bet · G601SoU7 · 1982-12-31 00:00:00 — omdödsbegreppet m. m. 1982/83:31 delvis) I betänkandet behandlas dels regeringens skrivelse1982/83:31 om vård i livets slutskede, m. m., såvitt avser bilaga A(), dels ett antal under allmänna mofionsfiden ochallmänna motionstiden väckta motioner rörande dödsbegreppet och vården avsvårt sjuka patienter. Bilaga B fill skrivelsen behandlas avutbildningsutskottet i betänkande UbU 1982/83:3. Genom skrivelsen bereds , såvitt nu är ifråga, tillfälle att ta del av vad föredragande statsrådet anfört om vården ilivets slutskede. I skrivelsen redovisas de åtgärder som dåvarande regeringenvidtagit med anledning av betänkanden och rapporter från utredningen (S1974:09) rörande vissa frågor beträffande sjukvård i livets slutskede(). I mofion 1980/81:204 av m. (vpk) hemställs att beslutar att hos regeringen hemställa om enutredning rörande icke kyrklig verksamhet vid sjukhusen i enlighet med vad somanförts i motionen. I mofion 1980/81:206 av () hemställsatt måtte uttala sig för en klart uttalad övergång tillhjärndödsbegreppet. 1 motion 1981/82:409 av () hemställsatt hos regeringen begär sådana åtgärder att dödsbegreppet definierasi termer av hjärndöd. I mofion 1981/82:1290 av i (m)hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförs om dödsbegreppet och sättet att fastställa att en människa ärdöd. I mofion 1981/82:1309 av ()hemställs att hos regeringen anhåller om utredning i enlighet medEuroparådets rekommendation vad gäller sjukas skriftliga deklarafion motlivsförlängande åtgärder och i samband därmed av frågan om dödshjälp i gravairreversibla sjukdomslägen. SoU 1982/83:7 SoU 1982/83:7 2 I motionerna 1980/81:206 och 1981/82:409, båda avMårten (), förespråkas en övergång till hjärndödsbegreppet. a. att det egentligen inte är fråga om ett nytt dödsbegrepp utan omvilka kriterier som skall tillämpas för att fastställa när döden inträtt. Imotion 1981/82:1290 av i (m) diskuteras också sättet attfastställa att en människa är död. Motionären formulerar vissa kriterier medledning av vilka en läkare kan fastställa döden. Bland dessa ingår såvälkonstaterande av att hjärtverksamhet och andning varaktigt upphört som atttotalt och oåterkalleligt bortfall av hjärnfunktionerna föreligger. Detanförda bör enligt motionären kunna bilda utgångspunkt för en eventuelllagsfiftning om dödsbegrepp och dödskriterier. Dödsbegreppetär av tradifion knutet till hjärtslag och andning. När andningen upphört ochhjärtat slutat slå betraktas människan som död. I svensk lagsfiftning finnsdock inte någon definition av begreppet död. Utredningen(S 1974:09) rörande vissa frågor beträffande sjukvård i livets slutskede() fillsattes 1974 på hemställan av (SoU 1974:31, rskr1974:294). Utredningen fick inga särskilda direktiv, men som utgångspunkt förarbetet skulle ligga socialutskottets nämnda betänkande. Däri anfördes bl. a.att de problem av skiftande natur som är förbundna med sjukvård i livetsslutskede borde bli föremål för en allsidig översyn, varvid utgångspunktenborde vara att vården ges ett sådant innehåll att allmänhetens förtroende försjukvården inte rubbas. Utskottet angav vidare vissa frågor som särskilt bordeövervägas av utredningen, bl. a. det psykologiska omhändertagandet av pafientenoch frågan om livsuppehållande behandhng, varom mera nedan. Beträffande fråganom införande av ett nytt dödsbegrepp anförde utskottet följande (s. 22). Som framhållits då frågan fidigare behandlats iriksdagen är spörsmålet om införandet av ett nytt dödsbegrepp av utomordentligtstor betydelse från rättslig synpunkt. Det påverkar också villkoren förtransplantationskirurgin. En lösning förutsätter inte blott att - som ärfallet - hjärndöd kan diagnosfiseras med full säkerhet utan även att de meddödsbegreppet förknippade juridiska och etiska spörsmålen noga har övervägts.Också allmänhetens inställning måste tillmätas stor betydelse. Vadangår de humanitära och sjukvårdsadministrativa skäl som åberopats till stödför införande av ett nytt