bet · G601UU1 · 1982-12-31 00:00:00 — betänkande 1982/83:1 omfrämjande av mänskliga rättigheter I motion 1981/82:526 av (), StureKorpås (c) och () hemställs attriksdagen begär att regeringen i FN verkar för att det görs ett starktuttalande mot tortyr i olika former. Imotion 1981/82:723 av m. fl. (s) hemställs 1. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om fortsatta och intensifierade ansträngningar atti internationella sammanhang stärka arbetet för mänskliga rättigheter, 2. att beslutar att hos regeringen begärainitiafiv till en förbättrad utbildning om mänskliga rättigheter vid svenskautbildningsanstalter, 3. att beslutar att hos regeringen hemställaom utgivande av en specialrapport med redovisning av svenska initiafiv ochsvensk verksamhet inom mellanstatliga organ på området mänskligarättigheter, 4. att hos regeringen begär att fåen sammanfattande rapport om sitt arbete för mänskliga rättigheter, dels inommellanstatliga organ, dels vid direkta förbindelser med länder där allvarligakränkningar av mänskliga rättigheter förekommer. I motion 1981/82:1721 av () och SvenJohansson (c) hemställs attriksdagen hos regeringen föreslår svenska åtgärder i FN i syfte att humaniseraförhållandena i . Imofion 1981/82:1723 av () hemställs attriksdagen hos regeringen anhåller att denna återtar den vid Sverigesratifikation av tilläggsprotokollet till konvention av den 4november 1950 angående skydd för de mänskliga rättigheterna fogade reservationen. Övertygelsen att människan har okränkbara fri- ochrättigheter går långt tillbaka i fiden. I många samhällen är det ocksåsjälvklart att det är en uppgift för statsmakten att garantera medborgarnaderas rättigheter. Som ett uttryck härför har flera länder i sina författningarskrivit in grundläggande rättigheter. 1Riksdagen 1982/83. UU1982/83:1 2 a. erfarenheterna från detandra världskriget ökade angelägenheten att i det internationella samarbetetfrämja respekten för de mänskliga rättigheterna. Inom Förenta nationernautarbetades en allmän förklaring om de mänskliga rättigheterna, som antogs år1948. FN:s rättighetsdeklaration innehåller bl. a. bestämmelser om rätten tillliv, frihet och personlig säkerhet; den förbjuder slaveri, tortyr och omänskligbehandling samt fastställer rätten till yttrandefrihet och religionsfrihet. Detheter också att folkets vilja skall komma till uttryck i fria val med allmän rösträtt. Den allmänna deklarafionen är långtgående i sina principermen är inte juridiskt bindande för staterna. För att på ett mer verkningsfulltsätt främja respekten för mänskliga rättigheter har den allmänna deklarationendärför kompletterats med bindande konventioner. De två viktigaste av dessa är1966 års konvention om medborgerliga och politiska rättigheter och samma årskonvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Vid sidan av dessa grundläggande överenskommelser finnsinom FN-systemet ett antal konventioner inriktade på skydd av vissa gruppereller intressen. Dessa konventioner bildar ett regelverk av stor betydelseför främjandet av mänskliga rättigheter i världen. Liksom folkrätten i övrigthar emellertid konventionerna om mänskliga rättigheter givna begränsningar isin räckvidd. Mindre än hälften av världens länder har ratificerat FN:s bådagrundläggande konvenfioner. Det finns inget effektivt system för sanktioner ide fall ett medlemsland bryter mot konvenfionerna. finns det emellertid en procedur förgranskning och behandling av klagomål från personer eller organisationer somanser sig kränkta i sina grundläggande fri- och rättigheter. Inom ramen fördenna procedur kan FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna i sista handvidta en undersökning av fallet, men knappast framtvinga någon rättelse mot denberörda statens vilja. En ytterligare möjlighet till prövning av klagomål finnsinom konvention om medborgerliga och politiska rättigheter. Enligt artikel40 i denna konvenfion skall medlemsstaterna avge rapporter om åtgärder som devidtagit för att genomföra