bet · G601FiU30 · 1982-12-31 00:00:00 — Pä sikt kommer sannolikt en anpassning av växelkurserna attske sä att dessa bättre speglar det reella konkurrensläget länderna emellan. Även finanspolitiken har haft en kontraktiv inriktning iflera av de stora . Syftet har varit att försöka hälla nerebudgetunderskotten och inflationen. I mänga länder har man försökt att botaunderskott som uppstår till följd av en konjunkturnedgång, t. ex. bortfall avskatteinkomster FiU1982/83:30 23 och ökade arbetslöshetsersättningar, genom att dra nedutgifter. Ett viktigt undantag är . Där har emellertidkombinationen av en åtstramande penningpolitik och en alltför svagfinanspolitik fått till följd att ränteläget drivits upp. Även om räntorna iUSA sjunkit ligger realräntorna, till följd av den avtagandeinflationen, fortfarande på en hög nivå. Vad gäller de internationella ekonomiska utsikterna för1983 är de flesta konjunkturbedömningar mycket försiktiga, I finansplanen antastillväxten i OECD-området komma att uppgå till , Denna tillväxt ärotillräcklig för att undvika en ytterligare ökning av arbetslösheten. Detskulle krävas en produktionsökning på per är framöver bara för atthålla arbetslösheten på nuvarande nivå. För del väntas produktionenöka än svagare, med , Den antagna produktionsuppgången i OECD-områdetbygger på att den amerikanska ekonomin återhämtar sig snabbt . Tillväxtenandra i förutses uppgå till i årstakt, I huvudsak är deten ökning av den privata konsumtionen och bostadsbyggandet som bär upp denförväntade tillväxten. Det finns också en del tecken som tyder på attkonjunkturen faktiskt kan ha vänt uppåt i , Index för s, k, ledandeindikatorerna har t, ex, ökat i rad. Positiva signaler kan ocksånoteras från bl a, bilindustrin och från företag i byggnads- ochanläggningsbranschen. Stor osäkerhet råder emellertid fortfarande om avvägningenmellan finans- och penningpolitiken. har penningpolitiken ensidigtfått bära upp stabiliseringspolitiken. lättade denamerikanska , Board, något på penningpolifikenför att få ner räntorna. President senaste budgetförslag indikeraremellerfid en kraftig ökning av budgetunderskottet, vilket återigen kan drivaupp inflafionsförväntningarna och därmed innebära en press uppåt pä räntorna. Även om utvecklingen i den amerikanska ekonomin är avavgörande betydelse för världsekonomin är utvecklingen i de nordiska ländernaoch på den europeiska kontinenten än viktigare för värt land, I förutses nolltillväxt , I och Norgeväntas tillväxten bli långsam. I flera av de större europeiska industriländernaär den ekonomiska politikens inriktning åtstramande varför, somnämnts ovan, en relativt långsam tillväxt kan förväntas. Vissa ljuspunkterfinns dock även i den europeiska utvecklingen. Så t. ex. ökade orderingångentill den västtyska industrin . Sammantaget måste prognoserna för den internationellaekonomiska utvecklingen omgärdas med osedvanligt stor osäkerhet även om en ökadoptimism kan noteras hos en del bedömare. Det finns ännu inga säkra tecken påatt vi faktiskt passerat botten i konjunktursvackan. En faktor som i varje fallpä kort sikt bör vara positiv för den ekonomiska utvecklingen i FiU1982/83:30 24 industriländerna är den minskning i oljepriserna som nukan noteras. innebär naturligtvis ett bestående lågt oljepris att deoljeproduce-rande ländernas importbenägenhet blir lägre, vilket hämmarindustriländernas exportmöjligheter. Som utskottet framhöll blir inteen eventuell uppgång i OECD-området särskilt långvarig om den enbartbärs upp av ett omslag i lagercykeln och en svag ökning av den privatakonsumtionsefterfrågan (FiU 1982/83:20). För att en återhämtning skall bli merbestående måste också investeringsaktiviteten komma igång. Kapacitetsutnyttjandetär emellertid lågt i mänga länder varför det behövs en manifesterad uppgångunder innan företagen vägar satsa på att bygga ut kapaciteten. Detta talar för att det krävs samordnade åtgärder av fleraländer i syfte att stimulera produktion och sysselsättning. Att enbart vänta