bet · G601SoU5 · 1982-12-31 00:00:00 — I mofion 1981/82:172 av MårtenWerner (m) hemställs att hos regeringen begär att vad som skall avsesmed "synnerliga skäl" för aborter efter 18:e graviditetsveckan utredsoch preciseras. I motion 1981/82:267 av LinneaHörlén (fp) och () hemställs 1. att riksdagenhos regeringen anhåller att abortkommitté får i uppdrag att se övertillämpningen av abortlagens bestämmelser om abort efter utgången av den 18:egraviditetsveckan, 2. att riksdagenhos regeringen anhåller att abortkommitté får i uppdrag att, om behovdärav visar sig föreligga, också lägga fram förslag om ändring avbestämmelserna. I mofion 1981/82:269 av MårtenWerner m. fl. (m) hemställs att utredningen om rättsskydd för ofödda barn fårsådana direktiv att utredningsarbetet kommer att omfatta rättsskydd för allaofödda barn och inte enbart en avgränsad grupp. Motionärerna åsyftar konfliktenmed aborflagen. I motion 1981/82:1302 av ArneLindberg (c) och () hemställs att beslutar att som sinmening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för attminska antalet aborter. I mofionen föreslås åtgärder för att förbättra skolanssexualundervisning samt den särskilda familjerådgivningen med avseende påabort. Motionärerna anser vidare att ett aktivt stöd bör ges enskilda ochföreningar som arbetar för att hjälpa i första hand ensamma bhvande mödrar. Abortlagen (1974:595, ändrad senast1980:222) trädde i kraft . upphörde brottsbalkensbestämmelser om fosterfördrivning och lag om avbrytande avhavandeskap att gälla. Den äldre lagstiftningen innebar att abort i princip varförbjuden men att havandeskap fick avbrytas om vissa särskilt angivnaindikationer förelåg. Enligt abortlagen avgörs frågan om abort före utgången av12:e havandeskapsveckan av kvinnan själv. Hon får vägras abort endast omåtgärden skulle medföra allvarlig tara för hennes liv eller hälsa (1 §). Dennaförutsättning prövas av en läkare. För abort efter 12:e men före utgången av 1Riksdagen 1982/83. SoU 1982/83:5 2 18:eveckan fordras i regel, utöver vad som gäller vid fidigare abort, att detföretas en särskild kuratorsutredning. Om kvinnan inte medges abort, är läkarenskyldig att hänskjuta frågan till för förnyadprövning (2 §). Efter 18:e havandeskapsveckan får abort företas bara iundantagsfall. För abort krävs då tillstånd, som får lämnasendast om det föreligger synnerliga skäl för åtgärden. Kan det antas attfostret är livsdugligt, får fillstånd endast lämnas om havandeskapet på grundav sjukdom eller kroppsfel hos kvinnan medför allvarlig fara för hennes liveller hälsa (3 och 6 §§). Ifråga om abort efter 18:e havandeskapsveckan anförde socialutskottet vidbehandUngen av förslaget till aborflag bl. a. följande (SoU 1974:21 s. 37). I förhållande fill vad som gäller enligt 1938 årslag innebär den i propositionen föreslagna och av utskottet tillstyrkta ordningenatt den fidsgräns, efter vilken abort endast får ske i undantagsfall och eftertillstånd av , sänks från utgången av 20:e havandeskapsveckantill utgången av . Vidare kommer i princip alla aborter efterutgången av nämnda fidsgräns att prövas av . F. n. fordras intefillstånd av då åtgärden sker på grund av skjukdom ellerkroppsfel hos kvinnan. Slutligen tas i den nya lagen in en uttryckligbestämmelse om att fillstånd till abort inte får lämnas om det kan antas attfostret är livsdugligt. Undantag från regeln får göras blott i fall då fortsattgraviditet på grund av sjukdom eller kroppsfel hos kvinnan skulle medföraallvarlig fara för hennes liv eller hälsa. Enligt utskottets mening innebär dennya lagen en klar förbättring av det lagfästa skyddet för livsdugliga . Beträffande de överväganden som låg till grund förden nya abortlagstiftningen hänvisas i första hand fill proposifion 1974:70med förslag till aborflag, m. m. och fill utskottets ovan nämnda betänkande iärendet, SoU 1974:21, vilket i alla punkter godkändes av . Ärendenom tillstånd fill abort handläggs fr. o. m. av socialstyrelsensråd för vissa rättsliga sociala och