bet · G601LU16 · 1982-12-31 00:00:00 — För koncernförhållanden finns särskilda regler som bl. a. gerdotterbolag ett ansvar för moderbolagets skatter. Generellt gäller också attägare till föremål som inte tillhör ett företag men används i rörelsen ärsohdariskt ansvarig för företagets skatter som hänför sig till driften. Enförutsättning är dock att föremålets ägare direkt eller indirekt är delägare iföretaget eller annars har ett bestämmande inflytande i det. Vidare har den somövertar ett företag eller en av ett företag självständigt bedriven verksamhetbetalningsansvar för företagets skatter. Sakhaftung kan avse konsumtionsskatteroch tullar. Reglerna innebär att varor som är belagda med sådana skatter ellerär tullpliktiga kan tas i anspråk för det allmännas fordran på skatter somhänför sig till varorna oavsett tredje mans rätt till varorna. Sakhaftung kansägas vara ett slags latent säkerhetsrätt i lös egendom. I anslutning till det anförda kan framhållas att desvenska reglerna om återvinning i konkurs i viss utsträckning har samma syftesom de västtyska bestämmelserna om haftung, nämligen att möjliggöra förborgenärerna att vid bristande betalningsförmåga hos gäldenären få betalning uregendom som gäldenären genom olika transaktioner avhänt sig. Återvinningsreglerna ger nämligen konkursboet möjlighetatt få tillbaka egendom som gäldenären överlåtit. I 30 § konkurslagen(1921:225) föreskrivs att återgång skall ske av en rättshandling genom vilkenpå ett LU1982/83:16 H otillbörUgt sätt en viss borgenär gynnats framför andraeller gäldenärens egendom undandragits borgenärerna eller gäldenärens skulderökats. För återvinning krävs att gäldenären var insolvent eller blev det genomrättshandlingen samt att medkontrahenten var i ond tro. Har mer än fem årförflutit mellan dagen för rättshandlingen och tidpunkten för konkursansökankan återvinning ske endast när medkontrahenten är en gäldenären närståendeperson. Särskilda återvinningsregler finns vidare beträffande bl. a. gåvor,bodelning samt betalning av skuld och ställande av säkerhet. I sistnämnda fallär återvinningstiden begränsad . När det gäller att förhindra och uppdaga otillbörligaförfaranden i samband med konkurs är också bestämmelserna om konkursförvaltningav betydelse. Dessa regler ändrades i väsentliga avseenden (prop.1978/79:105, LU 1978/79:19). Vidare infördes (prop. 1979/80:83, LU1979/80:31) regler i konkurslagen som medger att ställföreträdare föraktiebolag och vissa andra juridiska personer kan meddelas ettstraffsank-tionerat förbud att idka näring. Till stöd för yrkandena 2 och 7 imotion 1582 (vpk) anför motionärerna (motiveringen finns i motion 1578) att detinte är ovanligt att tillgångarna i ett aktiebolag överlåts till ett annatbolag med samma delägarkrets. Det första bolaget har sedan kvar i huvudsakendast skulderna och får gå i konkurs. Motionärerna anser att en allmäncivilrättslig regel bör införas av innebörd att den som förvärvar verksamheteni ett bolag utan att också överta själva bolaget skall svara för sammaförpliktelser mot det allmänna som åvilat den juridiska personen. Vidare anförsatt mindre nogräknade personer i skydd av ett aktiebolag kan luraskattemyndigheter och enskilda konsumenter samt att utsikterna att den verkligahuvudmannen skall kunna nås är små på grund av utredningssvårigheter. Vidarepåpekas att bulvaner ofta anlitas. Motionärerna anser att frågan om s. k.ansvarsgenombrott bör utredas och att därvid sohdariskt betalningsansvar börinföras för en bulvan och dennes huvudman. I motion 1713 (s) anförs flera exempel på fall där maninom koncerner låtit ett bolag stå för tillgångarna och ett annat förskulderna. Enligt motionärerna beror de problem som uppkommit när det gällerkoncerner i hög grad på brister i lagstiftningen. Sålunda är koncernbegreppetinte enhetligt. Även om en koncern i princip inte är en juridisk enhet hanteraskoncernen ofta på så sätt att de olika enheterna helt styrs av koncernledningensom formellt sett inte har något ansvar för