bet · G601LU19 · 1982-12-31 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet fyramotionsyrkanden vari tas upp frågor om partssammansatta domstolars funktion ochsammansättning. I motion 1981/82:1712 av och (båda fp) yrkas att hos regeringen hemställer om en utredningav partssammansatta domstolar i enlighet med vad som anförts i motionen. I motion 1981182:2065 av m. fl. (m)yrkas att begär att regeringen gör en översyn av systemet medpartssammansatta hyresnämnder och bostadsdomstol. Imotion 1982183:362 av m.fl, (m) yrkas - såvitt nu är i fråga-2,att hos regeringen anhåller om förslag till ändring av § 5 i Lag ombostadsdomstol (1974:1082) och § 2 i Lag om arrendenämnder och hyresnämnder(1973:188) så att nämnda instanser ges en sammansättning utanintresseledamöter. I motion 1982183:2159 av m. fl. (m)yrkas att beslutar att hos regeringen begära en utvärdering särskiltmed avseende på partsrepresentanternas inställning till den egnauppdragsgivarens intresse. Utskottet har inhämtat yttranden över motion 1981/82:1712från näringsutskottet och arbetsmarknadsutskottet. Yttrandena, NU 1982/83:1 yoch AU 1982/83:1 y, har fogats till betänkandet som bilaga 1 resp. bilaga 2. I motion 1981182:1712 anför motionärerna attpartssammansatta domstolar, som t. ex. arbetsdomstolen, hyresnämnderna ochbostadsdomstolen, till synes har fungerat väl när det har gällt att lösatvister mellan parter som är representerade i domstolen. Motionärerna menar attdet har blivit allt vanligare att en tredje part - en part sominte är representerad i domstolen - har legat i tvist med någon eller några avparterna som ingår i domstolen. Enligt motionärerna har en sådan tredje parthaft märkbart svårt att få rätt hos domstolen och det finns i dessa fall skälatt tala om att domstolen har varit jävig. För att höja och skyddarättssäkerheten anser motionärerna att man bör se över de partssammansattadomstolarnas funktion och sammansättning i olika typer av mål. Motionärerna i motion1982183:2159 (motivering i motion 1982/83:2158) 1 1982/83. LU1982/83:19 2 hänvisar till att partssammansatta domstolar instiftats påflera rättsområden alltsedan arbetsdomstolens tillkomst vid slutet av1920-talet. Det har enligt motionärerna ibland gjorts gällande att de avparterna utsedda domarna har kommit att inta ståndpunkter som uppfattas stå iöverensstämmelse med de egna partsintressena och att de sålunda inte har ageratmed den objektivitet som bör prägla domstols arbete. För rättslivet är det,anför motionärerna, av avgörande betydelse att allmänheten uppfattardomstolarna såsom fullständigt opåverkade av den politiska kraften.Motionärerna menar att partssammansatta domstolar har starkt korporativa dragoch saknar den för övriga domstolar obundna ställningen samt att de har enstarkt konserverande effekt på organisationsstrukturen inom resp. ämnesområde.Både principiella och sakliga skäl talar således enligt motionärerna för attdessa domstolar ges en annan och från parterna mer fristående sammansättning. Liknande kritiska synpunkter framförs av motionärerna imotionerna 1981182:2065 och 1982/83:362 (motiveringar i motionerna 1981/82:2018resp, 1982/83:360) såvitt avser hyresnämndernas och bostadsdomstolens sammansättning.Kritiken tas upp i samband med att motionärerna i de båda motionerna diskuterarhyresförhandlingslagen och Hyresgästernas riksförbunds ställning. Enligtmotionärerna är det uppenbart att förarbetena till hyresförhandlingslagen,tillsammans med den tolkning som de partssammansatta prövningsinstanserna hargjort, har lett till att hyresgästföreningens monopol har utvidgats till attgälla hela hyresmarknaden, något som motionärerna finner helt oacceptabelt. Arbetsdomstolen inrättades den 1januari 1929, Dess verksamhetsområde och sammansättning regleras numera i lagen(1974:371) om rättegången i arbetstvister. Enligt denna lag skallarbetsdomstolen som första domstol i huvudsak ta upp och avgöra tvister somväcks av arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation eller av