bet · G601JoU30 · 1982-12-31 00:00:00 — Dessa frågor behandlas närmare i det följande. I fråga om degrundläggande rådighetsreglerna (2 kap.) kan dessutom noteras att dessa gervidsträckta möjligheter för andra än fastighetsägaren att förfoga över vattnetför ohka slags vattenföretag. Rådighetsbegreppet m. m. I enlighet med propositionensprincipiella överväganden rörande rätten till vatten har i lagförslagetintagits en bestämmelse att var och en råder över det vatten som finns inomhans fastighet. Vidare föreskrivs att rådighet över en fastighets vatten ocksåkan tillkomma någon till följd av upplåtelse av fastighetsägaren eller, enligtvad som är särskilt föreskrivet, förvärv tvångsvis (2 kap. 2 §). Vilkeninnebörd som läggs i rådighetsbegreppet framgår av lagrådets yttrande (s. och specialmotiveringen (s. 400 f.). Härmed åsyftas såväl rätten atttillgodogöra sig vattnet och vidta olika åtgärder i detta i nyttigt syfte somrätten att ta bort eller minska de skadliga verkningar som vattnet kan medföra. En annan viktig utgångspunkt för förslaget är att rådighetenöver vattnet utgör en grundläggande förutsättning för att ett vattenföretagskall komma till stånd. Dessa bestämmelser har således karaktären avlegitimationsregler. Det ankommer på prövningsorganen att självmant beakta omsökanden till ett vattenföretag har rådighet över vattnet. Regelsystemet har utformats så att den grundlägganderådigheten föreligger dels - och alltid - för fastighetsägaren, dels för densom fått rådigheten upplåten till sig av fastighetsägaren. JoU1982/83:30 20 den som genom ett tvångsförvärv, när sådant lagligen kanske, erhållit rådighet, ävensom i vissa speciella fall då rådighet följeromedelbart av lagen. Rådighet av sist angivet slag föreligger t. ex. vidvattenföretag som utförs av företrädare för allmänna intressen till förmån förfisket, hälsovården och den allmänna miljövården. 1 lagförslaget har ocksåintagits en bestämmelse om rätt för den som äger strand vid annans vattenområdeatt för sin fastighets behov ha mindre brygga, båthus eller liknande byggnadvid stranden, om inte vattenområdets ägare genom byggnaden lider skada av någonbetydelse (2 kap. 6 §). Paragrafen motsvarar delvis 1 kap. 3 § VL, vilkenbestämmelse dock ej innehåller något krav att byggnaden skall vara avsedd förfastighetens behov. Genom den föreslagna lydelsen av 2 kap. 6 § får såledesstrandägaren ej längre rätt att t. ex. uppföra en båtbrygga för uthyrning avbåtplatser till utomstående. Bestämmelser om tvångsförvärv av rådighet över vattenfinns bl. a. i 2 kap. 7 och 8 §§ lagförslaget. Enligt 2 kap. 7 § får den sområder över mer än hälften av kraften i en fallsträcka tillgodogöra sigvattenkraften i hela sträckan (s. k. utbyggnadsvitsord). Denna regel kan undervissa förutsättningar också tillämpas på vattenkraft i olika vattendrag. 8 § ger möjlighet till ianspråktagande tvångsvis av strömfall somtillkommer annan än staten, om det är nödvändigt för att kraftförsörjningenskall utvecklas planmässigt. Bestämmelser om tvångsrätt finns också iexpropriationslagen, anläggningslagen, ledningsrättslagen och väglagen. Det av regeringen föreslagna regelsystemet innebärhärutöver - med viss avvikelse från den av lagrådet förordade systematiken -att vissa företag i en särskild bestämmelse undantas från kravet på rådighet.Dessa företag anges i 2 kap. 4§ lagförslaget. Paragrafen omfattar bl. a.vattentäkt för allmän vattenförsörjning eller för bevattning. Skälen för attdessa företag undantas från kravet på rådighet redovisas i den allmännamotiveringen (s. 80 ff.). Som framgår av propositionen har reglerna betydelsebl. a. för möjligheterna till jordbruksbevattning. Genom förslaget erhållersålunda en jordbrukare, som ej har rådighet över vattnet, möjlighet att utverkatillstånd till en vattentäkt för sådan bevattning. Vattenrättshavarensintressen bör därvid enligt föredraganden tillgodoses inom ramen för denvattenrättsliga tillståndsprövningen av vattentäkten. I det följande (s. redovisas regeringens förslag attsärskilda bevattningssamfälligheter skall kunna bildas enligt den nyavattenlagen. Deltagare i sådana samfälligheter kan vara, förutomjordbruksbevattnare. de som bevattnar t. ex. handelsträdgårdar ochtimmerupplag. Det förtjänar framhållas att regeln i 2 kap. 4 § 2 omfattarbevattning för alla slags ändamål. Härigenom underlättas bildandet avbevattningssamfälligheter även i de fall samfälligheten består av företrädareför olika bevattningsintressen. 