bet · G601KU9 · 1982-12-31 00:00:00 — Budgetåret för den statligaverksamheten som löper från till bör läggas öm tillkalenderår. skall som börja . Av olika skäl bör dockstarten tidigareläggas, förslagsvis till . Vid börjanskall regeringen lägga fram budgetförslaget. Även den allmänna motionstidenskall förläggas till början. skall ägnahuvudparten av beredningsarbetet åt budgetfrågorna så att den nya budgeten kanträda i kraft . kan sedan i huvudsak arbetamed princip- och lagpropositioner, följdmotioner till dessa och de frånbudgeten fristående motioner som väckts under den allmänna motionstiden påhösten. Normalt skulle kunna avsluta sitt arbetsår ellerbörjan av maj. Enligt motionen förutsätter deförordade ändringarna att tidpunkten för de allmänna valen ändras. Valen bör -som grundlagberedningen föreslog (SOU 1970:27) - förläggas tillvåren, bl. a. av det skälet att en på grund av valutslaget fillträdande nyregering bör få möjlighet att utarbeta det budgetförslag som skall föreläggasriksmötet. De allmänna valen skulle, enligt grundlagberedningens förslag,lämpligen kunna hållas i mitten eller månad. Valen skulle såledeskomma någon månad efter det att avslutats. Den nya mandatperiodenskall börja löpa när mandatfördelningen var klar. Av olika skäl bör den nyariksdagen därefter samrrianträda till ett konstituerande möte . Detegentliga riksdagarbetet bör däremot även valår starta . Ytterligare en fråga som enligt motionen bör prövas ärunder riksdagsåret återkommande sammanhängande uppehåll i riksdagsarbetet. Isyfte att ge ledamöterna ökade möjligheter att upprätthålla kontakten medhemorten har i begränsad utsträckning prövat ettsystem med s. k. riksdagsfria veckor. och en påvårenhållsinga plena eller utskottssammanträden. Enligt motionärernas uppfattningbör man gå vidare på den inslagna vägen. KU1982/83:9 20 Frågan om en övergång till vårvaloch en eventuell övergång i anslutning till detta till ett nytt budgetår harprövats i olika sammanhang . Grundlagberedningen tog upp frågani diskussionsbetänkandet (SOU 1970:27) Allmänna val ? Budgetutredningenberörde frågan i sin översyn av budgetsystemet i betänkandet (SOU 1973:43)Budgetreform. I har frågan berörts i olika sammanhang, dels i direktanslutning fill överväganden rörande den nya författningen, dels med anledningav motionsyrkanden. lämnade i betänkandet vid 1979/80års en utförlig redogörelse för frågans tidigare behandling (KU1979/80:32). - som tillkallades -berörde frågan om vårval i sitt betänkande (SOU 1981:15). Utredningen hade dockpå den tid som stått till förfogande för utredningsarbetet inte haft möjlighetatt penetrera frågan närmare. Utredningen anförde i denna del (s. 44): Allmänna val skullemedföra betydande ingrepp i riksdagsarbetet. En omläggning av budgetåretskulle därtill leda till betydande förändringar i den statliga verksamheten iövrigt. Det har inte varit möjligt för grundlagskommittén att på den korta fidsom har stått till förfogande närmare penetrera dessa frågor. Kommitténkonstaterar att tidigare utredningar har visat att vissa fördelar torde stå attvinna på ett system med vårval och kalenderårsbudget. Skäl har också anförtsför att pröva möjligheten till vårval utan omläggning av budgetåret. Kommitténär emellertid inte beredd att föreslå några förändringar i dessa frågor. Utskottet gjorde då följande uttalande(KU 1981/82:10). Utskottet delar motionärernasuppfattning att det är angeläget att arbetsschema och arbetsformer iövrigt utformas så att ledamöter kan svara upp mot de krav frånolika håll som ställs på dem i en modern representativ demokrati.Arbetsformerna i har också varit föremål för översyn i olikasammanhang . Senast vid föregående presenterade en inomkonstitutionsutskottet tillsatt arbetsgrupp vissa förslag till förändringar vadgäller arbetsplaneringen som talmanskonferensen ställt sig bakom. mening är det väsentligt att det arbete som bedrivits inomarbetsgruppen fortsätter med syfte att åstadkomma de ytterligare