arbetsgivare somsjälv slutit kollektivavtal, om målet gäller 1. tvist om kollektivavtal ellerannan arbetstvist som avses i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetsliveteller 2, arbetstvist i övrigt under förutsättning att kollektivavtal gällermellan parterna eller att enskild arbetstagare som berörs av tvisten sysselsättsi arbete som avses med kollektivavtal vilket arbetsgivaren är bunden av.Arbetsdomstolen är också överrätt i arbetstvister som enligt särskildabestämmelser skall handläggas av tingsrätt. Arbetsdomstolens domar eller beslutkan inte överklagas. Arbetsdomstolen består av högst tre ordförande, högst trevice ordförande samt 16 andra ledamöter. Ordförande, vice ordförande och treandra ledamöter utses av regeringen bland personer som inte kan anses företrädaarbetsgivar- eller arbetstagarintressen. Ordförande och vice ordförande skall LU 1982/83:19 3 varalagkunniga och erfarna i domarvärv. De tre andra ledamöterna skall ha särskildinsikt i förhållandena på arbetsmarknaden. Övriga 13 ledamöter utses avregeringen enligt följande: fyra efter förslag avSvenska arbetsgivareföreningen, en efter förslag avSvenska kommunförbundet, en efter förslag avLandstingsförbundet, en såsom representant förstaten som arbetsgivare, fyra efter förslag avLandsorganisationen i , två efter förslag avTjänstemännens centralorganisation. Förvar och en av de ordinarie ledamöterna (utom domstolens tre ordförande) skallfinnas högst tre ersättare. De utses i samma ordning som ledamöterna med detundantaget att Centralorganisationen /SR har rätt att föreslå två aversättarna för de ledamöter som utses efter förslag av TCO. Arbetsdomstolenär domför med ordförande samt högst sex och lägst fyra andra ledamöter. Av deledamöter som inte företräder arbetsgivar- eller arbetstagarintressen får dådelta högst tre och lägst en. Av övriga ledamöter deltar högst fyra och lägsttvå, lika många för vardera arbetsgivarsidan och arbetstagarsidan. Normalt ärarbetsdomstolen i sin dömande verksamhet sammansatt av sju ledamöter, nämligenordförande, vice ordförande och en tredje ledamot samt två frånarbetsgivarsidan och två från arbetstagarsidan. regler omdomarjäv gäller även vid arbetsdomstolen. tillkom då lagenom otillbörlig marknadsföring trädde i kraft. Domstolen benämndes till utgångenav marknadsrådet. övertog också de uppgifter enligtlagen (1953:603) om motverkande i vissa fall av konkurrensbegränsning inomnäringslivet (konkurrensbegränsningslagen) som tidigare ålåg näringsfrihetsrådet,vilket hade inrättats enligt beslut , Marknadsdomstolenhandlägger ärenden enligt konkurrenslagen (1982:729) - vilken den 1 januari1983 har ersatt den ovan nämnda konkurrensbegränsningslagen -, ärenden enligtmarknadsföringslagen (1975:1418) och ärenden enligt lagen (1971:112) om förbudmot oskäHga avtalsvillkor (avtalsvillkorslagen). Förfarandet imarknadsdomstolen regleras genom dessa lagar och genom lagen (1970:417) ommarknadsdomstol m. m. Utom såvitt gäller beslut som skall prövas av regeringenär slutinstans i samtiiga ärenden. Marknadsdomstolenbestår av ordförande och vice ordförande samt tio andra ledamöter. För varjeledamot utom ordföranden skall finnas en eller flera ersättare. Alla utses förviss tid av regeringen och vice ordföranden skall vara lagkunnigaoch erfarna i domarvärv. Fyra av de andra ledamöterna är särskilda ledamöter,tre för ärenden om konkurrensbegräns- 1* 1982/83. LU1982/83:19 4 ning och en för ärenden om marknadsföring och ärenden omoskäliga avtalsvillkor. Den sistnämnde skall ha särskild insikt ikonsumentfrågor. Av de tre ledamöterna för ärenden om konkurrensbegränsningskall en vara lagkunnig och erfaren i domarvärv och två ha särskild insikt inäringslivets förhållanden. Av övriga ledamöter skall tre utses blandföreträdare för företagarintressen och tre bland företrädare för konsument- ochlöntagarin-tressen. Ordföranden, vice ordföranden och de särskilda ledamöternafår däremot inte utses bland personer som kan anses företräda sådana intressen. är