bet · G601KU17 · 1982-12-31 00:00:00 — om vissa frågor rörande den statliga förvaltningen, m. m. I detta betänkande behandlasföljande frågor som tagits upp i de angivna mofionerna. Inrättande avett ekonomiskt granskningsråd - 1981/82:486 Rättslig grundför vissa myndighetsåtgärder - 1981/82:327 Ökadrättssäkerhet i lagsfiftningen - 1981/82:375 Slopande avövre åldersgräns för offentliga uppdrag - 1981/82:374 Förlängdbesvärstid i förvaltningsärenden - 1981/82:480 Kantrubriker ilagtext - 1981/82:679 Myndighetsbeslututan laglig grund - 1981/82:1142 Inrättande aven statens besvärsnämnd - 1981/82:1643 De stafiigamyndigheternas styrelseform - 1981/82:1648 och 2022 yrkande 4 Delegation föruppgiftslämnande - 1981/82:2021 Inrättande avett sameparlament - 1981/82:1628. Samtliga mofioner har avstyrkts. Inrättande av ett ekonomiskt granskningsråd I motion 1981/82:486 av GöteJonsson (m) och () hemställs att som sin mening gerregeringen till känna innehållet i motionen beträffande behovet av ett bättreekonomiskt beslutsunderlag och möjligheten att som ett led i berednings- ochbeslutsprocessen inrätta ett särskilt ekonomiskt i förhållande till regeringenfristående granskningsråd. Enligt motionärerna är den nuvarande rufinen beträffandeekonomisk granskning av nya lagar och reformer inte tillräcklig och därförmåste nya metoder prövas. Ett från regeringen fristående granskningsråd, ett"ekonomiskt lagråd", kunde vara ett alternativ till den nuvarandeordningen. Ett sådant råd skulle bestå av kunniga och erfarna personer. Detskulle kunna inordnas under något befintligt organ eller vara fristående. Engranskning beträffande de samhällsekonomiska följdverkningarna av lagförslag m.m. resulterar enligt mofionen i ett bättre beslutsunderlag och ett mer konsekventbeslutsfattande. Vidare skulle en på säkrare grunder motiverad prioriteringkomma till stånd beträffande skilda behov. Totalt sett skulle granskningendärmed kunna verka stabiliserande på samhällsekonomin. 1 1982/83. KU1982/83:17 2 Enligt uttalanden i förarbetenatill vår nuvarande regeringsform (RF) är finansmakten - dvs. rätten attbestämma om.inkomster till staten och att förfoga över statens tillgångar - ettav statsmakternas viktigaste instrument för att styra samhällsutveckHngen. Meddess hjälp fördelas nämHgen resurser mellan skilda ändamål, påverkasinkomstfördelningen och främjas tillväxt och balans i samhällsekonomin De regler i RF som är styrande för finanspolitiken här motdenna bakgrund fått en sådan utformning att de inte i onödan skall bindastatsmakternas handHngsmöjligheter. Såvitt gäller budgetpropositionen och annan propositionangående anslag infördes vid författningsreformen 1973-74 en bestämmelse (3kap. 2 § riksdagsordningen, RO) om att ett förslag med nytt eller väsentligenhöjt anslag bör innehålla en uppskattning av framtida kostnader för det ändamålsom förslaget avser. Om förslag till anslag grundar sig pä plan för längre tidän den för vilken anslaget har beräknats i propositionen, bör planen redovisas. Initiativet fill dessa bestämmelser togs avgrundlagberedningen. I sin motivering (SOU 1972:15) anförde denna att syftetmed bestämmelserna var att stärka möjligheter att delta i delångsiktiga bedömanden som ofta är de reellt styrande. Den första punkten blir enligt grundlagberedningentillämplig i praktiken särskilt när det gäller ett nytt projekt vars omfattningi tiden redan från början kan beräknas. I fråga orn många förslag till anslag,där livslängden inte kan beräknas i förväg, blir regelns räckvidd enligtberedningen mera begränsad. När det talas om "framtida kostnader"avses i första hand statens kostnader. Beredningen framhöll emellerfid att detnaturligtvis är önskvärt att också övriga kostnader redovisas i den mån så kanske. Huruvida anslaget avser utbetalningar, utgifter eller kostnader saknarenligt beredningen direkt betydelse i nu förevarande sammanhang. Stadgandet harfått en fakultativ utformning. Beredningen underströk att kostnadsberäkningarpå alltid blir mer eller mindre