bet · G601SoU37 · 1982-12-31 00:00:00 — om vård av vuxna missbrukare I mofion 1982/83:204 av () och () hemställs att begär att regeringensnarast förelägger ett förslag till kontraktsvård enligt motionensintentioner. I motion 1982/83:837 av . (fp) yrkas, såvitt nu är i fråga, (yrkande 3) att hos regeringenbegär förslag om legala möjligheter till frivillig kontraktsvård enligt vadanförts i motionen. Yrkandena 1 och 2 i motionen har behandlats av utskottet ibetänkande SoU 1982/83:26. I motion 1982/83:1085 av RuneGustavsson m. fl. (c) hemställs att beslutar att upphäva det fattade beslutet i anledning av 5 § lagen om vårdav missbrukare i vissa fall (LVM) och att beslutar att kommunernaskall ha ansvaret att utreda och ansöka om vård enligt LVM. I motion 1982/83:2111 av NilsCarlshamre m. fl. (m) hemställs, såvitt nu är i fråga (yrkandena 3-9), 3. att beslutar att 3 § b) i lag om vård avmissbrukare i vissa fall (LVM) skall ha följande lydelse: fill följd av missbruket kan befaras komma att allvarligtskada sig själv eller någon annan. 4. att riksdagenbeslutar om sådan vidgning av specialindikationerna i L'att de kommer attavse även allvarliga sociala skadeverkningar, 5. att riksdagenbeslutar att socialnämnd och inte länsstyrelse skall utreda vårdbehov enligtLVM och ansöka om sådan vård, 6. att riksdagenhos regeringen begär skyndsamt förslag till avsevärt förlängd ochsammanhängande vårdtid i LVM, 7. att riksdagenbeslutar om införande av möjlighet till s. k. vilande resolution i LVM, 8. att riksdagenhos regeringen begär skyndsamt förslag till sådan ändring av LVM att det klartframgår att även socialnämnd skall kunna besluta om omhändertagandeenligt L'på motsvarande sätt som enligt LVU, 9. att riksdagenbeslutar att 12 § LVM skall ha följande lydelse: Den som är omhändertagen enligt 8 § skall utan dröjsmålberedas vård i ett sådant hem som avses i 11 § eller, om det behövs, påsjukhus. 1 1982/83. SoU1982/83:37 2 socialnämnden att föranstalta om sådan vård. Yrkande 2 i motionen har behandlats av utskottet ibetänkande SoU 1982/83:26. Allmänt om vård av missbrukare Enligt socialtjänstlagen (1980:620)har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får detstöd och den hjälp som de behöver (3§). Till socialnämndens uppgifter hör bl.a. att svara för omsorg och service, upplysningar, råd, stöd och vård,ekonomisk hjälp och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det (5§). skall vidare bl. a. arbeta för att förebygga och motverkamissbruk av alkohol och andra beroendeframkallande medel. skallgenom information till myndigheter, grupper och enskilda och genom uppsökandeverksamhet sprida kunskap om skadeverkningar av missbruk och om dehjälpmöjligheter som finns. Nämnden skall även stödja den enskilde missbrukarenoch se till att han får den hjälp eller vård soni behövs för att komma ifrånmissbruket (11§). En av socialtjänstlagens viktigaste utgångspunkter är attsocialtjänstens insatser i individuella ärenden skall präglas av frivillighetoch självbestämmande. Socialtjänstlagen innehåller därför- med vissa undantagsom gäller skyddet för underåriga - inga tvångsåtgärder gentemot enskildamänniskor. Enligt lagen (1981:1243) om vård avmissbrukare i vissa fall (LVM) kan den som fill följd av fortgående missbruk avalkohol eller narkotika är i trängande behov av vård för att komma ifrån sittmissbruk i vissa fall beredas vård oberoende av eget samtycke. Därvidförutsätts att vårdbehovet inte kan tillgodoses enligt socialtjänstlagen ellerannan lag samt att den enskilde a) till följd avmissbruket utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara eller b) fill följd avmissbruket kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någonnärstående (2 och 3 §§). Länsrätten beslutar om beredande av vård med stöd av LVM(4§). utreder om det finns skäl att bereda någon vård enligt LVM.Anses sådana skäl föreligga, skall ansöka om vård (5 §).Socialnämnden skall dock fram till fullgöra dessalänsstyrelsens uppgifter (p. 2 i