beslutsför när ordföranden och fyraandra ledamöter är närvarande. I beslut skall delta lika antal ledamöter somföreträder företagarintressen samt konsument- och löntagarintressen, dvs. en,två eller tre av vardera kategorin. Av de särskilda ledamöterna deltar endastden eller de som har utsetts för sådant ärende som det är fråga om. Antaletledamöter som deltar i ett beslut kan sålunda variera från elva till fem. beslut gäller den mening varom de flesta ledamöter förenarsig; vid Hka röstetal har ordföranden utslagsröst. Bestämmelserna irättegångsbalken om jäv mot domare äger motsvarande tillämpning på ledamot imarknadsdomstolen. Ärenden enligt konkurrenslagen tas upp efter ansökan avnäringsfrihetsombudsmannen (NO). Enligt marknadsföringslagen ochavtalsvillkorslagen är det på motsvarande sätt konsumentombudsmannen (KO) somför talan. Om NO eller KO för visst fall beslutar att inte göra ansökan finns iandra hand talerätt för sammanslutningar av konsumenter, löntagare ellernäringsidkare. I fråga om konkurrensbegränsning resp. otillbörlig marknadsföringhar även näringsidkare som berörs därav en sådan subsidiär talerätt. Hyresnämnder, arrendenämnder och bostadsdomstolen Stathga, regionala hyresnämnderinrättades i samband med en genomgripande reform av deallmänna bestämmelserna om hyra. Dessa hyresbestämmelser, som allmänt och avutskottet i det följande kallas för hyreslagen, ingick då som 3 kap. i lagen(1907:36 s. 1) om nyttjanderätt till fast egendom. Utan större ändringar i sakfördes sedan hyresbestämmelserna över från lagen om nyttjanderätt till fastegendom till 12 kap. jordabalken, vilken trädde i kraft den 1 januari 1972.Hyresnämndernas uppgifter och sammansättning regleras i lagen (1973:188) omarrendenämnder och hyresnämnder (nämndlagen). har till uppgift att medla i hyres- ochbostadsrättstvister. På hyresnämnden har vidare lagts att pröva vissahyrestvister enligt hyreslagen samt frågor enligt bostadsrättslagen (1971:479),bostadsförvaltningslagen (1977:792), bostadssaneringslagen (1973:531),hyresförhandlingslagen (1978:304), lagen (1975:1132) om förvärv avhyresfastighet m. m., bostads-anvisningslagen (1980:94) och lagen (1982:352) omrätt till fastighetsförvärv LU1982/83:19 5 för ombildning till bostadsrätt. skall ocksåvara skiljenämnd i hyres- eller bostadsrättstvister. Enligt 5 § nämndlagen består hyresnämnd av en lagfarenordförande och två andra ledamöter, av vilka den ene skall vara väl förtrogenmed förvaltning av hyresfastigheter och den andre vara väl förtrogen medbostadshyresgästers förhållanden. När ett ärende inför hyresnämnden rörbostadsrättsfastighet skall den förstnämnda intresseledamoten bytas ut mot enledamot som är väl förtrogen med förvaltning av bostadsrättsfastigheter. Rör ett ärende annan lägenhet än bostadslägenhet skallintresseledamoten på bostadshyresgästsidan ersättas av en ledamot som är välförtrogen med näringsidkande hyresgästers förhållanden. För ledamot skallfinnas en eller flera ersättare. Innan annan ledamot än ordförande förordnas skall sådanriksorganisation av fastighetsägare, hyresgäster, bostadsrättshavare ellernäringsidkare som med hänsyn till medlemsantal, verksamhet och övrigaomständigheter kan anses väl företräda den intressegrupp som det är fråga omberedas tillfälle att avge förslag. Arrendenämnderna i dess nuvarande utformning tillskapadesvid införandet av jordabalken. De är uppbyggda efter förebild avhyresnämnderna och deras uppgifter och sammansättning regleras som framgår ovanockså i nämndlagen. skall medla samt vara skiljenämnd iarrendetvister. Nämnden skall också pröva bl. a. tvister om förlängning avarrendeavtal. Enligt 2 § nämndlagen består arrendenämnden av en lagfarenordförande och två andra ledamöter. Av sistnämnda två ledamöter skall den enesåsom ägare av jordbruksfastighet eller på liknande sätt ha förvärvaterfarenhet av arrendeförhållanden och den andre vara jordbruksarrendator eller,när ärendet rör bostadsarrende, bostadsarrendator. För ledamot skall finnas eneller