dotterbolagen. Motionärerna pekarpå att rättsläget, när det gäller ansvarsgenombrott i koncerner, är oklart. Detframhålls också att antalet konkurser, där det visat sig att koncernerutnyttjats för att utarma dotterbolag, är oroväckande högt. Motionärerna anseratt en översyn av lagstiftningen i berörda hänseenden är påkallad. LU1982/83:16 12 Vid 1979/väcktestvå motioner vari bl. a. framfördes önskemål om utredning av frågan ominförande av regler om ansvarsgenombrott. Motionerna hänvisades tilljustitieutskottet och remissbehandlades. På begäran av justitieutskottetyttrade sig lagutskottet i bl. a. frågan om ansvarsgenombrott (LU 1980/81:2 y).Lagutskottet framhöll att de gällande reglerna om ansvarsgenombrott i föreningmed den rättspraxis som utvecklats ger möjligheter att ålägga dem som har ettbestämmande inflytande över en juridisk person ansvar för dennas skulder isådana fall då fordringsägarnas intressen klart och illojalt åsidosatts.Utskottet ansåg att man inom den civilrättsliga lagstiftningen inte utan starkaskäl bör urholka principen om ansvarsfrihet ytterligare. Sådana starka skälhade inte visats föreligga. Utskottet erinrade vidare om att omfattandeändringar skett i konkurslagen och annan lagstiftning som syftar till attsådana förfaranden som avsågs med motionerna i förevarande del skall kunnaförhindras och uppdagas. Utskottet hänvisade vidare till att under förarbetenatill bestämmelserna om näringsförbud departementschefen uttalat att han inteansåg det erforderligt att komplettera straffsanktionen med bestämmelser ompersonligt betalningsansvar och framhållit att om erfarenheterna av tillämpningenav det nya näringsförbudet visade att behov av ett vidgat sanktionssystemföreligger saken fick tas upp till förnyat övervägande. föreslog att motionerna i aktuell del skulleavslås. I sitt av godkända betänkande (JuU 1980/81:21) förklarade sigjustitieutskottet dela lagutskottets uppfattning och hemställde att motionernaskulle avslås. Det problem som tagits upp i motion 1713 var också föremålför en fråga till justitieministern vid 1981/. Vid besvarandetav frågan (rd 1981/82:25 s. 28) hänvisade justitieministern till höjningen avminimigränsen för aktiekapitalet och framhöll att bestämmelserna omaktiekapital avser att ge bolagets fordringsägare och andra intressenter enviss säkerhet som ersätter aktieägarnas personliga ansvar för bolagets skulder.Vissa regler i aktiebolagslagen har - uttalade han vidare - till syfte attgarantera att de tillgångar som skall bindas i bolaget som aktiekapital ocksåverkligen tillförs bolaget. Ett ganska omfattande regelkomplex iaktiebolagslagen har till uppgift att förhindra att de mot aktiekapitaletsvarande tillgångarna lämnar aktiebolaget. Justitieministern erinrade också om bestämmelserna ibrottsbalken om gäldenärsbrott samt reglerna i konkurslagen om återvinning ochom näringsförbud. I förarbetena till lagstiftningen om näringsförbud uppmärksammadesenligt justitieministern bl. a. den situationen att maskiner och andratillgångar tillförs ett bolag, som kostnader styrs till och samlashos ett bolag som i stort sett saknar tillgångar. I förarbetena framhölls attsådana förfaranden bör kunna beaktas vid prövningen av om ett LU1982/83:16 13 näringsförbud skall meddelas. Justitieministern framhöllatt frågan är komplicerad och får övervägasytterligare. Han pekade på att enarbetsgrupp inom brottsförebyggande rådet övervägt att föreslå en skärpning avreglerna om återvinning till konkursbo. hade i detsammanhanget uppmärksammat olika bolagstransaktioner som kan föregå en konkurs.