päatt som lokomotiv skall dra i gång aktiviteten i världsekonomin räckerinte. Utskottet och gav också uttryck för denna uppfattning.I finansplanen understryks att det blir en vikfig uppgift för svenskt vidkommandeatt i olika internationella fora och vid andra lämpliga tillfällen verka för ensamordnad omläggning av den ekonomiska politiken i tillväxtbefräm-janderiktning. Mot bakgrund av den faktiska internationella utvecklingenär det enligt utskottets uppfattning förvånande att man i den moderatapartimotionen (2107) karakteriserar en sådan ansats som ett försök att"pådyvla andra länder en traditionell expansiv politik". En viktig utgångpunkt för en samordnad aktion måstenämligen vara att bevara och förstärka den nedgång i inflationstakten somuppnåtts i OECD-området. Det kräver att försiktiga efterfrågestimulerandeåtgärder kombineras med åtgärder pä utbudssidan så att inte olika typer avflaskhalsar på arbets- och kapitalmarknaderna startar en pris- ochkostnadsspiral uppåt när efterfrågan ökar. Det bör enligt utskottets uppfattning finnas godamöjligheter till en försiktig stimulanspolitik i varje fall i några av de storaländerna. För ett flertal små länder i OECD-området med stora underskott ibytesbalanserna och i de offentliga budgeterna måste däremot obalansernaangripas från mer långsiktiga och strukturella perspektiv. Utskottet vill också framhålla att det finns en samsyn påden internationella ekonomiska utvecklingen mellan finansplanen ochpartimotionerna från center- och . Det tycks råda enighet om att viinte kan basera vår egen ekonomiska politik enbart på att en konjunkturuppgångi omvärlden skall kunna avhjälpa våra interna balansproblem. Den svenska ekonomin lider av ettantal strukturella obalanser. Vi har ett sparandeunderskott som yttrar sig iminskade investeringar och ett stort bytesbalansunderskott. Sysselsättningen iindustrin har minskat kraftigt. Privat och offentlig konsumtion har ökatsnabbare än den totala produktio- FiU1982/83:30 25 Baksidan av ojämvikterna i den reala ekonomin är definansiella obalanserna. Underskottet i statsbudgeten har vuxittill att 1983 motsvara av bruttonationalprodukten. Prisstegringarna harlegat på en hög nivå under praktiskt taget . Utskottet har konstaterat att våraekonomiska svårigheter delvis är en följd av den allmänt svaga utvecklingen iden industrialiserade världen. nödgas vi emellertid konstatera attutvecklingen i vår industrisektor varit sämre än i andra jämförbara länder iOECD-området. Det är uppenbart att denna trend måste brytas, eftersom industrisektornskall bära upp det framtida välståndet. I samband med regeringsskiftet genomfördesen 16-procentig devalvering av kronan. Det var enligt utskottets uppfattning enriktig åtgärd. Härigenom hävdes den akuta valutakris som vårt land stod införtill följd av att de strukturella obalanserna förstärkts under 1981 och 1982.Än viktigare var emellertid åtgärden sett ur ett längre perspektiv genom attden kraftiga konkurrenskraftsförbättringen lade grunden för möjligheterna rekonstruktion av svensk ekonomi. Eftersom den ekonomiska politikens strategi till enväsentlig del bygger på idén att fä i gång tillväxten i industrisektorn genomatt öka inhemsk och utländsk efterfrågan på svenska varor finns det anledningatt något mer diskutera devalveringar som ett medel härför. En bärande tanke bakom nedskrivningar av kronan är attföretagens förbättrade konkurrensläge skall göra det möjligt att återvinnaförlorade marknadsandelar här hemma och utomlands. Detta kan ske pä olika sättberoende på vilken sikt företagen väljer att lägga upp sin strategi på. Pä kortsikt, 1 till 2 är, kan företagen i syfte att snabbt försöka dra till sig nyakunder utnyttja devalveringen till att sänka sina priser i andra ländersvalutor. En annan möjlighet är att man avstår från prissänkningar och i ställetförbättrar vinstmarginalerna. En förbättrad finansiell ställning stärkergivetvis företagens konkurrens- och marknadsläge . Därmed läggs ocksågrunden till ökad