bet · G601KU21 · 1982-12-31 00:00:00 — I betänkandet behandlas 28motioner, vilka väckts under de allmänna motionstiderna 1982 och 1983. Deflesta motionerna gäller den kommunala kompetensen och andra kommunalrättsligaspörsmål. Vidare behandlas motioner i frågor som rör den kommunala demokratin. Samtliga motioner avstyrks eller föreslås bli förklaradebesvarade med vad utskottet anfört. I bilaga I finns förteckning över motionerna och uppgifterom var de behandlas i betänkandet. Motionerna m. m. Den kommunala kompetensen i fråga om vårdnadsersättningm. I motion 1981/82:253 av BirgittaHambraeus m.fl. (c) yrkas att hos regeringen anhåller om förslagtill ändring i kommunallagen så att det blir möjligt att införa kommunalvårdnadsersättning för förskolebarn. Motionärerna framhåller att det krävs en ny uttryckligförfattningsbestämmelse för att vårdnadsersättning skall vara laglig. I motion 1981/82:370 av () och () hemställs att hos regeringen begärutredning om möjligheterna att införa vårdnadsersättning. Enligt motionärerna skulle rätt för kommunerna att inomramen för sin ekonomi utbetala vårdnadsersättning ge kommunerna en högre gradav självbestämmande. bör därför genomtill-läggsdirektiv få i uppdrag att utreda möjligheterna för vårdnadsersättning. I motion 1981/82:477 av IvarFranzén (c) och () föreslås att beslutar attkommunerna skall ges möjlighet att till föräldrar som själva svarar förbarnomsorgen av eget/egna barn utge kostnadsersättning med högstsamma belopp som utgår i kostnadsersättning till dagbarnvårdare per barn ochhel dag. Till dess att vårdnadsersättning kan byggas ut till måste det enligt motionärerna vara ett värdefullt komplement ibarnomsorgen om kommunerna får möjlighet att till föräldrar som själva heltsvarar för 1 1982/83. KU1982/83:21 2 omsorgen av sina barn utbetala ersättning, motsvarande densom utgår till dagbarnvårdare. Frågan huruvida kommunalvårdnadsersättning är förenlig med de kommunala kompetensbestämmelserna harnyligen prövats genom kommunalbesvär. Kommunfullmäktige i beslötden om vårdnadsersättning till föräldrar för vård avbarn i åldern med i . per barn och månad. Beslutet överklagadeshos i . Klagandena gjorde gällande att beslutetinte avsåg någon angelägenhet. upphävde den 4 decembersamma år beslutet med följande motivering: Vårdnaden av barn regleras i 6 kap.föräldrabalken. Enligt 2 och 3 §§ åligger det vårdnadshavaren att i skildaavseenden dra försorg om barnet. Kommunfullmäktiges beslut innebär att ersättning avkommunala medel avses komma att utgå till ifrågavarande vårdnadshavare förnågot som utgör deras lagstadgade skyldighet. Detta kan inte vara enangelägenhet för kommunen, om inte den kommunala ersättningen grundas på en uttryckligförfattningsbestämmelse. Någon sådan bestämmelse finns inte. Kommunfullmäktigehar därför överskridit sin befogenhet. Besvär över beslutanfördes hos regeringsrätten. I dom gjorderegeringsrätten ej ändring i beslut. (S1979:06) gör en översyn av det ekonomiska stödet till barnfamiljerna medsärskild inriktning på flerbarnsfamiljerna. Kommittén beräknas avge enslutrapport . Motioner (m) med samma innebörd sommotionerna 253 och 370 behandlades av . Utskottet (KU1981/82:6) framhöll att frågan om lagligheten av vårdnadsersättningnyligen hade prövats av regeringsrätten. Genom regeringsrättens dom stod detenligt utskottet klart att lagstiftningen måste ändras för att det skall blimöjligt att införa kommunala vårdnadsbidrag. Utskottet var inte berett attförorda sådana lagändringar och avstyrkte motionerna. Även förslaget i motion 477 har tidigare behandlats avriksdagen. (SoU 1979/80:28) hänvisade till olika pågåendeutredningar på området. a. förutsatte utskottet att den familjeekonomiskautredningen prövade frågan om hur familjestödet bör vara utformat för atträttvisa skulle skapas mellan olika barnfamiljer. KU 1982/83:21 3 2.Den kommunala kompetensen i näringspolitiska frågor Motionerna I motion 1981/82: 376 av IngemarKonradsson m.fl. (s) föreslås 1. attriksdagen begär att regeringen låter utreda frågan om formerna för en näringspolitik på lokal nivå, som ger kommunerna ökad frihet och självbestämmanderätt i näringslivsfrågor, 2. att uttalar sig föratt