medicinska frågor (29 § förordningen[1981:683] med instrukfion för ). Vid behandlingen av propositionen med förslag tillabortlag m. m. uppehöll sig utskottet även utförligt vid frågan omabortrådgivning Detta skedde bl. a. mot bakgrunden av att det i ett flertalmofioner tagits upp frågan om obligatorisk information eller rådgivning iabortärenden. I detta hänseende uftalade utskottet bl. a. följande (SoU 1974:21s. Som utskottet tidigare anfört bygger utskottetsställningstagande i fråga om utgångspunkten för abortlagsfiftningen påförutsättningen att samhället på ett effektivt sätt kan erbjuda all den hjälpoch allt det stöd kvinnan behöver för att fatta sitt beslut i abortfrågan.Departementschefen framhåller att det bör ingå som ett naturligt led i varje abortärendeatt kvinnan underrättas om sina möjligheter att få rådgivning och att honbereds tillfälle att ta del av informationen. Sådan underrättelse bör lämnasredan när kvinnan tar den första kontakten i abortärendet, anfingen det är medläkare. SoU 1982/83:5 3 kuratoreller annan personal som har befattning med abortfrågan. Då abortutredning ienlighet med det anförda skall göras torde ett eventuellt behov avrådgivning kunna tillgodoses inom ramen för den kontakt med kurator som ettsådant förfarande kommer att innebära. Utskottetkan helt instämma i de synpunkter, som sålunda anförs av departementschefen. Dådet gäller frågan om rådgivning bör vara obligatorisk eller ej vill utskotteterinra om att , en del medicinska remissinstanser och framhållit att det bör vara kvinnans egen önskan som blir heltavgörande. Utskottet delar denna uppfattning. I enUghet med vad som ocksåförordas av departementschefen skall alltså ingen kvinna behöva inställa sigför rådgivning mot sin vilja. Utskottetvill emellertid i denna del ytterligare anföra följande. Vad som anförs i deovan redovisade motionerna visar enligt utskottets mening att det är ytterstbetydelsefullt att understryka att i begreppet abortrådgivning inte fårinläggas den betydelsen att verksamheten har till syfte att påverka denabortsökande kvinnan att avstå från att begära abort eller att låta utföraabort. En sådan tolkning av begreppet kan lätt få den inte önskvärdapsykologiska effekten på en kvinna, som överväger abort, att hon undviker attta del också av den information hon kan få om det bistånd, som samhället iolika avseenden kan erbjuda, om hon fullföljer graviditeten. Utskottet villdärför framhålla att det framstår som nödvändigt - och detta gäller självfalleti särskilt hög grad fall där kuratorsutrednihg inte är aktuell - att kvinnanmuntligt underrättas såväl om att rådgivning finns tillgänglig och hur denna ärutformad som om de alternativa möjligheter hon kan erbjudas i fråga om samtalmed personer som har kännedom om förhållandena på olika områden av betydelseför kvinnan i en abortsituation. torde föreliggandeinformationsbehov kunna fillgodoses i direkt anslutning fill den första kontakteni abortärendet. I det fall då den första kontakten sker med gynekolog kan detdock inte krävas att denne allfid skall ha möjlighet att lämna några merdetaljerade upplysningar om exempelvis samhällets hjälpmöjligheter för enkvinna som är gravid. Det är därför, i enhghet med det ovan sagda, viktigt attkvinnan i ett sådant fall tillförsäkras den information hon behöver somunderlag för sitt beslut. Med hänsyn till det anförda finner utskottet detangeläget att vägledande anvisningar utarbetas rörande lämplig organisation ochutformning av den informationsverksamhet som utskottet ovan berört. Anvisningar om bl. a. abortrådgivningen medutgångspunkt i de principer som lades fast vid antagandet avabortlagstiftningen har utfärdats av (Socialstyrelsenscirkulär med anvisningar om tillämpningen av abortlagen, MF 1974:100, ändratsenast 1976:14). Antaletaborter har minskat . Det gäller även sena ' aborter. Antaletlegala aborter därav utförda fr. o. m. 1980 34 887 338 1981 33 086 262första halvåret 1982 16 066 136 SoU 1982/83:5 4 Uppgifterna