dödsbegrepp är dessa enligt utskottets mening snarastatt hänföra fill den av utskottet fidigare behandlade frågan om hur längeHvsuppehållande behandling skall pågå. De synes därför sakna direkt betydelseför ett ställningstagande till hjärndödsbegreppet. Spörsmålet om livsuppehållandeinsatser vid fall av s. k. hjärndöd har behandlats i ett av år1973 utfärdat cirkulär om prognos och behandling vid totalt och oåterkalleligtbortfall av hjärnfunkfionerna. Av cirkuläret framgår att all vidare behandlingfrån medicinsk synpunkt är meningslös när sådant tillstånd konstaterats samtatt en behandling i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet följaktligeninte kräver att ytterligare terapeutiska åtgärder vidtas eller att redaninsatta åtgärder fortsätts. SoU1982/83:7 3 humanitär och sjukvårdsadministrativ art, som framförts ifråga om hjärndödsbegreppet, kan således redan nu tillgodoses. mening är anvisningarna i cirkuläret också av stor betydelse förtransplantationskirurgins villkor. När det gäller de transplantationskirurgiska skälen delarutskottet motionärernas uppfattning att det är angeläget att förutsättningarför transplantafionsoperafioner är gynnsamma. Med hänsyn fill att frågan ominförande av ett nytt dödsbegrepp utförligt behandlats vid utredningsarbetetinom ter det sig, som utskottet tidigare framhållit dåspörsmålet aktualiserats i , dock inte erforderligt att tillsätta enny utredning. Däremot kan det finnas skäl att i samband med en översyn avfrågor om sjukvård i livets slutskede även granska tillämpningen av ovannämndacirkulär och i övrigt kartlägga problemen inom transplanta-fionskirurgin.Socialstyrelsen har begärt upplysningar från samtliga lasarettangående tillämpningen av cirkuläret och från de lasarett där njurartillvaratas för transplantationsändamål angående formerna för ocherfarenheterna av tillvaratagandet av njurar ftån avlidna. Enligt utskottets meningframstår det som lämpligt att den av utskottet ovan förordade utredningen eftersamråd med gör en utvärdering av det material som sålundasamlas in. Frågan om hjärndödsbegreppet varaktuell i utskottet även påföljande år. Utskottet tillade därvid bl. a.följande (SoU 1975:8 s. 13). Vad härefter gäller detransplantationskirurgiska skälen anser utskottet i likhet med mofionärerna attdet är angeläget att förutsättningar skapas för en gynnsam utveckling inomtransplantationskirurgin. Otvivelaktigt skulle införandet av hjärndödsbegreppetvara av stor betydelse för möjligheterna att transplantera vissa organ, t. ex.lever och bukspottkörtel, samt vara ägnat att förbättra resultaten videxempelvis njurtransplantationer. Att endast av detta skäl vidta en såvittgående åtgärd som att ändra det dödsbegrepp, vilket av ålder knutits tillhjärta och andning, bör enligt utskottets mening dock inte ifrågakomma. Somframhållits då frågan fidigare behandlats i är nämligen spörsmålet avutomordentligt stor betydelse från rättslig synpunkt och en lösning förutsätteratt de med dödsbegreppet förknippade juridiska och etiska spörsmålen nogaövervägts. Också allmänhetens inställning måste tillmätas stor betydelse. Medhänsyn till det anförda anser utskottet att man bör söka andra utvägar för atttillgodose transplantationskirurgins behov av goda villkor än att ändradödsbegreppet. Utskottet vill erinra om vad utskottet framhöll,nämligen att det kunde finnas skäl att i samband med en översyn av frågor omsjukvård i livets slutskede även granska tillämpningen av ovannämnda cirkulärfrån och i övrigt kartlägga problemen inomtransplantafionskirurgin. Utskottet erinrade om att begärtupplysningar från samtliga lasarett angående tillämpningen av cirkuläret ochfrån de lasarett där njurar tillvaratas för transplantafionsändamål angåendeformerna för och erfarenheterna av tillvaratagandet av njurar från avlidna.Enligt utskottet framstod det som lämpligt att den av utskottet förordadeutredningen efter samråd med gjorde en utvärdering av detmaterial som sålunda samlas in. Utskottet anser sig