produktion och ökade investeringar. Devalveringarna 1977 och1981 medförde för industrivaruexporten som helhet ganska stora relativprissänkningar.Några större varaktiga ökningar av marknadsandelarna för exporten tycksemellertid inte dessa sänkningar ha medfört. En del av de andelsförluster somgjordes 19741976 togs dock tillbaka. Effekterna av devalveringen kan ännu intebelysas statistiskt. En relativprissänkning verkar fullt ut först pä ett . Det bör emellertid noteras att orderingången tilltillverkningsindustrin, speciellt från exportmarknaderna, ökade markant motslutet av året. Även inom skogsindustrin finns det nu en ökad optimism. () studerar för närvarandeeffekterna av devalveringen . publicerade SINDen första delrapport. I denna undersökning har närmare hundratalet företagintervjuats. Avsikten har varit att försöka få en uppfattning om hur företagen FiU1982/83:30 26 ämnar agera vad gäller prissättningsstrategi - valetmellan relativprissänkning och vinstmarginalförbättring - och i vad månmarknadsandelarna väntas öka. Resultatet kan kort sammanfattas enligt följande. Devalveringen tycks i mindre omfattning än 1977 och 1981tas i anspråk för relativprissänkning. Inom basindustrierna avser företagen atti första hand utnyttja nedskrivningen av kronan till att förbättravinstmarginalerna. Även inom verkstadsindustrin är man emellerfid ocksåförsiktig med att sänka priserna på utlandsmarknaderna, En av orsakerna tillatt man avstår från mer omfattande. prissänkningar uppges vara en oro för attden tilltagande inflationen snart eliminerar den konkurrensfördel, somdevalveringen skapat. Erfarenheterna av tidigare devalveringar har inte heltmotsvarat förväntningarna. De volymmässiga andelsvinsterna har varit påfallandesmå trots stora relativprissänkningar. säger därför nu att deämnar välja en kombinerad strategi med både relativprissänkningar och vinstmarginalhöjningar.Vinstförbättringen avses användas till ökade satsningar på marknadsföring,forskning och utveckling, rationaliseringar m, m. Det är intressant att noteraatt relativt många företag uppger att de överväger att byta från utländsk tillsvensk underleverantör. Vilka slutsatser kan dras av SINDS:s studie? Enligt denexportprognos som redovisas i finansplanen förutses en relativprissänkning päbearbetade varor om , vilket med övriga antaganden om marknadstillväxt m.m. väntas ge en exportvolymökning om . Enligt utskottets uppfattning ger inte de ovan redovisadeundersökningarna underlag för någon kvantitativ justering av exportprognosen.Industriverkets delrapport är trots allt bara en mätare på hur företagen troratt de kommer att agera. kommer SIND att försöka utvärderavilken strategi förelagen faktiskt valt. För den ekonomiska politikens inriktning står i varje fallen sak klar. Antiinflationspolitikens ambitioner måste sättas mycket högt. Detfår enligt utskottets uppfattning inte råda någon tvekan om att politiken skallföras så att den uppnådda konkurrenskraftsförbättringen skall bli bestående.Mot slutet av 1983 och fortsättningsvis måste vi komma ner till enavsevärt lägre pris- och kostnadsstegring. väntas konsumentprisernaöka med i genomsnitt . bör vi kunna vara nere i enårstakt om . Devalveringens genomslag pä importpriserna bör bl. a. haklingat av . Oljeprisutvecklingen tycks vidare bli gynnsam under denärmaste åren. Fortsätter det internationella ränteläget att sjunka,underlättar det ytterligare våra möjligheter att sänka den inhemskaräntenivån, vilket skulle ha en positiv effekt på prisstegringarna och göra detlättare att få i gång produktiva investeringar. Vi måste dessutom aktivt arbeta för att påverka vissakomponenter i prisbildningen. Ser man på konsumentprisstegringarna under desenaste 5-6. åren kan det konstateras att variationer i inflationstakten mellanåren i första hand beror på förändringar i de indirekta skatterna och iimportpriserna. Övriga faktorer, som bl. innehåller lönekostnadernasgenomslag, tycks ligga pä en ökningstakt om . Genom att begränsaökningarna