flera ersättare. Under samma förutsättningar som gäller beträffandehyresnämnderna skall riksorganisation av jordägare eller arrendatorer beredastillfälle att avge förslag innan annan ledamot än ordförande förordnas. eller arrendenämnd är domstol i egentligmening. De får närmast ses som förvaltningsmyndigheter. Ger inte nämndlagenledning vid förfarandet i nämnderna, tillämpas förvaltningslagen (1971:290).Dock finns i nämndlagen en uttrycklig bestämmelse om att rättegångsbalkensbestämmelser om jäv mot domare äger motsvarande tillämpning på ledamot i nämnd. Bostadsdomstolen inrättades som en centralöverinstans för ärenden som behandlats av hyresnämnd. var systemetför fullföljd av talan mot hyresnämnds avgörande inte enhetligt reglerat. Detvar för att komma till rätta med den bristande enhetlighet i rättstillämpningensom blivit en följd av den splittrade fullföljdsordningen som bostadsdomsto- LU1982/83:19 6 Bostadsdomstolens verksamhetsområde ochsammansättning regleras i lagen (1974:1082) om bostadsdomstol. Enligt lagenskall bostadsdomstolen ta upp besvär mot hyresnämnds beslut enligt vad somföreskrivs i lag eller annan författning. Bostadsdomstolens avgöranden kan inteöverklagas. Bostadsdomstolen skall enligt 5 § lagen om bostadsdomstolbestå av minst tre ledamöter som är lagkunniga och erfarna i domarvärv(lagfarna ledamöter). Vidare skall ingå en teknisk ledamot, dvs. en ledamot medteknisk utbildning och erfarenhet av värderings- eller byggnadsteknik.Därutöver skall finnas högst tolv ledamöter med särskild sakkunskap omförhållandena på bostadsmarknaden (intresseledamöter). Regeringen förordnar ledamöterna i domstolen och en ellerflera ersättare för annan ledamot än lagfaren ledamot. Lagfaren ledamot ochteknisk ledamot får inte förordnas bland personer som kan anses företrädafastighetsägares, hyresgästers eller bostadsrättshavares intressen. Innan intresseledamotförordnas skall sådan riksorganisation av fastighetsägare,bostadsrättsföreningar, hyresgäster, bostadsrättshavare eller näringsidkare sommed hänsyn till medlemsantal, verksamhet och övriga omständigheter kan ansesväl företräda den intressegrupp som det är fråga om beredas tillfälle att avgeförslag. Bostadsdomstolen är domför antingen med sju ledamöter (denstörre sammansättningen) eller med fyra ledamöter (den mindre sammansättningen).Domstolen upphör att vara domför i den mindre sammansättningen, om någon avledamöterna påkallar att målet skall prövas i den större sammansättningen.Sammanträder domstolen med sju ledamöter skall tre av dem vara lagfarna ochfyra av dem vara intresseledamöter. Sammanträder domstolen i den mindre sammansättningenskall två av ledamöterna vara lagfarna och två vara intresseledamöter. Närdomstolen sammanträder i den större sammansättningen kan intresseledamöternaöverrösta de lagfarna ledamöterna. I den mindre sammansättningen blir - om tvåröstar för ett avgörande och två emot - ordförandens röst utslagsgivande. Uppsättningen av intresseledamöter blir olika beroende påmålets beskaffenhet. När domstolen skall avgöra mål i den störresammansättningen skall på fastighetsägarsidan delta två företrädare för allmännyttigabostadsföretag, enskilda fastighetsägare eller bostadsrättsföreningar beroendepå vad slags fastighet tvisten rör. På hyresgästsidan skall delta tvåintresseledamöter som är väl förtrogna med bostadshyresgästers förhållandeneller, vid prövning av fråga som rör hyresrätt till lokal, näringsidkandehyresgästers förhållanden. I bostadsrättstvister ersätts dessaintresseledamöter av sådana intresseledamöter som är väl förtrogna medbostadsrättshavares förhållanden. Den tekniska ledamoten skall delta i stället för lagfarenledamot, om ärendets beskaffenhet eller annat särskilt skäl föranleder det. bestämmelser om domarjäv ägermotsvarande tillämpning på ledamot i bostadsdomstolen. LU 1982/83:19 7 Innan arbetsdomstolen inrättades hade genom en lagfrån funnits ett statligt organ, centrala skiljenämnden, för avgörandeav vissa tvister på grund av