övergångsbestämmelserna). Socialnämndenföranstaltar även om verkställighet av rättens beslut om vård (6 §). Vård med stöd av LVM skall upphöra så snart syftet medvården är uppnått och senast efter det att vården påbörjades, ominte beslut har meddelats om förlängning (7 §). Vårdtiden fårförlängas med högst , om den intagne till följd av sitthälsotillstånd SoU1982/83:37 3 behöver ytterligare vård eller om det finns andrasynnerliga skäl för förlängning. Beslut om förlängning meddelas av hemmetsstyrelse (16 §). Vården skall inledas på sjukhus om det anses lämpligt medhänsyn till den planerade vården i övrigt och förutsättningar för sjukhusvårdär uppfyllda. Om någon behöver sjukvård som inte kan ges genomhemmets försorg skall vården fortsätta på sjukhus (12 §). Beträffande vårdensinnehåll och utformning i övrigt gäller bestämmelserna i socialtjänstlagen ominte annat anges i LVM (14 §). L'innehåller även regler om s. k. omedelbartomhändertagande. får omhänderta en missbrukare om 1. det ärsannolikt att han kan beredas vård med stöd av L'och 2. rättens beslutom vård inte kan avvaktas på grund av att han kan antas få sitt hälsotillståndallvarligt försämrat om han inte får omedelbar vård, eller på grund av att detföreligger en överhängande risk för att han fill följd av sitt fillstånd kommeratt allvarligt skada sig själv eller någon närstående (8§). skall genast underställa länsrättenbeslutet om omhändertagande samt underrätta ochsocialnämnden om beslutet (9 §). Rätten skall så snart det kan ske och senastinom från det beslutet underställdes rätten pröva omomhändertagandet skall bestå. Om det inte finns skäl för omhändertagandet skallrätten genast upphäva beslutet (9 §). Enligt lagen (1966:293) omberedande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) får den som lider avpsykisk sjukdom eller psykisk abnormitet (utom psykisk utvecklingsstörning)oberoende av eget samtycke beredas sluten psykiatrisk vård med stöd av LSPV omsådan vård är oundgängligen påkallad med hänsyn till sjukdomens art och gradoch till att han a) dels till följdav sjukdomen uppenbarligen saknar sjukdomsinsikt eller till följd av beroendeav narkotiska medel uppenbarligen är ur stånd att rätt bedöma sitt behov avvård, dels kan få sitt tillstånd avsevärt förbättrat genom vården elleravsevärt försämrat om vården uteblir, b) fill följd avsjukdomen är farlig för annans personliga säkerhet eller fysiska eller psykiskahälsa eller för eget liv, c) till följd avsjukdomen är ur stånd att taga vård om sig själv, d) till följd av sjukdomen har ett för närboende ellerandra grovt störande levnadssätt eller e) till följd av sjukdomen är farlig för annans egendomeller annat av lagstiftningen skyddat intresse som icke avses under b) (1 §). Intagning enligt LSPV grundas på vårdintyg eller pådomstols förordnande (3§). Socialtjänstlagen antogs avriksdagen med stor majoritet. a.barnavårdslagen (1960:97), lagen (1954:579) om nykterhetsvård, lagen (1956:2)om socialhjälp och lagen (1970:296) om social 1* 1982/83. SoU 1982/83:37 4 centralnämnd m. m. Socialtjänstlagen trädde i kraft den 1januari 1982. med socialtjänstlagen antogs vidare lagen (1980:621)med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), som också trädde i kraft den1 . LVM antogs av (prop. 1981/82:8, SoU1981/82:22, rskr 91). Regeringens proposition byggde på ett av denparlamentariskt sammansatta socialberedningen (S 1980:07) enhälligt avgivetförslag, LVM-Lag om vård av missbrukare i vissa fall (SOU 1981:7). LVM trädde ikraft med socialtjänstlagen och LVU, dvs. En arbetsgrupp, som bestått avföreträdare för staten. och , harstuderat vilka effekter den nya lagstiftningen på socialtjänstområdet fått förvårdinstitutionerna. Arbetsgruppen har avgivit rapporten (Ds S 1982:14) LVMoch Institutionsvården, rapport från en arbetsgrupp om vissa effekter av LVM. Fram till hade ca 650alkoholmissbrukare omhändertagits enligt LVM och placerats på något LVM-hem.Under denna tid blev det en nedgång av den totala beläggningen vid de allmännavårdanstalterna