osäkra. Den andra punkten innebär enligt grundlagberedningen attden flerårs-planering eller de flerårsstudier som faktiskt ligger till grundför en begäran om anslag för det närmaste budgetåret på lämpligt sätt börredovisas för när anslaget begärs. "besliitshorisont" borde inte vara kortare än regeringens och deunderordnade myndigheternas. Grundlagberedningen framhöll slutligen att de föreslagnabestämmelserna i 3 kap. 2 § tredje stycket RO inte innebär att skallfatta bindande flerårsbeslut. Det gäller enligt beredningen bara att sökasäkerställa att beslutsunderlaget inte blir onödigt kortsiktigt. Regeringens tillämpning av 3.kap. 2 § tredje stycket ROuppmärksammades av i granskningsbetänkandet 1980/81:25. KU1982/83:17 3 Genom lagsfiftning skärptesbestämmelserna i 3 kap. 2 § RO så att även de s. k. riktlinjepropositioner somregeringen kan avge enligt 9 kap: 7 § RF omfattas av stadgandet (SFS1981:1097). Regeringen häri utfärdat erforderliga riktlinjer. Som ett system för att få ett mera utförligtbeslutsunderlag verkar också regeringens årliga anvisningar fill myndigheternaom deras anslagsframställningar. a. skall som grund för ettbesparingsalternativ anges inte bara besparingens beloppsmässiga storlek ochförutsättningarna för besparingen utan också personalpolitikens konsekvensersamt effekter i fördelningspolitiskt hänseende. Genom tilläggsdirektiv i två omgångar, senast den 13 mars1980 (Dir 1980:20), till samtliga kommittéer och särskilda utredare harregeringen ålagt kommittéerna bl. a. att.visa hur kostnadskrävande förslag, närsådana läggs fram, skall kunna finansieras genom besparingar i form avrationaliseringar och omprövning av pågående verksamhet inom utredningsområdet.Kostnadsberäkningarna skall vara väl genomarbetade och ta hänsyn till allakostnader som kan uppstå oavsett om de drabbar staten, kommuner eller enskilda.Kommittéerna bör så omsorgsfullt som möjligt belysa de indirekta effekter iform av exempelvis ökad administration och ökat krångel som förslagen kanmedföra för myndigheter och enskilda. Kommittéerna måste vidare noga beakta dekommunalekonomiska konsekvenserna av lämnade förslag och redovisa ettgenomarbetat underlag som medger bedömningar i dessa avseenden. Av intresse i sammanhanget är även, som motionärernapåpekat, bestämmelserna i den s. k. begränsningskungörelsen, dvs. kungörelsen(1970:641) om begränsning i myndighets rätt att meddela föreskrifter,anvisningar eller råd. Enligt dessa bestämmelser får en statlig myndighet, somkan ge föreskrifter, anvisningar eller råd, inte utan att underställaregeringen frågan ge ändrade eller nya föreskrifter m. m. som kan påverkagällande standard eller tillämpade normer och som i mer än oväsentlig grad kanleda till direkta eller indirekta kostnadsökningar i den av föreskrifterna m.m. berörda verksamheten. Begränsningskungörelsens regler kompletterades genom SFS1980:388. Härigenom slogs fast att till grund för myndighetens prövning av omfråga bör underställas regeringen skall myndigheten utreda förslagets kostnadsmässigakonsekvenser samt höra företrädare för dem som kan förutses slutligt få bäraökade kostnader för ändrad standard eller ändrade normer. I de fall förslagetomfattar eller landstingskommunal verksamhet skall samråd ske med denarbetsgrupp (Kn 1980:03) som har fillkallats för att se över de statligamyndigheternas fillsyn och kontroll av och landstingskommunalverksamhet. I den omfattning som bestämmer ärvidare enligt den nämnda kungörelsen en myndighet skyldig tillställa verketavskrift av föreskrift m. m. som utfärdas samt av den utredning omföreskrifternas KU 1982/83:17 4 kostnadsmässigakonsekvenser som har utförts av myndigheten. , som finner att en gällande föreskrift är mer betungande förallmänheten eller att administrationen är mer kostnadskrävande än som äroundgängligen erforderligt, är skyldig att ändra föreskriften, eller om denutfärdats av annan, anmäla förhållandet till denna. Dessa regler finns iförordningen (1975:567) om rationaliseringsverksamhet