Sä har t. ex. nämndemännen i hovrätt, kammarrätt och länsrätt individuell rösträtt. Detsamma gäller då tingsrätten dömer i egenskap av fastighetsdomstol eller vattendomstol. har inte brukat användas på en grupp av nämndemän med individuell rösträtt. I de domstolar därnämndemännen har individuell rösträtt har ordföran-' JuU 1982/83:32 ' 18 denutslagsröst vid lika röstetal. I brottmål gäller emellertid i vad som brukarkallas kollegiala domstolar (här avses närmast hovrätt) en delvis annan ordningför omröstning. Liksom i tvistemål vinner den mening som omfattas av mer änhälften av ledamöterna. Har någon mening fått hälften av rösterna och är dennaden lindrigaste skall den meningen gälla. I fall då inte någon mening kan ansessom lindrigare gäller den mening som fått hälften av rösterna och bland demordförandens. En kompletterande bestämmelse finns för det fall att flera äntvå meningar föreligger utan att någon skall gälla enligt den beskrivnaregeln. Lagens nuvarande ståndpunkt är att villkoriig dom, skyddstillsyn, skyddstillsynjämte fängelse samt överlämnande till särskild vård inte är att anse somlindrigare än fängelse och att de angivna påföljderna inte heller inbördes kangraderas i svårhet. Detta innebär att vid lika röstetal mellan exempelvisfängelse och villkorlig dom ingen påföljd är att anse som lindrigare, ochordförandens utslagsröst fäller avgörandet. När skiljaktigheter vid kollegialomröstningsordning däremot gäller t. ex. frågan om den tilltalade skallfrikännas eller ej eller om ett fängelsestraff skall vara längre eller kortareär en av meningarna lindrigare än den andra, och den lindrigare meningenkommer därför att gälla vid lika röstetal. Vid omröstning i tingsrätt däremotär vid lika röstetal utgången i de nu beskrivna fallen - såsom angetts -beroende av ordförandens ställningstagande. Förslag;nämndemännens antal I propositionen föreslås för tingsrätternas deländrade bestämmelser vad gäller dels antalet nämndemän vid huvudförhandling,dels rösträtt och omröstning i rätten, dels sammansättningen i vidlyftiga måloch dels dom-förheten vid förfall för en nämndeman. Närdet gäller nämndemännens antal vid huvudförhandlingar i brottmål föreslås ipropositionen en huvudregel av innebörd att tingsrätten är domför med enlagfaren domare och tre nämndemän om målet gäller åtal för brott för vilket ärstadgat lindrigare straff än fängelse . Samma sammansättning föreslåsgälla i de familjerättsliga tvistemålen och i sådana domstolsärenden därnämndemän skall medverka. Den hittillsvarande sammansättningen med femnämndemän skall dock enligt propositionen fortfarande gälla i mål om brott förvilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse . Enligtpropositionen behålls den nuvarande möjligheten att förstärka tingsrätten meden extra nämndeman, om det behövs med hänsyn till målets omfattning eller någonannan särskild omständighet. Vidareinnebär förslaget att tingsrätten - i likhet med gällande ordning - behållerdomförheten om det efter huvudförhandlingens början inträffar förfall för ennämndeman. Med hänsyn till att rätten därvid kan komma att bestå av endast tvånämndemän jämte den lagfarne domaren betonas i JuU 1982/83:32 19 propositionenatt det åligger domstolen att från fall till fall noga pröva omhuvudförhandlingen bör fortsätta med det lägre antalet nämndemän. Imotion 2278 anförs att förslaget kan leda till aft de tilltalades förtroendeför rättskipningen urholkas, att antalet överklaganden blir fler och attbesparingarna därigenom äts upp av ökade överrättskostnader. Motionärernabefarar vidare att färre nämndemän i rätten kommer att leda till att nämndensallsidighet begränsas. De skäl som anförs i propositionen för att behållafemmannanämnden i grövre brottmål gäller enligt motionärerna i lika hög gradför de övriga målen. Motionärerna vänder sig också mot att förslaget innebäratt