av indirekta skatter och avgifter och genom mycket återhållsammalöneavtal bör möjligheterna till en framgångsrikantiinflationspolitik vara goda. Det är i det perspektivet man skall seförslagen om olika åtgärder för att förhindra att en stark, och nödvändig,vinstuppgång i industrin leder till för uppdrivna lönekrav så att kostnadslägetförsämras. En aktiv antiinflationspolitik kräver vidare hårda åtgärder för attbegränsa budgetunderskottets likviditetsskapande effekt. Dessutom måste olikatyper av indexeringar etc, som resulterar i att inflationen byggs in istatsbudgeten, avskaffas eller mildras. Finansplanens bedömning av deninhemska ekonomiska utvecklingen sammanfattas i tabell 1 och 2. Import,varor och tjänster Bostäder Lagerinvestering Privat konsumtion Offentligkc.sumtion Kotnniunal Inhemsk efterfrågan Export, varor och tjänster -5,0 14,5' -rl -) .-"> -> -6,5 -2,4 -1,8 -0,7 ' Vissa investeringar Inom SJ ägde rum först motplanerat 1981. Om de skett som planerat 1981 ökar statliga investeringar med7,5'?. både 1982 och 1983, FiU1982/83:30 28 E.xpoil av varor, fob Imporl av varor, cif -11,3 -17,2 -22,5 -15,2 -14,2 -22,6 Den totala produktionstillväxten väntassom synes bli svag. Mot den bakgrunden kan arbetsmarknadsläget fortsätta attvara ansträngt. Mätt mellan årsgenomsnitten kan man, som framgår av kalkylernai den preliminära nationalbudgeten, befara en viss ökning av den öppna arbetslösheten.Arbetskraftsefterfrägan förutses nämligen minska somarbetskraftsutbudet ökar i ungefär samma takt som . För industrin förutses en produktionsökning om . Detrekordlåga kapacitetsutnyttjandet innebär att det troligen finns en storproduktivitetspotential i många företag som begränsarnettoarbetskraftsefterfrågan . I bästa fall upphörindustrisysselsättningen att minska . Därmed kan ett viktigttrendbrott ha uppnåtts genom de ekonomiskpolitiska åtgärder som vidtogs hösten1982. En fortsatt ökning i sysselsättningen väntas inomkommunerna, medan antalet sysselsatta i den statliga sektorn minskar något. Utskottet noterar att det framhålls i finansplanen att detbehövs en hög beredskap för att genom ytterligare arbetsmarknadspolitiskaåtgärder motverka en eventuell ökning av arbetslösheten.Arbetsmarknadsstyrelsen har också i en skrivelse till regeringen begärtmer pengar till beredskapsarbeten att sättas in . Vid en bedömning av den borgerligaoppositionens motioner, vilka förordar en annan inriktning av den ekonomiskapolitiken än den som skisseras i finansplanen, framkommer ett par intressantaskillnader. I motion 2140 hävdas att den av mittenregeringenförda ekonomiska politiken i alla väsentliga avseenden var på rätt väg föreregimskiftet . , Anot(o« 7647 , konstaterar att det 1979stod helt klart att ekonomiska problem var strukturella men attutvecklingen fram till regimskiftet i vissa avseenden var glädjande. I moderatasamlingspartiets motion 2107 anförs att finansplanen inte tar upp stagnationensstrukturella orsaker. ekonomiska problem beror på förloradutvecklingskraft. Marknadsekonomin har begränsats, upphävts FiU1982/83:30 29 eller snärjts pä väsentliga områden. kännetecknasi dag enligt de moderata motionärernas uppfattning av den socialdemokratiskautvecklingsmodellens strukturkris. förordar därför en omläggningav politiken - en liberal frigörelse inriktad på en gradvis avreglering och"avpolitisering" av samhället. kommunisterna slutligen, motion 1710 , serden nuvarande stagnationen i och den övriga västvärlden som förorsakadav inre faktorer i det kapitalistiska systemet. I enlighet därmed förordas enpolitikomläggning i riktning mot en folkstyrd socialistisk planhushållning. Utskottet kan för sin delkonstatera att den moderata partimotionens beskrivning av utvecklingstrenderoch nuläget i innebär en svidande kritik av den politik som bedrivitsbl. a. av de borgerliga regeringar som i skiftande konstellationer haftregeringsansvaret . Vad mer specifikt gäller konjunkturutvecklingen ochavvägningen av det interna efterfrågeläget under det