inom den civilastatsförvaltningen. Förordningens regler gäller efter en komplettering (SFS1976:121) också för kommittéer och särskilda utredare. Förutomregleringar som bidrar till att ge regering och riksdag underlag för ekonomiskaställningstaganden finns också vissa organ vars verksamhet bidrar på sammasätt. a. är en av uppgifter enligt instruktionen1979:742 att följa och analysera den ekonomiska utvecklingen inom och utomlandet och att sammanställa prognoser för den svenska ekonomin. I samråd medverk och myndigheter, föreningar och sammanslutningar skallkonjunkturinstitutet också verka för att statistiskt material av betydelse förstudiet av den ekonomiska utvecklingen insamlas och bearbetas. Ett organ församråd mellan regeringen och näringslivet, arbetsmarknadsorganisationerna ochden samhällsekonomiska forskningen i frågor som avser den svenska ekonominsutveckling på är det s. k. ekonomiska planeringsrådet. Beträffandeden av bedrivna prognosverksamheten finns vidare det s. k.utredningsrådet, som är ett organ för samråd med ,konjunkturinsfitutet och näringslivets utredningsinstitut. 2.Rättslig grund för vissa myndighetsåtgärder I motion 1981/82:327 av i (m)hemställs att hos regeringen begär att denna tillser att föreskrifteroch bestämmelser, som utfärdas av statliga myndigheter och som riktar sig tillmedborgare eller sammanslutningar av medborgare, skall innehålla uppgift ochden rättsliga grund, på vilken myndighetens åtgärd baseras. Imotiveringen anförs bl. a. att den vittgående delegering av normgivnings-maktensom blivit en följd av att statens inflytande, har utsträckts på så många avlivets områden att det är möjligt att centralt överblicka vad somförsiggår. Enligt motionen bör statliga myndigheter, när de utfärdarföreskrifter och bestämmelser, som riktar sig till medborgarna ellersammanslutningar av medborgare,-vara skyldiga att i varje särskilt fallinledningsvis ange på vilken rättslig grund utfärdandet av föreskrifter ellerbestämmelser sker. KU1982/83:17 5 En förutsättning för att enförvaltningsmyndighet skall kunna besluta om bindande föreskrifter är att detfinns ett uttryckligt bemyndigande att besluta om sådana föreskrifter.Myndigheter under regeringen kan få sin kompetens att besluta om föreskrifterfrån via regeringen (s. k. subdelegation, 8 kap. 11 § RF). Gäller detrena verkställighetsföreskrifter eller föreskrifter som enligt RF ligger inomregeringens egen kompetens kan regeringen utan medverkan överlåta åten underordnad myndighet att meddela bestämmelser i ämnet (8 kap. 13 § RF). Regler om kungörande m. m. av författningar som ,regeringen eller myndigheter beslutat om finns i lagen (1976:633) om kungörandeav lagar och andra författningar. Ytterligare bestämmelser, som är bindande förmyndigheter under regeringen, har utfärdats av regeringen i författningssamlingsförordningen(1976:725). Det finns i de nämnda författningarna inte några bestämmelser omatt en myndighet som beslutar en författning måste redovisa sinbehörighet att besluta författningen. (KU 1980/81:25) har tidigare isamband med granskning av regeringens utövning av normgivningsmaktenkonstaterat att myndigheternas normgivning har en mycket stor praktiskbetydelse för den enskilde. Enligt den bedömning utskottet då gjorde var dettroligt att större delen av normbeståndet i samhället härrörde frånmyndigheternas normgivning. Beträffande myndigheterna under är det f. n.endast som har utfärdat egna författningar. En arbetsgrupp inomregeringskansliet har lagt fram betänkandet Större klarhet i frågaom olika reglers rättsliga karaktär och syfte (Ds Ju 1982:11). Arbetsgruppenhar föreslagit vissa ändringar i författningssamlingsförordningen. a.föreslås att det skall införas en ny bestämmelse som innebär att en myndighetunder regeringen skall, när den beslutar en författning, vara skyldig att lämnauppgift om det bemyndigande som myndighetens behörighet att beslutaförfattningen grundar sig på. Författningssamlingsförordningen skall enligtförslaget vidare kompletteras med en hänvisning till regeringsformenbeträffande behörigheten att besluta författningar. Enligt en annan nybestämmelse skall s. k. allmänna råd få beslutas av myndigheter underregeringen endast efter uttryckligt bemyndigande. I övrigt föreslås bl. a. endel ändringar i syfte att skapa större terminologisk klarhet beträffande deregeltyper som omfattas av förordningen. Om remissutfallet blirtillfredsställande är det tänkt att huvudlinjerna i förslaget kommer attunderställas och att bestämmelser i ämnet därefter kommer attbeslutas av regeringen med ikraftträdande . 