två nämndstoriekar kommer att finnas och menar att risk för rättegångsfelhärigenom kommer att föreligga. Imotion 2279 hävdas att förslaget i proposifionen innebär en försvagning avlekmannainslaget och att förslaget leder till minskad allsidighet ochrepresentativitet hos nämnden. Enligt motionären måste nämnden vara allsidigtsammansatt för att utgöra ett kvalificerat instrument för lekman-nadeltagande irättskipningen och inge medborgarna förtroende för rättskipningen. Ocksåmotion 2283 innebär ett avståndstagande från förslaget om färre nämndemän;motionärerna anför att lekmannainslaget bör förstärkas och inte försvagas. Överväganden;nämndemännens antal Utskottet vill inledningsvis framhålla att detråder en bred enighet om att den lekmannamedverkan som föreligger i våradomstolar är av stort värde av flera skäl. Först och främst utgörlekmannainflytande en garanti för att domstolarnas avgöranden ligger i linjemed allmänna rättsuppfattningar i samhället. Av särskilt värde ärlekmannamedverkan när det gäller bedömningsfrågor, t. ex. angående påföljdsvaleller bevisvärdering. Lekmännens medverkan bidrar därigenom till attmedborgarnas förtroende för rättskipningen upprätthålls. Vidare tillgodoserlekmännen medborgarnas intresse av insyn i domstolamas verksamhet. Sådanasynpunkter har utskottet också tidigare gett uttryck för, bl. a. i samband medinförandet av nämndemannamedverkan i vissa mål i hovrätt och kammarrätt (JuU1975/76:44 s. 17, se även JuU 1981/82: 10 s. 14). Deförändringar i fråga om nämndemannamedverkan som regeringen nu föreslår ärmotiverade av att man också inom rättsväsendet, i det nu ansträngdastatsfinansiella läget, måste minska på utgifterna. Motförslaget invänds i mofionerna 2278 och 2279 att det skulle medföra minskadallsidighet i nämnden och försämrad representativitet bland nämndemännen. Idetta hänseende vill utskottet framhålla att dessa risker effektivt motverkasom även för framtiden det totala antalet nämndemän i de olika domkretsarnabehålls oförändrat. Härigenom kommer även förtsättnings vis ett stort antallekmän att vara engagerade i rättskipningen, något som är till fördel inteminst vad gäller intresset av att det skall råda JuU 1982/83:32 20 breddoch allsidighet inom nämndemannakåren. I samma riktning kommer att verka dereformer i fråga om rekrytering av nämndemän och förbättrade arvoden och andraförändringar av deras tjänstgöringsförhållanden som utskottet uttalar sig för idet följande. Utskottet kan sålunda inte dela motionärernas uppfattning i dessahänseenden. Imotionerna hävdas vidare att en minskning av antalet nämndemän i rätten skullekunna innebära att domstolarnas avgöranden sakligt sett skulle bli sämre ochöverklagandena därmed fler. Utskottet vill häremot påpeka att enligt redangällande regler ett mycket stort antal brottmål, nämligen mål om brott medhögst sex månaders fängelse i straffskalan, får avgöras av en lagfaren domareensam, och det finns inte fog för uppfattningen att avgörandena i dessa måloftare än andra skulle vara materiellt eller formellt felaktiga eller särskiltofta överklagade. Med hänsyn till det sagda kan utskottet inte ansluta sig tillde nu berörda invändningarna mot propositionen som framförs i mofionerna 2278och 2279. Isammanhanget kan filläggas att det ligger i sakens natur att det vid deenskilda målens handläggning inte krävs deltagande av ett visst minsta antalnämndemän för att allmänhetens intresse av insyn i rättskipningen skall kunnatillgodoses. Utskottetvill också erinra om den i tidigare sammanhang anförda synpunkten att enminskning av antalet nämndemän anses medföra ett ökat individuellt inflytandeför den enskilde nämndemannen. Den individuella andelen i rättens avgörande harsålunda ansetts öka i samma mån som antalet röstande minskar (jfr JuU1977/78:33 s. 16). Motbakgrund av de ställningstaganden som utskottet nu har