1 syfte att säkerställa den allmänna vattenförsörjningen ien katastroflik-nande situation införs en regel som innebär att den som råderöver vatten kan JoU1982/83:30 21 bli skyldig att vid allvarlig vattenbrist avstå vatten förett allmänt behov. Den som avstår vatten har därvid rätt till skälig ersättning(2 kap. 9 §). Utskottet ansluter sig i alltväsentligt till regeringens överväganden angående rådighetsfrågan. Vadbeträffar de i 2 kap. 4 § angivna företagstyperna anser emellertid utskottetinte att det finns anledning att avvika från den systematik som valtsbeträffande de i 5 § angivna företagen och som innebär att rådighet för dessaföretag föreligger direkt enligt lagen. 1 överensstämmelse med lagrådetsförslag förordar således utskottet en ändring av 2 kap, 4 § enligt vilken densom vill utföra något av de i paragrafen angivna vattenföretagen erhållerrådighet enligt 1 §. Den föreslagna ändringen är närmast av redaktionell naturoch föranleder endast en jämkning av ordalydelsen i 4 §. Nytljanderälishavares rätt till vatten I anslutning till frågan områdighet över vatten tar föredraganden upp spörsmålet huruvida ävenjordbruksarrendatorer och andra nyttjanderätts-hayare bör kunna uppträda somsökande i vattenmål. I vattenrättsskipningen har i princip ställts upp krav påatt man måste ha viss kvalificerad anknytning till fast egendom för att kunnabetraktas som sakägare i VL:s mening. Kravet på fastighetsanknytning haremellertid inte upprätthållits helt. Sålunda kan t. ex. staten, kommuner ochvattenförbund samt företrädare för allmän hamn och allmän flottled uppträda somsökande i vattenmål, även om sådan anknytning saknas. Detta innebär att de kantillerkännas dels den generella tvångsrätt som ligger i att företaget får kommatill stånd trots att annans egendom skadas,dels en särskild tvångsrätt att taannans egendom i anspråk för företaget. Dessa befogenheter för angivnarättssubjekt bibehålls i den nya vattenlagen. Föredraganden uppehåller sig i den allmänna motiveringenförst vid den i vattenrättsliga sammanhang praktiskt viktigastenyttjanderättsformen, nämligen jordbruksarrendet. Det påpekas att nästanhälften av landets totala odlade areal är utarrenderad. Av de större jordbrukenbrukas under arrende. Vattnet är en viktig faktor i växtproduktionenoch till stor del en orsak till skördevariationen år . Det är därförviktigt att arrendatorn, oberoende av jordägarens benägenhet att medverka, kanverkställa rationella investeringar och utnyttja tillgänglig teknik för bevattningi jordbruket. Enligt föredragandens uppfattning talar praktiska skäl ochändamålssynpunkter för att jordbruksarrendatorn jämställs med jordägaren ifrågor som rör vattenrättsliga tillstånd, givetvis under förutsättning attåtgärderna faller inom ramen för arrendeavtalet. Frågan är då om det från meraprincipiella utgångspunkter möter hinder mot en sådan ordning. Huvudanledningen till att man i gällande VL i regel kräveranknytning till en fastighet på företagssidan är hänsynen till skadelidandetredje man. JoU1982/83:30 22 Fastighetsanknytningen anses ge de bästa garantierna föratt skadeersättningar skall kunna utbetalas, att underhållet av företagetsköts osv. Inte minst viktig torde fastighetsanknytningen vara när det uppståren oförutsedd skada. Anspråk på ersättning för sådana skador kan framställasunder efter företagets färdigställande. Den skadelidande sakägarenmåste då veta mot vem han skall kunna rikta sitt anspråk, och det bör