bet · G601UU21 · 1982-12-31 00:00:00 — om främjande av mänskliga rättigheter I motion 1982/83:1228 av m. fl. (c) hemställs 1. att begär att regeringen i FN verkar föratt en specialkonferens arrangeras kring frågor rörande de mänskliga rättigheterna, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffandefortsatt svenskt stöd till FN:s fond för personer som utsatts för tortyr, 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffandefortsatta svenska insatser för förverkligandet av förslaget om en särskild kommissarieför de mänskliga rättigheterna, 4. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffandeaktiva svenska insatser för främjande av mänskliga fri-och rättigheter, 5. att begär att regeringen stimulerarfolkrörelser, ideella organisationer och andra grupper att uppmärksamma och engagera sig i mänskliga fri- och rättighetsfrågor. I motion 1982/83:1-771 av GunillaAndré och (bådac) hemställs att begär att regeringen i FNoch andra internationella fora fortsätter arbetet för att skallåterfå nationell självständighet. I motion 1982/83:1781 av ToreNilsson (m) hemställs att hos regeringen anhåller att handeln mellanSverige och avbryts så länge regimen i icke respekterarkonventionen om de mänskliga rättigheterna. I motion 1228 görs en genomgång avdet internationella förhandlingsläget på en rad områden av central betydelseför iakttagande och främjande av mänskliga rättigheter. Dessa områdenkommenteras i det följande. Utskottet har i två tidigarebetänkanden behandlat insatser för främjande avmänskliga rättigheter, UU 1980/81:10 och UU 1982/83:1.1 sistnämnda betänkandelämnades bl. a. en fyllig redovisning av föreliggande internationelladeklarationer och konventioner på detta område. Huvuddragen i denna återgesäven inledningsvis här nedan. 1 1982/83. Övertygelsen att människan harokränkbara fri- och rättigheter går långt tillbaka i tiden. I många samhällenär det också självklart att det är en uppgift för statsmakten att garanteramedborgarna deras rättigheter. Som ett uttryck härför har flera länder i sinaförfattningar skrivit in grundläggande rättigheter. a. erfarenheterna från det ökadeangelägenheten att i det internationella samarbetet främja respekten för demänskliga rättigheterna. Inom utarbetades en allmänförklaring om de mänskliga rättigheterna, som antogs . FN:srättighetsdeklaration innehåller bl. a. bestämmelser om rätten till liv, frihetoch personlig säkerhet; den förbjuder slaveri, tortyr och omänsklig behandlingsamt fastställer rätten till yttrandefrihet och religionsfrihet. Det heterockså att folkets vilja skall komma till uttryck i fria val med allmänrösträtt. Den allmänna deklarationen är långtgående i sina principermen är inte juridiskt bindande för staterna. För att på ett mer verkningsfulltsätt främja respekten för mänskliga rättigheter har den allmänna deklarationendärför kompletterats med bindande konventioner. De två viktigaste av dessa är7966 års konvention om medborgerliga och politiska rättigheter och samma årskonvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Vid sidan av dessa grundläggande överenskommelser finnsinom FN-systemet ett antal konventioner inriktade på skydd av vissa gruppereller intressen. Dessa konventioner bildar ett regelverk av stor betydelseför främjandet av mänskhga rättigheter i världen. Liksom folkrätten i övrigthar emellertid konventionerna om mänskliga rättigheter givna begränsningar isin räckvidd. Mindre än hälften av världens länder har ratificerat FN:s bådagrundläggande konventioner. Det finns inget effektivt system för sanktioner ide fall ett medlemsland bryter mot konventionerna. finns det emellertid en procedur förgranskning och behandling av klagomål från personer eller organisationer somanser sig kränkta i sina grundläggande fri- och rättigheter. Inom ramen fördenna procedur kan FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna i sista handvidta en undersökning av fallet, men knappast framtvinga någon rättelse