redovisat anserutskottet att regeringens förslag om att i fortsättningen tre nämndemän skallmedverka i mål av mer normal omfattning inte kan antas leda till någonförsämring av tingsrätternas möjligheter att komma fram till en sakligt rikfigdom. Inte heller i övrigt finns det enligt utskottets mening skäl att befaraatt förslaget innebär några negativa konsekvenser för rättskipningen. Närdet gäller mål om mycket grova brott innebär proposifionen att den nuvarandefemmannanämnden behålls. Förslaget leder i denna del till en återgång fill ettfidigare tillämpat system med olika domförhetsregler beroende på måletsbeskaffenhet. Utskottetdelar departementschefens bedömning att det beträffande denna grupp av brottmålfinns sakliga skäl för att avgörandet bör träffas av ett större antal personer;typiskt sett föreligger här oftare än annars svåra avvägningar i bevis- ochpåföljdsfrågor, och rättens ställningstagande är regelmässigt av synnerligenstor betydelse för den tilltalade liksom det ofta tilldrar sig stort allmäntintresse. Detär visserligen oundvikligt att ett system med två nämndstorlekar, bl. a. frånadministrativa synpunkter, kräver mer av tingsrätterna än ett enhetligt system.Den ordning som föreslås i proposifionen är dock enligt JuU 1982/83:32 21 utskottetsmening utformad med så klara regler att det inte finns anledning att befaranågra nämnvärda svårigheter i den praktiska tillämpningen. Utskottetkan således inte ställa sig bakom de farhågor i detta avseende som uttrycks imotion 2278. Utskottethar inte några invändningar mot förslaget såvitt gäller tingsrättssammansättning i vidlyftiga mål och bibehållen domförhet vid förfall förnämndeman. Utskottet vill emellertid understryka att en sammansättning medenbart två nämndemän i rätten inte sällan måste anses var allför Detta gällersärskilt i mål med betydande inslag av bevis- och påföljdsfrågor. Utskottetvill därför förorda att möjligheten att fullfölja huvudförhandlingen i denmindre sammansättningen utnyttjas restriktivt; torde det varalämpligt att i stället uppskjuta huvudförhandlingen och fortsätta den vid ettsenare tillfälle i den ordinarie sammansättningen (43 kap. 11 § och 46 kap. 11§ RB). Sammanfattningsvisavstyrker utskottet alltså bifall till motionerna 2278, 2279 och 2283 i nuberörda delar och tillstyrker propositionen i samma delar. Förslag;rösträtt och omröstning m. m. I propositionen föreslås i denna del attnämndemännen i tingsrätterna får individuell rösträtt i likhet med vad somgäller i länsrätterna, hovrätterna och kammarrätterna. Om det vid oenighet inomrätten skulle föreligga lika många röster för en utgång som för en annanföreslås att i brottmål den mening skall gälla som är att anse som denlindrigaste. När vid lika röstetal inte någon mening är att anse somlindrigare, t. ex. om valet står mellan skyddsfillsyn och fängelse, skallordföranden ha utslagsröst. Detsamma gäller i familjerättsliga tvistemål ochärenden. Vidare föreslås en lagändring som syftar till att slå fast attnämndemännen har samma juridiska ansvar för domen som den lagfarne domaren. Imotion 2278 anförs att någon förändring av rösträttsreglerna och reglerna omansvaret för domen inte bör komma till stånd; enligt motionärerna fordrar fråganom individuell rösträtt ytterligare belysning. Även frågan om brottspåföljdersinbördes svårhet bör enligt motionärerna vara närmare utredd innanomröstningsreglerna ändras. Imotionerna 2279 och 2281 framhålls att den lagfarne domaren, som har särskildutbildning på området och dessutom regelmässigt lång erfarenhet, alltid bör hautslagsröst vid lika röstetal inom rätten. Imotion 2279 anförs vidare att det föreslagna omröstningssystemet kan vållakomplikationer, tidsutdräkt och även rättegångsfel. Överväganden;rösträtt och omröstning m. m. Nämndemannamedverkan i länsrätterna, hovrätternaoch kammarrätterna är av betydligt senare ursprung än i tingsrätterna. 