beträffande är hämtadefrån meddelanden (HS 1982:5) och beträffande 1981 ochförsta från preliminära uppgifter angåendeantalet aborter. Iett beslut av JO, dagtecknat , redovisas en av JO gjordutredning av tillämpning av 3 § abortlagen. Vid utredningengjordes en genomgång av handlingar i ärenden under ett kvartal 1980 (ca 100ansökningar). Det konstaterades att det övervägande antalet hade bifallits. JOinhämtade yttrande från i elva av dessa fall. I sin bedömningav den gjorda utredningen uttalar JO bl. a. att det krävs en mera omfattandeoch ingripande utredning för att kunna statisfiskt belysa utfallet i de hosstyrelsen anhängiggjorda ansökningsärendena om abort. Enhgt JO:s mening liggerdet dock, mot bakgrund av utredningen i ärendet, nära till hands attifrågasätta om i ärenden enligt 3 § abortlagen inte blott gertillstånd då det föreligger "synnerhga skäl" utan även då man rentallmänt anser att det föreligger sociala eller medicinska skäl som talar förtillstånd till abort. JO förordar att frågan om utformningen och fillämpningenav 3 § abortlagen utreds. Han anser att det lämpligast kan göras avabortkommittén. Exemplar av beslutet har översänts från JO fill socialdepartementetoch kommittén. Iregeringsbeslut dagtecknat har regeringen med anledning avJO:s skrivelse beslutat att överlämna ärendet fill abortkommitté. Enav tillsatt expertgrupp har avgivit en rapport, Fosterdiagnostik(PM 27/82). I rapporten redovisas aktuella medicinska fakta inomfosterdiagnostikens område och etiska, juridiska och psykologiska aspekter somkan anläggas på fosterdiagnostik. har med rapporten velatåstadkomma en probleminventering och en kunskapsöversikt beträffandetillgängliga metoder samt beskrivning av nuvarande fosterdiagnostiskaverksamheter i . I ett senare led skall översikten revideras på basen avett remissförfarande och byggas ut med förslag till riktlinjer förorganisationen av den fosterdiagnostiska verksamheten i landet. Rapporteninnehåller inga konkreta förslag om framtida inriktning och organisation, menexpertgruppen har gemensamt lämnat synpunkter och även sammanfattat vad denanser vara aktuella frågeställningar. har inte tagit ställningfill dessa synpunkter. Iförordet till rapporten anför generaldirektör bl. a. följande. Rapporteninnehåller inga konkreta förslag om framtida inriktning och organisafion. Detär dock styrelsens förhoppning att remissinstanserna skall granskasammanställningen och ge synpunkter framför allt på utformningen avfosterdiagnostiken i vårt land och belysa problem som särskilt bör beaktas iden kommande utvecklingen. SoU1982/83:5 5 En övergripande fråga är enligtstyrelsens mening om samhället skall påverka utvecklingen av denfosterdiagnosfiska verksamheten. har forskningens landvinningar formatverksamheten. Forskningen är dock inte uteslutande inriktad på den ytterstanyttan för samhället utan fastmer på vad som är biologiskt, medicinskt ochtekniskt möjligt. Den fria forskningen kan alltså skapa möjligheter som avresursmässiga eller etiska, psykologiska och sociala skäl inte är fillrådliga.Då uppkommer frågan om verksamheten måste styras. En styrning av verksamhetenkan i princip inriktas på själva diagnosfiken så att man medvetet avstår frånviss del av densamma eller viss informafion som den kan ge men naturhgtvisockså på själva forskningen. Rapporten remissbehandlas f. n. Vidare kan nämnas att ett symposium anordnat avperinatalgruppen i Svensk gynekologisk förening och neonatalsektionen i . Avsikten medsymposiet var att ge en bild av den hasfigt förändrade mortaliteten ochmorbiditeten bland nyfödda mycket omogna barn och att söka belysa vilkakonsekvenser dessa förändringar har för handläggningen av förlossning ochvården av det nyfödda barnet. Meningen var också att spegla utveckUngen inomdetta område av perinatalmedicinen, vilket innebär att bl. a. söka klarläggavar den nedre gränsen för livsduglighet utanför livmodern ligger. Enredovisning av symposiet finns i Läkarfidningen nr 1982 (s. 3565 