bet · G601JuU20 · 1982-12-31 00:00:00 — Ibudgetpropositionen anmäler departementschefen sin avsikt att gepolisberedningen i uppdrag att senare, när beredningens slutliga ställningstagandeföreligger, överväga frågan om den regionala polisorganisationen för övrigalän utom med utgångspunkt i vad polisberedningen preliminärt harföreslagit för storstadslänen. Motionärerna vänder sig häremot och menar att enordning med gemensam länspolischef och polismästare i residensstaden kan varaolycklig i mänga län på grund av risk för centralisering. Ilinje med utskottets tidigare ställningstagande i ämnet (JuU 1980/ 81:24 s. 13)vill utskottet ånyo framhålla det angelägna i att den regionala polisverksamhetenså snart som möjligt ges en effektivare och mer rationell organisation. senast behandlade ämnet har ansträngningarna att åstadkomma dettafört saken framåt; sålunda har numera polisberedningen lagt fram preliminäraförslag beträffande organisationen i de tvä storstadsregionerna och beträffandeJämtlands län, och beredningen står i begrepp att avge de slutliga förslagen. Närdet gäller de av departementschefen i budgetpropositionen (s. 46) aviseradedirektiven till polisberedningen finner utskottet, i motsats till motionärerna,ingen anledning att . ta ställning i frågan. Utskottet utgår ifrån attregeringen på lämpligt sätt och i vederbörlig utsträckning kommer att beaktavad som framkommer under polisberedningens fortsatta arbete och vid den inomregeringskansliet kommande beredningen av frågorna. Någon åtgärd ärdärför inte påkallad med anledning av motion 1592 i här behandlad del, ochutskottet avstyrker bifall till den. Polisdistriktsindelningen i lä n, m. m. Imotion 1752 anför motionärerna att det råder en kraftig obalans mellanpolisdistrikten i och att det med anledning därav bör genomförasen översyn av distriktsindelningen inom länet. Deallmänna riktlinjerna för polisväsendet beslutas av , liksom ävenvissa riktlinjer för bl. a. polisdistriktens storlek och antal (se prop.1971:173, JuU 1972:1, rskr 1972:19); i fråga om indelningen i polisdistriktbeslutar däremot regeringen (bestämmelser i detta ämne finns i kungörelsen [1973:874]om indelningen i polisdistrikt). I samband med reform rörandeindelningen i polis- och åklagardistrikt tog ställning till ettmotionsvägen framfört förslag om att ändringar i polisdistriktsindelningenalltid borde underställas innan slutligt beslut fattades.Justitieutskottet uttalade därvid (JuU 1972:1 s. 45 O bl. a. att ett sådantförfarande stred mot den praxis som dittills tillämpats vid JuU 1982/83:20 21 ändringari den polisiära eller judiciella indelningen och även innebar en frånadministrativa utgångspunkter omständlig ordning. I enlighet härmed avstyrkteutskottet motionen men underströk att skulle höras om ivisst fall någon avvikelse befanns erforderlig frän de av uppdragnariktlinjerna för distriktsindelningen. Utskottet förutsatte också att fråganskulle underställas om i visst fall tvekan skulle uppstå huruvida enindelningsändring stod i överensstämmelse med de uppdragna riktlinjerna ellereljest särskilda skäl talade härför. Medanledning av ett motionsyrkande har utskottet därefter uttalat (JuU 1975:9 s.4) att utskottet inte funnit anledning frångå den principiella inställningrörande beslutsfunktionen vid ändringar i bl. a. polisdistriktsindelningen sominnefattades beslut. IStockholms län finns 13 polisdistrikt, nämligen , , ,, , , , , , , ,och polisdistrikt. Det totala antalet polismanstjänster i länetuppgår till 4 350, varav nästan 3 000 i . Antaletpolismanstjänster i övriga distrikt varierar mellan ca 250 och ca 40.Polisdistrikten skiljer sig från varandra i många hänseenden; sålunda varierarexempelvis distriktens areal, folkmängd och befolkningsstruktur i betydandegrad. Avdet sagda framgår att indelningen i polisdistrikt är beroende av en mängdskilda faktorer som i varje enskilt fall måste samverka på lämpligt sätt föratt den lokala polisorganisationen skall kunna uppfylla kravet att bilda kärnani ett effektivt