Även utredningen om säkerhetsåtgärder m. m. i skatteprocessen övervägde enligtvad justitieministern hade erfarit åtgärder som tar sikte bl. a. på sådanaförfaranden som beskrivits av frågeställaren. Utredningen (Fi 1973:01) omsäkerhetsåtgärder m. m. i skatteprocessen (USS) tillkallades för attutreda frågan om regler om kvarstad, skingringsförbud m, m. i skatteprocessen.Genom tilläggsdirektiv fick USS i uppgift att bl. a. även se överreglerna om solidariskt betalningsansvar på skatte- och avgiftsområdet och attundersöka behovet av liknande regler på andra områden liksom att modernisera debestämmelser som gäller. Utredningsarbetet i denna del beräknas varaavslutat . Förhållandet mellan olika bolag och ansvaret dem emellanberörs av det utredningsarbete som bedrivs av kommissionslagskommittén (Ju1979:10). Enligt direktiven dll kommittén som tillkallats för att se överkommissioiis-lagen skall utredningsarbetet omfatta s.k. kommissionärsbolag ochmotsvarande. Därvid anförs bl. a. följande. I ett typiskt kommissionärsbolagsförhållandedriver ett aktiebolag, kommissionärsbolaget, verksamhet för ett annat företags,huvudföretagets, räkning. Verksamheten bedrivs visserligen underkommissionärsbolagets egen firma, men den är av osjälvständig karaktär ochbehärskas i realiteten av huvudföretaget. Det typiskakommissionärsbolagsförhållandet företer betydande avvikelser från vad somregelmässigt präglar ett vanligt kommissionsförhållande mellan två företag. En närmare redogörelse för kommissionärsbolagsförhållandenåterfinns i rättsfallet NJA 1975 s. 45. Detta rättsfall illustrerar ett av deproblem som kan uppkomma vid ett sådant sätt att organisera affärsverksamhet,nämligen huruvida huvudföretaget skall gentemot tredje man åläggas ansvarighetför förpliktelser som har uppkommit i kommissionärsbolagets verksamhet. Ettannat problem har tagits upp av i en skrivelse tillregeringen . Enligt bankföreningen kan det vara osäkert omett varulager jämte därav uppkommmande kundfordringar som omfattas av ettkommissionärsbolags verksamhet ägs av huvudföretaget eller avkommissionärsbolaget i sådana fall då kommissionärsbolaget har förädlat de ilagret ingående varorna. Denna osäkerhet skapar problem vid kreditgivning motföretagsinteckning till koncerner med kommissionärsbolag. harhemställt att den rådande ovissheten skall undanröjas genom en lagändring. Kommissionärsbolagsförhållanden kan alltså dra med sigrättsliga svårigheter, bl. a. när det gäller förhållandet till tredje man.Samtidigt framgår av LU1982/83:16 14 a. bankföreningens skrivelse att användningen avkommissionärsbolag torde öka. Det är därför angeläget att förekommanderättsliga problem kartläggs. 1 sammanhanget skall nämnas attföretagsskatteberedningen (Fi 1970:77) i sitt slutbetänkande (SOU 1977:86-87)Beskaftning av företag har föreslagit ändrade skatteregler förkommissionärsbolag. Även av den anledningen finns det behov av att närmareundersöka den civilrättsliga innebörden av kommissionärsbolagsförhållandena.Denna undersökning bör göras av kommittén, som också bör lägga fram förslagtill behövliga lagstiftningsåtgärder. Kommittén bör inrikta sitt arbete såvälpå förhållandet mellan huvudföretag och kommissionärsbolag som på förhållandetmellan dessa och tredje man. Inom ramen för brottsförebygganderådets översyn av lagstiftning mot organiserad och ekonomisk brottslighet haren arbetsgrupp sett över reglerna om återvinning i konkurs. Arbetsgruppen harredovisat resultatet av sitt arbete i en promemoria vari dras upp riktlinjerför de ändringar som kan anses motiverade med hänsyn till en gjord undersökningav den praktiska tillämpningen av reglerna om återvinning i konkurs. Enligtarbetsgruppen bör de problem som konstaterats i den praktiska tillämpningenkunna lösas i huvudsak genom utbildning av konkursförvaltare och andra,lindring av beviskraven för återvinning av otillbörliga transaktioner,anpassning av vissa återvinningsregler till moderna betalningsrutiner ochkoncernförhållanden samt förlängning av fristerna för väckande avåtervinningstalan. Några lagförslag läggs inte fram i promemorian. Styrgruppenför brottsförebyggande rådets översynsarbete har överlämnat promemorian tillregeringen (BRÅ PM 1982:5 Återvinningsreglerna i konkurs) och därvid framhållitatt det är angeläget att återvinningsinstitutet fyller funktionen att motverkaoseriösa förfaranden i samband med konkurs. Om det brister i detta hänseende ärdet befogat att överväga vilka åtgärder