de i konventionen behandlade rättigheterna.Rapporterna granskas av en kommitté, som har möjlighet att göra uttalanden ianledning av rapporterna. Enligt artikel 41 i samma konvention kan enmedlemsstat framföra klagomål mot annan medlemsstat, dock endast underförutsättning att denna medlemsstat uttryckligen erkänt kommitténs behörighetatt motta och pröva sådana klagomål. Slutligen har det i anslutning tillkonventionen utarbetats ett s. k. fakultativt tilläggsprotokoll enligt vilketäven enskilda personer eller organisafioner kan framföra klagomål mot ettmedlemsland. Förutsättningen härför är emellertid att det av klagomålet berördalandet anslufit sig till det fakultativa protokollet, vilket endastdrygt 20 stater gjort. Även pådet europeiska planet har nedlagts ett betydande arbete på att UU1982/83:1 3 stärka de mänskliga rättigheterna. Inom Europarådetframlades den europeiska konventionen angående skydd för de mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna. Denna konvention, till vilkenalla medlemsländer anslutit sig, har varit en viktiginspirationskälla för FN-arbetet på samma område. Mänskliga rättigheter ärockså en fråga för den europeiska säkerhetskonferensen (ESK). Det sägsuttryckligen i slutdokumentet från att respekt för de mänskligarättigheterna utgör en väsentlig faktor för freden. Den europeiska konventionen upptar visserligen ett mindreantal rättigheter än tidigare nämnda men kan igengäld sägas vara mer effektiv så till vida att det upprättades ett maskinerisom skall se till att också efterlevs i medlemsstaterna.Detta består av den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna och-som högre instans - den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.Till dess organ kan medlemsländer och enskilda medborgare under vissaförutsättningar inkomma med klagomål om brott mot konventionen. För att ettenskilt klagomål skall tas upp av kommissionen fordras emellertid bl. a. attdet land som skall stå som svarande har erkänt kommissionens behörighet. Ävendomstolens behörighet att pröva klagomål måste ha erkänts av den berörda stateninnan ett mål kan föras vidare till den. Den europeiska konventionen har sedermera kompletteratsmed fem tilläggsprotokoll. Det första av dessa, som undertecknades ,handlar bl. a. om äganderätten, rätten till fria val och rätten tillundervisning. I artikel 2 i detta protokoll stadgas att ingen får förvägrasrätten till undervisning men att staten skall respektera föräldrarnas rätt atttillförsäkra sina barn en uppfostran och undervisning som står iöverensstämmelse med föräldrarnas religiösa och filosofiska övertygelse. När regeringen ratificerade det förstatilläggsprotokollet till den europeiska konventionen om de mänskligarätfigheterna förklarades i en reservation till arfikel 2 dels att intekan medge föräldrar rätt att under hänvisning till sin filosofiska övertygelseför sina barn erhålla befrielse från skyldigheten att delta i delar av deallmänna skolornas undervisning, dels att befrielse från skyldigheten att deltai de allmänna skolornas kristendomsundervisning endast kan medges för barn medannan trosbekännelse än , för vilka tillfredsställandereligionsundervisning är anordnad. I regeringens proposition 1953:32 anfördes huvudsakligentvå skäl till att detta förbehåll ansågs erforderligt. Skolans undervisning ide olika ämnena var att betrakta som en helhet och det kunde inte vara rimhgtatt föräldrar, med hänvisning till sin filosofiska övertygelse, filläts utbytadelar av undervisningen mot privat undervisning. Något annorlunda förhöll det sig medkristendomsundervisningen. som det fastslogs att krav på deltagandei kristendomsundervisningen inte i och för sig utgjorde någon kränkning avreligionsfriheten eftersom r 1982/83. UU1982/83:1 4 undervisningen förutsattes bedrivas på ett objektivt sätt,ansåg regeringen att trossamfund som i sin åskådning väsentligt avvek frångrunderna för skolans kristendomsundervisning skulle äga möjlighet att medregeringens tillstånd