och rationellt polisväsende. Utskottet utgår ifrån attregeringen när så påkallas på ett ändamålsenligt sätt prövar frågan huruvidaförändringar bör göras i distriktsindelningen, och det är enligt utskottetsmening inte någon uppgift att ta ställning i dessa hänseenden. Någonåtgärd från sida bör därför inte vidtas med anledning avmotionsyrkandet. Utskottet avstyrker följaktligen bifall till motion 1752 i dennu behandlade delen. I motion 1752 anförs vidare att ökade resurser börtillföras Handens polisdistrikt genom omdisponering av personal från andradistrikt. Enligt motionärerna har inget annat polisdistrikt i ensä besvärlig situation vad gäller balansen av outredda brott. Handenspolisdistrikt omfattar , och kommuner. Folkmängden idistriktet uppgår till drygt 111 000 personer. I distriktet finns totalt 159polismanstjänster. har antalet ökat med ca 50 tjänster. Handenspolisdistrikt hade 7 747 brottsanmälningar i balans, varavdrygt 6 500 avsåg vålds-, tillgrepps-, bedrägeri- och andra s. k. kriminalbrott.Om man bortser från , vars speciella förhållanden integör en jämförelse meningsfull, hade övriga JuU 1982/83:20 22 distrikti länet utom polisdistrikt avsevärt lägre balanser. Föratt förstärka kriminalavdelningen i Handens polisdistrikt har regeringen iregleringsbrev fr. o. m. /83 genom omfördelning inrättat entjänst som kriminalinspektör vid en samtidigt nyinrättad teknisk rotel. Medanledning av arbetssituationen i Handens polisdistrikt har iStockholms län beslutat om förstärkning för bildande av enbalanskommission i distriktet. den 20 maj 1983skall två erfarna utredningsmän (kriminalinspektörer) från två andrapolisdistrikt lämna förstärkning. Vidare har för samma ändamålhos begärt förstärkning med tre erfarna utredningsmän.Länsstyrelsen har i sitt beslut särskilt angett att polisstyrelsen i Handenspolisdistrikt för arbetet med att nedbringa utredningsbalansen bl. a. skall setill att spaningspersonal i tillräcklig omfattning ställs tillbalanskommissionens förfogande. Avden lämnade redogörelsen framgår att situationen i Handens polisdistrikt är bekymmersammen att den uppmärksamt följs av regeringen och och att åtgärderhar vidtagits för att åstadkomma förbättringar. Några uttalanden frånriksdagens sida är f. n. inte påkallade. Utskottet avstyrker därför bifalltill motion 1752 i här berörd del. I motion 372 begärs ett riksdagsuttalande om att isamband med exploateringen av Hanstaområdet en polisstation bör inrättas iKista centrum som filial till vaktdistrikt 6 inom polisdistrikt.Till stöd för önskemåletanför motionären bl. a. att det finns goda skäl att anta att möjligheten att upprätthålla en tillfredsställandepolisbevakning i området kommer att minska när Hanstaområdet harfärdigexploaterats. Utskottetkan så till vida ställa sig bakom motionsönskemälet att utskottet villunderstryka vikten av att organisationen och verksamheten i de lokalapolisdistrikten är effektiv och rationellt uppbyggd, så att allmänhetensberättigade krav pä polisiär service av olika slag kan tillgodoses. Frågan omatt möjliggöra en snabb och smidig anpassning av polisens verksamhetsinriktningoch organisation till regionala och lokala förhållanden ägnades också stortutrymme vid beslutet om 1981 års polisreform. 1 linje med vad utskottet uttalati det föregående angående polisdistriktsindelningen i ochbeträffande förhållandena i Handens polisdistrikt finner emellerfid utskottetatt mofionsspörsmålet om en polisstation i är en fråga främstför de regionala och lokala organen att ta ställning till. Något uttalande frånriksdagens sida är inte påkallat. Utskottet avstyrker därför bifall fill motion372. Förändring av vissa polistjänster Imotion 1754 förespråkas att de tjänster för avdelningschef som i vissa mindrepolisdistrikt är inrättade som polis- resp. kriminalinspektörstjäns- JuU 1982/83:20 23 teromvandlas till kommissarietjänster. Ilandet finns 118 polisdistrikt. Dessa är organisatoriskt så indelade att detfinns en ordningsavdelning och en kriminalavdelning