ff.). Utvärdering av abortlagen m. m. Efter abortlagens tillkomst harriksdagen vid åtskilliga tillfällen haft att ta ställning till mofioner omändring och översyn av abortlagens bestämmelser samt om abortrådgivning. I samband med en av de vid 1979/aktuellamotionerna om ändring av abortlagen behandlade socialutskottet också bl. a.mofionsyrkanden om en utvärdering av abortlagen och en intensifieradinformafion rörande samhällets stödåtaganden till abortsökande. godkända betänkande (SoU 1979/80:10) framhöll utskottet att man intevar beredd att förorda en omprövning av den huvudprincip på vilken abortlagenbygger, nämligen att om kvinnan efter moget övervägande finner att abort är denlämpligaste lösningen av de problem som en väntad graviditet medför hon ocksåskall få abort. Enligt utskottets mening fanns dock skäl som talade för attabortlagen borde bli föremål för en utvärdering. Utskottet förordade i enlighetmed vad som föreslagits i motionerna att en utvärdering skulle komma tillstånd. Beträffande den närmare inriktningen av en utvärderingframhöll utskottet bl. a. följande (s. 8 f.). SoU1982/83:5 6 Utvärderingen bör ge en meradjupgående bild av hur lagstiftningen tillämpas och effekterna av denna än vadsom är möjligt att få fram genom den statistik som erhålls genom nuvaranderapportering till över verkställda aborter. Vid utvärderingenbör man söka klarlägga såväl de positiva som de negativa konsekvenseraborflagen medfört. Då det gäller posifiva konsekvenser bör belysas bl. a.betydelsen av att abort numera ofta kan utföras polikliniskt i ett tidigt skedeav graviditeten. Man bör också söka utreda om framförda påståenden om att detskulle finnas en benägenhet hos vissa kvinnor att se abort som ett alternativtill användning av preventivmedel är riktiga och i så fall vad anledningen ärtill denna inställning. Utskottet anser sig inte i detalj böra precisera hurutvärderingen skall utföras men finner det angeläget att peka på vissaförhållanden som måste särskilt uppmärksammas vid utvärderingen (p. 1-3 nedan). En genomgång avabortförfarandet bör göras. Därvid bör särskilt abortrådgivningen beaktas. Medabortrådgivning avses vid personligt besök meddelad information ommöjligheterna att vid icke önskad graviditet erhålla abort samt om samhälletsstödåtgärder vid graviditet m. m. (MF 1974:100). Rådgivningen har inte fillsyfte att påverka den abortsökande kvinnan att avstå från att begära aborteller att låta utföra abort (se bl. a. SoU 1974:21 s. 32). Rådgivningskontaktenär uteslutande avsedd att vara kvinnan till stöd och hjälp i en för henne svårsituation. I första hand kuratorer bör vara verksamma i abortrådgivningen.Parentetiskt må här nämnas att utskottet vid abortlagens fillkomst underströkatt då abortutredning (kuratorsutredning) skall göras - i princip för allaaborter efter 12:e havandeskapsveckan - ett eventuellt behov av rådgivningtorde kunna tillgodoses inom ramen för den kontakt med kurator som ett sådantförfarande innebär. Mot den bakgrunden att utskottet och fästeutomordentligt stor vikt vid abortrådgivningen vid abortlagens tillkomst ochatt det i praktiken visat sig att det förekommer mycket stora regionalavariationer då det gäller förekomsten av kuratorsrådgivning bör en ingåendeundersökning göras av dels orsakerna till variationerna, dels den prakfiskautformningen av abortrådgivningen - genom gynekolog, kurator eller genom annan- hos olika sjukvårdshuvudmän, dels ock, så långt det är möjligt, betydelsen avabortrådgivningen för kvinnans ställningstagande i abortfrågan. Då det gällerden praktiska utformningen och omfattningen av abortrådgivning bör ingåendeundersökas om den information som ges beträffande samhällets stödåtgärder ärtillfredsställande utformad. Utskottet anser att en undersökning i dettahänseende bör bli en av de viktigaste uppgifterna vid utvärderingen. Stora regionalaskillnader i abortfrekvensen förekommer. Försök bör därför göras att utvärderavilka faktorer som är av betydelse för dessa skillnader. Därvid