förändringarsom kan visa sig erforderliga. Vad gäller de i motionen framförda förslagen om enövergång till vårval och en omläggning av budgetåret vill utskottet erinra omatt dessa frågor prövats i olika sammanhang, t. ex. av grundlagberedningen,budgetutredningen och grundlagskommittén. Dessa överväganden har inteföranlett förslag till ändrad ordning. En övergång till vårval och kalenderårsbudget skulleinnebära betydande förändringar i den statliga verksamheten i övrigt.Förbättringar av arbetsformer och ledamöternas arbetsförutsättningarbör därför enligt utskottets mening i första hand sökas genom mindre genomgripande KU1982/83:9 21 Utskottet avstyrker med hänvisning till detanförda motionsyrkandet. Beslutet var inte enhälligt. Fem avutskottets ledamöter (c, fp) reserverade sig till förmån för motionens förslag. beslöt i enlighet med utskottets förslag ochavslog motionen. I motion 1981/82:213 av BertilFiskesjö m. fl. (c) hemställs att beslutar att hos regeringen begäratillsättandet av en parlamentarisk utredning med uppgift att dels utvärderaerfarenheterna av de folkomröstningar vi haft, särskilt omröstningen iatomkraftsfrågan, dels överväga ändrade regler för folkomröstningar i andraärenden än grundlagsfrågor. Motionärerna anför bl. a. att vi nu har omfattandeerfarenheter av rådgivande folkomröstningar. Det är mycket angeläget att dessaerfarenheter sammanställs och utvärderas. En sådan utvärdering bör såledeskomma till stånd. Men det är också angeläget att på grundval av dennautvärdering se över utformningen av folkomröstningsinstitutet som sådant. Dennaöversyn bör ha som syfte att få fram förslag till en mer ingående reglering såatt de brister som finns kan undanröjas. Bland de frågor som särskilt börbeaktas vid en sådan översyn är om folkomröstningarna även formellt skall görasbeslutande, vilka regler som skall gälla för rätten att ta initiativ tillfolkomröstningar samt hur informationen inför omröstningarna skall organiserasoch finansieras. Enligt 8 kap. 4 § RF meddelasföreskrifter om rådgivande folkomröstning i hela riket genom lag. Igrundlagsproposition 1973:90 (s. 186-187) anförde dåvarande chefen förjustitiedepartementet bl. a. att han delade grundlagberedningens uppfattningatt det kan vara av värde att ha möjlighet att efter majoritetsbeslut iriksdagen hålla rådgivande folkomröstning, t. ex. i en fråga där partiernaönskar få kännedom om uppfattningen bland väljarna, innan de tar ställning föregen del. Däremot avvisade departementschefen i likhet med grundlagberedningentanken att tillägga en minoritet i rätt att få till stånd enfolkomröstning. En sådan ordning skulle inte kunna undgå att minska parlamentarismensfunktionsduglighet. Departementschefen framhöll vidare att ettfolkomröstningsinstitut av rådgivande karaktär inte innebär att avgörandeundandras statsorganen. Det fanns därför inte något behov av att i grundlag hanärmare regler om möjligheterna att anordna sådan folkomröstning. KU1982/83:9 22 att det i grundlag slås fast att befogenheten att beslutaom rådgivande folkomröstning i hela riket skall ligga hos . För sådantbeslut bör lagstiftningens form användas. Utskottet anslöt sig till propositionen i fråga omfolkomröstningsinstitutets utformning (KU 1973:26, s. 35 f.). På grundval av förslag av rättighetsskyddsutredningenframlades proposition 1978/79:195 om förstärkt skydd för fri- ochrättigheter m. m. Som vilande grundlagsändring (se KU 1978/79:39) antogs därviden komplettering av 8 kap. 15 § RF, som innebär att ett förslag till ändring avgrundlag skall bli föremål för folkomröstning om yrkande härom framställs avminst en tiondel av ledamöter och minst en tredjedel av ledamöternaröstar för bifall till yrkandet. Folkomröstning skall hållas medriksdagsval. Förslaget är förkastat; om de flesta som deltar i omröstningenröstar mot förslaget och de till antalet är fler än hälften av dem som haravgivit godkända röster vid riksdagsvalet. Detta förslag till grundlagsändringantogs av /(KU 1979/80:1). 