bet · G601JuU11 · 1982-12-31 00:00:00 — omvidgad användning av strafföreläggande, m. m. 1982/ 83:41 jämtemotioner) I proposition 1982/83:41 har regeringen() föreslagit att anta genom propositionenframlagda förslag till 1. lag om ändring irättegångsbalken, 2. lag om ändring i lagen(1964:542) om personundersökning i brottmål, 3. lag om ändring i lagen(1969:246) om domstolar i fastighetsmål, 4. lag om ändring i lagen (1976:122) om ändring i lagen (1929: 145) om skiljemän. Lagrådet har hörts överlagförslagen under 1-3. Rörandepropositionens huvudsakliga innehåll hänvisar utskottet till vad som anförs idet följande under rubriken pä s. 8. 1samband med propositionen behandlar utskottet de med anledning av propositionenväckta motionerna 1982/83:55 av () och i (m) och 1982/83:62 av m.fl. (fp, c) samt den väckta motionen 1981/82:716 av (). Motionsyrkandenaredovisas pä s. 7. De vid propositionenfogade lagförslagen har följande lydelse. 1 1982/83. JuU 1982/83:11 2 Härigenomföreskrivs i fråga om delsatt 1 kap. 3 §, 2 kap. 4 §, 6 kap. I §, 9 kap. 9 §, 18 kap. 14 §, 30 kap. 10 §och 48 kap. 4 och 17 §§ skall ha nedan angivna lydelse, delsatt i 48 kap. skall införas en ny paragraf, 12 a §, av nedan angivna lydelse. 1 kap. 3§' Tingsrätt är i tvistemål domför med tre lagfarnadomare. Flera än fyra lagfarna domare må ej sitta i rätten. Ibrottmål skall tingsrätt bestå av en lagfaren domare och nämnd. Kanhuvudförhandling i målet beräknas kräva minst , må dock två lagfarnadomare och nämnd sitta i rätten. Tingsrätt är domför med enlagfaren domare vidmåls avgörande utan huvud- när mål avgörs utan huvudför- förhandling, handling, vidannan handläggning, som ej vid annan handläggning, som inte sker vid huvudförhandling eller syn sker vid huvudförhandling eller vid å stället, syn på stället, vid sådan huvudförhandling i vid sådan huvudförhandling i tvistemål, som hålles iförenklad tvistemål som hålls i förenklad form, form, vid huvudförhandlingoch syn å vid huvudförhandling och syn på stället imål om brott för vilket icke stället i mål om brott för vilket inte är stadgat svårare straff än böter. ärstadgat svårare straff än böter eller fängelse , under förutsättning att det inte finns anledning att döma tillannan påföljd än böter. Hovrätt är domför med fyra lagfarna domare. Fleraän fem lagfarna domare må ej sitta i rätten. Ibrottmål är hovrätten dock domför med tre lagfarna domare och två nämndemän.Flera än fyra lagfarna domare och tre nämndemän må ej sitta i rätten.Förekommer ej anledning att döma till svårare straffan böter, är hovrättendomför även med den sammansättning som sägs i första stycket. Detsamma gällervid handläggning, som ej sker vid huvudförhandling. Senaste lydelse 1975: 1288 =Senaste lydelse 1976:560. JuU1982/83:11 3 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Vid beslut om avskrivning av målefter återkallelse är hovrätten domför med en lagfaren domare. Regeringen bestämmer, i vilkenomfattning åtgärd, som avser allenast måls beredande, må vidtagas av enlagfaren domare i hovrätten eller av tjänsteman vid denna. 1§' Protokoll skall föras för varje mål särskilt. Över handläggning, som företages av lagfaren domare ensam eller av tjänsteman vid domstolen och ej sker vid sammanträde för förhandling, vare förande av protokoll ej erforderligt. Vid måls avskrivning, som ej sker / samband mcÉ? förhandling, erfordras ej heller protokoll. Protokoll behöver inte föras över handläggning som ej skervid sammanträde för förhandling, om 1. handläggningenföretas av en lagfaren domare ensam eller av tjänsteman vid domstolen, 2. deavgöranden som träffas vid handläggningen sätts upp särskilt och har tillkommitutan skiljaktig mening inom rätten, eller 3. måletavskrivs vid handläggningen. När dom i brottmål vid underrättutfärdas i förenklad form enligt 30 kap. 6 § får i stället för protokoll förasanteckningar enligt de närmare föreskrifter, som meddelas av regeringen. 