mot denberörda statens vilja. En ytterligare möjlighet till prövning av klagomål finnsinom konvention om medborgerliga och politiska rättigheter. Enligtarfikel 40 i denna konvention skall medlemsstaterna avge rapporter om åtgärdersom de vidtagit för att genomföra de i konventionen behandlade rättigheterna.Rapporterna granskas av en kommitté, som har möjlighet att göra uttalanden ianledning av rapporterna. Enligt arfikel 41 i samma konvention kan enmedlemsstat framföra klagomål mot annan medlemsstat, dock endast under förutsättningatt denna medlemsstat uttryckligen erkänt kommitténs UU1982/83:21 3 behörighet att motta och pröva sådana klagomål. Slutligenhar det i anslutning till konventionen utarbetats ett s. k. fakultativt tilläggsprotokollenligt vilket även enskilda personer eller organisationer kan framföra klagomålmot ett medlemsland. Förutsättningen härför är emellertid att det av klagomåletberörda landet anslutit sig till det fakultativa protokollet, vilket hittillsendast drygt 20 stater gjort. Även på det europeiska planet har nedlagts ett betydandearbete på att stärka de mänskliga rättigheterna. Inom framlades år1950 den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheternaoch de grundläggande friheterna. Denna konvention, till vilken allaEuroparådets medlemsländer anslutit sig, har varit en viktig inspirationskällaför FN-arbetet på samma område. Mänskliga rättigheter är också en fråga för deneuropeiska säkerhetskonferensen (ESK). Det sägs uttryckligen i slutdokumentetfrån att respekt för de mänskliga rättigheterna utgör en väsentligfaktor för freden. Den europeiska konventionen upptar visserligen ett mindreantal rättigheter än tidigare nämnda men kan igengäld sägas vara mer effektiv så till vida att det upprättades ett maskinerisom skall se till att också efterlevs i medlemsstaterna.Detta består av den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna och-som högre instans- ie/t europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.Till dess organ kan medlemsländer och enskilda medborgare under vissaförutsättningar inkomma med klagomål om brott mot konventionen. För att ettenskilt klagomål skall tas upp av kommissionen fordras emellertid bl. a. attdet land som skall stå som svarande har erkänt kommissionens behörighet. Ävendomstolens behörighet att pröva klagomål måste ha erkänts av den berörda stateninnan ett mål kan föras vidare till den. Det finns förhoppningar att detuppföljningsmöte som pågår i snart skall kunna avslutas ochatt man då skall kunna anta ett slutdokument, som i så fall baseras på ettförslag av de neutrala och alliansfria staterna, däribland . I dettaförslag till slutdokument finns också bestämmelser om mänskliga rättigheter,vilka kan innebära en viss utbyggnad av de regler som är intagna i detursprungliga Helsingforsdokumentel . I detta gäller mänskligarättighetsfrågorna särskilt frågor om mänskliga kontakter över gränserna. I dethänseendet föreslås i de neutrala och alliansfria staternas förslag vissapreciseringar av de ursprungliga reglerna. Så t. ex. föreslås regler omsnabbare behandling om familjeåterföreningsärenden i de olika länderna, omrätt att besöka främmande ambassader och om kontakter mellan religiösa grupper.Även på informationsområdet finns nya förslag som gäller spridning avtidningar, tidskrifter och böcker, liksom journalisters resor. Vidare fästs iförslaget vikt vid 1* 1982/83. UU1982/83:21 4 religionsfriheten och det föreslås regler om rätt attbilda fackföreningar och fackföreningars rätt att verka fritt. Det föreslåsockså att man skall hålla ett expertmöte för att diskutera frågor omrespekt av mänskliga rättigheter mot bakgrund av ESK-processen. Dettaexpertmöte är avsett att hållas i i . har varit en avinitiativtagarna till att frågan om tortyr tagits upp i internationella organ.FN antog en förklaring mot tortyr. antoggeneralförsamlingen på svenskt förslag en resolution i vilken kommissionen förde mänskliga rättigheterna