'Samfidigt med förslaget till grundlagsändring antog en särskild lagom förfarandet vid folkomröstning i hela landet. Denna lag gäller såvälrådgivande folkomröstning som folkomröstning i grundlagsfråga. 1 en reservation(s) anfördes att lagen endast borde gälla i sistnämnda fall. Frågan om en översyn avfolkomröstningsinstitutet har behandlats av /80, 1980/81och 1981/riksmöten. har påkonstitutionsutskottets förslag avslagit motionerna (KU 1979/80:34,1980/81:3och 1981/82:10). Reservationer (c) fill förmån för bifall till motionerna harförelegat vid samtliga tillfällen. I motion 1981/82:491 av . (vpk) hemställs att hos regeringen hemställer om utredning ochförslag till slopande av den nuvarande fyraprocentsspärren vid val tillriksdagen. I motionen anförs bl. a. att om man anser att varje avgiven röst förett parti skall ha lika värde oberoende av vilket parti man vill ge sin röst,måste man vara anhängare av att den nuvarande fyraprocentsspärren slopas. Deetablerade riksdagspartierna måste kunna hålla sina ställningar genom en brapolitik. Kan de inte det skall de inte kunna skydda sig mot nya strömningargenom en hög valspärr. KU1982/83:9 23 1 3 kap. 7 § regeringsformenstadgas att endast parti som fått av rösterna i hela riket ärberättigat att delta i fördelningen av mandaten. Dock gäller att parti som fåttfärre röster deltar i fördelningen av de fasta valkretsmandaten i valkrets därpartiet har fått av rösterna. Den s. k. 4-procentsspärren tillkomsom ett led i den parfiella författningsreformen 1968-1969.1 samband därmedersattes det fidigare valsystemet, där mandaten fördelades inom slutnavalkretsar med tillämpning av jämkad uddatalsmetod, med det nuvaranderiksproportionella valsystemet med (f. Ett väsentligtsyfte med valsättsreformen var att till den nya enkammarriksdagen erhålla ettvalsystem som bättre än tidigare fillgodosåg kravet på en proportionellrättvisa. I proposition 1968:27 med förslag till partiell författningsreformanförde dock föredragande statsrådet: Problemen vid utformningen avproporfionella valsystem sammanhänger till väsentlig del med att man inte kandriva det rättvisetänkande som varje proportionell metod är uttryck för sålångt att andra värden i det politiska livet kommer i fara. En rättvis fördelningav mandaten i folkrepresentationen får inte köpas till priset av ett valsystem,som uppmuntrar fill parfisplittring och därigenom riskerar att förlamahandlingskraften hos de demokratiska" institutionerna. Demokratinsarbetsduglighet är inte mindre vikfig än rättvisan i valsystemet. Problemet ärhur man skall kunna förse ett proportionellt valsystem med lämpligt utformadespärrar mot småpartier. Vid behandlingen av propositionenfann konsfitufionsutskottet (KU 1968:20) det föreslagna nya valsystemet vadavsåg såväl riksproporfionalitet som spärreffekter mot småpartier innebära enväsentligt mer rättvis och därmed från principiellt demokratiska synpunkter mertillfredsställande ordning än den dittillsvarande. Utskottet tillstyrktepropositionens förslag, och beslöt i enlighet med utskottets förslag. Frågan har därefter behandlats i med anledningav motioner, bl. a. i samband med att förslaget till den nuvarande grundlagenantogs som vilande (KU 1973:26 s. 21) och därefter vid 1976/77, 1979/80,1980/81 samt 1981/riksmöten (KU 1976/77:23, KU 1979/80:32, KU 1980/81:3och KU 1981/82:10). Motionsyrkandena har inte föranlett något ändrat ställningstagandefrån . KU1982/83:9 24 I motion 1981/82:297 av LarsWerner' m. fl. (vpk) hemställs dels att hos regeringen hemställer omförslag till ett valsystem med fasta valkretsmandat och utjämningsmandat utanspärregel vid val av kommunfullmäktige i valkretsindelad kommun (yrkande 1),dels att hos regeringen hemställer om förslag till slopande avnuvarande treprocentsspärr vid val till landsting (yrkande 2). Som motivering till sitt första yrkande anför motionärernabl. a. att valkretsindelningen verkar som en godtycklig spärr mot mindrepartier! Speciellt