finnassäkerhet för att ersättningen kan betalas. I de fall där fastighetanknytningenenligt gällande VL har ansetts kunna undvaras kan man konstatera att de angivnarättssubjekten, staten, kommuner osv., är sådana att den skadelidande intekommer att hamna i ett sämre läge än då företagaren är en enskild ägare av enfastighet. Ett jordbruksarrende har visserligen fastighetsanknytningi den meningen att det utövas på visst arrendeställe. Arrendet kan emellertidsägas sakna den kreditvärdighet som äganderätt till en fastighet innebär. Detoaktat har det i vattendomstolspraxis, särskilt , förekommit atten arrendator har godtagits som sökande till bevattningsföretag och ocksåerhållit tillstånd till ett sådant företag. Föredraganden anser att detsärskilt i fråga om bevattningsföretag finns mycket som talar för att en sådanordning blir rådande enligt den nya lagen. En bevattningsanläggning har ettomedelbart samband med fastighetens - arrendeställets - lämpliga användning försitt ändamål och representerar i allmänhet ett väsentligt värde. Härigenomtorde i erforderlig mån garantier erhållas för att arrendatorn kan uppfylla deförpKktelser som han i en tillståndsdom kan ha ålagts i förhållande tillskadelidande tredje man. Dessa skall ju i regel vara uppfyllda, innantillståndet får tas i anspråk. Rätten att ha kvar anläggningen på fastighetenär knuten till arrenderätten och är på det sättet tryggad så länge arrendetbestår, således även för en ny arrendator. Om arrendeförhållandet skulleupphöra och jordägaren inte vill utnyttja tillståndet, bör man enligtföredragandens mening kunna acceptera att arrendatorn personligen har kvar sinaförpliktelser. En sådan ordning har accepterats för anläggningslagens del ioch med att det har införts en möjlighet att till gemensamhetsanläggning enligtdenna lag knyta även byggnad på ofri grund (se yttrande av lagrådet i prop.1973:160 s. 541). Även andra typer av nyttjanderättshavare skall enligtpropositionen tilläggas rätt att ansöka om erforderliga vattenrättsliga tillstånd,t. ex. rätt att i ett vattenområde ta sten eller grus elleratt ha en brygga. Det måste enligt föredraganden anses naturligt attnyttjanderättshavaren/ rättighetshavaren ges rätt att ansöka om erforderligavattenrättsliga tillstånd för den tid avtalet eller upplåtelsen omfattar. 1motsats till utredningen anser han att även sådana rättighetshavare bör kunna iförekommande fall utverka särskilda tvångsrätter, t. ex. för att kunna utföraskadeförebyggande åtgärder på annans fastighet. Hänsynen till skadelidandetredje man kräver emellertid i dessa fall kanske i ännu större utsträckning änbeträffande jordbruksarrende att noggrant prövar ansökningenoch ser JoU1982/83:30 23 till att skaderegleringen är avslutad innan företaget fårutföras. Även lagrådet diskuterar i anslutning till detta avsnittvissa principiella och praktiska frågor som hör samman med den avvikelse frånprincipen om fastighetsanknytning som förslaget innebär (s. 270). bör mån dock kunna avstå från att i lagen reglera problemen med entill nyttjanderättshavare utvidgad talerätt, åtminstone till dess man fåttnärmare erfarenhet av i vad mån problemen kan bemästras i den praktiskatillämpningen. Utskottet ansluter sig till vad ipropositionen anförts om vattnets betydelse i jordbruksproduktionen och omvikten av att även arrendatorer kan göra rationella investeringar och utnyttjatillgänglig bevattningsteknik. Intresset härav får anses väga tyngre än deprincipiella betänkligheter som kan anföras mot en till nyttjanderättshavareutvidgad talerätt. I de fall tillstånd ges till en nyttjanderättshavare är det,som lagrådet påpekar, mera angeläget än i andra fall att skadeståndsfrågornaklaras av i samband med tillståndsgivningen. Viktigt är också atttillståndsbeslutet utformas på ett sådant sätt att det inte uppstår ovisshet omtillståndets giltighetstid. 