bör särskiltbeaktas frågan om sambandet mellan utbyggnaden av preventivmedelsrådgivningenoch abortfrekvensen. Eftersomabortlagen bygger på kvinnans egen bestämmanderätt i frågan om en graviditetskall avbrytas eller ej har ett stort ansvar lagts på kvinnan som gör att honkan utsättas för psykiska påfrestningar såväl inför beslut om en abort somefter det att aborten utförts. Med hänsyn till de följder detta kan ha förkvinnan bör bl. a. undersökas vilka stödåtgärder exempelvis i form av enuppföljande kuratorskontakt som kan vara av betydelse för att minska dessapsykiska påfrestningar. SoU 1982/83:5 7 a. sålunda anförts med anledning avmotionsyrkandena om en utvärdering av abortlagen ansåg utskottet att riksdagenborde som sin mening ge regeringen till känna. Medanledning av begäran fillkallades abortkommitté (S1980:02). Enligt direktiven bör kommittén utgå från den huvudprincip somabortlagen bygger på, nämligen kvinnans rätt att inom vissa gränser självbestämma om hon vill fullfölja en graviditet eller ej. Vidare bör detidsfrister som reglerar abortförfarandet gälla även i fortsättningen.Kommittén bör i första hand inrikta sitt arbete på att ge en mer djupgåendebild av hur aborflagen kommit att praktiskt tillämpas i landet och kartläggasåväl positiva som negativa effekter av den nya abortlagstiftningen. Vidareframhålls att den nya abortlagen skiljer sig från tidigare lagstiftning påområdet framför allt genom att kvinnan fått den principiella beslutanderätteni en abortsituation och genom att utredningsförfarandet vid aborterna avsevärthar förenklats. Det är därför av särskilt intresse att kommittén redovisarvilka konsekvenser dessa förhållanden har haft för de kvinnor som övervägtabort och sedan eventuellt gått igenom abort. I detta sammanhang bör ävenmannens roll i abortsituationen särskilt uppmärksammas. Idirektiven erinras om att fäst stor vikt vid att abortrådgivningennoggrant utvärderas och pekat på de regionala variationer som förekommer.Kommittén bör i sin kartläggning av hela abortförfarandet särskilt undersökahur den rådgivning varit utformad som givits de abortsökande kvinnorna delsföre, dels efter en eventuell abort. I sammanhanget bör om möjligt belysas hurkvinnan bedömer rådgivningen, kvinnors erfarenheter av olika utformning av rådgivningsamt kuratorernas betydelse inom denna verksamhet. Även familjens roll iabortsituafionen bör undersökas. Vidare bör om möjligt belysas vilken betydelseden nuvarande lagstiftningens utformning och abortrådgivningens innehåll ochorganisation har för att förhindra psykiska efterreaktioner hos kvinnor somgått igenom abort. Av stort intresse är givetvis att få del avsjukvårdspersonalens bedömning av vad som varit positivt och negativt medabortförfarandet enligt den nya lagen. Abortutvecklingenoch de regionala, arbetsmarknadsmässiga och ålders-mässiga variafionerna iabortfrekvensen bör enligt direktiven analyseras. Kommittén skall också studerahur förhållandena på arbetsmarknaden samt kulturella, sociala och religiösafaktorer påverkar möjligheten att fullfölja en graviditet och därmed inverkarpå aborttalen. I sammanhanget måste, framhålls det, även abortutvecklingen iförhållande till födelsetal och preventivmedelsanvändning uppmärksammas.Kommittén skall även belysa hur preventivmedelsrådgivningen fungerar ochbarnmorskans roll i rådgivningen. Kommittén bör särskilt uppmärksamma deproblem som gäller att nå ut med informafion och rådgivning till olika grupper. Medutgångspunkt i analysen skall kommittén söka lägga fram konkreta förslag omabortrådgivningens utformning och innehåll samt abortförebyg- SoU 1982/83:5 8 gandeåtgärder i syfte att minska abortfrekvensen i landet. Om möjligt bör särskildaåtgärdsprogram föreslås för en förbättrad information om samlevnadsfrågor ochom abortförebyggande åtgärder. Somett led i sitt utredningsarbete har kommittén utfört en studie avabortverksamheten i landet. Studien inleddes med en probleminventering. Vidaregjordes ett begränsat