i varje polisdistrikt. Vidordningsavdelningarna fullgörs allmän övervakning och utryckningsverksamhetsamt trafikövervakning (i handhas trafikövervakningenav en särskild trafikavdelning). Vid de arbetsgrupper som ingår i fiertaletordningsavdelningar fullgörs i vissa fall också utredningsverksamhet.Kriminalavdelningarnas huvudsakliga uppgifter är att uppdaga och utreda brott.Samtliga kriminalavdelningar är indelade i rotlar, vilkas antal varierarberoende på bl. a. distriktets storlek. Chefför ordningsavdelningen i , och polisdistrikt är enpolisöverintendent. Som chef för ordningsavdelningen i de allra flesta övrigapolisdistrikt tjänstgör en polisman med kommissaries tjänsteställning. I eftfåtal (10) mindre polisdistrikt uppehålls tjänsten som chef för avdelningen aven polisinspektör (det gäller i , , , , ,, , , och Svegs polisdistrikt). Bådeadministrativa och operativa arbetsuppgifter handhas av chefen för enordningsavdelning. Som exempel kan nämnas planläggning av ordningsavdelningensinre och yttre verksamhet, inspektion och besiktning av lokaler m. m., ledningav större kommenderingar, handläggning av olika personaladministrativa frågorsamt handläggning och beslut i ärenden som i särskild ordning delegerats tillhonom, bl. a. rörande offentliga tillställningar och viss förundersökning. Idistrikt som saknar polisintendent är chefen för ordningsavdelningen dessutomställföreträdare för polischefen. Någon principiell skillnad påarbetsuppgifterna i ett mindre och ett större polisdistrikt föreligger inte.Däremot föreligger vissa skillnader i fråga om beslutsbefogenheterna mellan enavdelningschef som är poliskommissarie och en som är polisinspektör, seförordningen (1975:986) om handläggning av vissa polischefsuppgifter(delegationsförordningen). Närdet sedan gäller kriminalavdelningarna uppehålls tjänsten som chef av enpolisöverintendent i polisdistrikten i de tre största städerna. I nästan allaövriga polisdistrikt har avdelningschefen kommissaries tjänsteställning.Endast i ett mindre antal (II)små distrikt är chefen för kriminalavdelningkriminalinspektör (utöver i de förut nämnda tio polisdistrikten också iÄlmhults polisdistrikt). Enligtgällande anvisningar om fördelningen av arbetsuppgifter inom kriminalavdelning(FAP-127-2) ansvarar chefen för kriminalavdelningen närmast under polischef ochpolisintendent för kriminalpolisverksamheten inom polisdistriktet.Avdelningschefen är arbetsledare för all personal vid kriminalavdelningen. Hanskall också planera, leda och fortlöpande följa upp kriminalpolisverksamheten inomdistriktet. Avdelningschefen skall dessutom själv handlägga särskilt krävandeutredningar och under- JuU 1982/83:20 24 sökningar.Med hänsyn till de skillnader i rotelindelning och därav följande varierande specialiteti verksamhetshänseende som råder mellan polisdistrikt med olika storlekföreligger också skillnader när det gäller avdelningschefernasarbetsuppgifter. Beträffande en avdelningschefs befogenheter föreligger vidareskillnader beroende på om denne är kriminalkommissarie ellerkriminalinspektör. Detkan här tilläggas att en inspektör som uppehåller tjänst som avdelningschefhar genomgått kommissarieutbildning och i lönehänseende har samma förmåner somden kommissarie som är avdelningschef i ett mindre polisdistrikt. Fråganhuruvida en avdelningschef är kommissarie eller inspektör tillmäts vissbetydelse i tjänstetillsättningsärenden inom polisväsendet. Iregeringens regleringsbrev för innevarande budgetår avseende polisväsendetaktualiserades den i motionen berörda frågan om utbyte av polistjänster.Regeringen beslutade därvid att två polisinspektörstjänster och femkriminalinspektörstjänster skulle utbytas mot motsvarande kommissarietjänster.Enligt vad utskottet erfarit skedde dessa tjänsteförändringar med utgångspunkti antalet polismanstjänster pä ordnings- resp. kriminalavdelningen idistrikten. Gränsdragningen vid ett visst antal polismanstjänster skall haskett efter förhandling med berörd facklig organisation. Utskottetvill