11, ex. ett arrendeförhållande torde det normalabli att tillståndet knyts till innehavet av arrenderätten oberoende avpersonväxlingar, i varje fall när det är fråga om vattenföretag som är tillpermanent nytta för arrenderättens utövande. Som exempel härpå anförs ipropositionen (s. 402) markavvattningsföretag eller vattentäkter förvattenförsörjnings- eller bevattningsändamål. För att ett vattenföretag skallkunna genomföras är det nödvändigt att företagaren, utöver den rätt somtillståndet ger att påverka vissa allmänna och enskilda intressen, fårmöjlighet att utföra anläggningar och åtgärder på fastigheter som tillhör någonannan. Det kan dessutom finnas behov av att använda anläggningar i vatten somtillhör någon annan. Hithörande bestämmelser har intagits i 8 kap. lagförslagetoch behandlas närmare i specialmotiveringen (s. 459 ff.). I 8 kap. 1§ regleras rätten att ta i anspråk annans markför vissa anläggningar och åtgärder. Paragrafen omfattar bl. a. rätten till s.k. utmål och rätten att lösa en strömfallsfastighet. Under vissa, i 8 kap. 2 § angivna förutsättningar, får ägarenav en vattenanläggning tåla att någon annan ges rätt att använda anläggningenför eget vattenföretag m. m. 18 kap. 3 § regleras rätten att lägga upp rensningsmassorpå annans strand. I vissa fall kan krävas tillstånd härtill enligt annanlagstiftning, exempelvis ML. Enligt 8 kap. 4 § får meddelas förbud mot fiske inom visstområde i samband med förordnande om fiskefrämjande åtgärder eller skyddsanordningarför fisket. JoU1982/83:30 24 De föreslagna bestämmelserna omskyldighet att söka tillstånd till olika typer av vattenföretag behandlas huvudsakligen i specialmptiveringen (prop. s. 424 ff., 4 kap. lagförslaget). Avsnittet inleds med en kort redogörelse för nuvarande regler på området. 1 VL särbehandlas de olika företagstyperna när det gällerskyldigheten att söka tillstånd. Reglerna för byggande i vatten (2 kap. 20 § 1mom.) 1 älvar, strömmar, åar eller större bäckar fårdammbyggnader inte uppföras utan tillstånd. I sådana vattendrag krävs tillståndäven för annat byggande som kan märkbart inverka på vattenståndet ellervattnets lopp, om det inte är uppenbart att varken allmän eller enskild rättskadas. För byggande i andra vattenområden krävs tillstånd om det föreligger sannolikaskäl att allmän eller enskild rätt skadas. Förgrundvattentäkt krävs enligt 2 kap. 47 § 1 mom. alltidtillstånd i fråga om större uttag än 300 m-* men även i fråga ommindre takter, om det föreligger sannolika skäl att allmän eller enskild rättskadas. För andra företagstyper gäller liknande bestämmelser'(3kap. 11 och 27 §§, 5 kap. 7 §, 6 kap. 20'§ samt 7 kap. 45 och 49 §§ VL). Ifråga om dikning föreligger dock tillståndsplikt endast om överenskommelse intekan träffas om delaktigheten eller om intrång på någon annans märk (7 kap. 36§). Utredningen har konstaterat att osäkerhet f. n. råder påflera områden rörande tillståndspliktens omfattning. a. anförs att gränsenmellan större och mindre vattendrag är svårdragen och beroende av den allmännauppfattningen, som kan växla mellan olika delar av landet. Den nuvarande regeln beträffande företag i annatvattenområde än större vattendrag innebär dessutom, enligt utredningen, attstor osäkerhet råder rörande tillståndspliktens omfattning, eftersom ensannolikhetsbedömning skall göras av företagets inverkan på motståendeintressen. Den enskilde ges därigenom ett alltför stort utrymme att självavgöra huruvida prövning skall ske eller inte. Detta utrymme bör, framhållerutredningen, inskränkas så att endast mera bagatellartade företag somupjjenbart inte skadar motstående intressen undantas från tillståndsplikten. Föredraganden erinrar om att det genom tillståndsprövningbl. a. skapas möjligheter att kontrollera att ett ifrågasatt vattenföretagstämmer överens med gällande markanvändningsplaner och allmännaplaneringssynpunkter. Vidare kommer en utredning till stånd om vattenföretagetsinverkan på vattenförhållandena samt motstående allmänna öch enskildaintressen. I samband med tillståndsprövningen klarläggs också