bet · G601NU45 · 1982-12-31 00:00:00 — Det har även satts i fråga om inte erfarenheterna nu harvisat att riktlinjerna reglerar så omfattande problemkomplex att dessa ipraktiken svårligen kan lösas genom principbeslut av . Som ettexempel har tagits frågor rörande skötsel av textilier. Andra åsikter har gällt fördelningen av resurser, bl. a.mellan utformandet av riktlinjer samt övervakningen av dessas efterlevnad.Några anser att övervakningen har fått ett för litet utrymme. Vidare har allmänt ställts frågan vilka kostnaderrespektive fördelar för konsumenterna som systemet med styrning genomriktlinjer medför. Enligt direktiven skall utredningen särskilt bedöma fråganom en sådan ändring i marknadsföringslagen (1975:1418) som begärs i motion1982/83:2202 (s). I en skrivelse till regeringen harkonsumentverket framhållit att bestämmelsen inte gör det möjligt att ingripamot den försäljning som sker exempelvis från tillverkare till grossist ellerfrån grossist till detaljistledet. Enligt meing är dennabegränsning otillfredsställande. Verket har därför begärt att 4 §marknadsföringslagen ändras så att förbud NU1982/83:45 12 kan riktas även mot annan försäljning än den som sker direkt till konsument. skrivelse har remissbehandlats.Remissinstanserna är i allmänhet principiellt positiva. Vissa av dem förordardock att frågan utreds ytterligare, bl. a. med hänsyn till civilrättsligakonsekvenser, effekter beträffande redan sålda produkter samt formerna församhällsingripande. Allmänt om marknadsföringslagen och avtalsvillkorslagen Marknadsföringslagen (1975:1418)har enligt sin inledande bestämmelse till ändamål att främja konsumenternasintressen i samband med näringsidkares marknadsföring av varor, tjänster ochandra nyttigheter och att motverka marknadsföring som är otillbörlig motkonsumenter eller näringsidkare. En generalklausul i lagen (2 §) gör detmöjligt att meddela förbud mot reklamåtgärd eller annan vid marknadsföringföretagen handling som strider mot god affärssed eller på annat sätt ärotillbörlig. Vidare kan enligt lagen en näringsidkare åläggas att lämnainformation som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt om de produktersom han marknadsför (3 §). Om en vara på grund av sina egenskaper medförsärskild risk för skada på person eller egendom kan försäljning av varanförbjudas (4 §). Detsamma gäller om varan är uppenbarligt otjänlig för sitthuvudsakliga ändamål. Ett förbud eller åläggande enligt dessa nämndabestämmelser skall i regel förenas med vite. Lagen innehåller även bestämmelser om vissa straffbelagdaförfaranden vid marknadsföring. Bestämmelserna avser dels vilseledande reklam,dels s. k. rabattmärken, dels vissa slag av tilläggs- och kombinationserbjudanden. Enligt lagen (1971:112) om förbud mot oskäligaavtalsvillkor (avtalsvillkorslagen) kan förbjudanäringsidkare att bl. a. vid erbjudande av tjänster använda avtalsvillkor somär oskäliga mot konsumenterna. För tillämpningen av de båda lagarna svararkonsumentombudsmannen (KO) - vilken befattning är förenad med tjänsten som chefför - och . KO skall överyaka marknaden, taupp förhandlingar och träffa överenskommelser med företrädare för näringsidkarnaoch föra det allmännas talan inför . Domstolen avgör somslutinstans ärenden om informationsåläggande och förbud. I fall som inte är avstörre vikt får KO utfärda informations- resp. förbudsföreläggande. En arbetsgrupp inom statensungdomsråd avlämnade en omfångsrik rapport med ,vilken åberopas i motion 1981/82:1943 (s). Arbetsgruppens uppdrag var attgenomföra en kartläggning av barns och NU1982/83:45 13 ungdomars frifidsaktiviteter m. m. I ett kapitel (s.120-185) granskades den reklam och marknadsföring som vänder sig till barn ochungdomar. "Vi visar hur reklamen medvetet utnyttjar psykologisk kunskapför att manipulera våra innersta känslor och behov", säger arbetsgruppen iingressen till kapitlet. Detta är illustrerat med ett rikt urval av annonser.Ett förslagskapitel innehåller bl. a. följande (s. 582 f.): Vi anser att