9 kap. 9§'' Är i denna balk straff utsatt i Är i denna balk straff utsatt i böter, dock ej dagsböter, vare lags- böter,dock ej dagsböter, skall lägs ta bötesstraff och högsta tabötesstraffet vara femhundra kronor. 18 kap. 14 § Part, som vill erhålla ersättning för rättegångskostnad,skall, innan handläggningen avslutas, framställa yrkande därom och uppgiva,vari kostnaden består. Gör han det ej, äge han ej därefter tala å den kostnad,som uppkommit vid samma Part, som vill erhålla ersättning för rättegångskostnad,skall, innan handläggningen avslutas, framställa yrkande därom och uppgiva,vari kostnaden består. Gör han det ej, äge han ej därefter tala å den kostnad,som uppkommit vid samma ' Senaste lydelse 1981: 1093. " Senaste lydelse 1964:166. ' Senaste lydelse 1973:240. rätt; dock må part, även om yrkande ej framställts,erhålla ränta som avses i 8 § tredje stycket samt ersättning för utskrift avrättens dom eller slutliga beslut. rätt; dock må part, även om yrkande ej framställts,erhålla ränta som avses i 8 § andra stycket samt ersättning för utskrift avrättens dom eller slutliga beslut. Då rätten avgör målet, meddelerätten beslut angående rättegångskostnaden så ock i fråga, som avsesi 13 § första stycket. Ingår i ersättning för rättegångskostnad arvode tillombud eller biträde, skall arvodets belopp angivas. 30 kap. 10 §* Vad i 2 och 7 §§ är stadgat om dom äge motsvarande tillämpning i fråga om slutligt beslut. I den mån ej annat föreskrivits, skola ock bestämmelserna i 5 och 8 §§ tillämpas å sådant beslut, om frågans beskaffenhet fordrar det. Meddelas slutligt beslut i samband med dom, skall det upptagas i domen. Vad i 2 och 7 §§ är stadgat om domäge motsvarande tillämpning i fråga om slutligt beslut. I den mån ej annatföreskrivits med stöd av 14 §, skola ock bestämmelserna i 5 och 8 §§ tillämpaså sådant beslut, om frågans beskaffenhet fordrar det. Meddelas slutligt besluti samband med dom, skall det upptagas i domen. Äger part fullfölja talan motslutligt beslut eller göra ansökan om återupptagande, skall i beslutet givastill känna, vad han därvid har att iakttaga. Om underrättelse, som tillikaskall meddelas i hovrätts beslut, stadgas i 54 kap. 14 §. Strafföreläggande får utfärdas beträffande brott, förvilket ej stadgas svårare straff än böter, dock ej normerade böter, ochbeträffande brott, för vilket stadgas dagsböter eller fängelse i högst sexmånader. Skola dagsböter följa å brottet, får dock strafföreläggande utfärdasendast när brottet ensamt eWer jämte annat sådant brott som nämnts finnesförskylla högst sextio dagsböter. Strafföreläggande får utfärdas beträffande brott, förvilket ej stadgas svårare straff än böter, dock ej normerade böter, ochbeträffande brott, för vilket stadgas dagsböter eller fängelse i högst sexmånader. Om dagsböter skall användas som påföljd för brottet, får dock straffföreläggandeutfärdas endast när brottet ensamt eller tillsammans med annat sådant brott somnu har nämnts förskyller högst etthundra dagsböter. * Senaste lydelse 1969: 101. 'Senaste lydelse 1976: 1137. JuU1982/83:11 5 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Finner åklagaren att ett straffföreläggande,som har godkänts, tillföljd av skrivfel, felräkning eller annat liknandeförbiseende innehåller en uppenbar oriktighet, skall han, sedan den som hargodkänt föreläggandet har beretts tillfälle att yttra sig, besluta om rättelseav föreläggandet. Rättelse får inte göras, om den som har godkäntföreläggandet motsätter sig det. En rättelse får inte innebära att straffet höjs. 17 §« Bestämmelserna i 6 § andra Bestämmelserna i 6 § andra stycket1, 2 och 4 samt i 7, 9 och stycket 1,2 och 4 samt i 7,9,11 och 11 §§ äga motsvarande tillämpning 12 a §§ gäller även i fråga om före- i fråga om föreläggande av ord- läggande av ordningsbot. Vad som ningsbot. sägs om åklagare i 12 a § skalldär- vid istället avse polisman. Denna lag träder i kraft den 1januari 1983. Den äldre lydelsen av I kap. 3 § gäller dock alltjämt vidhuvudförhandlingar som har påbörjats före lagens ikraftträdande. Lag om ändring i