företagarensrättigheter och skyldigheter, exempelvis att utge ersättning för skada.Samtidigt ger ett tillstånd företagaren viss trygghet i fråga om företagetsbestånd. Man kan emellertid inte bortse från att en tillståndsprövningmedför arbete och kostnader för företagaren och tillståndsmyndighéterna samtandra berörda myndigheter och enskilda. Det kan alltså enligt föredragandeninte komma i fråga att föreskriva en tillståndsplikt för alla vattenföretag JoU1982/83:30 25 oavsett graden av inverkan på vattenförhållandena. Som huvudregel föreslås sålunda att skyldighet att sökatillstånd för vattenföretag skall föreligga om det inte är uppenbart att varkenallmänna eller enskilda intressen skadas genom företagets inverkan påvattenförhållandena. Ett åsidosättande av tillståndsplikten kan medföra bl. a.straffansvar och ingripande genom vitesföreläggande eller handräckning.Hithörande regler får också betydelse när det gäller fördelningen avbevisbördan, t. ex. när det gäller skadeståndsansvaret för olaga utförande avett vattenföretag (prop. s. 429). Beträffande vissa företagstyper föreslås särskilda reglergälla. 1 fråga om vattentäkter som är avsedda endast för en viss fastighetshusbehovsförbrukning görs undantag från kravet på tillståndsplikt. Dettagäller såväl yt- som grundvattentäkt. (Det kan anmärkas att enligt 2 kap. 47 §1 mom. tredje stycket VL undantas från tillståndsplikt grundvattentäkt som äravsedd endast för viss fastighets husbehovsförbrukning. Någon särskildbestämmelse rörande ytvattentäkt för samma ändamål finns däremot inte). Med husbehovsförbrukning avses användning av vatten förhushållsändamål, bad, tvätt och rengöring i hyreshus, villor och lantgårdar,vidare för vattning av kreatur, mjölkbehandling eller annat vanligtlantbruksändamål, för bevattning av trädgård, som huvudsakligen är avsedd föreget behov, och för mindre hantverk (se SOU 1937:35 s. 67). Dit räknas däremotinte vattnets användning för en industri, handelsträdgård eller tvättinrättningoch inte heller för jordbruksbevattning. Jordbruksbevattning omfattas således av den ovan angivnahuvudregeln, enligt vilken endast företag som uppenbarligen inte skadarmotstående intressen undantas från tillståndsplikt. Vad beträffar detaljdränering genom täckdikning föreslåsatt kravet på tillståndsplikt mildras på det sättet att tillstånd till sådanaföretag krävs om det föreligger sannolika skäl att företaget skadar allmännaeller enskilda intressen. Ett från vissa remissorgan framfört förslag atttäckdikning helt undantas från prövning har föredraganden inte ansett sig kunnabiträda, bl. a. med hänvisning till behovet av skydd för våtmarker och tillnaturvårdsintressen över huvud taget (prop. s. 428). Det bör tilläggas att markavvattning, oberoende avföretagets inverkan på motstående intressen, enligt förslaget kräver tillståndom det för företaget behövs särskild tvångsrätt enligt 8 kap. 1 eller 2 §lagförslaget eller om två eller flera skall delta i företaget och någonöverenskommelse inte har träffats om delaktigheten. I överensstämmelse med gällande rätt görs undantag fråntillståndsplikten för vissa rensningar m. m. Brådskande ändringar ochreparationsarbeten skall vidare få utföras utan att förhandstillstånd inhämtas. Den vattenrättsliga prövningen ersätter inte prövningenenligt annan lagstiftning, om inte detta uttryckligen anges i lagen i fråga.Denna typ av hänvisning förekommer bl. a. i 16, 18 och 20 §§ naturvårdslagen. Idessa fall ersätter den vattenrättsliga prövningen prövningenligt natur- JoU1982/83:30 26 Den vattenrättsliga prövningen skallemellertid ske med hänsynstagande till naturvårdens och friluftslivetsintressen (3 kap. 2 § lagförslaget, prop. s. 412 f.). I överensstämmelse med gällande VL föreslås en möjlighettill frivillig prövning av vattenföretag, som ej är av den beskaffenheten atttillståndsplikt föreligger. Utskottet ansluter sig till de skälsom i propositionen anförts för en allmän skärpning av