fick i uppdrag att utarbeta förslag till enkonvention mot tortyr. En sådan skulle grunda sig på deklarationen men bli etträttsligt bindande dokument och bl. a. innehålla regler om kontroll attstaterna fullgör sina åtaganden enligt konventionen. Konventionsarbetet, som i första hand sker i enarbetsgrupp- där ingår - under mänskligarättighetskommissionen, haremellertid visat sig ta i anspråk. Oenighet råder i framför allt tvåhänseenden. Det ena gäller kontrollbestämmelserna. Flera stater, däriblandSverige, anser att ett viktigt element i en konvention bör vara möjligheten attgöra undersökningar och uttalanden i situationer där tortyr verkar förekomma,särskilt om detta sker mera allmänt och på ett systematiskt sätt. Andra statermotsätter sig bindande regler i detta hänseende. Den andra punkten där oenighetråder gäller huruvida tortyr skall kunna underkastas en vidsträckt jurisdiktionpå samma sätt som är fallet i de konventioner som antagits om terrorism,flygkapning, tagande av gisslan och angrepp på diplomater. Enligt dessakonventioner kan alla därtill anslutna stater åtala en person som begått sådantbrott i det egna landet, såvida han inte utlämnas till det land där brottet harbegåtts. beslöt upprätta enfrivillig fond för tortyroffer. Fondens verksamhet har kommit i gäng.Den leds av en styrelse under svenskt ordförandeskap och mottar frivilligabidrag från stater och privata institutioner. Bidrag uppgående till totalt caen halv miljon dollar har lämnats av endast ett fåtal länder, däriblandSverige med . tog initiativet till attföra upp frågan om dödsstraffet i . Det skedde ochledde till att FN:s ekonomiska och sociala råd (ECOSOC) av generalförsamlingenuppmanades studera frågan. Det tog sedan nära innan generalförsamlingenpå nytt kunde fatta ett beslut i ärendet. I en resolution antagen undergeneralförsamlingens möte år UU1982/83:21 5 1968 utfärdades rekommendationer om vissa procedurer somskulle iakttas till skydd för den anklagade. Fortsatta svenska ansträngningar ledde till enFN-resolulion i vilken generalförsamlingen slog fast attmålet var ett fullständigt avskaffande av dödsstraffet. Det gick under1970-talet inte att komma längre i generalförsamlingen. För att frågan ändåskulle behålla sin aktualitet utverkade vid generalförsamlingens möteår att dödsstraffet skulle bli dagordningspunkt vid den omförebyggande av brott och behandling av lagöverträdare som ägde rum i Caracasunder förhöslen 1980. Frågan diskuterades ingående i men det blev intemöjligt för att där få igenom någon resolution i ärendet. I ställettogs frågan upp i konferensens rapport och överlämnades för fortsattaöverväganden till generalförsamlingen. Där befinner sig ärendet nu i tredjeutskottet. Frågan hålls aktuell genom ett västtyskt initiativ, stött avSverige, att utarbeta ett särskilt protokoll anknutet till ommedborgerliga och politiska rättigheter, innebärande avskaffande avdödsstraffet i fredstid. Även i har och de skandinaviskaländerna drivit frågan om dödsstraffets avskaffande. Motståndet har varitstort. Frågan fördes framåt när med stor majoritet förklarade att dödsstraffet är omänskligt.Församlingen uppmanade på svenskt initiativ de medlemsländer som fortfarandehar kvar dödsstraffet att avskaffa det. Sedan avskaffat dödsstraffet harförutsättningarna för frågan inom förbättrats. Ministerkommitténhar med erforderlig majoritet antagit ett protokoll till den europeiskakonventionen om mänskliga rättigheter om avskaffande av dödsstraffet ifredstid. har undertecknat protokollet. har varit en avinitiativtagarna till att även frågan om humanare behandling av politiska ochfackliga fångar tagils upp i internationella organ. På förslag av Sverigeantogs således vid FN:s generalförsamlings möten resolutionerom politiska resp. fackliga fångar. Frågorna var delvis kontroversiella och deursprungliga svenska förslagen blev under behandlingens gång nedtonade. I deantagna resolutionerna pekas på de särskilda faror som