lagen (1964:542) om personundersökning ibrottmål Härigenom föreskrivs att 10 § lagen(1964:542) om personundersökning i brottmål' skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 10 § Regeringen meddelar bestäm- Den som har utfört eller biträtt melser om ersättning åt den som vid utförande av personundersök- utfört eller biträtt vid utförande av ning eller har förordnats till för- personundersökning eller förord- troendeman enligt 4 § eller har av nöts till förtroendeman samt åt lä- gett läkarintyg enligt 7 § har rätt till käre som avgivit intyg enligt 7 §. Ersättningen betalas av Sådan ersättning skall gäldas av staten, statsverket. * Senaste lydelse 1968: 193. ' Lagen omtryckt 1973:1214. Senaste lydelse 1975:720. Regeringen meddelar bestämmelserom ersättning enligt första stycket. Regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer får fastställa taxa som skall tillämpas vid bestämmande av ersättningåt den som utan biträde har utfört personundersökning. Detta gäller dock inte isådana fall som avses i 9§. Denna lag träder i kraft den 1januari 1983. När någon före ikraftträdandet har utsetts att utförapersonundersökning, tillämpas äldre bestämmel- Lag om ändring i lagen (1969:246) om domstolar ifastighetsmål Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1969:246) om domstolar ifastighetsmål' skall ha nedan angivna lydelse. Fastighetsdomstol består av tvälagfarna ledamöter, en teknisk ledamot och två nämndemän. Om särskilda skälföreligger, kan efter ordförandens bestämmande ytterligare en teknisk ledamotingå i domstolen. I mål eller ärende angående arrende, hyra, bostadsrätteller tvångsförvaltning av bostadsfastighet består domstolen dock av tvålagfarna ledamöter och tre nämndemän. Teknisk ledamot får efter ordförandensbestämmande ingå i domstolen i stället för en av nämndemännen, om måletsbeskaffenhet eller annat särskilt skäl föranleder det. Kan huvudförhandling i fastig hetsmål beräknas kräva minst , får antalet lagfarna leda möter utökas med en utöver det an tal som anges i första och andra styckena. Om det är påkallat med hänsyn till målets omfattning eller annan särskild omständighet gäller detsamma om antalet nämndemän. En av de lagfarna ledamöterna En avde lagfarna ledamöterna skall varaordförande i fastighets- skall vara ordförande i fastighetsdomstolen. Denneutses bland de domstolen. Denne utses bland de lagfarna domarna i tingsrätten.Den lagfarna domarna i tingsrätten. Lagen omtryckt 1974: 1064. Senastelydelse av lagens rubrik 1974: 1064. JuU1982/83:11 7 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse andre lagfarne ledamöter} skall nan lagfaren ledamot skallvara vara lagfaren domare i tingsrätten lagfaren domare i tingsrätten eller i eller i annan tingsrätt. Teknisk le- annan tingsrätt. Teknisk ledamot damot skall ha teknisk utbildning skall ha teknisk utbildning och erfa- och erfarenhet av fastighetsbildning renhet av fastighetsbildning eller eller fastighetsvärdering. Nämndemän männen bör vara allmänt betrodda nen bör vara allmänt betrodda och och väl förtrogna med sin orts för- väl förtrogna med sin orts förhål hållanden, landen. Om det sedan huvudförhandling har påbörjats inträffar förfallför en av de lagfarna ledamöterna eller för en av nämndemännen eller, om tvåtekniska ledamöter deltar, för en av dem, är rätten ändå domför. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1976:122) om ändring i lägen(1929:145) om skiljemän Härigenom föreskrivs attikraftträdandebestämmelserna till lagen (1976: 122) om ändring i lagen(1929:145) om skiljemän skall ha nedan angivna lydelse. Denna lag träder i kraft . Har skiljeavtal slutits före ikraftträdandet,gäller fortfarande 9 och 18 §§ i deras äldre lydelse. Denna lag träder i kraft . I motion 1981/82:716 av () hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts angående förenklad handläggning av enklare brottmål genomstrafföreläggande i stället för domstolsförhandlingar. I motion 1982/83:55 av () och (m) hemställs att