i små valkretsar med få mandat blir spärren hög. Enligtmotionen skulle i de flesta fall en kommun kunna utgöra en enda valkrets. Etträttvisare system skulle också vara ett system med utjämningsmandat mellanvalkretsarna där sådana finns. Någon spärr av den typ som finns vidlandstingsval skulle då inte införas. Sammansättningen i kommunfullmäkfigeskulle då bättre återspegla opinionen bland väljarna. I motion 1981/82:1149 av () och Per-OlofStrindberg (m) hemställs att hos regeringen anhåller om sådanlagändring att valsystemet för val till kommunfullmäktige görs likvärdigt meddet som tillämpas i landstingen. Motionärerna anför att proportionaliteten vidkommunfullmäktigvalen inte får samma absoluta utslag som i riksdags- ochlandstingsvalen. De olika sammanräkningsformerna och valsystemen gör det svårt,nära nog ogörligt, för den vanlige väljaren att bedöma den mandatmässigaeffekten av ett valresultat. Valen till kommunfullmäktige har också de senasteåren givit orimliga mandateffekter i några kommuner, där majoritetsförhållandetförändrats i förhållande till valresultatet; Den kritik som oftas framförs mot det valsystem somtillämpas i kommunerna riktar sig enligt motionen mot det faktum attvalkretsarnas antal och storlek får stor betydelse vid mandatfördelningen. Istora valkretsar med mänga mandat blir fördelningen rättvisare; bl. a. kansmåpartier med väsentligt lägre väljarandel än erhålla mandat, medan småvalkretsar med få mandat gynnar de stora partierna. Ett enhetligt valsystem för de tre samtidiga valen synesenligt mofionärerna vara ett berättigat krav, lätt genomförbart och starktmotiverat av kraven på ökad mandaträttvisa och förbättrade möjligheter förväljarna att avläsa sin valhandling i redovisat valresultat. I mofion 1981/82:1629 av () och MargaretaAndrén (fp) hemställs att beslutar att ge regeringen till känna vadsom i motionen anförts om bättre proportionalitet för de kommunala valen. Enligt motionen leder gällande bestämmelser ofta till enorättvis fördelning av fullmäktigemandaten i kommunerna och som regel gynnas destörre partierna. Hur ett kommunproporfionellt valsystem med fasta val- KU1982/83:9 25 kretsmandat och utjämningsmandat skulle kunna utformasframgår av vallagskommitténs delbetänkande (SOU 1980:45) Översyn av vallagen 2(s. 72 ff.). En annan lösning som studerades av kommittén var en ökning avminimiantalet mandat per valkrets. En majoritet i kommittén (c, fp, s, vpk)stannade för detta senare alternativ och föreslog därvid att minimiantaletskulle höjas från nuvarande 15 fill 20 mandat per valkrets. I vallagen (1972:620) stadgas i14:15 a § att mandaten i fördelas mellan partier. Endast parti somerhållit av rösterna i hela landstingskommunen är berättigat attdelta i fördelningen av mandaten i . Mandatfördelningen sker liksomvid riksdagsvalet enligt ett system med fasta valkretsmandat ochutjämningsmandat. Liksom valen till och landstingen är valen tillkommunfullmäktige proportionella. Vid fördelning av mandaten mellan partiernaanvänds den s. k. jämkade uddatalsmetoden med 1,4 som första divisor. Metodeninnebär att mandaten tilldelas, ett efter ett, det parti som varje gånguppvisar det största jämförelsetalet. Första jämförelsetalet är röstetaletdelat med 1,4. De följande jämförelsetalen erhålls genom att partiets röstetaldelas med det tal som motsvarar dubbla antalet mandat som partiet har fått,ökat med 1, alltså med 3, 5, 7 osv. Genom att den första divisorn är större än1, innebär metoden en viss spärr mot småpartier. Någon särskild småpartispärrfinns det däremot inte. För val av kommunfullmäktige skall kommun enligt 2 kap. 9§ vallagen indelas i valkretsar, om det i kommunen finns fler än 24 000röstberättigade invånare eller om kommunfullmäktige har minst 51 ledamöter. Omantalet invånare i kommunen överstiger 6 000, får kommunen indelas ivalkretsar. Annan kommun får indelas i valkretsar endast om synnerliga skälföreligger på grund av kommunens särskilt betydande utsträckning