dessa kategorier fångarär utsatta för när det gäller respekten för deras mänskliga rättigheter. FN:smedlemsstater uppmanas överväga att frige fångar av detta slag i denutsträckning som är möjlig. I motion 1228 väcks tanken på enFN-konferens kring de mänskliga rättigheterna liknande av FN anordnadespecialkonferenser för andra angelägna frågor. Utskottet kommenterar närmaredetta förslag senare i belänkandet. I motionen erinras också om arbetet på att inrätta ensärskild befattning som FN:s kommissarie för mänskliga rättigheter eftermönster av FN:s flyktingkommissarie. har under mänga är stött dennatanke, som emellertid mött kraftigt motstånd, framför allt från flertaletu-länder och . Förslaget uppfattas av dessa som ett hot ominblandning i deras inre angelägenheter. Det har därför inte visat sig möjligt attinom FN uppnå mera än atl frågan skall fortsätta att studeras. I många länder tillämpas metodenatt låta misshagliga personer försvinna utan att de anhöriga får någoninformation om deras öden. I denna fråga har en viss positiv utveckling inom FNägt rum genom att mänskligarältighets-kommissionen upprättade enarbetsgrupp om fem personer som har till uppgift att följa frågor omförsvinnanden som rapporteras till arbetsgruppen, ta kontakt med regeringaroch försöka få fram utredningar och informationer. Arbetsgruppen har fält sittmandat successivt förlängt i sänder. Den har, trots att berördaregeringar intagit en varierande hållning till dess arbete, i ett antal fallförmått skapa klarhet om vad som hänt personer som rapporterats som försvunna. uttalade sitt helhjärtade stöd för arbetsgruppensverksamhet i ett anförande som observatör vid mänskligarättighetskommissionenssenaste möte . På grundval av ett nordiskt initiativ har kommissionenockså tillsatt en särskild rapportör med uppdrag att studera förekomsten ochomfattningen av summariska och godtyckliga avrättningar. Kränkningar mot människansgrundläggande fri- och rättigheter förekommer i många länder. I den senasteårsrapporten från upptas långt över hundra stater. Ävenom det i flera av dessa länder rör sig om enstaka och kanske juridiskt oklarafall är det uppenbart att det i ett stort antal stater förekommer omfattandeoch svåra brott mot människans rättigheter. Inte sällan rör det sig om ettförtryck som bedrivs eller uppmuntras av de egna myndigheterna eller utanmotåtgärder tolereras av dem. I några stater har förföljelse, diskrimineringoch omänsklig behandling upphöjts till allmän lag. UU1982/83:21 7 Utskottet anser att upprätthållandeav respekten för mänskliga rättigheter är en grundläggande angelägenhet förvärldssamfundet. Genom medlemskap i och anslutning till förklaringen om demänskliga rättigheterna eller till internationella konventioner har alla stateren skyldighet att respektera och främja mänskliga rättigheter. Inom FN-systemetintar kommissionen för mänskliga rättigheter därvid en central roll. Densammanträder i början av . är f. n. intemedlem av kommissionen -vilket i viss mån begränsar våra initiativmöjligheterinom FN:s ram - men deltar aktivt som observatör. Vid det senaste mötet höllstvå svenska inlägg, ett om försvinnanden och ett om situationen i en radenskilda länder. diskuteras frågor om mänskligarättigheter i ECOSOC och under höstarna i och desstredje utskott. Inget tvivel kan råda om engagemang och aktivitettill skydd för och främjande av mänskliga rättigheter i internationellasammanhang. Regeringen har vid upprepade tillfällen förklarat att brott motmänskliga rättigheter skall påtalas var de än förekommer. Utskottet ställer sigbakom detta ställningstagande. Utskottet vill också erinra om att genomsitt humanitära bistånd och sin flyktingpolitik ger konkret uttryck för sininställning till mänskliga rättigheter. Utskottet måste konstatera att skildaprincipuppfattningar om mänskliga rättigheter gör sig gällande vid behandlingeni FN av dessa frågor. Enligt svensk - och en rad andra länders - uppfattning ärmänskliga