avslår förslaget till ändring av 48 kap.4§ . JuU1982/83:11 8 1 motion 1982/83:62 av BöijeStensson m.fl. (fp, c) hemställs att , i avsikt att med bibehållenlagföring vidmakthålla och om möjligt höja trafiksäkerheten, avslår regeringensförslag till ändring av 48 kap. 4 § . T avbidan på en mer genomgripandereform av rättegångsordningen som kan bli resultat av rättegångsutredningens(Ju 1977:06) arbete läggs i propositionen fram ett antal förslag om begränsadeändringar på processlagstiftningens område. Syftet med flertalet av förslagenär att med bibehållen effektivitet och rättssäkerhet försöka åstadkommabesparingar och förenklingar inom rättsväsendet. Vissa av förslagen avsernärmast en anpassning av processlagstiftningen till förändringar i annanlagstiftning. Andra förslag är av mer lagteknisk natur. I propositionen föreslås att nyamöjligheter införs att rätta felaktigheter i godkända strafförelägganden ochförelägganden av ordningsbot. Det föreslås vidare att området förstrafföreläggande utvidgas så att det högsta antal dagsböter som ettstrafföreläggande får uppta höjs från 60 till 100. Behörigheten för en ensamdomare i tingsrätt att avgörabrottmål utökas till att avse även brott med fängelse istraffskalan, dock under förutsättning att endast böter ådöms. I syfte attförenkla handläggningen föreslås att reglerna om protokollföringen ihovrätterna och högsta domstolen ändras samt att rotelinnehavare i hovrättskall få befogenhet att besluta om avskrivning av återkallade mål. Reglerna i (RB) om Jägsta och högstabötesstraff vid penningböter för rättegångsförseelser föreslås anpassade tillmotsvarande bötesregler i (BrB). Vidare föreslås att ersättningtill personundersökare i fortsättningen skall bestämmas enligt taxa.Propositionen innehåller också ett förslag om att fastighetsdomstol dels skallkunna ges förstärkt sammansättning i mer omfattande mål, dels skall få behålladom-förheten även om en ledamot får förfall under pågående huvudförhandling.Vidare föreslås beträffande lagen om skiljemän en ändring i fråga om entidsfrist vid vissa skiljeförfaranden med internationell anknytning. Slutligenföreslås några rent redaktionella ändringar i . Den nyalagstiftningen föreslås träda i kraft . Vidgad användning av strafföreläggande Gällande ordning I samband med tillkomsten av RB infördes strafföreläggandesom ett särskilt utomprocessuellt förfarande i syfte att förenkla formerna förbeiv- JuU 1982/83:11 9 Gmndläggandé regler om strafföreläggande finns i 48 kap.RB. Strafföreläggandehaiidhas av åklagare får utfärdas oin förutsättningar för allmänt åtalföreligger. Stiafföféläggande får utfärdas endast beträffande brott för vilkastadgas enbart böter (dock ej normerade böter) och beträffande bi"ott förvilka stadgas dagsböter eller fängelse . Det högsta antaldagsböter sörh fåi" föreläggas uppgår till 60 (4 §). Strafföreläggandeinnebär att den rnisstänkte föreläggs ett bötesstraff som han antingenomedelbart eller iiiörti får välja att godkänna eller inte godkänna. Ävenförverkande äv égérldoni eller annan sådan särskild rättsverkan skall iförekommande fäll öitifattas av föreläggandet (2 §). Hinderför utfärdande av strafföreläggande föreligger om föreläggandet inte tar uppalla brott av den misstähkté sorri enligt åklagarens vetskap förekommer tillbedömning. Om en niålsägahde här förklarat att han ämnar föra talan om enskiltanspråk i anledning äv brottet eller har begärt att åtal skall väckas, fårstrafföreläggande inte heller utfärdas (5 §). Särskilda bestämmelser gäller ifråga om militära brottmål. Enligt40 § åklagarinstruktionen (1974:910) bör åklagare, om förutsättningarföreligger, meddela den misstänkte strafföreläggande i stället för att väckaåtal. Strafföreläggandeutfärdas enligt säiskilt formulär och undertecknas av åklagaren. Föreläggandetskall innehålla uppgifterom den misstänkte, om brottet med angivande av tid ochplats samt övriga omständigheter som krävs för att känneteckna det, omtillämpliga lagrum samt om det bötesstraff och den