själva ombesörja religionsundervisning i skolans ställe. F. n. innehas sådant fillstånd bl. a. av de mosaiskaförsamlingarna i , och , katolska kyrkan i ,Evangelisk-Lutherska kyrkan i , muslimska församlingen i ochLutherska bekännelsekyrkan i . har anslufit sig tillöverenskommelser med likartad innebörd, nämligen år 1960mot diskriminering inom undervisningen och de fidigare nämndaFN-konventionerna av om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterresp..medborgerliga och polifiska rättigheter. mot diskriminering inom undervisningenratificerades av . Denna konvention innehåller iartikel 5:l:b) en bestämmelse, i vilken det förklaras vara väsentligt attrespektera föräldrars och andra målsmäns frihet "att på ett sätt somöverensstämmer med formerna för landets rättstillämpning tillförsäkra barnen enreligiös och moralisk uppfostran i enlighet med deras egen övertygelse".Enligt artikel 5:2 förbinder sig vidare de fördragsslutande staterna att vidtaalla nödvändiga åtgärder för att säkerställa tillämpningen av principerna iartikel 5:1. De båda om ekonomiska, sociala ochkulturella rättigheter, resp. om medborgerliga och poHtiskarättigheter ratificerades av . Enligt artikel 13:3i den förstnämnda konventionen förpliktar sig konventionsstaterna bl. a. attrespektera föräldrars och förmyndares "frihet att tillförsäkra sina barnden religiösa och moraliska uppfostran, som står i överensstämmelse med derasegen övertygelse". En praktiskt taget likalydande bestämmelse finns ocksåi artikel 18:4 i konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. När regeringen föreslog ratifikation av dessabåda konventioner (prop. 1967:36 och 1971:125) skedde det med hänvisning fillatt religionsundervisningen i skolorna skall vara objektiv och att möjlighettill befrielse finns. I fråga om fanns därtill ej möjlighetatt anmäla förbehåll mot någon artikel. Kränkningar mot människansgrundläggande fri- och rättigheter förekommer i många länder. I den senasteårsrapporten från upptas långt över hundra stater. Ävenom det i flera av dessa länder rör sig om enstaka och kanske juridiskt oklarafall är det uppenbart att det i ett stort antal stater förekommer omfattandeoch svåra brott mot människans rättigheter. Inte sällan rör det sig om ettförtryck som bedrivs eller UU1982/83:1 5 uppmuntras av de egna myndigheterna eller utan motåtgärdertolereras av dem. I några stater har förföljelse, diskriminering och omänskligbehandling upphöjts till allmän lag. I motion 526 föreslås att regeringen i FN gör ett starktuttalande mot tortyr i olika former. I motion 723 föreslås i yrkande 1 attregeringen fortsätter och intensifierar ansträngningarna att i internationellasammanhang stärka arbetet för mänskliga rättigheter. I motionstexten anförs bl.a. att internationella överenskommelser på området måste respekteras av destater som undertecknat dem, att normsystemet måste utvecklas ytterligare ochatt ett övervakningsmaskineri byggs upp. Vidare heter det att förslaget tillkonvenfion mot tortyr bör drivas vidare och ej urholkas, att arbetet motdödsstraffet måste bedrivas aktivt samt att regeringen bör verka för ettgodkännande av regelsamlingen för skydd för häktade och fängslade persörier ochför kodexen för medicinsk etik. Utskottet delar motionärernas bedömning att de här nämndafrågorna förtjänar fortsatt stor uppmärksamhet. Svenska företrädare har i detinternafionella samarbetet också aktivt verkat för en förstärkning av reglernafill skydd för människans rättigheter. var en av initiativtagarna tillatt tortyrfrågan togs upp på FN:s dagordning . Arbetet på enkonventionstext har därefter bedrivits med förhållandevis stor framgång. Vadsom nu återstår är den svåra uppgiften att åstadkomma effektiva tillämpnings-och kontrollföreskrifter och sådan utformning av förslaget att enbred anslutning till en slutlig konvention kan uppnås. Till detta område hör skyddet för fängslade personer ochden medicinska kodexen. Inom FN:s juridiska utskott görs nu en genomgång