för alkoholmissbrukare. Antalet tvångsintagna minskade kraftigtoch minskningen kompenserades inte helt och hållet av en motsvarande ökning avfriviJJigt vårdade. En viktig nyhet i LVM är att även narkotikamissbrukare kantas om hand med stöd av LVM. Fram t. o. m. hade dock endast 23narkotikamissbrukare omhändertagits enhgt LVM. Av de 23 narkotikamissbrukarnakom 15 som omhändertagna och för 13 av dessa blev det sedan slutligtbeslut om vård. Kvinnorna var klart överrepresenterade (15 av 23). Arbetsgruppen har intervjuat länsstyrelsernassocialkonsulenter som anser att det finns tre förklaringar till att så fånarkotikamissbrukare tvångsomhändertagits nämligen, att narkomanvårdentraditionellt varit frivillig, att det är svårare att dokumenteranarkotikamissbruk till länsrätterna och att den behandlingsmetodik som finnsutgår från frivillig, inte tvångsmässig vård. Socialberedningen (S 1980:07) hartill uppgift att följa och utvärdera socialtjänstreformen. Beredningen har idecember 1982 erhållit nya direktiv (Dir. 1982:106) som ersätter de tidigareutfärdade direktiven. I de nya direktiven anförs bl. (s. 5-7): 3.1 Lagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall(LVM) Den lagstiftning som beslutades pågrundval av socialberedningens första betänkande är en kompromiss mellan olikauppfattningar. SoU1982/83:37 5 överensstämmelse med vad uttalade då lagenantogs följa upp tillämpningen av LVM. Beredningen bör även slutföra ett tidigare givet uppdragatt pröva om man bör anordna en funktion som allmänt ombud i sociala mål vidlänsstyrelserna och vilka uppgifter ett sådant ombud i så fall skall ha. Detgäller med hänsyn såväl till den rättsliga prövningen som fill de enskildasintressen. Hit hör också frågor om det är möjligt och lämpligt att ombudet harvissa uppgifter inom ramen för annan tvångslagstiftning, framför allt denpsykiatriska. 3.3 Lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatriskvård i vissa fall (LSPV) genomförs vissaändringar i LSPV på grundval av ett delbetänkande från socialberedningen ochförslag i socialtjänstpropositionen. Ändringarna är betydelsefulla men kanbara betraktas som en etapp i reformarbetet. I enlighet med de tidigaredirektiven bör beredningen fortsätta översynen av LSPV med sikte på enfullständig revision av den psykiatriska tvångslagstiftningen. Andelen tvångsintagningar inom psykiatrin har minskatunder senare är. är det dock ett förhållandevis högt antalpatienter som vårdas inom sluten psykiatrisk vård och bland dessa en relativthög andel tvångsvårdade. Till detta kommer att omfattningen av tvångsvårdenvarierar starkt mellan olika delar av landet. Utvecklingen inom psykiatrin sedanLSPV: s tillkomst - bl. a. när det gäller nya behandlingsmetoder - underlättaren övergång till allt mindre tvångsvård och fill öppnare vårdformer. Här finnsäven anledning för beredningen att studera den utveckling mot minskadtvångsvård och sjukhusvård inom psykiatrin som har ägt rum i en del andraländer. I sammanhanget kan vidare nämnas det arbete som pågår i Europarådetkring frågan om rättsliga skyddsregler för användningen av tvång inompsykiatrin. Regler som garanterar patienterna rättssäkerhet och godvård har självfallet grundläggande betydelse för all psykiatrisk och socialtvångslagstiftning. Hit hör bl. a. frågor om hur beslutsförfarandet skall varautformat, tvångsvården skall avgränsas i fiden och behandlingsplaneringen skallgå till. En annan fråga som beredningen bör upmärksamma är användningen avtvångsmedel i vården. Beredningen bör pröva möjligheterna att ytterligareförstärka lekmannainflytandet inom den psykiatriska tvångsvården. Beredningen bör vid sin översyn avden psykiatriska tvångslagstiftningen också beakta det behov av samordning somkan föreligga med annan lagstiftning, särskilt socialtjänstlagstiftningen ochreglerna om överlämnande till särskild vård i 31 kap. . Socialberedningens arbete börenligt direktiven inriktas på ett delbetänkande och ettslutbetänkande . Delbetänkandet kommer enligt vadutskottet