kunna förutsätta att desakkunniga i samband med den pågående kartläggningen avtransplantationskirurgins villkor närmare överväger vilka åtgärder som ärerforderliga för att åstadkomma gynnsamma förutsättningar förtransplantationsverksamheten. En möjlighet som enligt 1* 1982/83. SoU 1982/83:7 4 utskottetsmening kan förtjäna att närmare prövas under utredningsarbetet är' att genomändring i transplantationslagen skapa förutsättningar för tillvaratagande avorgan och annat biologiskt material innan hjärtverksamheten upphört i fall dådet - på sätt som anges i cirkulär -konstaterats att givarenshjärnfunktioner totalt och oåterkalleligt bortfallit. Om utredningen skullestanna för en sådan lösning, måste självfallet betryggande garantier frånrättssäkerhetssynpunkt uppställas och särskilda regler som garanterar etthänsynstagande fill givarens anhöriga införas. En lagstiftning i enlighet meddet anförda torde kunna vinna allmänhetens förståelse. anförde senare i sitthuvudbetänkande I livets slutskede (SOU 1979:59) att den delade uppfattningenatt införandet av hjärndödsbegreppet inte är ett oavvisligt villkor för atttransplantafionskirurgin skall kunna utvecklas på önskvärt sätt. Därmedförföll, enligt utredningen, behovet av en författningsmässig reglering avdödskriterierna. Bättre förutsättningar än f. n. ansågs kunna nås på annat sättän genom legalisering av hjärndödsbegreppet. Utredningen avsåg att i ett senarebetänkande framlägga förslag för hur behovet av vitala organ förtransplantationsverksamheten borde kunna tillgodoses. SLS-utredningenhar härefter framlagt betänkandet Transplantationskirurgiskafrågor (SOU 1980:48). I detta lämnas bl. a. en redogörelse för socialstyrelsenscirkulär rörande diagnos och behandling vid totalt och oåterkalleligt bortfallav hjärnfunkfionerna (MF 1973:29) och rörande förfarandet för att säkerställatillgången på nekronjurar för transplantafionsändamål (MF 1973:2) samt förEuroparådets resolufion rörande organtransplantationer ().Socialstyrelsens uppföljning av cirkulären redovisas också. ,som inte vill föreslå övergång till ett hjärndödsbegrepp, anför som skälföljande (s. 7). Den praktiska erfarenheten från de som nugått sedan utfärdade sina anvisningar visar entydigt attdiagnosen totalt och oåterkalleligt bortfall av hjärnfunktionerna kan ställasmed full säkerhet. Detta tillstånd innebär att hjärnan är totalförstörd och attvarje form av intellektuellt liv därmed är utslocknad. Att andra organ kanbringas att överleva är helt beroende på konstladeåtgärder. Det är således medicinskt sett klart att en person med totaltoåterkalleligt bortfall av hjärnfunktionerna med avseende på den härdiskuterade transplantationsverksamheten är att jämställa med en avliden. trots detta inte velat biträda strävandena att binda fastställandetav tidpunkten för dödens inträde till ett författningsmässigt fixerathjärndödsbegrepp beror fill stor del på den argumentering som framförts i socialutskottetsbetänkanden 1974:31 och 1975:8. Att ändra det dödsbegrepp, vilket av ålderknutits till hjärta och andning, bör enhgt utskottets mening inte komma ifråga.De skäl som talar mot införandet av hjärndödsbegreppet har framför allt varitav juridisk och psykologisk natur. Man har bl. a. befarat att ett legaltfixerat dödsbegrepp skulle kunna få svåröverblickbara juridiska konsekvenseroch man har uppenbarligen varit tveksam till om en ny innebörd av dödsbegreppetskulle bäras upp av en vidsträckt opinion. SoU1982/83:7 5 Uppföljningen av styrelsenscirkulär 1973:29 visar att en rätt betydande grupp läkare inte är beredd attavsluta respiratorbehandling vid förmodat bortfall av hjärnfunktionerna. Attfastställa diagnosen kan kräva tekniskt komplicerade undersökningar. Hänsynfill anhöriga och personal anförs ofta som skäl för att behandlingenfortsattes. I det dagliga sjukvårdsarbetet skulle det leda tillsvåröverblickbara konsekvenser om läkarna skulle känna sig förphktade till attsom fidpunkt för dödens inträde ange den tidpunkt då ett totalt