eller liknandeförhållanden. Valkrets får inte göras mindre än att den tilldelas minst15 mandat. I den mån det kan ske utan olägenhet skall valkretsindelningen ocksåutformas så att antalet mandat för hela kommunen blir lika fördelat mellanvalkretsarna. Valen av kommunfullmäktige i valkretsindelade kommunersker i slutna valkretsar. Samtliga mandat i en valkrets skall således i principbesättas med kandidater som har valts i samma valkrets. I sällsynta fall kandet emellertid inträffa att ett parti vinner flera mandat än det finns namn påpartiets valsedlar i en viss valkrets. För detta speciella fall infördesnyligen nya regler i vallagen som innebär att mandat kan flyttas från envalkrets till en annan. KU1982/83:9 26 Frågan om utjämningsmandat i dekommunala valen behandlades av kommunalvalskommittén. Kommittén föreslog i sittbetänkande (SOU 1971:4) Kommunala val att ett system med utjämningsmandat ochsmåpartispärr skulle införas vid såväl landstings- som kommunfullmäktigvalen.Förslaget ledde i fråga om kommunfullmäktigvalen inte till lagstiftning. Iproposition 1975:101 med förslag till nytt valsystem vid landstingsval, m. m.anförde föredraganden att valsystemet vid kommunfullmäktigvalen redan fylldehögt ställda krav på proportionalitet. Som en ytterligare förstärkning avproportionaliteten föreslogs i propositionen att minimiantalet mandat pervalkrets skulle ökas från tio till femton. Propositionen, som föregåtts av enöverenskommelse mellan de fyra största riksdagspartierna, antogs av (KU 1975:19, rskr 1975:227). har härefter med anledning av motioner vid fleratillfällen prövat frågan om ett slopande av 3 %-spärren vid landstingsvalen.Tanken på att avskaffa spärren har då avvisats, senast vid 1981/(KU 1981/82:10). Valsystemet vid kommunfullmäktigvalen har ocksåaktualiserats i flera motioner. Vid 1976/77 och 1978/riksmöten avslogsmotionsyrkandena om bl. a. införande av ett system med utjämningsmandat ikommunfullmäktigvalen (KU 1976/77:23 och 25 samt 1978/79:15 och 31). Frågor rörande valsystemet vid kommunfullmäkfigval togsåter upp i motionerna 1042 och 1563 till 1979/. I motionernabegärdes en översyn av valsystemet vid kommunfullmäktigval i syfte att stärkagarantierna för proportionalitet vid mandatfördelningen. I den förstnämndamotionen förordades övergång till ett valsystem av samma typ som fillämpas ilandsfingsvalen, och i den sistnämnda motionen föreslogs en höjning avminimiantalet mandat per valkrets i de valkretsindelade kommunerna. Utan att i sak ta ställning fillyrkandena i motionerna uttalade' utskottet att frågan om det kommunalavalsystemet borde bli föremål för utredning av vallagskommitté.Utskottet var inte enigt. I en reservafion (7 s) avstyrktes motionsyrkandena.Riksdagen biföll utskottets hemställan (KU 1979/80:43, rskr 1979/80:230). behandlade frågan i sitt delbetänkande(SOU 1980:45) Översyn av vallagen 2. Kommittén gjorde den bedömningen attrådande system väl motsvarar de krav på proportionalitet som kan ställas.Emellertid kunde valsystemet förbättras i detta avseende. Antingen kunde man gåöver till ett kommunproportionellt valsystem med 9/10 av mandaten som fastavalkretsmandat och 1/10 som utjämningsmandat eller så kunde minimiantaletmandat per valkrets höjas. Erfarenheterna av den nuvarande ordningen var enligtkommitténs mening alltför begränsade för att kunna läggas till grund för en sågenomgripande förändring som en övergäng till ett valsystem med fastavalkretsmandat och utjämningsmandat skulle innebära. KU1982/83:9 27 ytterligare stärka garantierna för en proportionellmandatfördelning före-slogs'emellertid av kommittén att minimiantalet mandatper valkrets skulle höjas från 15 till 20 i de valkretsindelade kommunerna.Detta skulle enligt kommittén medföra att 16 av de 69 valkretsindeladekommunerna skulle tvingas att ändra valkretsindelningen eller öka antaletledamöter i fullmäktige-Regeringens överväganden med anledning avvallagskommitténs förslag redovisades för i