dekonsumentpolitiska insatserna för barn och ungdom måste stärkas. Vi föreslår att1 % av reklamomsättningen (motsvarar 1/3 av skatteintäkterna från reklamen)används till finansiering av en kampanj mot den kommersiella ungdomskulturen. Vi föreslår attkonkreta förslag utarbetas på hur det totala reklamutbudet i vårt samhälle kanminskas. Vi föreslår attmarknadsföringslagen kompletteras så att ovidkommande bilder och texter samtpåståenden som inte kan bevisas ej tillåts, dvs. att man i reklamen i stortsett endast får avbilda varan och beskriva dess faktiska egenskaper. Rapporten har remissbehandlats. hardärefter till regeringen ()överlämnat en framställning med rubriken ungdomars uppväxtvillkor ochval av fritidsaktiviteter. Där hemställs bl. a. att regeringen remitterar ettantal förslag från slutrapporten för prövning fillberörda departement, myndigheter och andra råd, delegationer ochinstitutioner. Bland dessa förslag är under rubriken tvåsom avser komplettering av marknadsföringslagen. Det skulle föreskrivas attovidkommande bilder och texter samt påståenden som inte kan bevisas ejtillåts. Man skulle sålunda i reklamen i stort sett endast få avbilda varan ochbeskriva dess faktiska egenskaper. Vidare skulle reklam och marknadsföring somi huvudsak vänder sig till barn förbjudas i direktreklam, i barn-och ungdomstidningar samt på bio. Regeringen har överlämnatärendet till barn- och (Ju 1983:01). Förbud mot kombinerade utbud m. m. I marknadsföringslagen finns ettförbud mot s. k. kombinerade utbud. En näringsidkare kan enligt 8 § dömas tillböter eller fängelse om han till konsument bjuder ut två eller flera varor förett gemensamt pris eller erbjuder konsument att vid köp av en vara förvärvaäven en annan vara utan ersättning eller mot särskilt lågt pris. Enförutsättning för straffansvar är dock att varorna uppenbart saknar naturligtsamband och förfarandet försvårar för konsumenten att bedöma erbjudandetsvärde. Det sagda gäller även utbud av tjänst och annan nyttighet. NU1982/83:45 14 Det är vidare (7 §) förbjudet förnäringsidkare att erbjuda konsument att mot märke eller annat bevis, vilketutlämnas vid försäljning av vara, tjänst eller annan nyttighet, erhålla annatän pengar. Näringsidkaren kan dömas till böter eller fängelse. Detta gällerdock inte om beviset ger rätt endast till översyn, reparation eller liknandemed avseende på det sålda. Dessa straffbelagda förfaranden är också att betrakta somotillbörliga enligt generalklausulen om ofillbörlig marknadsföring i 2 §marknadsföringslagen. Åven kombinerade utbud som inte direkt faller understraffbestämmelserna kan angripas med stöd av denna generalklausul. De berörda bestämmelserna imarknadsföringslagen - överförda dit från lagen (1970:412) om otillbörligmarknadsföring - går tillbaka på 2 § lagen (1931:152) med vissa bestämmelsermot illojal konkurrens. Denna paragraf hade följande lydelse: Den, som vid utövning avdetaljhandel utan ersättning eller för särskilt lågt beräknat pris lämnar ellererbjuder viss vara eller i varor inlösbart rabattmärke under förutsättning attköp sker av annat slags vara, straffes, där förfarandet innebär utnyttjande avallmänhetens godtrogenhet, med böter från och med fem till och med tvåtusenkronor; ersatte ock uppkommen skada. (lag 1942:246) ändrades straffet till dagsböter. Utredningsförslag om en bestämmelse av angivet slagavlämnades av patentlagstiftningskommittén, som hade tillkallats år1908. Den lag på grundval av kommitténs förslag som antogs upptogemellertid inte någon sådan bestämmelse. I den allmänna motiveringen till detlagförslag som framlades och antogs (prop. 1931:175 s. 11 f.) taladesom "de former av illojal konkurrens, som beröras i de av kommitténföreslagna allmänna stadgandena mot sanningslös reklam samt i dess bestämmelsermot de så kallade present- och rabattmärkessystemen." Härom anfördes bl.a.: Den vanligaste yttringen av illojalkonkurrens lärer vara den, som förekommer i dessa former, och det är på dessa områden som de allvarligaste missförhållandena torde förefinnas. Också är det, såsom förut antytts, i dessa avseenden som ett inskridande på lagstiftningens väg mest energiskt påyrkats.