inhämtat att behandla vissa erfarenheter av LVM och förslag medanledning därav. LTO/(Ju 1978:03) har i betänkandetFrihetsbe-rövande vid bråk och berusning (SOU 1982:64) bl. a. föreslagit attLVM SoU 1982/83:37 6 kompletterasmed en ny regel om att en polisman skall kunna få omhänderta en missbrukare iavvaktan på polismyndighetens beslut om omhändertagande omförutsättningar för ett sådant beslut föreligger och fara är i dröjsmål.Utredningen föreslår vidare bl. a. att lagen (1976:511) om omhändertagande avberusade personer m. m. (LOB) ändras så att den ger stöd för omhändertagandeinte bara på allmänna utan även på enskilda platser. Utredningen understrykeratt denna utvidgning av LOB:s fillämp-ningsområde ingalunda skall ge polisen enallmän befogenhet att ta hand om personer på enskilda platser enbart på grundav berusning. I Jagens 1 § föreslås därför att det införs en regel av innehållatt den som anträffas där han eller någon annan har sin bostad endast skallomhändertas om faran är särskilt allvarlig eller synnerliga skäl annars talarför det. Utredningen anför bl. (s. 161). Om man i sak utgår från att sådana personer skalltas om hand, som är så berusade att de till följd av sin berusning får ansesvara ur stånd att ta vård om sig eller annars utgör en fara för sig självaeller andra, förefaller det svårt att rationellt motivera att frågan om ettsådant omhändertagande - om ett ingripande enligt RB inte är aktuellt -formellt skall bedömas olika om den berusade befinner sig på allmän eller påenskild plats. Det bör i stället vara så att behovet av ett omhändertagandeprövas vid en samlad bedömning av samtliga föreliggande omständigheter enligtett och samma lagrum, varvid platsen där den berusade för fillfället befinnersig utgör en faktor av betydelse. Inom arbetar man med förslag påhur narkomanvården skall utvecklas och bli mer effektiv. Man förbereder ettprogram som kallas "offensiv narkomanvård", varvid missbrukarna inomkriminalvården, missbrukarna med grova psykiska störningar och prosfituerademissbrukare prioriteras. Förutsättning för ett beslut om vård med stöd avLVM är dels att de allmänna krav som anges i 2 § är uppfyllda, bl. a. att detinte går att tillgodose vårdbehovet genom frivilliga insatser enligtsocialtjänstlagen, dels att endera av de två specialindikationer som anges i 3§ föreligger. Därvid har den indikation som i viss utsträckning medgeringripande om någon till följd av missbruk kan befaras komma att allvarligtskada sina närstående visat sig mycket kontroversiell. Såvälden numera upphävda lagen om nykterhetsvård som LSPV innehåller mera vittgåendebestämmelser om skydd för tredje man, i båda fallen avgränsade så att någon är"farlig för annans personliga säkerhet eller fysiska eller psykiskahälsa". Socialberedningen föreslog ett mera begränsat skydd som skulleinskränka sig fill missbrukarnas familjer. Skäl för detta var SoU 1982/83:37 7 bl.a. att misshandel som inte förövats på allmän plats i princip inte föll underallmänt åtal. Familjemedlemmar kan vara rädda att göra en sådan angivelse fillåtal eller de kan av bl. a. lojahtetsskäl dra sig för att på detta sätt bliorsak till att missbrukaren kommer i fängelse. Enligt beredningen gav därförbrottsbalkens regler inte tillräckligt skydd åt de människor som stårmissbrukaren nära. är det från missbrukarens egen synpunkt viktigtatt inte förlora den sociala förankring som familjen utgör. Å andra sidansammanhänger våld inom familjen inte bara med att någon familjemedlem ärmissbrukare. Beredningen uttalade därför generellt att åtalsreglerna borde skärpasså att misshandel och annat våld mot barn och vuxna alltid skulle falla underallmänt åtal, oavsett var och mot vem det förövats. Beredningen ville även haen översyn av bl. a. häktningsreglerna i syfte att öka möjligheterna tillsnabba ingripanden när det gällde våldsamma beteenden som riktade sig mot andramänniskors personliga säkerhet. Samfidigtsade sig beredningen vara medveten om att man inte på denna väg skulle kunnakomma