1* Riksdagen1982/83. KU1982/83:17 6 Ökad rättssäkerhet i lagstiftningen I motion 1981/82:375 av MarianneKarlsson (c) hemställs att som sin mening ger till känna att begreppsom medger godtycklig tolkning i officiella skrivelser och myndigheternasarbete konsekvent skall ersättas med så exakta tolkningar som praktiskt ärmöjligt för att rättssäkerheten i pågående lagstiftningsarbete bättre skallkunna tillgodoses (yrkande 1), samt att hos regeringen anhåller omförslag i syfte att begränsa användningen av uttryck som ger utrymme förgodtycklighet och försvårar ett ordnat lagstiftningsarbete (yrkande 2). Som motivför yrkandena anför motionären följande: I det politiska arbetet och inomförvaltningarna talas det numera om ekonomisk brottslighet. Begreppet är mycketvittomspännande och ger utrymme för stor godtycklighet i tolkningen. Detta harmedfört att praktiskt taget allt som i den ena eller den andra aspekten kananses vara moraliskt diskutabelt i den ekonomiska verksamheten betraktas sombrottsligt. För att ekonomiska verksamheter strider mot god etik ochaffärsmoral innebär inte detta att de behöver vara brottsliga i lagens mening.Regeringsformen säger mycket klart att den offentliga makten skall utövas undergällande lagar, följaktligen kan ekonomisk brottslighet klassas somförmögenhetsbrott och i den egenskapen har samhället möjlighet att ingripa ochtillse att gällande lagar följs vid överträdelse. Om ofoget att bruka "tänjbara" begrepp somekonomisk brottsHghet sprider sig bland lagstiftarna kommer landets rättssäkerhetatt vara i fara. Därför måste detta stävjas så att lagstiftningsarbetet kan skeunder former som tillgodoser medborgarnas intresse. Vissa riktlinjer finns för språketinom bl. a. utredningsväsendet. Utgångspunkten för dessa riktlinjer harhittills varit att motverka svårbegriplighet och mångordighet i det offentligaspråket. De särskilda skrivanvisningar som statsrådsberedningen ger utinnehåller allmänna råd om utskrift och uppställning av dokument inomregeringskansliet. Det förutsätts att också kommittéerna skall följaanvisningarna. I den särskilda kommittéhandboken (Ds SB 1978:1) ägnas ettsärskilt avsnitt åt just språkfrågor. Förordningen (1977:951) om de statliga myndigheternasskrivelser och remisser innehåller också några regler som myndigheterna skallbeakta i sina skrivelser och remisser. Syftet med dessa regler är liksom medstatsrådsberedningens riktlinjer att främja ett enkelt och klart språk. KU1982/83:17 7 Slopande av övre åldersgränser för offentliga uppdrag I motion 1981/82:374 av MargaretaAndrén (fp) och () hemställs att hos regeringenbegär att tillämpliga lagar och förordningar ändras så att ingen övreåldersgräns fastställs för innehav av offentliga uppdrag. Motionärerna anför bl. a. att de åldersgränser uppåt förolika slag av offentliga uppdrag som fortfarande finns kvar bör avskaffas. Detär ett slöseri att man i samhällsarbetet inte tillräckligt drarnytta av äldre personer. Tiden är nu kommen att få en lösning på de problemmotionen aktualiserat. bör kunna ta ställning i denna självklaraprincipfråga utan att vänta på ytterligare utredningsarbete. Förslag om att övre åldersgränserför offentliga uppdrag skall avskaffas har tidigare behandlats av medanledning av motionsyrkanden vid 1978/79, 1980/81 och 1981/riksmöten.Vid sin behandling av frågan 1978 anförde konsfitufionsutskottet (KU 1978/79:2)att åldersgränser i samband med nomineringar i