närmast framförliggandeåret har partierna också olika bedömningar. Mittenpartierna tycks i storutsträckning acceptera inriktningen av finanspolitiken . Den samladebudgeteffekten av de åtgärder som föreslår är, som framgår avbudgetanalysen nedan, av marginell natur. förordar visserligenytterligare besparingar om några miljarder kronor men konstaterar delar regeringens bedömning av den lämpliga nivån på åtstramningen av deninhemska efterfrågan. Motionärerna vill uppnå samma efterfrägeutveckling menmed en något annorlunda sammansättning innebärande bl. a. en omfördelning frånoffentlig konsumtion till privat konsumtion. I motion hävdas rakt på sak attkonjunkturutvecklingen blir sämre än vad regeringen förutsett. De anser att enmer realistisk syn på utvecklingen pekar mot en BNP-tillväxt på jämförtmed finansplanens 1,. Motionärerna anför att deras "bedömning av regeringensekonomiska politik och dess effekter på sysselsättningen innebär en inteoväsentlig ökning av arbetslösheten ". Trots detta förordarmotionärerna ytterligare besparingar 1983. Enligt utskottets bedömning innebärmoderaternas besparingsförslag ett bortfall iefterfrågan och produktion som innebär en ökning av arbetslösheten om ca 50 000personer . De depressiva effekterna av besparingarnafortsätter 1984 även om de dä motverkas något av de skattesänkningar sommofionärerna föreslår. Även med beaktande av det sistnämnda måste utskottetkonstatera att motionärerna faktiskt förordar en politik som leder till enbetydande ökning av arbetslösheten. Vid en sammanfattande bedömning av den inriktning av den ekonomiskapolitiken som förordas i partimotionerna kommer utskottet till följandeslutsats. Varkencenterpartiet eller presenterar egentligen något håll- FiU1982/83:30 30 bart alternativ till finansplanens inriktning av denekonomiska politiken. Moderata samlingspartiet förespråkar en omläggning avpolitiken i riktning mot mer privatisering och ett ökat utrymme för de"fria" marknadskrafternas spel. Genom kraftiga nedskärningar av deoffentliga utgifterna i ett redan kärvt arbetsmarknadsläge leder denna politiktill ökad arbetslöshet. Fördelningspolitiskt innebär förslag attbördan skjuts över mot de små och medelstora inkomsttagarna medan de redanvälbeställda skall få ökade lättnader genom skattesänkningar. Denna politikfinner utskottet socialt oacceptabel. kommunisterna förordar en alltför expansivpolitik, som nonchalerar de restriktioner som underskotten i bytesbalansen ochi den offentliga sektorns finanser lägger på våra handlingsalternativ.Underskotten skulle öka kraftigt med en sådan politik. äventyrasdärmed sysselsättningen och övriga centrala mål för politiken till följd avförsämrad konkurrenskraft, ökad inflation m. m. Mot bakgrund av det anförda finner utskottet att den"tredje väg" mellan ensidig åtstramning och ensidig expansion somförordas i finansplanen är en förnuftig avvägning i det kärva ekonomiska lägesom råder. Kärnpunkten i den tredje väg som förordas i finansplanen är just attefterfrågan på svenska produkter stimuleras både genom att svenskimportkonkurrerande industri byggs ut och genom att den utländska efterfråganvrids över i riktning mot ökad efterfrågan av svenska varor och tjänster. Detväsentliga medlet härför är höstens devalvering. Genom en fortsatt målmedvetenpolitik måste devalveringens initiala vinster byggas ut och befästas sä attkonkurrensförbättringen blir bestående. Detta kräver att löneutvecklingen blirlugn, att inflationen bekämpas och att budgetunderskotten begränsas. Sparandeoch investeringar måste vidare prioriteras framför offentlig och privat konsumtion.Detta är också den väg som skisseras i finansplanen. Med det anförda avstyrker utskottet motion 1647 yrkande 1,motion 1710 yrkande 1, motion 2107 yrkande 1 och motion 2140 yrkande 1.Utskottet godkänner vad som anförts i proposition 100, bilaga 1, moment 1. I motion 2140 (c) anförs ianslutning till yrkande 2 att i årets finansplan anges inte, till skillnad fråntidigare, regional balans