till någon snabb lösning på här aktuella problem. Även om utredningsarbetetbedrevs skyndsamt fanns därför ett visst behov av provisoriska regler, låt varaatt de blev begränsade till missbrukare. Missbruk är dock, anförde beredningen,en viktig orsak till hotfullt eller våldsamt beteende. Man föreslog därförsåsom en övergångslösning ett begränsat skydd för de närstående i LVM. Detbetonades samfidigt att dessa frågor borde ägnas särskild uppmärksamhet vid denkommande uppföljningen av lagen. Propositionenom LVM innehöll i detta hänseende samma förslag till lagtext som socialberedningensförslag. Dåvarande departementschefen gav emellertid uttryck åt en delvisannorlunda syn på behovet av bestämmelsen. Ipropositionen framhölls sålunda att den av socialberedningen efterfrågadeändringen i reglerna om åtal-för misshandel skulle komma fill stånd.Detta gav ökade möjligheter till ingripanden inom det straffrättsliga systemet.Departementschefen erinrade emellertid (s. 45) om att detta förutsätter att ettåtalbart brott begåtts. Möjligheterna till ingripanden innan skadan är skeddär, även vid en ändring av åtalsreglerna, mycket begränsade enligt brottsbalkeni jämförelse med den här föreslagna regleringen. De vikfigaste insatserna föratt motverka våld i hemmen skedde enligt departementschefen genom enattitydbildning via information och genom målmedvetna satsningar på bl. a. attminska det allmänna alkoholbruket. Likväl ansågs den här aktuella lagregelnfylla en viktig funktion och måste därför kunna användas som ett led i detsamhällets reaktionssystem mot våldet i hemmen som socialberedningen efterlyst. Tillsvar på ett förslag av lagrådet att utforma indikationen generellt, innebärandeett skydd inte bara för missbrukarens närstående utan även andra människor,anförde departementschefen bl. a. följande (prop. s. 125 och 126). SoU1982/83:37 8 Jag vill inledningsvis erinra omden redogörelse som jag lämnade i lagrådsremissen över den splittring iuppfattning som föreligger i frågan om vårdlagstiftningen alls bör användas somett instrument för samhällsskyddet. Jag erinrar också om att socialberedningenhar uttryckt stark tvekan i sitt förslag och särskilt understrukit att dettafår ses som en övergångslösning i avvaktan på att en ändring av vissaåtalsregler kommer till stånd. I fråga om skyddet för andra än de anhörigaangav beredningen som sin uppfattning att utomstående som hotas av enmissbrukare kan få tillräckligt skydd genom regler. Jag får nu tillägga följande till förtydligande av minuppfattning i frågan. De anhöriga till missbrukaren är naturligen oftast - bådepraktiskt och känslomässigt - bundna fill denne. Ofta rör det sig om personermed en särskilt utsatt ställning, t. ex. små barn. Våld och hot mot anhöriga ärofta undandraget allmän insyn eftersom det försiggår i hemmen. En anhörig drarsig dessutom inte sällan för att göra en polisanmälan hur besvärligaförhållandena än är. Anhöriga har alltså i praktiken ofta inte ens det skyddsom strafflagstiftningen kan erbjuda. Det gäller oberoende av om brottet kanåtalas utan angivelse av målsägande eller inte. Mot denna bakgrund bör samhället kunna ingripa medfrihetsberövande åtgärder för att förhindra skador hos dem som utsätts förbeteendet och detta även om handlingen inte skulle kunna bedömas som ettfullbordat brott eller ett åtalbart försök fill brott. Det finns därför i defall det gäller anhöriga skäl att medge vård utan samtycke till skydd för andraän missbrukaren själv. Som jag redan påpekat har meningarna varit delade redan /frågan om faran för närstående skall vara motiv för ingripande enligt LVM ochjag kan trots vad lagrådet anfört inte förorda en utvidgning av dennaspecialindikation. Jag vill emellertid erinra om socialberedningens uppdragatt följa tillämpningen av den nya lagsfiftningen och utgår från attberedningen därvid kommer att undersöka utfallet av den reglering det här ärfråga om. Utskottet anförde i sitt avriksdagen godkända betänkande SoU 1981/ 82:22 bl. a. följande (s. 