kollektivavtal. Fömtsättningen för att skiljenämndenskulle ta upp frågor om kollektivavtals rätta innebörd och tillämpning var atti avtalet eller på annat sätt genom överenskommelse mellan parternaföreskrivits att frågan skulle hänskjutas till nämnden. Centrala skiljenämndenbestod av sju ledamöter, varav tre var ledamöter som inte kunde anses företrädaarbetsgivar- eller arbetstagarintressen och fyra andra ledamöter av vilka tvåutsågs av svenska arbetsgivarföreningarnas förtroenderåd och två avlandsorganisationen. I övrigt kunde tvisterna handläggas antingen vid allmändomstol eller av särskilda skiljedomare. Det ansågs som en brist att det intefanns en praktiskt användbar form för avgörande vid domstol av tvister omtolkning och tillämpning av kollektivavtal. Av flera skäl hade parterna undvikitatt vända sig till allmän domstol för att lösa tvisterna. Arbetsdomstoleninrättades således och fick en sammansättning efter mönster från centralaskiljenämnden (prop. 1928:39, 2 LU 1928:36). Enligt förarbetena var det avsärskild vikt att domstolen sammansattes på sådant sätt att garanti skapadesför ett rättvist och sakkunnigt bedömande av tvistefrågorna. Till ledamöterna idomstolen borde utses personer som var kända för oväld och skicklighet.Dessutom skulle beaktas att domstolen erhöll tillgång till beprövad sakkunskaprörande arbetsmarknaden och där bestående avtalsförhållanden. I propositionenframhölls bl. a. att det inte var avsikten att parterna skulle erhålla ettslags intresserepresentation i domstolen. De efter förslag utseddadomstolsledamöterna skulle företräda de på ömse sidor rådande åskådningarna iarbets- och avtalsfrågor. De skulle inte tjänstgöra som talesmän för de i varjetvist deltagande parterna. Med hänsyn härtill ansågs det lämpligast att endastde befintliga huvudorganisationema tillerkändes förslagsrätt, en ordning somvisat sig fungera tillfredsställande när det gällde centrala skiljenämnden. Somframgår av arbetsmarknadsutskottets yttrande AU 1982/83:1 y (bilaga 2 tillbetänkandet) över en av de nu aktuella motionerna prövades frågan omarbetsdomstolens sammansättning också vid tillkomsten av lag omrättegången i arbetstvister (prop. Föredragande departementschefenanförde bl. a. att den blandade sammansättningen i arbetsdomstolen avämbetsmannaledamöter och framträdande företrädare förarbetsmarknadsorganisationerna visat sig ändamålsenlig. Domstolen har enligtdepartementschefen genom sin sammansättning kunnat uppträda med den auktoritetsom är nödvändig för att dess avgöranden skall vinna allmän efterföljd påarbetsmarknaden. Anledning att gå ifrån denna ordning fanns inte. Beträffandefrågan om vilka organisationer som skulle ha rätt att föreslå ledamöter idomstolen framfördes önskemål om att dittills orepresenterade 1**1982/83. LU1982/83:19 8 huvudorganisationer på både arbetsgivar- ocharbetstagarsidan skulle få rätt att bli företrädda i domstolen. Dessa önskemålavvisades emellertid i propositionen med hänvisning bl, a, till de övervägandensom låg till grund vid domstolens inrättande. Därutöver ansågs det önskvärt attarbetsdomstolens sammansättning inte växlar från mål till mål utan hålls såkonstant som möjhgt för att säkra kontinuiteten i dömandet. Detta ledde enligtdepartementschefen till att endast ett fåtal organisationer kunde blirepresenterade i domstolen. Vid valet mellan organisationerna fick derasrepresentativa bredd fälla utslaget. Hänsyn togs i det sammanhanget också tillatt dessa organisationer även utanför domstolen påverkar rättsbildningen påarbetsmarknaden. Det ansågs slutligen både naturhgt och lämpligt attomfattningen av representationen svarar mot det antal mål som kommer frånmotsvarande sektor på arbetsmarknaden. En utförlig redogörelse förbakgrunden till sammansättning och frågor i anslutninghärtill finns i näringsutskottets yttrande NU 1982/83:1 y (bilaga 1 tillbetänkandet). Här kan endast nämnas följande. Då näringsfrihetsrådet inrättades ansågs det vara av viktatt såväl beprövad domarerfarenhet som