--- Vittnesbörden om den skada, som vållas genom affärsmeto der av ifrågavarande slag, äro alltför många och samstämmiga för att kunna lämnas obeaktade. under1970-talet har i motioner yrkats att 8 § marknadsföringslagen skulle skärpasgenom att rekvisiten "om varorna uppenbart saknar naturligt samband ochförfarandet försvårar för konsu- NU1982/83:45 15 menten att bedöma erbjudandets värde" helt ellerdelvis skulle utgå. Första gången, (NU 1975/76:14 s. 23 f.), anknötmotionärerna till ett förslag av KO att ordet "uppenbart" skulle utgåur det första rekvisitet och att det andra rekvisitet helt skulle slopas. Andragången, (NU 1979/80:12 s714 f.), föreslogs att hela det citeradeavsnittet skulle utgå. Reservationsvis förordades en lagändring enligt KO:sförslag första gången av kommunisternas representant, andragången av socialdemokraterna i utskottet. Majoritetens motivering för sittavstyrkande var vid det senare fillfället att man delade konsumentverketsuppfattning att ett totalförbud mot kombinerade utbud inte var påkallat samtatt utvecklingen sedan bestämmelsens utformning senast behandlades ()inte på något avgörande sätt hade visat att det fanns skäl för attompröva sitt ställningstagande. I näringsutskottets betänkande i ämnet år- 1979redovisades (s. utförligt ett remissyttrande från , variföreslogs att 8 § marknadsföringslagen skulle skärpas, och en skrivelse frånNäringslivels delegation för marknadsrätt, vari hävdades att den gällandelagstiftningen gav KO och fullgoda möjligheter att på etteffekfivt sätt beivra oarter och övertramp. hänvisade till attlagstiftningen i , och präglades av en påtagligtrestriktivare inställning än den svenska till kombinerade utbud. praxis iproduktsäkerhetsfrågor har beskrivits och kommenterats i konsumentverketstidskrift 1981 nr6avstf KO Axel . I artikelnpresenteras tio fall där KO har fört talan hos med åberopandeav generalklausulen om produktsäkerhet i 4 § marknadsföringslagen. De berördavarorna var en bilbarnstol som lätt lossade från sina fästen, en icketypgodkänd cykellykta med alltför svagt ljus, slangbågar, en s. k. dyrkpistol,ett lättantändligt spegelset, en dekorationslampa som innehöll en vådligvätska, en hopfällbar barnvagn utan säkerhetsspärr, en ineffektiv brandvarnare,stegar med otillräcklig hållfasthet samt s. k. karatepinnar. KO:s talan biföllsi samtliga fall utom det som gällde dyrkpistolen; försäljningen av dennaprodukt har emellertid sedermera reglerats genom lagen (1979:357) omyrkesmässig försäljning av dyrkverktyg. har alltsåförbjudits att försälja de nämnda produkterna. I enavslutande kommentar säger författaren: Den nuvarande generalklausulen harsom framgått inte tillämpats i någon stor utsträckning. Det vore ändåfel att värdera betydelsen av lagen enbart med hänsyn fill detta. Det tvångsmedeli form av vitesförbud som 4 § NU1982/83:45 16 MFL tillhandahåller har utan tvekan gjort det lättare attnå frivilliga resultat i det löpande arbetet på . Farligaprodukter har ändrats eller helt tagits bort från marknaden. I flera fall harsäljare som resultat av förhandlingar åtagit sig att återta sålda exemplareller att avhjälpa säkerhetsbrister hos dem. Den indirekta betydelsen avproduktsäkerhetsbestämmelsen måste därför sägas ha varit betydande. En fördel med den nuvarande ordningen är att frågor omlångtgående ingripanden i form av säljförbud avgörs genom en domstolsprövning.Det garanterar en grundlig prövning i offentlighetens ljus och en omsorgsfullredovisning av skälen för ställningstagandet. Det är dock inte så svårt att också se vissa svagheter isystemet. Från konsumentsynpunkt är det allmänt sett tveksamt omrekommenderande riktlinjer i förening med MD-talan i enstaka fall är etttillräckligt starkt styrmedel. I många fall vore det önskvärt att kunna ställaupp regler som gäller för ett helt varuområde och är direkt sanktionerade