antal intervjuer med kvinnor som överväger eller genomgårabort och med kuratorer och sjukvårdspersonal engagerade i abortverksamhet.Arbetet har redovisats i rapporten och röster (Ds S 1981:24). Kommitténhar vidare avgivit delbetänkandet Lära leva tillsammans (Ds S1982:8). I detta diskuteras samlevnadsundervisningens mål och genomförande iskolan och på vilka punkter samlevnadsundervisningen behöver förbättras.Betänkandet remissbehandlas f. n. Enligtunder hand inhämtad uppgift har kommittén för avsikt att behandla frågan omtillämpningen av 3 § abortlagen i ett betänkande vilket man beräknar avge undervåren 1983. Under1980/väcktes härefter ett antal motioner vari frågor togs uppom ändring av abortlagen, om utformningen av abortrådgivningen samt omlagstiftning, till skydd för ofödda. Utskottet anförde inledningsvis i sittbetänkande (SoU 1981/82:14 s. 26) bl. a. följande. I debatten om abortlagen har huvudprincipen omkvinnans bestämmanderätt satts i fråga. Det har gjorts gällande att den avvägningmellan kvinnans och fostrets intressen som gjorts i abortlagen medfört attfostret numera saknar rättsligt skydd. I linje härmed har framförts den åsiktenatt ett lagfäst skydd för inte kan genomföras utan en ändring avgrundprincipen i abortlagen om kvinnans beslutanderätt. Enhgt utskottets meningkan det riktiga i sådana tankegångar ifrågasättas från principiellautgångspunkter. Abortlagen reglerar endast förfarandet då en kvinna villavbryta sitt havandeskap. Avvägningen av kvinnans och fostrets intressen i enabortsituation har som ovan berörts lett fill att kvinnan fått rätt att ensambestämma om havandeskapet skall avbrytas fram till utgången av 18:ehavandeskapsveckan och att därefter livsdugliga givits ettlagfäst skydd mot abortingrepp i andra fall än då kvinnans liv eller hälsa är iallvarlig fara. Enligt utskottets mening torde abortlagen inte kunna anses geuttryck för någon mer allmän princip i fråga om vilken hänsyn som skall tasfill kvinnan och fostret i olika sammanhang. Inte heller den äldrelagsfiftningen på området synes ha innefattat något mera allmängiltigtställningstagande till frågan om rättsligt skydd för det väntade barnet. Detförhållandet att kvinnan givits en viss beslutanderätt beträffande avbrytandeav havandeskapet behöver med andra ord inte innebära att samhället i andraavseenden skulle låta fostrets intressen stå tillbaka för kvinnans valfrihet,t. ex. acceptera att kvinnan missbrukar alkohol till skada för det väntadebarnet. Med detta synsätt föreligger det inte - som gjorts gällande i debatten- något direkt samband mellan utformningen av abortlagen och frågan om detväntade barnets rättsskydd. Aborflagen utesluter således inte att på andraområden införs lagregler beträffande rättsskydd för ofödda som bygger på enannorlunda intresseavvägning. En annan sak är att det från etiska SoU1982/83:5 9 utgångspunkter kan te sig ofillfredsställande att hänsynentill oföddas intressen skall skifta från område till område. Vid behandlingen av de olika väcktafrågorna hemställde utskottet om avslag på de motioner som avsåg ändring avabortlagen och utformningen av abortrådgivningen. Vad gällde frågan om översynav abortlagen konstaterade utskottet att utredningsarbetet i abortkommitténskall bedrivas med utgångspunkt i principen om kvinnans beslutanderätt. Även detidsfrister som reglerar förfarandet skall enligt direktiven gälla ifortsättningen. Enligt utskottet saknades anledning att nu frångå dessaställningstaganden. I frågan om abortrådgivningen hänvisade utskottet fill attfrågan skulle behandlas av abortkommittén. I frågan om skydd för ofödda och en lagstiftning i syfteatt ge ofödda en självständig rättsställning erinrade utskottet om vadutskottet inledningsvis uttalat (se ovan) om sambandet mellan detta spörsmåloch aborflagen. Vidare anförde utskottet följande (s. 30 f.). I konsekvens med dessa uttalandenanser utskottet att det inte kan komma i fråga att införa lagregler avövergripande natur om oföddas ställning.