ochoåterkalleligt bortfall av hjärnfunkfionerna ägt rum. Det är på grund av dessa förhållanden som utredningenföreslår att transplantafionsfrågan löses genom ett tillägg filltransplantafionslagen och inte genom en författningsmässig reglering avdödsbegreppet. Utredningens förslag innebär atttransplantafionslagen (1975:190) kom-plefteras med ett tillägg av innebörd aftman, vad gäller tagande av organ och annat biologiskt material från avlidna,jämställer personer med totalt och oåterkalleligt bortfall av hjärnfunkfionernamed avlidna, även om hjärtverksamheten alltjämt upprätthålls på konstlad väg.Förslaget innebär att man, om lagens betingelser i övrigt är uppfyllda, förtransplantationskirurgiska ändamål skulle kunna ta organ från personer som ärhjärndöda, oavsett om de anses döda i traditionell bemärkelse. Utredningens förslag har i denna del krifiserats av mångaremissinstanser, som i stället förordat införandet av ett nytt dödsbegrepp.Flera vill inte acceptera begreppet "jämställd med avhden". Som ett led i beredning avSLS-utredningens förslag hölls vidare ett symposium, varviddiskuterades dels vården av döende, dels dödsbegreppet. Frågan om införande avett hjärndödsbegrepp visade sig därvid mycket kontroversiell. Anförandena frånsymposiet har senare redovisats i en av utgiven rapportVård i livets slutskede (Ds S 1982:6). I regeringens nu aktuella skrivelse till anfördåvarande statsrådet följande (s. 12). kan diagnosen totalt ochoåterkalleligt bortfall av hjärnfunktionerna ställas med full säkerhet. Det ärangeläget att människor får klart för sig att tillstånd där vissahjärnfunktioner - tillfälhgt eller permanent - fallit bort är något annat änhjärndöd. En sådan vetskap är av grundläggande betydelse för att kunna taställning till om ett nytt dödsbegrepp skall införas eller Jag har därför fått regeringensbemyndigande att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda om detnuvarande dödsbegreppet bör bibehållas eller om ett hjärndödsbegrepp börinföras (bilaga 6). Denna fråga har i vårt land utretts i heladess vidd. Frågan om dödsbegreppet bör enligt min mening varafrikopplad från frågan om villkoren för transplantationskirurgin. Stor viktmåste vidare läggas vid att människors förtroende för hälso- och sjukvårdeninte rubbas. Etiska frågeställningar kring ett nytt dödsbegrepp måste därförtillmätas stor betydelse. Många juridiska konsekvenser är knutna till dödensinträde. En viktig uppgift för utredaren blir att kartlägga de juridiska,medicinska och etiska SoU 1982/83:7 6 konsekvensernaav olika dödsbegrepp. Iuppdraget ingår också att överväga om dödsbegreppet bör regleras i lag eller omdet även i fortsättningen bör anses i huvudsak vara en medicinsk fråga. Hjärndödsbegreppettillämpas i många länder, med eller utan lagstiftning. Utredaren bör tadel av erfarenheter från dessa länder. Kommittédirektiv (Dir. 1982:61) för en utredning omdödsbegreppet har i enUghet härmed beslutats av dåvarande regeringen den 22 juU1982. Skriftligdeklaration mot livsförlängande åtgärder I motion 1981/82:1309 av () hävdasatt man bör respektera en dokumenterad och styrkt viljeyttring från den som vidett gravt och irreversibelt sjukdomstillstånd vill avstå från livsuppehållandeinsatser. I vart fall bör man enligt motionären utreda giltigheten av sjukasskriftliga deklaration mot hvsförlängande åtgärder, s. k. dödstestamenten, ochi samband därmed även frågan om dödshjälp. Isocialutskottets ovannämnda betänkande SoU 1974:31, vilket bildade utgångspunktför arbete, diskuterades även frågan om livsförlängandeåtgärder. Utskottet anförde i denna del följande (s. 21). Som ett led i översynen av problemen kring sjukvårdi livets slutskede kan det vidare finnas skäl att uppmärksamma de meraspeciella frågor av humanitär, etisk och juridisk natur som är förknippade medlivsuppehållande behandling. Enligt utskottets mening bör utredningsarbetet idenna del inriktas på en kartläggning av problemställningarna och en vägledandediskussion. De närmare