1 detre förstnämnda domstolarna gavs nämndemännen redan från början individuellrösträtt. JuU 1982/83:32 22 Itingsrätterna däremot har synen på nämnden som en enhet med en i teorinkollektiv rösträtt levt kvar, även om vissa betydelsfulla ändringar har ägt rumunder årens lopp. ett system där rätten består av tre nämndemän jämte den lagfarne domarenbehålla de rösträttsregler som f. n. gäller skulle leda till att det i principkom att krävas fullständig enighet bland nämndemännen för att överröstaordföranden. Detta skulle innebära en försvagning av nämndemännens ställningsom enligtr utskottets mening inte är godtagbar. Det skulle också innebära attden otidsenliga synen på nämndemännen som formellt sett ett kollektiv skullekonserveras. Utskoftetanser det därför naturligt att reglerna om rösträtt för tingsrättsnämndemännenanpassas till vad som gäller vid övriga domstolar och till vad som i praktikeni stor utsträckning är en följd av redan gällande regler. Nämndemännen itingsrätt bör alltså ges individuell rösträtt. Meddessa uttalanden avstyrker utskottet bifall till motionerna 2278 och 2279såvitt nu är i fråga och tillstyrker bifall fill propositionen i denna del. Närdet sedan gäller frågan om omröstningsförfarandet i tingsrätt vid individuellrösträtt för nämndemännen vill utskottet anföra följande. domstolar där nämndemännen redan har individuell rösträtt har ordförandenutslagsröst vid lika röstetal utom i brottmål när valet står mellan meningarvarav en kan anses som lindrigare än den andra. Utskottet finner inteanledning till erinran mot förslaget att låta denna ordning bli gällande ävenvid tingsrätterna såvitt gäller familjerättsliga tvistemål och ärenden. Någonegentlig förändring av det rådande läget vad gäller den lagfarne domarensinflytande i förhållande till nämndemännen sker inte härigenom. Vadhärefter gäller brottmål vill utskottet först - i likhet med departementschefen framhålla att de nuvarande omröstningsreglema för brottmål i kollegialadomstolar kan ses som ett modernt uttryck för den gamla grundsatsen "hellrefria än fälla". Råder så stor tvekan inom domstolen att ingen meningsamlar mer än hälften av rösterna får det anses ligga i linje med principernaför ett rättssamhälle att den mening får gälla som är till fördel för denfilltalade. Denna princip har genomförts i alla kollegiala domstolarsom har att handlägga brottmål, oavsett om lekmän deltar i rättskipningen ellerej och oavsett vilka som röstar för den ena eller den andra utgången. Att ha enannan ordning för just tingsrätterna när individuell rösträtt införs även därskulle enligt utskottets mening innebära ett avsteg från den fidigare nämndagrundsatsen som är svårt att försvara. Det förhållandet att vissa spörsmål ompåföljders inbördes stränghet är föremål för överväganden av fangelsestraffkommittén(Ju 1979:04) inverkar inte på denna bedömning. Härvill utskottet också framhålla att skiljaktiga meningar vid tingsrätterna ipraktiken förekommer i endast begränsad omfattning. Utskottet vill ävenframhålla att utskottet i motsats till vad som anförs i mofionerna JuU 1982/83:32 23 2279och 2281 - inte anser att det finns anledning att befara fler materielltfelaktiga domar eller ett ökat antal överklagade mål om den lindrigaste meningenfår gälla i ett brottmål i stället för att ordföranden med sin utslagsröst fåravgöra utgången. Omman väljer att ge nämndemännen i tingsrätterna en ställning i rätten som ärförenlig med moderna former för lekmannamedverkan anser således utskottetsammanfattningsvis att man bör ta steget fullt ut och acceptera att sammaregler får gälla för inflytandet över domen som i övriga domstolar. Utskottethar ingen erinran mot förslaget att upphäva 29 kap. 7§ RB, i följd varav kommeratt slås fast att varje ledamot har samma juridiska ansvar för avgörandet somordföranden nu har.