som ett ekonomisk-politiskt mål. Enligt motionärernasuppfattning måste det vara ett huvudmål för den ekonomiska politiken att nå ochupprätthålla balans mellan och inom skilda regioner. I finansplanen räknas följande målsättningar upp för denekonomiska politiken: full sysselsättning, fast penningvärde, balanseradekonomisk tillväxt, jämn fördelning av levnadsstandarden samt balans iutrikesbetal-ningarna. Enligt utskottets uppfattning skall "balanseradekonomisk tillväxt" tolkas så att tillväxten skall vara balanserad iflera avseenden, dels vad FiU1982/83:30 31 avser den regionala fördelningen av produktionen, delsdess fördelning mellan olika sektorer. Därutöver ingår i detta begrepp atthänsynstagande till sociala och miljömässiga faktorer vägs in vid en allmänbedömning av den ekonomiska politikens framgång. Detta understryks ytterligarei industride-. partementets bilaga till budgetpropositionen, där det slås fastatt "målen för regionalpolitiken är att skapa förutsättningar för enbalanserad befolkningsutveckling i landets olika delar och ge människor i alladelar av landet tillgång till arbete, service och god miljö". Utskottet kan för sin del inte finna att motionärernas yrkande,om vikten av att understryka att regional balans är ett prioriterat mål, står imotsättning till någonting som anförs i finansplanen och budgetpropositionen.För att inga som helst missförstånd skall råda bör emellertid regional balansuttryckligen anges som ett av den ekonomiska politikens övergripande mål. Vad utskottet här anfört i anledning av finansplanen ochyrkande 2 i motion 2140 bör ges regeringen fill känna. Beträffande motion 2107 (m) yrkande3 om liberalisering av kreditpolitiken vill utskottet anföra följande. Det grundläggande problemet för kreditpolitiken underöverblickbar tid är hur budgetunderskottens likviditetsskapande effekt påsamhällsekonomin skall kunna begränsas till vad som är förenligt med enambitiös antiinflationspolifik. I syfte att kunna fullgöra denna och andrauppgifter måste ha minst hela den medelsarsenal som står tillförfogande. Därutöver måste man bl. a. försöka finna nya vägar att finansierabudgetunderskottet utanför banksystemet. Den kreditpolitiska utredningensbetänkande En effektivare kreditpolitik (SOU 1982:52) är f. n. föremål förremissbehandling. får senare tillfälle att ta ställning tilleventuella förslagtill ändringar av nuvarande kreditpolitiska lagstiftning m. m. som kan komma ut av ett övervägande avutredningens förslag. Att i detta läge avhända en del av deinstrument som den har finner inte utskottet förenligt med en ansvarsfullpolitik. Med detanförda avstyrks motion 2107 yrkande 3. I motionerna 861 (vpk) yrkandena 1och 2, motion 1589 (m) yrkande 6 och motion 2140 (c) yrkande 4 hemställs omriksdagens uttalande angående de institutionella formerna för kapitalbildningeni ekonomin. I motion 861 anförs att uttalar sig förupprättande av samhällsfonder under lönearbetarkontroll och för lokala fackligainvesteringsfonder. Såväl i motion 1589 som i motion 2140 anför motionärernaargument mot system med kollektiva löntagarfonder. Vad gäller yrkandena i motion 861 vill utskottet anföraatt regeringen tillsatt expertgrupper som bl. a. har att utredautformningen av ett vinstdelriingssystem, förutsättningarna för löntagarfondersplaceringspolitik m. m. Innan detta arbete är slutfört är det enligt utskottetsuppfattning för FiU1982/83:30 32 tidigt att ta ställning till utformningen av olikafondsystem. Med detanförda avstyrks yrkandena 1 och 2 i motion 861. I motion 1589 (m) yrkande 6 och motion 2140 (c) yrkande 4hävdas med lite olika argumentering att kollektivt ägda löntagarfonder skullevara oförenligt med vårt nuvarande samhällssystem. För att kunna ta ställning till ett så övergripande ochkomplicerat problem som löntagarfondernas roll och eventuella verkningar i ettsamhälle av typ krävs enligt utskottets uppfattning minst att ettfärdigt löntagarfondsystem finns utarbetat. Något sådant system finnsemellertid ännu inte.