särskilda rättsverkan somföreläggs den misstänkte (6 §). Strafföreläggandetgodkänns genom att den misstänkte undertecknar och till rikspolisstyrelsensänder en förklaring att han erkänner gärningen och godtar det straff och deneventuella särskilda rättsverkan som anges i föreläggandet. Ett godkäntstrafföreläggande gäller som dom som har vunnit laga kraft (3 § andra stycket). Omett föreläggande inte godkänns underrättas åklagaren om detta avrikspolisstyrelsen (9 § strafföreläggandekungörelsen [1970:60], SFK). När detkan sättas i fråga om den misstänktes förklaring innebär ett verkligtgodkännande skall åklagaren pröva om ett godkännande föreligger (7 § SFK). Eftersomett godkänt strafföreläggande gäller som lagakraftvunnen dom kan det inteöverklagas med ordinära rättsmedel; vad som står till buds är i stället ettsärskilt rättsmedel som regleras i 59 kap. 5 § RB. Enligt denna bestämmelseskall strafföreläggande som har godkänts av den misstänkte efter besvärundanröjas om godkännandet inte kan anses som en giltig viljeförklaring, om vidärendets behandling förekommit sådant fel att föreläggandet bör anses ogiltigteller om föreläggandet annars inte överensstämmer med lag. Besvär prövas avden tingsrätt som hade ägt att ta upp åtal för brottet. Tingsrättens beslut kanöverklagas hos hovrätten (6 och 7 §§). JuU1982/83:11 10 När strafföreläggande infördesbegränsades tillämpningen till brott med endast böter i straffskalan.Strafföreläggande fick inte avse mer än högst 20 dagsböter. höjdesgränsen till 40 dagsböter (prop. 1954: 200, ILU 25, rskr 332). Ett nytt stortområde för tillämpningen av strafföreläggande öppnades genom enlagändring som innebar att fängelse utgick ur straffskalan för vårdslöshet itrafik som inte var att anse som grov (prop. 1966:100, ILU 33, rskr 272). I en proposition (prop. 1968:82) föreslogs attregeringen skulle bemyndigas att meddela förordnande om att strafföreläggandefick användas vid vissa brott, i vilkas straffskalor ingick även fängelse ihögst . Vidare föreslogs en höjning av det antal dagsböter somskulle få åläggas genom strafföreläggande. Höjningen motiverades framför alltav att inom systemets ram skulle komma att rymmas även brott av någotallvarligare art, typiskt sett, än vad som dittills varit fallet. Departementschefenansåg att man utan betänkligheter borde kunna höja gränsen till 50 dagsböteroch, när det gällde gemensamt straff för flera brott, 60 dagsböter. Första lagutskottet (ILU 1968:37 s. 56) uttalade attförslaget inom utskottet hade varit föremål för närmare överväganden med hänsyntill att lekmannainflytandet i form av nämnds medverkan vid bedömningen skullekomma att försvinna. Utskottet fann emellertid inget att invända mot reformenoch pekade därvid särskilt på att den misstänkte alltid har rätt att få sakenprövad av domstol. Vidare uttalade utskottet att det förenklade förfarandetborde komma till användning bara för brott som lämpade sig för sådantförfarande samt att den omständigheten att en brottstyp var mycket vanlig intefick tillmätas avgörande betydelse vid bedömningen av om strafföreläggandeskulle få användas. Förslaget godkändes av (rskr 274). Nästa gång en utvidgning av tillämpningsområdet förstrafföreläggande togs upp var (prop. 1975/76: 148). Departementschefenanförde därvid att en utvidgning liksom dittills borde genomföras medförsiktighet. Han var därför inte beredd att föreslå att strafföreläggandeskulle få användas vid alla brott där böter ingick i straffskalan. Han anslötsig till ett utredningsförslag (SOU 1974:27) att utvidga tillämpningsområdetför strafföreläggande till att generellt avse brott för vilka var stadgatdagsböter eller fängelse . Han godtog också utredningensförslag att höja gränsen för antalet dagsböter till högst 60, oavsett omföreläggandet avsåg ett eller flera brott, och uttalade att han intefann det motiverat att höja gränsen yttedigare (prop. s. 172 f). Departementschefen anförde vidare att vissa brottstyperinom det utvidgade tillämpningsområdet av