övervägandena härvidlag bör ankomma på utredningen.Utredningsarbetet bör dock inte - som motionären föreslagit -begränsas enbarttill fall av grav hjärnskada utan bör i enlighet med vad flera remissinstanserframhållit avse livsuppehållande insatser över huvud taget vid svår elleroboflig sjukdom samt i fall då personer genom sitt handlande visat att de inteönskar leva längre. Arbetet bör bedrivas från utgångspunkten att aktiveutanasi alltjämt skall vara förbjuden. Utskottet anser att mycket starka skältalar för att det hksom måste ankomma på vederbörande läkare attavgöra vilken behandling som skall ges patienten. Med hänsyn härtill och dåförtroendet för läkarnas behandhng av de sjuka skulle allvarligt kunna rubbasav en lagfäst regel om passiv eutanasi vill utskottet inte förorda en ändradlagstiftning på området. Utskottet kan inte heller ställa sig bakom förslagetatt läkare skulle tillerkännas rätt att respektera en i förväg utfärdadskriftlig viljeförklaring. Som flera remissinstanser pekat på skulle det varaförenat med betydande olägenheter från både praktisk och juridisk synpunkt atttillerkänna en sådan viljeförklaring från patienten bindande verkan. behandlade utskottet en motion i vilkenbegärdes att skulle få i uttryckligt uppdrag att utreda fråganom rätten för en gravt hjärnskadad patient att genom en tidigare avgivenviljeförklaring avstå från livsuppehållande åtgärder. I sitt av riksdagengodkända betänkande SoU 1976/77:12 erinrade utskottet om att Europarådetsparlamentariska SoU1982/83:7 7 församling hade antagit en rekommendation om desjukas och döendes rättigheter. I denna rekommenderades att uppmana de enskilda länderna att inom särskildaundersökningskommittéer utreda bl. a. frågan om skriffliga deklarationervarigenom läkare ges fullmakt att avstå från livsförlängande åtgärder, särskilti fall då irreversibelt bortfall av hjärnfunktionen föreligger. Utskottet ansågatt det med hänsyn till den fortgående debatten på området framstod somuppenbart att närmare skulle belysa den av motionärernaupptagna frågan. publicerade rapporten (SOU1978:82) Läkaren och den svårt sjuke patienten. Rapporten var utarbetad avLäkaresällskapets delegation för medicinsk etik. I rapporten anfördes bl. a.följande (s. 38). När delegationen vid symposiet 1974diskuterade medicinsk behandling i livets slutskede, berördes också den vid dentidpunkten aktuahserade frågan om möjlighet för en person att genom skriftligförklaring fastställa efter vilka principer behandlingen skulle genomföras omhan skulle drabbas av olycksfall eller bli obotligt sjuk eller senil, så atthan inte längre vore i stånd att fatta beslut om sin egen framtid (bil. 1.1).En sådan förklaring torde, ansågs det, ej kunna anses juridiskt likvärdig medtestamente om kvarlåten-skap. Den borde betraktas som information, väga tungtvid bedömningen och tillmätas högre värde än anhörigas upplysningar. Juridisktbindande ansågs den dock icke vara. Delegationen har inte funnit anledningfrångå detta sitt tidigare gjorda ställningstagande. En av patienten tidigareuttalad önskan att slippa behandling bör således kunna respekteras om den ståri överensstämmelse med vad som kan betecknas som resultatet av ett välgenomtänkt, normalpsykologiskt beslut. anförde följande isitt huvudbetänkande (SOU 1979:59) I livets slutskede (s. 60). Vad beträffar frågan om möjlighetför en person att genom skriftlig förklaring fastställa efter vilka principerbehandlingen skall genomföras om man skulle drabbas av olycksfall eller bliobotligt sjuk eller senil delar utredningen den inställning som delegationentagit. En sådan förklaring kan inte anses juridiskt likvärdig med etttestamente om kvarlåtenskap. Den bör betraktas som information och väga tungtvid bedömningen. Juridiskt bindande kan den dock inte anses vara. En avpatienten tidigare uttalad önskan att slippa behandhng bör således kunnarespekteras om den står i överensstämmelse med vad som kan betecknas somresultatet av ett väl genomtänkt, normalpsykologiskt