som krävs för att tillämpningen avreglerna skall få åsyftad effekt. Eftersom några lagförslag inte läggs fram i promemorianhar styrgruppen inte funnit anledning att gå närmare in på de åtgärder somförordats. Det som genom den företagna undersökningen har kommit fram om denpraktiska tillämpningen av återvinningsreglerna visar dock, anser styrgruppen,att det på vissa punkter finns ett reformbehov. Enligt styrgruppens mening börbehovet av ändringar och utbildning bli föremål för fortsatt diskussion. De övervägandensom redovisas i promemorian kan därvid vara en lämplig utgångspunkt. Konkurslagstiftningen i sin helhet ses f. n. över i meratekniskt hänseende av konkurslagskommittén (Ju 1971:06). Kommittén, somtidigare avlämnat delbetänkandena (SOU 1974:6) Förenklad konkurs m. m., (SOU1977:29) och (SOU 1979:13) Konkurs och rätten att idkanäring, beräknas slutföra sitt arbete . tillkallades en utredning för att se över fråganom en utvidgning av möjligheterna att meddela näringsförbud. LU1982/83:16 15 Remissinstansernas inställning i fråga om haftung ochkoncernförhållanden och Svenska sparbanksföreningenavstyrker bifall till båda motionsyrkandena. avstyrkerinförandet av en regel om s. k. haftung och ifrågasätter starkt behovet av enöversyn beträffande koncernförhållanden. föreningsbankers förbund ochLO avstyrker införandet av en regel om s. k. haftung. Beträffande en översyn avkoncernförhållandena anser att en utredning bör skeom förutsättningarna för ansvarsgenombrott men avstyrker en ändradlagstiftning, medan LO tillstyrker en översyn. Brottsförebyggande rådetförordar att pågående arbete inom utredningen om säkerhetsåtgärder m. m. iskatteprocessen avvaktas innan frågan om s. k. haftung sludigen prövas samttillstyrker en översyn av koncernförhållandena. hänvisar tillpågående utredningsarbete. Hovrätten för har förklarat sig saknaerfarenhet av de i motionerna påtalade problemen och avstått från att yttrasig. TCO tillstyrker den översyn som begärs i motion 1713 och framhåller attfrågan om s. k. haftung torde komma att behandlas i samband med en sådanöversyn. Centralorganisationen /SR hänvisar till ett bifogat yttrande frånJUSEK vari organisationen förklarar sig intet ha att erinra mot en översyn avmotionsspörsmålen, Bulvanskap (mot, 1239 och 1582, yrk, 7 delvis) Med uttrycket bulvan avses iallmänhet en juridisk person som utåt uppträder i eget namn men som i självaverket företräder en annan person, I många avseenden företer bulvanskapetlikheter med situationen då en person uppträder som ombud eller kommissionär.Det utmärkande för en bulvan anses vara att han handlar för annans räkning ochi syfte att huvudmannen slutligen skall stå för ett avtal, att han handlar ieget namn på grund av att huvudmannen i eget intresse vill dölja sitt namn samtslutligen att bulvanen formellt sett innehar samtliga rättsliga befogenhetermedan de faktiska befogenheterna utövas av huvudmannen. Rättshandlingar sombulvanen företer binder i princip endast honom och inte huvudmannen. Några allmänna civilrättsliga eller straffrättsligalagregler om bulvanskap finns inte. För en bulvan gäller samma regler som fören person som handlar i eget namn och eget intresse. Detta innebär bl. a. attom en bulvan medverkar vid brott eller annars förfar brottsUgt blir detstraffrättsliga regelsystemet tillämpligt. På vissa områden finns det dockbestämmelser som syftar till att förhindra att lagbestämmelser kringgås genomanlitande av bulvaner. Sålunda kompletteras reglerna om förvärvstillståndbeträffande fast egendom och aktier lag om inskränkningar i rättenatt förvärva fast egendom och de nya lagar som ersätter denna fr. o. m. år 1983av dels lagen (1925:221) om bulvanförhållande i fråga om fast egendom, delslagen LU1982/83:16 16 (1934:239) om bulvanförhållande i fråga om aktier i vissabolag. Lagen om bulvanförhållande i fråga om fast egendom utgör också ettkomplement till jordförvärvslagen (1979:230) och lagen (1975:1132) om förvärvav hyresfastighet m. m. Enligt den första bulvanlagen