första hand berör de politiskapartiernas interna överväganden. I ett särskilt yttrande (1 fp) anfördes attäldre människors möjligheter att inneha offentliga uppdrag inte endast ärberoende av interna överväganden inom partierna. De förhindras också avformella åldersregler som sanktioneras av statsmakterna. I sitt betänkande vid 1980/om vissa frågorrörande den statliga förvaltningen m. m. (KU 1980/81:8) redovisadekonstitutionsutskottet i reciten en genomgäng av de åldersregler som gäller f.n. Genomgången visade att åldersgränser främst förekommer i fråga omnämndemannaupp-drag i olika domstolar. En övre åldersgräns stadgas också förordförande, ledamöter och suppleanter i taxeringsnämnder liksom för ledamöterav arrende- och hyresnämnder. I samtliga nu nämnda fall är åldersgränsen . Medanledning av genomgången anförde utskottet. Enligt utskottet bör huvudprincipenvara att inga övre åldersgränser skall finnas för offentliga uppdrag. Detta ärockså det normala förhållandet. För förtroendemannauppdrag i domstolar ochvissa domstolsliknande organ har emellertid införtsen sjuttioårsgräns. Motivet synes då ha varit att man har velat öka garanfiernaför att inte uppdraget skall innehas av personer som på grund av alltför högålder är mindre skickade att tjänstgöra som domare. Utskottet har förståelseför detta motiv. Å andra sidan kan det med större tyngd hävdas att det även idessa fall borde få ankomma på de organ som utser uppdragstagarna att utanlagfästa begränsningar av detta slag välja de personer som anses mest lämpadeför uppdragen. KU1982/83:17 8 Även om starka skäl således synestala mot att behålla de existerande övre åldersgränserna för offentligauppdrag, kan utskottet inte ställa sig bakoin motionärernas krav att utannärmare utredning slopa dessa gränser. Utskottet föreslår därför att regeringenfår närmare pröva behovet av övre åldersgränser som villkor för valbarhet tilloffentliga uppdrag mot bakgrund av vad utskottet i det föregående anfört. Dettabör ges regeringen till känna. Riksdagenbeslöt i enlighet med utskottets förslag. Frågan behandlades i ånyo vid 1981/. (KU 1981/82:4) uttalade då att denprövning som inletts inom av åldersgränserna borde avvaktasinnan ett förnyat ställningstagande gjordes i frågan. Från har inhämtats att utskottetsbetänkande KU 1980/81:8 har i nu ifrågavarande del varit föremål förremissbehandling i samband med remiss av en PM angående antaletnämndemän vid domstol. En majoritet bland remissinstanserna har avstyrkt ettslopande av åldersgränserna. Frågan är inte slutbehandlad i . Förlängd besvärstid i förvaltningsärenden 1 motion 1981/82:480 av ThureJadestig (s) och () hemställs att beslutar förlängabesvärstiden i förvaltningsärenden .' Enligt motionen är på grund av postgång mm. den tid som ipraktiken står sökande till buds för utarbetande av besvärsskrivelse ejobetydligt kortare än den besvärstid som gäller enligtförvaltningslagen. Enklaste sättet att åtgärda detta förhållande är attutsträcka besvärstiden genom en ändring i lagen. Att börjatillåta en mer permissiv praxis vid beräkningen av besvärstiden är enligtmotionen mindre lämpligt då detta kan skapa tveksamhet om vilka besvärsskrivelsersom skall upptas till besvär och vilka som skall anses ha inkommit . Den som vill klaga över ett beslutsom fattats av en förvaltningsmyndighet måste enligt bestämmelser i 12 §förvaltningslagen (1971:290), FL, se till att besvärshandlingen kommer in tillbesvärsmyndigheten från den dag då han eller hon fick del avbeslutet. Motsvarande gäller enligt 7 § förvaltningsprocesslagen (1971:291),FPL, vid besvär över förvaltningsdomstolarnas beslut. 1 fråga om beslut somavser föreskrift till allmän efterrättelse och som alltså inte delges, räknasenligt FL besvärstiden från den dag då beslutet tillkännagavs. Bestämmelsernai FL och FPL gäller i princip över hela förvaltningsom- KU1982/83:17 9 1 lag eller författning som beslutas av regeringeneller kan dock meddelas bestämmelser som avviker från FL och FPL. Ettviktigt sådant undantag som gäller besvärstid finns på skatteområdet. 