för sin del vid bedömningen av motionsspörsmålet framhålla attorganisatoriska skäl onekligen kan tala för att tjänst för avdelningschef äveni de minsta polisdistrikten uppehålls av en polisman med kommissariestjänsteställning. Det kan enligt utskottets mening f. ö. ifrågasättas huruvidaden skillnad i fråga om tjänsteställning och befogenheter som råder mellanavdelningschefer i de minsta distrikten och dem i större distrikt är motiveradmed hänsyn till de arbetsuppgifter och krav på kvalifikationer som föreligger.Större likhet härvidlag kan åstadkommas genom ändringar idelegationsförordningen. Önskemålet i motionen rymmer också frågor av fackligart som det ankommer på berörda parter på arbetsmarknaden att ta befattningmed. Utskottet utgår från att de skäl som föreligger för en ändring i detaktuella hänseendet beaktas i vederbörlig ordning. Med dessa uttalandenavstyrker utskottet bifall till motion 1754. Övriga m o t i o n s s p ö r s m å I Idetta avsnitt behandlar utskottet tre skilda motionsyrkanden; det gäller fråganom våld mot polismän som tas upp i motion 1592 och dels sambandet mellan hälerioch narkotikabrottslighet, dels åtgärder för att ge vittnen inarkotikarättegängar ett bättre skydd, vilka frågor aktualiseras i motion 839. JuU 1982/83:20 25 I motion 1592 anför motionärerna att det finns enoroande tendens till ökning av det direkta våldet mot polismän och attpolispersonalens arbetsmiljö därför bör uppmärksammas i ökad utsträckning. Detär enligt utskottets mening en viktig fråga som berörs av motionärerna. Attsamhället ser speciellt allvarligt på våldshandlingar som riktas mot polismänoch andra offentliga befattningshavare framgår av att sådana gärningar gettsett högre straffvärde än motsvarande gärningar som riktar sig mot personerutanför den skyddade personkretsen; sålunda föreskrivs för brottet våld mottjänsteman en strängare straffskala än som gäller för misshandelsbrott. Isyfte att bidra till att samhällsskyddets krav tillräckligt beaktades i målangående våld mot polis och för att främja jämnhet i rättstillämpningen påområdet utfärdade riksåklagaren vissa föreskrifter för åklagarna isådana mål (riksåklagarens cirkulär C 28). Detta cirkulär upphävdes sedanriksåklagaren funnit att rättstillämpningen på området hade utvecklats ochstabiliserats så att särskild tillsyn inte längre var erforderlig.Riksåklagaren har därefter , med anledning av rapporten (Ds Ju 1980:9)Straffmätning och en sammanfattande promemoria med särskild inriktning påpåföljdspraxis vid våld mot tjänsteman, funnit anledning understryka detangelägna i att straffmätningen i mål angående våld mot tjänsteman och iförekommande fall behovet av fullföljd av talan i påföljdsfrägan i sådana målägnas särskild uppmärksamhet såväl i åklagarnas löpande arbete som vidstatsåklagarnas tillsyn över åklagarnas verksamhet. Idetta sammanhang kan även nämnas att det på uppdrag av är1980 vid sociologiska institutionen vid har utförts enundersökning av polisanmält våld av och mot polisman i . Underberedningen av ärendet har utskottet erfarit att frågor som gällervåldsanvändning mot polismän fortlöpande ägnas särskild uppmärksamhet inomrikspolisstyrelsen. Motden angivna bakgrunden anser inte utskottet att några särskilda åtgärder frånriksdagens sida är påkallade med anledning av motionsyrkandet. Utskottetavstyrker därför bifall till motion 1592 i förevarande del. I motion 839 förordas en skärpt kamp mothäleribrottsligheten. Motionärerna pekar på att narkotikamissbrukarefinansierar sitt missbruk genom försäljning av stöldgods; en kartläggning avsambandet mellan häleri och narkotikabrottslighet begärs. I samma motionhemställs om åtgärder för att förbättra skyddet för vittnen i rättegångar somrör mål om narkotikabrott. Motionärerna anser bl. a. att den som kan tänkasbli utsatt för repressalier måste fä veta tidpunkt för permissioner ochfrigivning beträffande den som kan tänkas stå för hämndaktioner. Det är ett väldokumenteratförhållande att narkotikamissbruket är en