kan, om det visar sigatt någon genom anlitande av bulvan kringgått förvärvsförbud beträffande fastegendom, domstol på talan av allmän åklagare förordna att egendomen skallförsäljas. Försök att kringgå förbudet mot förvärv av vissa aktier genomanlitande av bulvan kan enligt lag medföra straff för bulvaner. Vidarekan domstol förordna att aktierna skall säljas. Även bestämmelserna i konkurslagen om näringsförbud riktarsig mot bulvanförhållanden. Enligt bestämmelserna kan nämhgen näringsförbudmeddelas inte bara en legal ställföreträdare för en juridisk person utan ocksåden som faktiskt handhaft ledningen eller förvaltningen av dess angelägenheter. Till stöd för yrkande 7 i motion1582 (vpk) anförs (motiveringen finns i motion 1578) att det för åklagar-,polis-, skatte- och kronofogdemyndigheter är välkänt att bulvaner ofta anlitasi samband med ekonomisk brottslighet. Enligt motionärerna är det ofta svårt attbinda en bulvan vid svårare brott eftersom han saknar uppsåt. Härtill kommeratt bulvanen i många fall är på obestånd eller saknar utmätningsbaratillgångar. Vidare framhålls att åtgärder som exempelvis förvärvstillstånd ochnäringsförbud inte har någon effekt när bulvaner anlitas. Motionärerna anseratt möjligheten att anlita bulvaner inte fyller någon seriös funktion och atten generell kriminaUsering av bulvanskap bör genomföras, I motion 1239 (s) framhålls attanvändningen av bulvaner är ett inslag i den ökande ekonomiska brottsligheten,särskilt vid vissa transaktioner, t, ex. fastighetsaffärer och överlåtelser avrestauranger och illegala spelklubbar. Motionärerna framhåller att det mångagånger inträffar att byggnadsnämnder och hälsovårdsnämnder ger föreläggandenmed viten men att dessa blir verkningslösa eftersom objektet överlåts.Proceduren måste då upprepas. Ofta har enligt motionärerna den nye innehavareninga tillgångar och hela överlåtelsen är egentligen en fingerad affär.Motionärerna anser att regler om näringsförbud inte är tillräckliga när detgäller bulvaner som anlitas i klart fingerade rättsförhållanden, varför manmåste tillskapa bestämmelser som förhindrar att samhället står maktlöst. Som tidigare redovisats utreds f,n, frågan om en utvidgning av möjligheterna att meddela näringsförbud. 1direktiven för utredningsarbetet fram- LU1982/83:16 17 a. att de problem som bulvanförhållanden avolika slag kan erbjuda måste uppmärksammas. Inom pågår f. n. en översyn av 1925och bulvanlagar. Arbetet syftar i huvudsak till en modernisering avlagarna. Riksåklagaren, ,, . CentralorganisationenSACO/SR, och hotell- ochrestaurangförbund ställer sig negativa till motionsförslagen. En mer allmänöversyn av frågor om bulvanskap förordas av ,brottsförebyggande rådet, och . TCO,LO, och Hotell-och restauranganställdas förbundtillstyrker bifall till motion 1239. Likvidation (mot. 2014) Gällande ordning Ett aktiebolag kan upplösas påflera olika sätt. Normalt sker emellertid en upplösning genom ett särskiltförfarande som kallas likvidation. Likvidationen har till syfte att realiserabolagets tillgångar. Skulderna betalas och de överskjutande tillgångarnafördelas bland aktieägarna. Ett aktiebolag kan träda i likvidation frivilligt,helt enkelt därför att aktieägarna inte vill fortsätta verksamheten. I vissafall föreskrivs emellertid att ett bolag skall träda i likvidation, oavsett omaktieägarna vill det eller ej. De vanligast förekommande fallen avtvångslikvidation är att bolaget saknar till bolagsregistret anmäld behörigstyrelse eller att bolaget inte har sänt in årsredovisning för något av desenaste två räkenskapsåren. Ett annat fall av tvångslikvidation är att bolagetseget kapital gått förlorat till mer än 2/3. Normalt ankommer det påbolagsstämman att besluta om hkvidation. För att reglerna om tvångslikvidationskall vara effektiva kan emellertid även rätten besluta om sådan likvidation påansökan av exempelvis en aktieägare eller en borgenär eller efter anmälan avpatentverket. En bolagsstämma eller domstol som beslutar att ettaktiebolag skall träda