1skattemål är det således vanligt att besvärstiden är i stället . Som exempel på lagstiftning som inskränker besvärstiden iförhållande till vad som gäller enligt FL kan nämnas vissa regler i vallagen(1972:620). a. gäller att besvär rörande beslut om fastställande avvalutgång skall anföras efter valet. Treveckorsfristen för besvär inom förvaltningsområdetöverfördes till FL och FPL års besvärstidslag. Denna lag medgav enlängre besvärstid () för besvär av menighet. Femveckorsfristen fördetta speciella fall slopades dock till förmån för en enhetlig reglering. Vid 1976/behandlade en motion(m) om översyn av besvärstidsbestämmelserna med inriktning på en förlängning avbesvärstiden . (KU 1976/77:15) avstyrktemotionen i sitt av godkända betänkande och uttalade attbesvärstiderna ofta kunde uppfattas som alltför snäva med hänsyn till detarbete som måste föregå ett överklagande. Mot detta skulle dock vägas intressetav att handläggningstiderna inte blir för långa. Utskottet förklarade sig utgåifrån att myndigheterna i allmänhet är generösa med att ge den enskildeklaganden erforderligt anstånd med att utveckla sin besvärstalan. Pågående utredning rörande FL Regeringen beslutade omdirektiv för en översyn av FL och tillsatte en kommitté med tre ledamöter.Kommittén, som antagit namnet förvaltningsrättsutredningen, har i juni 1981lagt fram delbetänkandet Ändringar i förvaltningslagen - Allmänna överväganden.Partiella reformer (SOU 1981:46). I betänkandet har föreslagits vissa ändringari den nuvarande lagstiftningen i några frågor som särskilt angivits idirektiven. En av de frågor som kommittén har tagit upp gäller en justeringi FL:s och som redan har lett till lagstiftning (SFS1982:332 och 333). Det var tidigare så att en person som följt en felaktigbesvärshänvisning av myndighet och till följd därav inte kommit in med sinabesvär till rätt besvärsmyndighet inom treveckorsfristen förlorade sin rätt attfå sina klagomål prövade. Enda möjligheten för den som fått sina besväravvisade att ändå få sin sak prövad har då varit att ansöka hos regeringsrättenom återställande av försutten besvärstid. På förvaltningsrättsutredningensförslag har 12 § FL ändrats så att besvär som på grund av en felaktigbesvärshänvisning inte tillställts besvärsmyndigheten inom rätt tid skallprövas av besvärsmyndigheten om den som besvärat sig har följt vad somföreskrivits i den felaktiga besvärshänvisningen. Motsvarande ändring harsamtidigt gjorts i 7 § FPL. KU1982/83:17 10 Några allmänna överväganden rörandebesvärstidens längd förekommer inte i det framlagda delbetänkandet. Av betänkandet framgår att kommittén nu i första handinriktar sitt arbete på att skissera en ny FL. t I mofion 1981/82:679 av () hemställsatt hos regeringenbegär att lagtext förses med kantrubriker. Motionären anför att lagar och förordningar förändras,utgår och ersätts av nya. Många människor kommer av olika anledningar i kontaktmed lagtext. Det är då av vikt att snabbt kunna hitta det kapitel, den paragrafman söker. Ett sätt att underlätta användningen av lagtext är enligt motionärenatt förse densamma med kantrubrikér enligt ett till motionen fogat förslag. Myndighetsbeslut utan laglig grund I motion 1981/82:1142 av LarsAhlmark (m) hemställs att begär att regeringen dels prövar fömtsättningarna för en aktiv granskning av lagligheten i myndigheters beslut, dels förelägger av prövningen föranledda förslag. Enligt motiveringen kan myndighetsbeslut utan laglig grundåsamka medborgare ekonomisk eller cinnan skada. Motionären anför exempel påområden där myndigheternas beslut ofta står i strid med gällande lagstiftning. Exemplen visar enligt motionären på en principiell brist'itillsynen av myndighetsutövningen. Ett olagligt beslut bör leda till ingripande utan att en enskild medborgare överklagar eller framtvingar domstolsprövning. Eljest kommer i många fall personer att lida skada på grund av bristande kunskaper om eller förmåga att hävda gällande rätt.