avmöjligheterna att i olika avseenden precisera och stärka fängslade personersrättsställning. I det sociala utskottet arbetar man på att utforma regler förmedicinsk personal, innefattande bl. a. förbud att medverka vid tortyr ochbestraffning. Arbetet på dessa båda frågor går emellertid långsamt. var också en av initiativtagarna till arbetet inomFN på att få till stånd ett förbud mot dödsstraff. Frågan har ingåendebehandlats av utskottet i betänkande UU 1980/81:10. Det framgår därav att deansträngningar och andra länder lagt ned i denna fråga såväl i FN som iEuroparådet stött på hårt motstånd. har således på olika vägar söktfrämja respekten för mänskliga rättigheter och inte minst lagt vikt vid dejuridiska instrument som konventionerna på området utgör. Trots att det pågår ett omfattandeinternationellt arbete, inte minst på det folkrättsliga planet, att stärkarespekten för mänskliga rättigheter har FN och andra internationellaorganisationer emellertid i praktiken små möjligheter att direkt ingripa motmedvetna och systematiska brott mot mänskliga rättigheter i enskilda länder. Om såledesinternationella konventioner på området har begränsad UU1982/83:1 6 räckvidd har de ändå stor betydelse som normgivare ochrättesnören. De ger möjlighet att i internationella fora diskutera människansgrundläggande fri-och rättigheter. har också i olika sammanhang gjortbruk av denna möjlighet. I FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, därvi innevarande period inte är medlem men ändå har yttranderätt, har viregelmässigt påtalat brott mot mänskliga rätfigheter. Så sker också i FN:sgeneralförsamling och i FN:s sociala och ekonomiska råd (ECOSOC). Igeneralförsamlingens tredje utskott håller ett anförandesärskilt ägnat åt mänskliga rättigheter. I våra FN-anföranden har vi under detgångna året utöver allmänna bedömningar av rätfighetssituationen i världen,även tagit upp enskilda länder såsom , , ,, , , och . Vi har också gjort klarauttalanden mot tortyr. Den svenska inställningen är således välkänd. Utskottethar anledning utgå från att regeringen i de här nämnda frågorna liksom iarbetet för att främja den fortsatta utvecklingen av folkrätten på området förmänskhga rättigheter spelar en pådrivande roll. Med det anförda torde mofion 526 och yrkande 1 i motion723 få anses besvarade. I yrkande 2 i motion 723 föreslås att regeringen tarinitiativ till en förbättrad utbildning om mänskliga rättigheter vid svenskautbildningsanstalter. Skolans läroplaner avspeglar övertygelsen att människanhar vissa grundläggande fri- och rättigheter. Det finns i kursplanernaföreskrifter om att undervisning om mänskliga rättigheter skall meddelas,vilket också sker. Det synes emellerfid råda brist på lämpligt studiematerial.Enligt vad utskottet inhämtat överväger skolmyndigheterna vad som kan göras föratt stimulera undervisningen på detta vikfiga område, varvid utskottet förutsätteratt frågan om läromedelsbristen löses. I detta arbete bör erfarenheter inomUNESCO kunna vara till nytta. Utskottet får därmed anse yrkande 2 i motion 723besvarat. I samma motions yrkande 3 och 4 föreslås att regeringenges i uppdrag att i en specialrapport redovisa svenska initiativ sedan 1948inom mellanstatliga organisationer på området för mänskliga rättigheter samtatt får en sammanfattande rapport från regeringen om dessarbete på området inom mellanstatliga organ och i direkta förbindelser medenskilda länder, där allvarliga kränkningar förekommer. Utskottet delar motionärernas åsikt att en öppeninformation från regeringen i dessa frågor är viktig. Regeringen publicerarockså ett relativt omfattande material i frågan. I en skrift frånutrikesdepartementet före varje möte med generalförsamlingen ges en översiktligpresentation av aktuella FN-frågor. En utförlig redogörelse förgeneralförsamlingens möten lämnas i s. k. blåböcker omFN. Viktigare tal och uttalanden av regeringen redovisas i den årligapublikationen Utrikesfrågor. UU1982/83:1 7 sammanfattande redogörelse för