JuU1982/83:20 26 starkt bidragande orsak till kriminalitet.Narkotikamissbruket förorsakar i regel missbrukaren stora kostnader. Enligtgängse uppfattningar finansieras narkotikamissbruket framför allt genom attmissbrukare själva säljer narkotika, genom prostitution eller genomförmögenhetsbrottslighet, t. ex. tillgreppsbrott, bedrägerier och häleri. Beträffande häleribrottet skall nämnas att reglerna häromi har ändrats för sedan. Ändringarna, som trädde i kraftden , syftade till att underlätta lagföringen. Till grund för denproposition (prop. 1979/80:66) som lades fram i ärendet låg en inombrottsförebyggande rådet utarbetad promemoria (BRÅ PM 1978:1) om sakhäleri. Ipromemorian, som främst behandlade den organiserade häleribrottsligheten,berördes något också den handel med stöldgods som härrör frän bl. Även i andra sammanhang har frågor om narkotikamissbrukoch förmögenhetsbrott tagits upp. Saken belyses bl. a. i en rapport (Narkotikamarknadoch förmögenhetsbrott, ) som utgör en del i en utredning om socialutslagning och ekonomisk brottslighet som låtit göra.Sambandet mellan narkotikamissbruk och olika slag av förmögenhetsbrott belysesockså i en undersökning rörande narkotikamissbruket i som inovember 1981 publicerats i en rapport från brottsförebyggande rådet (BRÅRapport 1981:4). 1 en rapport om narkotikautvecklingen som brottsförebygganderådet gav ut berörs saken också (BRÅ Rapport 1982:2). Utskottet kan alltså konstatera att den i motion 839aktualiserade frågan om sambandet mellan narkotikabrottslighet ochhäleribrottslighet under senare är har uppmärksammats i olika sammanhang.Enligt utskottets mening finns det inte skäl för att med anledning avmotionsönskemålet ta initiativ till någon åtgärd på området. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 839i nu behandlad del. När det sedan gäller frågan omskyddet för vittnen i rättegångar rörande mål om narkotikabrott skall förstsägas att utskottet behandlat en liknande fråga (JuU 1980/81:5).Ärendet gällde då ett mofionsyrkande om vidgade möjligheter att förhöra vittnenutan närvaro av åhörare. Utskottet, som hade remissbehandlat motionen, fannatt det fanns stöd för uppfattningen att åtgärder i den riktning somförespråkades i motionen var påkallade. Det hade sålunda framhållits att etthårdnande klimat kommit att råda i huvudförhandlingar i vissa brottmål,särskilt i mål om ansvar för grövre brott, t. ex. narkotikabrottslighet, ochdet hade uppgetts inte sällan förekomma att vittnen hyser rädsla för tilltaladsanhöriga och kamrater som är närvarande i rättssalen. Det hade för utskottetockså nämnts att vittnen i ökande utsträckning visat obenägenhetatt inställa sig inför rätta. Vid sitt ställningstagande till motions- JuU 1982/83:20 27 spörsmåletkonstaterade utskottet att intresset bakom motionen svårligen syntes kunnatillgodoses utan att principen om domstolsförhandlingarnas offentlighet trädsför när. Enligt utskottets mening borde en närmare undersökning i ämnet kommatill stånd. Vad utskottet anfört härom gav som sin mening regeringenUll känna (rskr 1980/81:31). Saken är f. n. föremål för övervägande iregeringskansliet. Fråganom behovet av att ge vittnen ökat skydd behandlades av också förraåret i samband med att reglerna i om övergrepp i rättssakändrades (prop. 1981/82:141, JuU 49). Lagändringen som trädde i kraft den Ijuli 1982 innebar att maximistraffet för övergrepp i rättssak höjdes från tvåtill fängelse för fall dä grovt brott föreligger. Bakgrunden tillstraffskärpningen var den att det i samband med ett flertalbrottmålsrättegångar ofta rörande narkotikabrott funnits skäl tillantagande att vittnen och tilltalade av fruktan för repressalier inte vågattala fritt. Utskottetanser i linje med vad som anförs i motion 839 det angeläget att man såeffektivt som möjligt söker förhindra att vittnen och andra som lämnar uppgifteri rättegångar blir utsatta för hotelser eller andra repressalier; detta intebara av hänsyn till enskilda personer utan också för att rättskipningen skallfungera