14). Utskottet vill i likhet meddepartementschefen erinra om de stora meningsmotsättningar som råder i fråganom den sociala vårdlagstiftningen alls bör användas som ett instrument församhällsskyddet. Socialberedningens förslag om ett visst skydd begränsat tillmissbrukarens närmaste anhöriga var en kompromiss mellan i och för sigoförenliga uppfattningar. En förutsättning för en sådan kompromisslösning varatt den noga skulle följas upp av socialberedningen och övervägas på nytt frånsåväl prakfiska som principiella utgångspunkter när beredningen presenterat sinutvärdering. Mot denna bakgrund finns knappast förutsättningar för atti dagsläget ta ställning för någon permanent lösning av denna fråga. Framtidenoch socialberedningens kommande uppföljning och utvärdering får utvisa om detfinns anledning att ha en sådan bestämmelse i L", bl. a. med hänsyntagen fill utvecklingen på andra närliggande lagstiftningsområden. Utskottetutgår från att de argument som anförts i propositionen och i motionerna kommeratt vägas in i det sammanhanget. Tills vidare kan man endast konstatera attenighet råder om att man f. n. bör acceptera ett visst skydd för missbrukarensnärmaste anhöriga i LVM, trots de invändningar av mera principiellt slag somkan resas mot en sådan lagregel. Detta måste emellertid ses som en tillfälliglösning i avvaktan på den mer allsidiga diskussion som kan komma SoU1982/83:37 9 till stånd sedan resultatet av socialberedningensutvärdering föreligger. Utskottet vill i det sammanhanget betona vikten av att fåen ytterligare belysning av sambandet med andra lagregler som kan vara avbetydelse för att snabbt kunna ingripa mot och avbryta de våldsamma beteendendet här är fråga om, bl. a. häktningsreglerna. Frågan om lagregler till skyddför främst de kvinnor och barn som hotas av misshandel eller annat våld ihemmet bör således kunna övervägas förutsättninglöst och i ett störresammanhang. Från principiella utgångspunkter vore självfallet en mer generell lösningatt föredra. I motion 1982/83:2111 av NilsCarlshamre m. fl. (m) begärs att beslutar om en utvidgning avspecialindikationerna till ätt omfatta även de fall då någon till följd avmissbruket kan befaras komma att allvarligt skada någon annan (yrkande 3) ellermedföra allvarliga sociala skadeverkningar (yrkande 4). Motionärerna anför bl. a. att det ter sig egendomligt attinskränka möjligheterna till ingripande till fall då närstående utsätts förfara. Det avgörande bör i stället enligt motionärerna vara vårdsynen attvåldshandlingar kan anses utgöra tillräckligt allvarligt symtom på ett genommissbruket förändrat beteende för att i sig utgöra indikation föromhändertagande och vård. Specialindikafionen b) bör därför vidgas till attomfatta fara för skada även för utomstående. Att begränsa rättsskyddet fill attendast avse närstående innebär enhgt motionärerna en betydande förskjutning ibalansen av rättssäkerheten mellan grova missbrukare och andra medborgare,till de senares nackdel. För missbrukare torde det föranleda ökadanvändning av tvångsvård, som för dem vid fullbordat brottvanligen är strängare, och framför allt mindre adekvat, än tvångsvården enligtLVM. Motionärerna anför vidare bl. a. att LVM bör tillförasytteligare en specialindikation så att allvarliga sociala skadeverkningar kanutgöra grund för omhändertagande och vård. Hänsynen till i första handmissbrukarens familj, men även till omgivningen, måste enligt motionärernatillmätas stor betydelse. Motionärerna framhåller vidare att samhället intestillatigande får acceptera att missbrukare försätter sina närmaste i totalmisär och/eller terroriserar sin omgivning. Omständigheterna kan vara såallvarliga och handlingarna som framkallat dem av den arten att de lika väl somvåldshandlingar torde innebära ett kvalificerat behov av vård och behandling.Även för sådana fall bör enligt motionärerna LVM göras tillämplig. SoU 1982/83:37 10 Utredningoch ansökan om vård enligt LVM Enhgt 5 § LVM skall utreda om detfinns skäl att bereda någon vård enligt LVM.