det svenska arbetet påområdet för mänskliga rättigheter har givits ut i skriftserien UD informerar(1979:1). Utskottet konstaterar således att det redan finns enrelativt omfattande redovisning för regeringens arbete på området och att dennafortlöpande förnyas. Utskottet anser dock att det kan finnas skäl förregeringen att överväga om det föreligger behov av ytterligare offentligredovisning av svenska åtgärder på området för mänskliga rätfigheter. Yrkandena3 och 4 i motion 723 får därmed anses besvarade. I motion 1721 föreslås svenskaåtgärder i FN i syfte att humanisera förhållandena i . Motionärerna lämnari motionstexten åtskilliga exempel på förtryck mot oliktänkande och rättslösheti . De tar också upp kvinnans situation i landet. Förtryck och förföljelser har pågått i under en långföljd av år. Den tidigare regimen utövade sin makt med hjälp av brutalt våld.När schahen störtades skapades förhoppningar om att en period avlugn och frihet skulle kunna inledas i . Dessa förhoppningar grusadessnart. Den nya regimen gjorde upp med de gamla makthavarna utanförsköning. Därefter vidtog förföljelser mot nya motståndare, verkliga ellerpåstådda. Avrättningarna fortsatte och fick skrämmande omfattning. Den inhemskaoppositionen svarade med våldsaktioner mot regimen. En tragisk höjdpunkt nåddesnär ett bombattentat mot skördade ett70-tal dödsoffer, vilket i sin tur utlöste en våg av repression. EnligtAmnesty:s uppskattningar skulle ca 2 400 personer ha avrättats under det halvårsom följde på bombdådet mot partilokalerna. Den har på oUka sätt reagerat mot denonda cirkeln av våld i . En utförlig redogörelse för situationen och demånga kränkningarna av mänskliga rättigheter lämnades av utrikesminister som svar på en interpellation i . Även i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna ochi FN:s ekonomiska och sociala råd (ECOSOC) har under innevarande årgjort uttalanden om och andra länder där mänskliga rättigheter kränks. Utskottet delar den oro regeringen givit uttryck åt. Någonavgörande förbättring av situationen i har knappast kunnat konstaterasunder de gångna månaderna. Förföljelserna mot oliktänkande fortsätter. Bland dereligiösa minoriteterna tycks medlemmarna i bahaisamfundet vara en särskiltutsatt grupp. Kvinnans ställning har försämrats. Hon förvägrasrättigheter som ter sig naturliga i de flesta samhällen och utsätts intesällan för godtyckliga övergrepp. har självfallet anledning att fortsatt noga följautvecklingen i och andra länder i syfte att när så är erforderligt påtalabrott mot mänskliga rättigheter. Utskottet utgår från att så kommer att ske. UU1982/83:1 8 Det har ibland anförts att synen påmänniskans fri- och rättigheter skiljer sig mellan länder av olika religiös ochkulturell tradition och att därför en gemensam måttstock inte alltid kananvändas. Utskottet har självfallet förståelse för att skilda kulturer harskilda värderingar. I själva verket har en del av våldet i dagens sinupprinnelse i grundläggande motsättningar mellan grupper som har sinsemellanolika uppfattningar om religionens och roll i lagstiftning ochsamhällsliv. Respekten för andra kulturer och samhällssystem fåremellertid aldrig medföra att vi upphör att hävda att varje människa har ettalldeles eget värde. Våld kan inte försvaras som en kulturyttring. Det är dennaövertygelse som är den omistliga kärnan i folkrättens regler om degrundläggande fri- och rättigheterna. Med hänvisning till vad som anförts i det föregående fårutskottet anse motion 1721 besvarad. Utskottet behandlar i detta sammanhang också motion 1723. De mot varandra svarande artiklarna i de tidigare nämndafyra konventionerna uppvisar stora likheter men är inte identiska i sinordalydelse. I och heter det att föräldrarskall ha möjlighet att välja andra likvärdiga läroanstalter för sina barn än deoffentliga och ge barnen en religiös och moralisk uppfostran som överensstämmermed föräldrarnas övertygelse. I står det vidare att ingenperson skall påtvingas en religiös fostran