genomstraffbestämmelser. Sådana generella tvingande normer skulle nog ofta vara enfördel också från företagens synpunkt. Att, som , ett säljförbud måsteriktas mot en enskild näringsidkare kan i vissa fall få olämpliga konsekvenserfrån konkurrenssynpunkt. Författaren erinrar omriktlinjeutredningens uppdrag att utreda denna fråga (se s. 11). Arbetarskyddslagen (1949:1) gälldefram till , då den avlöstes av arbetsmiljölagen (1977:1160).Arbetarskyddslagen reglerade främst förhållanden inom arbetslivet. Lagens 45 §innehöll emellertid en generell bestämmelse om skyldighet för tillverkare ellerupplåtare av maskin, redskap eller annan teknisk anordning att se till attanordningen var försedd med nödiga skyddsanordningar och även i övrigt erbjödbetryggande säkerhet mot hälsa och olycksfall. Bestämmelsen gällde - enligt 6 §- alla exemplar av sådan anordning, inte enbart dem som kom till användning iarbetslivet. Arbetarskyddsstyrelsen var ansvarig myndighet för frågor omtillämpningen av lagen. I arbetsmiljölagen finns likaledes en bestämmelse, 3 kap.8 §, om sådan skyldighet som nämnts. Någon sådan utvidgning avskyldighetens omfattning som följde av 6 § arbetarskyddslagen är emellertidinte stadgad. Arbetsmiljölagen gäller i princip varje verksamhet i vilkenarbetstagare utför arbete för arbetsgivares räkning. Ett väsentligt undantag ärarbete som utförs i arbetsgivarens hushåll. Tillsyn över efterlevnaden av arbetsmiljölagen utövas avarbetarskyddsstyrelsen och under dess överinseende av yrkesinspektionen.Gentemot den som har skyddsansvar enligt - bl. - 3 kap. 8 § får yrkesinspektionenmeddela föreläggande eller förbud som behövs för att lagen eller föreskriftersom har meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. Föreläggande eller förbudkan förenas med vite. NU1982/83:45 17 riksdagsbehandling av motioner om rostfriaavgassystem Motioner om rostfria avgassystemhar avslagits av åren 1977 (NU 1977/78:18), 1978 (NU 1978/79:15) och1981 (NU 1981/82:4). Vid det senaste fillfället förelåg en motion av i huvudsaksamma innehåll som årets men med yrkandet att skulle uttala sig fören närmare undersökning av möjligheten att genom lagstiftning stimulera tillökad användning av rostfria bilavgassystem. Ett förslag till en sådan laglämnades i motionen. och avstyrkte iremissyttranden förslaget om lagstiftning. hänvisade liksomtidigare till arbete på det aktuella området. hadeverket skriftligen uppmanat alla generalagenter för och utländska huvudleverantörerav personbilar på den svenska marknaden att införa korrosions-beständigareavgassystem. Utskottet hade inhämtat att man hos såväl producenter somkonsumenter kunde skönja en mera positiv inställning till sådana. Utskottet behandlar i dettabetänkande frågan om anslag till tre statliga organ med uppgifter som helteller delvis är av konsumentpolitisk natur -statens pris- och kartellnämnd,och - och vidare ett antalmotioner som delvis rör dessa myndigheter och eljest andra konsumentpolitiskafrågor, i synnerhet beträffande lagstiftningen fill konsumenternas skydd.Frågor om anslag och organisation tas upp först. Utskottet går därefter in påförslag rörande konsumentpolitikens inriktning i stort och på förslag tilllagändringar. Slutligen behandlas motionsyrkanden som rör ett par speciellaprodukter, nämligen minibilar och rostfria avgassystem. En gemensam utgångspunkt för flera av utskottetsställningstaganden är att finansministern efter beslut av regeringen hartillsatt en kommitté för översyn av konsumentpolitiken. Dess direktiv har ikoncentrat presenterats i det föregående, där också annat bakgrundsmaterial harredovisats och motiveringen i vissa motioner återgivits i sammandrag. Statens pris- och kartellnämnd För statens pris- och kartellnämnd(SPK) föreslår regeringen ett anslag av . Detta innebär att medelför verksamheten har beräknats enligt det s. k. huvudförslaget, vilket innebären minskning efter pris- och löneomräkning. NU1982/83:45 18 I motion 1982/83:1490 (vpk)föreslås att anslagsbeloppet skall