ekonomisk sakkunskap skulle finnasföreträdd i rådet (prop, 1953:103). För att rådet skulle få förankring i dekretsar som närmast berördes av dess verksamhet borde inom rådet också finnasföreträdare för såväl näringslivet som konsumenterna. Näringslivetsrepresentanter skulle enligt propositionen inte uppfattas som representanterför de olika näringsgrenarnas särintressen. Företrädarna för de allmännakonsument- och löntagarintressena borde dels hämtas från konsumentkooperationen,dels i övrigt vara personer med förankring i de stora löntagarorganisationerna. - numera -sammansättning behandlades i den proposition (prop, 1970:57) som innehöllförslag till lagstiftning om otillbörlig marknadsföring. Den enda principiellanyheten vid jämförelse med näringsfrihetsrådet var att en särskild ledamot medinriktning på konsumentfrågor tillkom. Föredragande departementschefen uttaladebl, a. att den inriktning på etiska normer som skulle prägla bedömningen avmarknadsföringsärendena gjorde det angeläget att vid handläggningen av dem haett starkt inslag av representanter för konsumenternas och näringslivetsintressen. Beträffande näringsidkarrepresentanter-nas funktion i marknadsrådetanförde departementschefen bl. a, att deras uppgift var att tillföra rådetkännedom om de värderingar som rådde inom näringslivet i allmänhet. Det vargenom dessa ledamöter som näringslivet skulle få inflytande på rättsbildningen. Genom beslut tillfördes marknadsdomstolenytterligare två särskilda ledamöter för konkurrensfrågor (prop, 1981/82:165 och195). LU 1982/83:19 9 behandlade (NU1978/79:6) en motion om förstärkning av konsument- och löntagarintressenasrepresentation i , I betänkandet redovisades en undersökningav reservationer i 1971-juni 1978,anförde bl, a, att genomgången av reservationerna tydde delspå att avgöranden präglades av en betydande enighet, delspå att förekommande reservationer snarare var uttryck för individuella bedömningarän för kollektiva reaktioner av intresserepresentanter. Utskottet betonade attdetta måste betraktas som tillfredsställande. Det fick nämligen enligtutskottet anses stå i god överensstämmelse med förarbetena till lagen ommarknadsdomstol m. m, och med vedertagen uppfattning, otr} man påmarknadsdomstolen applicerade vad föredragande departementschefen ipropositionen om inrättande av bostadsdomstolen uttalat omintresseledamöterna i denna. Motionen avstyrktes av utskottet och avslogs avriksdagen. Hyresnämnder,arrendenämnder och bostadsdomstolen När de nuvarande hyresnämnderna inrättades år 1968underströk föredragande departementschefen (prop. 1967:141) betydelsen av atthyresmarknaden tillfördes en kvalificerad, statlig nämndorganisation som irelativt obundna former kunde vara verksam för att bilägga hyrestvister, innande drogs inför domstol. Stor vikt lades vid att hyrestvisterna ofta kräver ettrelativt snabbt avgörande. Betydelse tillmättes också kostnadssynpunkten, 11974års lagstiftningsärende om inrättande av bostadsdomstolen (prop. 1974:151, LU1974:36) framhöll föredragande departementschefen bl, a. att det avhandläggningsregler tämligen obundna hyresnämndsförfarandet utan tvivel letttill att hyrestvisterna i första instans kunnat lösas förhållandevis enkelt,snabbt och billigt. Som regel hade också parterna godtagit hyresnämndernasavgöranden. Inte minst vid behandlingen av de ofta ganska kompliceradebruksvärdemålen hade det informella förfarandet vid hyresnämnderna undermedverkan av företrädare för hyresmarknadens partsorganisationer visat sigändamålsenligt, anförde departementschefen. Däremot kunde enligt propositionenerfarenheterna av den gällande ordningen för överprövning av hyresnämndernasavgöranden inte anses ha varit hka positiva. Förslag lades därför fram om encentral överinstans, bostadsdomstolen. Såvitt gällde domstolens sammansättningframhöll departementschefen bl. a. att intresseledämöterna inte är och inteskall uppfattas som intresserepresentanter i egentlig mening, dvs. somföreträdare för endera partens intressen.