i likvidation skall utse en eller fleralikvidatorer. Under likvidationen träder likvidatorerna i styrelsens och denverkställande direktörens ställe. Bolagsstämman fungerar i huvudsak som förut. Likvidationen avslutas genom att likvidatorerna framläggerslutredovisning. Om likvidatorerna finner att aktiebolaget är på obestånd ochinte kan betala likvidationskostnaderna är de skyldiga att ansöka om attbolaget försätts i konkurs. Reglerna om tvångslikvidation på grund av förlust avaktiekapitalet innebär i huvudsak följande. Om styrelsen för ett aktiebolag harskäl att anta 2 1982/83. LU1982/83:16 18 att aktiekapitalet gått förlorat till mer än 2/3 ärstyrelsen skyldig att genast upprätta en s. k. likvidationsbalansräkning. Visarbalansräkningen att bristen överstiger 2/3 skall styrelsen till bolagsstämmanhänskjuta frågan om bolaget skall gå i likvidation. Om den ordinariebolagsstämman under nästföljande räkenskapsår inte godkänner en balansräkningsom utvisar att det egna kapitalet uppgår till hälften av det registreradeaktiekapitalet är styrelsen skyldig att ansöka hos rätten om att bolagetförsätts i likvidation, Aiisökningsskyldighet föreligger dock inte ombolagsstämman beslutar om likvidation. Underlåter styrelsen att ansöka omlikvidation när sådan skyldighet föreligger blir styrelseledamöterna och i vissutsträckning aktieägarna solidariskt ansvariga för bolagets förpliktelser. Motionärerna i motion 2014 (s)anför (motiveringen finns i motion 1981/82:2012) att gällande regler omtvångslikvidation vid förlust av aktiekapitalet innebär en försvagning avborgenärsskyddet i förhållande till äldre lagstiftning på området. Bl, a, ärtidsfristen för bolagsstämman att besluta om likvidation inte som enligt 1944års aktiebolagslag utan satt i relation till nästföljanderäkenskapsår, vilket i praktiken kan innebära en frist på mer än ett år.Dessutom räcker det med att halva aktiekapitalet är täckt. Att likvidationsplikt inträder först när två tredjedelarav aktiekapitalet gått förlorat innebär enUgt motionärerna att minimigränsenför aktiekapitalet allvarligt urholkas, eftersom ett 50 000-kronorsbolag kandrivas med ca . Detta är inte en tillfredsställandeordning. Kvotdelen bör därför höjas till . En sådanändring minskar risken att bolag kommer i situationer där bristen iaktiekapitalet blivit så stor att bolagen inte inom föreskriven tid förmårfylla den. Motionärerna påpekar vidare att om i aktiebolagslagenfastslagits att . i aktiekapital är ett minimum som ersättning för aktieägarnaspersonliga betalningsansvar bör det inte vara tillåtet att varaktigt drivaaktiebolag med lägre aktiekapital. Hela bristen i aktiekapitalet bör därförtäckas. För att undvika likvidationsskyldighet bör denna åtgärd, i enlighet medvad som gällde enligt aktiebolagslag, vidtas efterdet bolagsstämman erhållit meddelande om bristen. De aktiebolag som används i den ekonomiska brottslighetendrivs enligt motionärerna ofta med ett behållet aktiekapital i närheten av dengräns då likvidationsskyldighet inträder. Bolagen fyller sällan påaktiekapitalet mer än nödvändigt, dvs. upp till hälften av det formelltföreskrivna beloppet . De föreslagna ändringarna kan därför utgöra ettverksamt bidrag i kampen mot den ekonomiska brottsligheten. LU1982/83:16 19 Reglerna om tvångslikvidation pågrund av förlust av aktiekapitalet fick sin nuvarande utformning vidaktiebolagslagens tillkomst. (prop, 1979/80:143, LU 1980/81:4) skeddeen smärre ändring som syftade till att klarlägga bolagsstyrelsens skyldighetatt agera vid befarad förlust av aktiekapitalet. Till grund för lagändringenlåg en promemoria från brottsförebyggande rådet (BRÅ PM 1979:5)Aktiebolagslagen - förstärkt skydd för det bundna kapitalet, I promemorianframlades förslag till flera ändringar i likvidationsreglerna. Sålundaföreslogs en återgång till kravet aktiebolagslag, nämligen att ettbolag som förlorat mer än 2/3 av aktiekapitalet måste företefull täckning av aktiekapitalet för att bolaget skall undgå skyldighet attträda i likvidation.