höjas med . Det anförs i motionenatt redan fattade beslut om anslagsbegränsning motsvarar en vakanthållning avca 40 tjänster, vilken slutgiltigt skall genomföras under /83.Den ytterligare minskning av anslaget som föreslås motsvarar en vakanthållningav ytterligare fem tjänster, säger motionärerna. De menar att det inte finnsutrymme för sådana nedskärningar. I nuvarande ekonomiska läge är en effektivprisövervakning särskilt viktig, betonar de. Det anges i propositionen (s. 68) att 23 av 189 tjänstervid SPK är vakantsatta. Antalet avser fasta tjänster. Om även tidigarebefintliga tillfälliga tjänster inkluderas stämmer motionärernas uppgift att ca40 tjänster har vakantsatts. SPK har sålunda liksom flertalet rnyndigheter drabbats avde besparingsåtgärder som det statsfinansiella läget nödvändiggör. Utskottetutgår från att nämndens ledning strävar att utnyttja de något minskaderesurserna så rationellt som möjligt och att regeringen följer utvecklingeninom SPK. Någon anslagsökning är utskottet inte berett att förorda, varförmotionen avstyrks. Utskottet föreslår alltså att anslag''till SPK anvisasenligt regeringens förslag. Frågan om en sammanslagning av SPK och hartagits upp i en motion. Denna fråga behandlar utskottet i anslutning tillfrågan om anslag till . anslag /84 blir enligt regeringens förslag . Detta innebären ringa nominell ökning jämfört med innevarande budgetår, då anslaget är . Verkets kostnader ligger på högre nivå, , enligtbudgetpropositionen och 47 705 000'kr, enligt detta års budget. Skillnadenmellan kostnaderna och anslaget täcks genom intäkter som verket har i sinverksamhet. Finansministern anmäler i propositionen att anslaget med ettundantag har beräknats med utgångspunkt i huvudförslaget. Undantaget är attdet tillkommer ett belopp av . till forskning och till frivilligakonsumentpolitiska insatser av bl. a. studieförbunden. Detta möjliggörs genombesparingar under andra anslag. Medel för det nu angivna ändamålet har tidigarefunnits tillgängliga i form av ett särskilt anslag, som emellertid har dragitsin av besparingsskäl. Mot bakgrund av en principiell framställning omkonsumentpolitiken, som utskottet behandlar i ett följande avsnitt, föreslås imotion 1982/83:1014 (m) att det av regeringen föreslagna anslagsbeloppet skallreduceras med 1,8 milj. kr. Motionärerna vill bl, a, attanslagsposten för forskning etc, skall slopas. De begär också att riksdagenskall anhålla hos regeringen om förslag till en sammanslagning- ibesparingssyfte - av statens NU1982/83:45 19 pris- och kartellnämnd (SPK) och . Ensamordning bör, menar motionärerna, inledas . a. borde man försökaåstadkomma en gemensam utgivning av konsumentinformation, något som enligtmotionärernas uppfattning skulle kunna medföra besparingar redan under detkommande budgetåret. Ökad avgiftsfinansiering av serviceverksamhetenförespråkas också. När det gäller det område där samordningsfördelar enligtmotionärerna närmast står att vinna hänvisar utskottet till redogörelsen i detföregående (s. 6) för kompetensfördelningen mellan SPK och ifråga om prisinformation samt för SPK:s och tidskriftsutgivning. Av denna redogörelse framgår att de båda myndigheternasprisinformation är av mycket olika karaktär och riktar sig till olikamålgrupper. Genom en organisationsförändring har statsmakternaåstadkommit en klar arbetsfördelning mellan SPK och när detgäller prisinformation. I övrigt råder det stor skillnad mellan de bådamyndigheternas aktiviteter. Utskottet finner en sammanslagning av SPK ochkonsumentverket orealistisk och avstyrker motionsyrkandet om en utredning pådenna punkt. Utskottet konstaterar att regeringen har funnit detmöjligt att föreslå en särskild anslagspost för forskning etc. inom ramen förkonsumentverkets anslag men att detta i övrigt är beräknat enligt det generellahuvudalternativ som innebär en inte obetydlig nedskärning av hittillsvaranderesurser. Avgifter för olika tjänster är, såsom har framgått, redan nu enväsentlig inkomstkälla för . En sådan ytterligare