tillståndsplikten. Genomde föreslagna bestämmelserna undanröjs i stor utsträckning den osäkerhet som f.n. råder rörande tillståndspliktens omfattning. skapas bättremöjligheter att inom ramen för prövningssystemet kontrollera attvattenföretagen överensstämmer med gällande markanvändningsplaner och medsamhällsplaneringen över huvud taget. Genom en förprövning enligt lagförslagetundersöks företagets inverkan på motstående allmänna och enskilda intressen.Vidare klarläggs olika civilrättsliga frågor såsom t. ex. företagarens rätt attgöra intrång på annans mark och skyldigheten att utge ersättning för skador.Som i propositionen anförts kan man å andra sidan inte bortse från att tillståndsprövningenmedför arbete och kostnader för företagaren och tillståndsmyndigheterna samtandra berörda myndigheter och enskilda. Enligt utskottets mening innebärregeringens förslag en rimlig avvägning mellan å ena sidan behovet attkontrollera vattenföretagen och deras verkningar och å andra sidan intressetatt tillståndsmyndigheterna inte i onödan belastas med mera bagatellartadeärenden. I två motioner, 1981/82:2502 (c) och 1982/83:12 (m),kritiseras de föreslagna bestämmelserna om tillståndsprövning med utgångspunktfrämst i vad dessa innebär för jordbrukets möjligheter att utnyttjavattentillgångar för bevattning. Genom kravet att det skall vara uppenbart attett vattenföretag ej påverkar motstående intressen för att förprövning skallkunna underlåtas går man enligt motionerna längre än vad som är sakligtmotiverat. Regeln innebär, framhålls det, en avsevärd begränsning ifastighetsägarens rådighet över vattnet. Vattenuttag för enstaka fastighetersbehov av jordbruksbevattning kan ofta ske utan skada för motstående intressen.Enligt motionärerna bör tillstånd krävas endast då sannolika skäl föreliggeratt sådan intressepåverkan kan uppkomma. Om däremot negativa effekter skulleuppstå genom att ett stort antal fastighetsägare t. ex. leder bort vatten frånsamma vattendrag bör det ankomma på en tillsynsmyndighet att avgöra omvattenuttagen skall tillståndsprövas eller ej. För samordning av olikajordbrukares intressen bör lantbruksnämnderna kunna utnyttjas, framhållermotionärerna. Som framgår av vad utskottet anfört är den föreslagnaskärpningen av tillståndsplikten ägnad att medföra fördelar både från allmänoch enskild synpunkt. När det gäller vattenuttag för jordbruksbevattning delarutskottet föredragandens bedömning att dessa är av en helt annan omfattning änhusbehovstäkterna (jfr, prop. s. 427). För sådana vattenuttag behövs en JoU1982/83:30 27 kontroll av det allmänna. Utskottet tillstyrker såledesregeringens förslag i berörda delar och avstyrker motion 1981/82:2502 yrkande 1a resp. motion 1982/83:12 yrkande 1. Det kan tilläggas att möjligheten attutföra vattentäkt för bevattning i andra hänseenden än det nu aktuella främjasgenom propositionens förslag om rådighetsregler (2 kap. 4 §) och om bildande avbevattningssamfälligheter (6 kap.). Förslaget om bevattningssamfälligheterbehandlas närmare av utskottet i det följande på s. 66 f. Som redan antytts ovan krävs ej tillstånd för att utförarensningar för att bibehålla vattnets djup eller läge eller för att omedelbartåterställa ett vattendrag som har förändrat sitt lopp (4 kap. 3 §). Ispecialmotiveringen (s. 433) återges ett remissyttrande av avinnebörd att det vid markavvattningsföretagen med nutida brukningsmetoder avekonomiska skäl inte förekommer någon kontinuerlig rensning i nära anslutningtill uppgrundningen. I stället är intervallen mellan rensningarna regelmässigtomkring . Föredraganden anser att tillståndsplikt inte bör föreligga ävenom så har förflutit. Tillstånd bör däremot, enligt föredraganden,krävas om rensningarna utförs efter så att ett nytt naturtillstånd kananses vara etablerat. Lantbruksstyrelsen har i en skrivelse till utskottetanfört synpunkter på frågan om tillståndsplikt vid rensningsarbeten av det slagsom åsyftas i propositionens ovan återgivna uttalanden.