beslut. behandlade ävenvåren 1980 ett av samma motionär framställt yrkande av samma innebörd som detnu aktuella. I sitt av godkända betänkande SoU 1979/80:39 anfördeutskottet följande (s. 8). Enligt utskottets mening är fråganom giltigheten och räckvidden av en tidigare avgiven skriftlig viljeförklaringgenom vilken en patient förklarar att han i en viss situation, t. ex. vid ettirreversibelt bortfall av hjärnfunktionen. SoU 1982/83:7 8 inteönskar någon livsuppehållande behandling, utomordentligt svår. Utskottet hartidigare uttalat sig mot en närmare rättslig reglering av frågan och har menatatt den enskilde läkaren i varje särskilt fall måste fatta ett beslut underhänsynstagande till alla föreliggande omständigheter. Utskottet vidhåller dennauppfattning och vill framhålla att läkaren därvid har att beakta vadLäkaresällskapets etiska delegation har framhållit, nämligen attviljeförklaringen bör väga tungt vid bedömningen under förutsättning att denkan betecknas som resultatet av ett väl genomtänkt beslut. SLS-utredningensförslag i frågan remissbehandlas f. n. och regeringen skall därefter övervägasaken. Utskottet förutsätter att regeringen i samband därmed prövar omytterligare utredning är påkallad med anledning av rekommendation. Med hänsyn till det anförda påkallar motionen1979/80:502 inte någon åtgärd. I den nu aktuella regeringsskrivelsen berörs inteuttryckligen frågan om skriftliga deklarationer mot livsförlängande åtgärder.Föredragande statsrådet erinrar emellertid (s. 9) om att utredningen avfärdatkraven på dödshjälp och menat att man i stället inom hälso- och sjukvårdensramar måste skapa en god vård för döende. Hon säger sig dela denna uppfattning. Isammanhanget kan erinras om att efter initiativ avSLS-utredningen utfärdat en kungörelse (SOSFS(M) 1979:21) om medika-mentellsmärtbehandling i terminal vård, vilken ger uttryck åt en mera generös syn påbl. a. behovet av att kunna förskriva beroendeframkallande medel till svårtsjuka patienter om detta behövs för att åstadkomma en effektiv smärtlindring. Ikungörelsen anges bl. a. att målet inte är att behandla smärtan utan attförebygga den. I varje enskilt fall bör adekvat psykologisk och symtomatisksmärtbehandling eftersträvas. Stödåt sjuka och döende I motion 1980181:204 av m. (vpk) begärs en utredning rörande icke-kyrkKg verksamhet vid sjukhusen.Motionärerna anför bl. a. att alla måste ha rätt till kontakt, stöd och hjälpvid livets slutskede. finns dock en fungerande verksamhet enbart för demänniskor som har en religiös åskådning, t. ex. . Motionärernaanser därför att formerna för stöd åt sjuka och döende bör ses över medinriktningen att tillgodose även de icke religiösas behov. SLS-utredningenbetonade i sitt huvudbetänkande I livets slutskede (SOU 1979:59) vikten av atttillgodose den döendes behov av psykologisk vård (s. 130). Sådan måste öka iintensitet och omfattning ju närmare döden en människa kommer. Sjukvården måsteenligt utredningen vara att ge psykologiskt stöd till döende. Omanhöriga finns närvarande och kontakten med dem är god kan de åtminstone del fylla denna uppgift. dör emellertid många utan att anhöriga finnsi närheten eller är villiga att hjälpa till. Den psykologiska vården av döendekommer därför i stor omfattning att vila på vårdpersonalen. Ideala förhållandenkan inte nås, men man bör sträva SoU 1982/83:7 9 efteratt ge bästa möjliga stöd och att skapa medmänsklig kontakt med den sjuke. Trefaktorer måste enligt utredningen vara uppfyllda för att personalen skall kunnage denna medmänskliga kontakt - den måste äga kunskaper, empati ochsjälvkännedom. Utredningenredovisar vidare det psykologiska händelseförloppet i livets slutskede (s. 115)och utvecklar sina synpunkter på hur den döendes behov av medmänsklig kontaktkan tillgodoses (s. 121) och vad en sådan kontakt bör innehålla. a. anförsatt enbart teoretiska kunskaper och studium av litteraturen inte bara ärofillräckligt utan ofta t. o. m. olämpligt för den som vill ägna sig åt vård avdöende.