nedskärningsom motionärerna föreslår vore enligt utskottets uppfattning olycklig.Utskottet tillstyrker budgetpropositionen såvitt gäller det berörda anslagetoch avstyrker motion 1982/83:1014 (m) i motsvarande del. Utskottet tillstyrker regeringensförslag om ett anslag av ca 7,8 milj. kr. Som framgår av redogörelsen i det föregående blev nämndenen fristående myndighet efter att tidigare ha varit knuten fillkonsumentverket. Frågan om nämndens organisatoriska ställning har både då ochsenare varit kontroversiell. Liksom föreligger nu ett motionsyrkande- i motion 1982/83:1502 (s) - om att skall uttala sig för attallmänna reklamationsnämnden återförs till . Det finns, sägermotionärerna, inte något vägande skäl för att reklamationsnämnden skall vara ensjälvständig myndighet. Den enda säkra effekten är en helt onödig fördyring. Utskottet finner det motiverat att frågan om allmännareklamationsnämndens organisatoriska ställning prövas på nytt. NU1982/83:45 20 skulle otvivelsaktigt medföra vissa klarafördelar för verksamheten och skulle dessutom vara kostnadsbesparande. Detsynes lämpligt att den konsumentpolitiska utredning som har tillsatts fårsom ett särskilt uppdrag att överväga om en återgång fill den tidigareordningen bör genomföras. Genom ett sådant uppdrag skulle det berörda yrkandeti motion 1982/83:1502 (s) tillgodoses i väsentlig mån. Utgångspunkten för motion1982/83:1029 (vpk) är det ökade tryck på konsumenterna som enligt motionärernaär en följd bl. a. av att nya produkter och produktvarianter skapas ochmarknadsförs med raffinerade reklammetoder. Särskilt barn och ungdom och andrasvaga konsumentgrupper drabbas härav, framhåller motionärerna. De diskuterardärefter olika konsumentpolitiska insatser till skydd för konsumenterna. "Slå vakt om ", lyder en paroll i motionen.Motionärernas huvudsyfte, sådant det kommer till uttryck i yrkandet, är attplädera för den kommunala konsumentverksamheten. Motionärerna vill attregeringen skall uppmanas att vidta erforderhga åtgärder för att möjliggöra attkommunerna bygger ut den egna konsumentverksamheten. Det borde, säger de, vara etträttvisekrav att konsumenterna skall ha tillgång till ett visst minimum avkommunal konsumentservice, oavsett vilken kommun de råkar bo i. Frivillighetenpå detta område borde därför ersättas med ett obligatorium. I det föregående (s, 8) har en del uppgifter om denkommunala konsumentverksamheten lämnats och ett par tidigare ställningstagandenav i detta ämne refererats. Som.där framgår har funnit detuteslutet att staten skulle ålägga kommunerna en lagstadgad förpliktelse attbygga upp konsumentpolitisk verksamhet. Regeringen och börfortsätta att följa utvecklingen och överväga om något initiativ bör tas frånstatens sida, har också- uttalat. Utskottet anser att det i dagens läge inte finnsförutsättningar för något beslut med annan innebörd. En ny omständighet är attkommittén för översyn av konsumentpolitiken har fått i uppdrag att pröva omförhållandet mellan de konsumentpolitiska insatserna på olika nivåer är detbästa eller om förändringar är påkallade. En utgångspunkt skall enligtdirektiven vara att konsumentpolitiken måste ha en lokal förankring ikommunerna. Med hänvisning till tidigare uttalanden av ochdet pågående utredningsarbetet avstyrker utskottet motion 1982/83:1029 (vpk). Konsumentpolitikens inriktning i stort En rad olika konsumentpolifiskafrågor tas upp i motion 1982/83:2188 (c). Motionärernas yrkande går ut på attriksdagen skall göra ett uttalande till regeringen i enlighet med vad de haranfört om den konsumentpolitiska NU1982/83:45 21 Resonemanget avser delvis konsumentundervisning ochbehandlas i den delen av utbildningsutskottet. Den del av motionstexten somskall beaktas av näringsutskottet gäller följande ämnen. I fråga om regional konsumentpolitisk verksamhet pekarmotionärerna på den utveckling som har tagit sig uttryck i att flerahemkonsulenttjänster vid länsstyrelserna har vakantsatts. Denna utveckling ärinte acceptabel, sägs det i motionen.