rättigheter till sin natur individuella i det att de kan hävdas avden enskilde gentemot statsmakten, som har skyldighet att respektera dem ochvidta rättelse när de kränkts. har ställt sig bakom FN:s resolutionfrån innehållande vissa principer för FN:s fortsatta arbete rörandeskyddet av de mänskliga rättigheterna. I denna resolution fastslås att allamänskliga rättigheter är odelbara och beroende av varandra och att lika storuppmärksamhet skall ägnas skyddet av de medborgerliga och politiskarättigheterna och skyddet av de ekonomiska, sociala och kulturellarättigheterna. förekommer andra rättigheter, såsom rätten tillutveckling och fred, vilka är kollektiva, dvs. endast kan hävdas av stateneller nationen gentemot en annan stat eller nation eller mot den enskilde.Sedan ett antal år har emellertid från en del andra länders sida, främstöststater och . förekommit försök att karakterisera ekonomiska, socialaoch kulturella rättigheter som kollektiva och att hävda att dessa först måstesäkerställas, t. ex. genom att en ny ekonomisk världsordning genomförs, innanmedborgerliga och politiska rättigheter fullt ut kan garanteras. Det hävdas attkollektiva rättigheter begreppsmässigt är mänskliga rättigheter och att FNskall koncentrera uppmärksamheten på dessa folkens och nationernas rättigheter.Detta förhållande har skapat en viss begreppsförvirring i vilken skyddet motkränkningar av individens rättigheter riskerar att försvagas och demedborgerliga och politiska rättigheterna att komma i bakgrunden. UU1982/83:21 8 Motsättningar råder också i frågaom inriktningen av FN:s verksamhet för att skydda och främja mänskligarättigheter. När det gäller konkreta fall av kränkningar gör sig politiskahänsyn och gruppsolidaritet ofta gällande i skydd av principen omicke-inblandning i länders inre angelägenheter. Utskottet finner det emellertid utomordentligt angelägetatt dessa förhållanden inte leder till någon avmattning i den svenskaaktiviteten på här ifrågavarande områden även om de kan göra det svårare attvinna allmänt omfattat internationellt gehör för vissa frågor. I motion 1228 föreslås i yrkande 1 att regeringen i FN börverka för en specialkonferens om de mänskliga rättigheterna. Såvitt utskottet har sig bekant har frågan om en sådankonferens inte mera allmänt övervägts i eller i internationellasammanhang. Utskottet vill först - med hänvisning till vad som tidigare anförts- konstatera att rikliga möjligheter föreligger att kontinuerligt ta upp ochdiskutera frågor om mänskliga rättigheter i internationella fora, främst inomFN:s ram och i . De svårigheter som råder i existerande organbeträffande konkreta åtgärder och utveckling av regelsystem till främjande avmänskliga rättigheter beror mera på politiska förhållanden och bristandeefterlevnad av internationella åtaganden än på otillräckligt internationelltmaskineri, varför det kan synas tveksamt om en konferens av angivet slag skullevara ändamålsenlig. Utskottet har emellertid ingen invändning mot att delnärmare kan övervägas vad det finns för möjligheter att genom enspecialkonferens inom FN:s ram ytterligare bidra till arbetet med att främjaskyddet och iakttagandet av mänskliga rättigheter. Mot dennabakgrund anser utskottet yrkande 1 i motion 1228 besvarat. I yrkande 2 i samma motion hemställs om fortsatt svensktstöd till FN:s fond för personer som utsatts för tortyr. Som framgår ibakgrundsredovisningen ovan ger på olika sätt sitt stöd till fonden.Utskottet utgår ifrån att så även fortsättningsvis kommer att ske. Yrkande 2i motionen får därmed anses besvarat. I yrkande 3 i motionen hemställs om fortsatta insatser föratt förverkliga förslaget om en FN-kommissarie för mänskliga rättigheter.Utskottet har ovan redovisat det starka motstånd som trots många års arbete iFN för denna tanke fortfarande råder mot förslaget. Utskottet utgår emellertidfrån att regeringen noga följer denna fråga och när så kan anses lämpligtfortsatt söker verka för förslagets