tillfredsställande. Som nämnts har i detta syfte straffet förövergrepp i rättssak skärpts kraftigt och särskilda överväganden ifrågan om skydd för vittnen pågår inom . Utskottet utgår fränatt därvid också prövas frågan om någon form av underrättelse t. ex tillpolismyndighet om förestående permissioner i vissa fall. Erfarenheterna avvilken betydelse straffskärpningen kan ha haft liksom resultatet av denyssnämnda övervägandena bör enligt utskottets mening avvaktas innan riksdagentar något sådant initiativ som föreslås i motionen. Utskottet avstyrker alltsåbifall till motion 839 i här behandlad del. Inompolisväsendet har förekommit en relativt omfattande s. k.utbytestjänstgöring för notarier. Några särskilda medel för detta ändamål haraldrig anvisats, utan notariernas tjänstgöring har skett inom ramen förordinarie löneanslag. Departementschefenupplyser i budgetpropositionen att man med hänsyn till de begränsningar somgäller för anslagen till polisen får räkna med att tillgängliga medel heltmåste tas i anspråk för den ordinarie polisverksamheten. Till följd häravkommer utrymmet för utbytestjänstgöring att minska. Utskottetvill här endast anmärka att den av departementschefen berörda frågan kommeratt närmare behandlas i samband med utskottets beredning av anslaget tilldomstolsväsendet. JuU1982/83:20 28 Utskottetsställningstagande i det föregående till frågor rörande polisens bekämpande avden ekonomiska brottsligheten och narkotikabrottsligheten innebär attutskottet har godtagit regeringens förslag till vilka resurser som bör anslåsför dessa ändamål. Utskottetgodtar även i övrigt regeringens förslag till medelsberäkning under förevarandepunkt i den mån sådant godkännande inte redan skett i det föregående. Utskottets hemställan Utskottet hemställer att med bifalltill regeringens förslag och med avslag på motion 1982/83:1592 i denna del(yrkande 8) och motion 1982/83:839 i denna del (yrkande 2) till : Förvaltningskostnader för /84 anvisar euförslagsanslag av 3 , 2. beträffandeindragning av trafikpoliser aft avslårmotion 1982/83:888 i denna del (delvis) och motion 1982/83:1209, 3. beträffandesättet för omfördelning av trafikpoliser m. m. Sitt avslårmotion 1982/83:888 i denna del (delvis), 4. beträffande/öw/är/cn/ngav kvarterspolisverksamheten att avslårmotion 1982/83:2158 i denna del (yrkande 5. beträffande resurser för bekämpande av ekonomiskbrottslighet att avslår motion 1982/83:888 i denna del (delvis) ochmofion 1982/83:1605 i denna del (delvis), 6. beträffande ekonomisk rotel i aftriksdagen avslår motion 1982/83:289, 7. beträffande nya tjänster för bl. aft avslårmotion 1982/83:888 i denna del (delvis), 8. beträffande anlitande av utomstående experter ipolisarbetet att avslår mofion 1982/83:888 i denna del (delvis), 9. beträffande resurser för utbildning av personal somskall syssla med bekämpning av ekonomisk brottslighet au avslår motion1982/83:888 i denna del (delvis), 10. beträffandenya rekryteringsvägar för polisutbildningen att avslår moUon1982/83:888 i denna del (delvis), 11. beträffanderesurser för narkotikabekämpningen att avslårmotion 1982/83:716 och motion 1982/ 83:839 i denna del (yrkande I), 12. beträffande resurser förnarkotikabekämpningen i aft avslårmotion 1982/83:1206, JuU1982/83:20 29 13. beträffande polisens regionala organisation attriksdagen avslår motion 1982/83:1592 i denna del (yrkande 5), 14. beträffandepolisdistriktsindelningen i att avslår motion 1982/83:1752 i denna del(yrkande 15. beträffandeökade resurser till Handens polisdistrikt attriksdagen avslår motion 1982/83:1752 i denna del (yrkande 2), 16. beträffandepolisstation i aUriksdagen avslår motion 1982/83:372, 17. beträffande/öränt/r/rtgav vissa polistjänster aft avslår mofion 1982/83:1754, 18. beträffandevåld mot polisman attriksdagen avslår motion 1982/83:1592 i denna del (yrkande 4), 19. beträffande sambandetmellan narkotikabrottslighet och häleri att avslår motion 1982/83:839 i denna del (yrkande 20. beträffandeskydd för vittnen i narkotikamål