proposition 1980/81:170med förslag till ändring i vallagen. I propositionen anförde föredragandestatsrådet attjian trots-vissa" invändningar som från remissinstansernahade riktats mot kommittéförslaget - bl. a. om risk för försämratmedborgarinflytande på lokal nivå - ansåg att fördelarna med förslaget vägdeöver de påtalade nackdelarna. Enligt hans mening borde därför förslaget kunnagenomföras. Emellertid hade det vid kontakter som under ärendets beredningtagits med företrädare för oppositionen visat sig att det inte skulle gå attuppnå någon bredare enighet omkring förslaget att höja minimiantalet mandat ikommunernas valkretsar till 20. Mot denna bakgrund föreslogs inte någon ändringi valsystemet vid kommunfullmäktigval. Enligt statsrådet borde frågan tas upptill förnyat övervägande sedan ytterligare erfarenheter hade vunnits avgällande ordning. Vid riksdagsbehandlingen av propositionen yrkades i tvåmotioner (c, fp) i enlighet med vallagskommitténs förslag att minimiantaletmandat skulle höjas från 15 till 20 i de valkretsindelade kommunerna. I enannan motion (vpk) hemställdes om förslag till ett valsystem med fastavalkretsmandat och utjämningsmandat utan särskild spärregel i kretsindelad kommun. uttalade i sitt betänkande KU1980/81:26 att ändringar i vårt valsystem beslutas traditionellt i störstamöjliga enighet. Vid beredningeni av vallagskommitténs förslag om höjning av minimiantalet mandat i kommunalvalkretsarhade det visat sig att enighet om förslaget inte kunde uppnås. Förslaget hadedärför inte fullföljts i proposifionen. Inte heller utskottet ansåg detmöjligt att då genomföra förslaget i c-och fp-motionerna om att höjaminimiantalet mandat per valkrets från 15 till 20. Utskottet fäste därvidsärskild vikt vid att hade motsatt sig förslaget. Samtidigtnoterade utskottet att de fillfrågade remissinstanserna i övrigt i stort setthade varit positiva till förslaget. Enligt utskottets mening borde förnyadeförsök göras att åstadkomma en lösning av frågan. Regeringen borde därför pånytt ta upp frågan med sikte på ett förslag till före 1985års val. Detta borde ges regeringen till känna. Beträffandeförslaget i vpk-motionen förelåg inte den bredare enighet som var nödvändig föratt förslaget skulle kunna genomföras. Utskottet avstyrkte därför detmotionsyrkandet. KU1982/83:9 28 I motion 1981/82:688 av JoakimOllen (m) hemställs att hos regeringen begär att förslag tillökatpersonvalsinslag i allmänna val utarbetas i samband med den beredning av olikagrundlagsfrågor som skall ske inom . Motionären anför bl. a. att ett ökat personvalsinslag ioch för sig är en naturlig utveckling av vårt demokratiska styrelseskick. Detär rimligt, alldeles bortsett från ett eventuellt politikermisstroende, att medborgarnasvalmöjlighet skall omfatta inte bara parti utan också person. man vill sesom sin företrädare i de politiska beslutsorganen kan vara lika betydelsefulltsom att välja parti. I en situafion där det uppenbarligen finns ett misstroendemot politikerna och där detta bl. a. torde sammanhänga just med de bristandemöjligheterna att mera direkt påverka det personliga valet av representationeni olika politiska församlingar framstår åtgärder i riktning mot ökadepersonvalsinslag som än mer motiverade. Enligt motionen måste mot dennabakgrund den kritik som riktats mot det framlagda förslagettill ökat personinslag ha förlorat en del av sin betydelse. Även om det skullekunna hävdas att remisskritiken har gjort att det framlagda förslaget intelängre kan anses gångbart är enligt mofionen det grundläggandeutredningsarbetet utfört och behöver knappast göras om. Vad som återstår är attfinna en modell för ett ökat inslag av personval som kan godtas av de olikapartierna. Detta borde vara möjligt att åstadkomma inom ramen för den nämndaberedningen. I motion 1981/82:885 av m. fl. (fp)hemställs att hos regeringen hemställer om ett förslag till personvali enlighet med vad i motionen anförts. Som mofiv för yrkandet anför motionärerna bl.