genomförande. Ävenyrkande 3 i motionen får därmed anses besvarat. I yrkande 4 i samma motion hemställs om aktiva svenskainsatser för främjande av mänskliga fri- och rättigheter. Utskottet delar motionärernas uppfattning att dessa frågorförtjänar fortsatt stor uppmärksamhet. Svenska företrädare har i detinternationella samarbetet också aktivt verkat för en förstärkning av reglernatill skydd för människans rättigheter. Som framgår av bakgrundsredovisningenhar varit initiativtagare och pådrivande på en rad områden förfrämjande UU1982/83:21 9 av mänskliga rättigheter. I regeringsdeklarationen vid utrikesdebatten i riksdagenden framhölls att kommer att fortsätta att verka fÖr attregelsystemet till skydd för de mänskliga rättigheterna förstärks. Den svenskaprincipinställningen formulerades på följande sätt: Vår uppslutning kring staterssuveränitet och mänskliga rättigheter är således fast grundad i vårdemokratiska grundsyn, folkrätten och säkerhetspolitiska överväganden. Vad somav vissa stater uppfattas som inblandning i inre angelägenheter, ser vi somrespekt för överordnade internationella principer som nedlagts i FN:s stadga, iden europeiska säkerhetskonferensens slutakt och i andra folkrättsligadokument. För att åstadkomma en dräglig internationell ordning måste vi påtalakränkningar av dessa grundläggande principer och rättsregler. Även på det nordiska planet skeröverläggningar och samordning i frågor om mänskliga rättigheter. De nordiskaländerna upprätthåller också ett roterande medlemskap i kommission för demänskliga rättigheterna. F. n. är medlem. I kommunikén från det nordiska utrikesministermötet den30-31 augusti 1982 uftalasbl. Ministrarna uttryckte sin starkaoro över, att undertryckandet av de mest grundläggande mänskliga rättigheterfortsätter i stora delar av världen. Ministrarna bekräftade de nordiska ländernas engagemang iarbetet på att avskaffa dödsstraffet. De uttalade förhoppningen att delinitiativ, som tagits i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna i syfteatt bekämpa den ökande användningen av godtyckliga och summariska avrättningar,skall leda till resultat. Ministrarna bekräftade, att de nordiska länderna skallfortsätta sitt aktiva engagemang i utarbetandet av en konvention om förbud mottortyr. De hoppades att FN:s fond för tortyroffer mottar erforderligasubstantiella bidrag. Ministrarna uttalade förhoppningen att den nybildadearbetsgruppen i FN om urbefolkningar skall effektivt främja dessabefolkningsgruppers intressen. Mot här redovisade bakgrund harutskottet all anledning förutsätta att regeringen även fortsättningsvis kommeratt uppmärksamt följa utvecklingen såvitt gäller mänskliga rättigheter ochdärvid på lämpligt sätt hävda den traditionella svenska inställningen i dessafrågor. Med detanförda torde yrkande 4 i motion 1228 få anses besvarat. I yrkande 5 i motionen föreslås att regeringen skallstimulera folkrörelser, ideella organisationer och andra grupper attuppmärksamma och engagera sig i frågor om mänskliga fri- och rättigheter. Regeringens möjligheter att påverka inriktningen påenskilda organisationers verksamhet torde vara begränsade. Överbiståndsanslaget ges bidrag till verksamhet som sådana organisationer självaprioriterar. En öppen information från regeringen i dessa frågor ärdäremot viktig. Regeringen publicerar också ett relativt omfattande material pådetta område. I en skrift från före varje möte med UU1982/83:21 10 generalförsamlingen ges en översiktlig presentation avaktuella FN-frågor. En utförlig redogörelse för generalförsamlingens möten lämnasi s. k. blåböcker om FN. Viktigare tal och uttalanden avregeringen redovisas i den årliga publikationen Utrikesfrågor. En sammanfattanderedogörelse för det svenska arbetet på området för mänskliga rättigheter hargivits ut i skriftserien UD informerar (1979:1). Utskottet konstaterar således att det finns en relativtomfattande redovisning för regeringens arbete på området och att dennafortlöpande förnyas.