olika skäl var mindre väl ägnade försummarisk handläggning. I fråga om bl. a. rattonykterhet uttalade han attdetta brott skulle komma att omfattas av strafföreläggandets tillämpningsområ- JuU 1982/83:11 11 de.Med hänsyn till bl. reform beträffande tillbakaräkningsför-farandetvid s.k. promillebrott (se prop. 1974:154) ansåg han inte att det förelåg någothinder mot detta. Han betonade dock att brottet i de flesta fall måste ansesalltför allvarligt för att strafföreläggande borde användas. Endast lindrigarefall av rattonykterhet borde enligt hans mening kunna beivras genom strafföreläggande,t. ex. mopedfylleri på tid och plats där annan trafik inte förekom ellerbilkörning som begränsade sig till flyttning in i garage eller endast en kortsträcka på gata eller väg. I sådana och liknande fall och då alkoholhalten iblodet låg över straffbar-hetsgränsen borde enligtdepartementschefen förutsättningar finnas för att tillämpa strafföreläggandevid rattonykterhet (prop. s, 173). Propositionengodtogs av i här berörda delar (JuU 1976/77:11, rskr 90). Dennu aktuella propositionen och motionerna I propositionen föreslås att det högsta antaldagsböter som ett strafföreläggande får omfatta höjs från 60 till 100. Syftetär att åstadkomma ett ökat användande av strafföreläggande i stället fördomstolsförfarande. Förslaget motiveras främst med hänsyn till det ekonomiskaläget och den växande arbetsbördan i de allmänna domstolarna. I propositionenberäknas att av erkända fall av rattonykterhet och så gott somsamtliga erkända olovliga körningar kommer att falla inom ett på detta sättutvidgat område för strafföreläggande. Imotion 1981/82: 716 förespråkas en förenklad handläggning av brottmål genomstrafföreläggande i stället för domstolsförhandlingar. Till stöd förmotionsönskemälet anförs att kostnaderna för statsverket skulle kunna minskaskraftigt om man i större utsträckning än vad som är fallet i typiskabötesmål använder strafföreläggande i stället för domstolsförfarande. Imotionerna 1982/83: 55 och 62 yrkas avslag på förslaget om en utvidgning av områdetför strafföreläggande. Imotion 55 anförs att institutet strafföreläggande utgör undantag från densjälvklara och oförytterliga principen att all straffrättskipning skall utövasav domstol samt att strafföreläggande endast lämpar sig för fall då fråga är ombagatellförseelse eller annat ringa brott. Enligt motionärerna saknas vidstrafföreläggande den opartiska bedömning av ansvars- och påföljdsfrägan somdomstolsprocessen ger garantier för. Motionärerna framhåller också att detgenom åklagarens beslut om strafföreläggande avgörs att reglerna omsammanträffande av brott i 34 kap. BrB inte skall tillämpas. Motion62 tar främst sikte på användningen av strafföreläggande vidtrafiknykterhetsbrott. Det anförs i motionen att bl. a. brottet rattonykterhetgenom ett intensivt opinionsarbete i var mans medvetande kommit att uppfattassom ett särskilt svårt brott; allmän enighet har enligt motionärer- JuU1982/83:11 12 na rått om den betydelse en sträng straffskala haft förallmänpreventionen genom att inskärpa kravet på helnykterhet i trafiken.Motionärerna anför att rattonykterhetsbrott genom förslaget i praktiken blirlindrigare bedömda än . kan detta enligt motionärerna geoönskade effekter i fråga om såväl allmänprevention som individualpreventionoch bidra till en uppluckring av respekten för kravet på en helnykter trafik. Utskottet vill inledningsvis erinraom att det alltsedan RB:s tillkomst ansetts lämpligt att i summarisk ordning kunnabeivra enklare former av brottslighet utan domstols medverkan. Från börjaniakttogs stor restriktivitet när det gällde att medge avvikelser från RB:sordinära brottmålsförfarande, något som var naturiigt med tanke på den viktsom fästes vid att nya processrättsliga grundsatser skulle införiivas medrättsordningen. Till-lämpningsområdet för strafföreläggande har därefter undanför undan vidgats utan att därigenom intresset av rättssäkerhet istraffrättskipningen har trätts för när.