som inte överensstämmer med hansövertygelse. tar sikte på själva undervisningeni de offentliga skolorna och säger att staten i sin skolverksamhet skallrespektera föräldrarnas rätt att ge sina barn en uppfostran och undervisningsom överensstämmer med föräldrarnas övertygelse. är avfattad för en krets aveuropeiska medlemsländer och tillkom i en situation då det i många europeiskaländer förelåg en motsättning mellan ett konfessionslöst offentligtundervisningsväsen å ena sidan och ett behov hos många grupper att ge sina barnen kristet betonad undervisning å den andra. Konventionstexten är förmedlemsländer i denna situation en uppmaning att tillförsäkra de föräldrar somså önskar rätten att välja andra skolformer eller kompletterande undervisning. I statskyrkoländer, som , var läget annorlunda. Därhade de offentliga skolorna av tradition tagit på sig en uppgift att sörja förelevernas kristna fostran. När skulle biträda Europarådskonventionenvar det för det första statsmakternas uppfattning att den allmännaundervisningen i skolan var ett sammanhållet helt. Föräldrar borde således intemed hänvisning till sin filosofiska uppfattning kunna få befrielse för sinabarn från någon del av undervisningen. Vad gällerkristendomsundervisningen var det statsmakternas uppfattning UU1982/83:1 9 att den skulle bedrivas på ett objektivt sätt som uteslötsamvetstvång. medgavs att undervisningen i grunden byggde på kristnavärderingar. Detta faktum borde göra det möjligt för trossamfund som i sinuppfattning väsentligt avvek från grunderna i kristendomsundervisningen att påvissa villkor erhålla befrielse från denna undervisning. Därför ansågs det föreligga behov av ett förbehåll sombåde fastställde att kristendomsundervisningen i normalfallet var obligatoriskmen under vissa omständigheter öppnade möjlighet för befrielse förbarn med andra trosbekännelser än . för ratifikationen av UNESCO-konventionenår 1968 och de båda var läget något annorlunda. Despecifikt kristna värderingarna i skolundervisningen hade minskat i betydelse,kristendomsämnet hade bytt namn till religionskunskap. Undervisningen i dettaämne kunde inte anses stå i strid med andra religiösa övertygelser. Det kan därför göras gällande att den del av det svenskaförbehållet mot som gäller religionsundervisningennumera borde kunna återtas. Enligt utskottets mening talar emellertidövervägande skäl mot ett sådant återtagande. Det är osäkert om de organ som har att tillämpatilläggsprotokollet - den europeiska domstolen och den europeiska kommissionenför de mänskliga rättigheterna - i ett givet fall skulle acceptera argumentetatt den nuvarande undervisningen i religionskunskap är sådan att den på grundav sin objektiva karaktär inte kan kränka några föräldrars religiösaövertygelse. Om detta argument vid en närmare prövning skulle underkännas, kanden svenska reservationen alltjämt få praktisk betydelse. I avsaknad avförbehållet skulle kunna åläggas att i ökad utsträckning medgebefrielse från undervisningen i religionskunskap. Om förbehållet nu återkallas med motiveringen att densvenska religionsundervisningen är helt neutral, skulle svenska myndigheter ikonsekvens därmed också behöva ifrågasätta grunden för redan beviljadebefrielser. Slutligen talar enligt utskottets mening praktiska skälmot att nu återta en del av en reservation som utan väsentlig olägenhet varit ikraft . Med hänvisning till vad som sålunda anförts får utskottetavstyrka motion 1723. 1. att förklarar motion1981/82:526, motion 1981/82:723 och motion 1981/82:1721 besvarade med vad utskottet anfört, res. 2. att avslår motion 1981/82:1723. UU1982/83:1 10 Närvarande vid ärendets slutbehandling: (),(), (c), (), (),(), (), (), BengtSilfverstrand (s), (), (), (vpk), (), () och (). , afUgglas, och (alla m) anser dels att den del av utskottetsyttrande på s. 9 som börjar med "Enligt utskottets mening" och slutarmed "motion 1723" bort ha följande lydelse: Enligt utskottets mening talar övervägande skäl för ettsådant återtagande.