pågående utredning om kompetenslagstiftning breddas till enparlamentariskt sammansatt utredning som får i tilläggsuppdrag att presenterade förslag till åtgärder som erfordras för en anpassning av gällandelagstiftning rörande den kommunala kompetensen i näringspolitiken till dagensverklighet, 3. att uttalar sig föratt förutsättningarna utreds för hiir kommunala näringslivs- ochsysselsättningsprogram skall kunna inpassas och bli en del av den löpandekommunala verksamhetsplaneringen, varvid syftet med programmen bör vara attinom kommunen utforma en aktiv närings- och sysselsättningspolitik innehållandekonkret genomförbara åtgärder. Motionärernaframhåller att den faktiska inriktningen av den kommunala näringspolitiken ären helt annan än vad lagstiftningen medger. Enligt motionärerna är det heltuppenbart att lagstiftningen på många punkter måste anpassas till dagensverklighet och morgondagens önskvärda utveckling. Enligt nuvarande formellarollfördelning mellan stat och kommun är det staten som i första hand bäransvaret genom regional- och industripolitiken. Kommunerna måste dock, menarmotionärerna, själva ägna stor uppmärksamhet åt de närings- ochsysselsättningspolitiska frågorna bl. a. därför att de är av stor strategiskbetydelse för den långsiktiga kommunala utvecklingen. I motion 1981/82:481 av m.fl. (s)hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad sortianförts i motionen om utredning och förslag till ökade möjligheter förkommunerna att bedriva sysselsättningsskapande verksamhet. Motionärernaanser att de svårigheter som kommunerna ställs inför i samband medstrukturrationaliseringar inom näringslivet och den brist på samhällsansvar somföretagen i många fall visat, aktualiserar behovet av att gekommunerna ökad handlingsfrihet i dessa frågor. Regional- och näringspolitikenmåste alltfort i första hand vara en statlig angelägenhet. Inom ramen för destatliga åtgärderna bör dock enligt motionärerna kommunerna få störremöjligheter att på laglig väg få ett eget ansvar för utvecklingen. I motion 1981/82:489 av m.fl. (s)föreslås att beslutar att hos regeringen begära förslag om sådanändring i kommunalla- KU1982/83:21 4 gen att kommunerna, för att motverka arbetslöshet, gesmöjligheter att aktivt gripa in i näringspolitiken. Motionärerna diskuterar regeringsrättens roll vidprövningen av kommunala besvär med utgångspunkt från ett konkret fall -Emsfors bruk - i vilket regeringsrätten (majoriteten) undanröjde Oskarshamnskommuns beslut att ikläda sig borgen såsom för egen skuld för ett lån tillbruket. Enligt motionärerna har ett beslut, som innefattar ett underkännande avden kommunala kompetensen att vidta åtgärder i en arbetslöshetssituation, imånga fall så vittgående ekonomiska konsekvenser för den berörda kommunen atteventuell överprövning bör ske på annat sätt. Under alla omständigheter anser motionärerna att lagenmåste ändras så att kommun som aktivt och under demokratiskt ansvar vill ageraför att klara sysselsättningen ej skall hindras av en stelbent juridiskbedömning. Kommunerna måste få större möjligheter att gripa in inäringspolitiken. Kommunallagen är också i denna del föråldrad och måsteanpassas till dagens verklighet. I motion 1981/82: 1647 av LarsWerner m. fl. (vpk) föreslås att uttalar att innebörden i 4 §kommunallagen bör avse rätt att driva ordinär företagsverksamhet i enlighet medvad som i motionen anförts och hos regeringen hemställer om förslag härom. Kommunallagen ger enligt motionen inte kommun ochlandsting möjlighet att syssla med sådan verksamhet som vanligtvis sköts avdet privata näringslivet. Näringslivet har dock aldrig visat sig kunna uppfyllakraven om jämn och hög sysselsättning, och därför måste stat, landsting ochkommuner axla ett större ansvar för detta. Följaktligen bör kommunallagenändras så att insatser på detta område blir lagliga. I motion 1981/82: 2078 av OlofPalme m. fl. (s) hemställs med hänvisning till vad som anförts i motion1981/82: 1488 att begär att regeringen genomför en översyn avramarna för kommunernas insatser i näringspolitiken. I motion 1488 framhålls bl. a. att den rådandesituationen, med allmän osäkerhet om gränserna för kommunernas handlingsutrymmekombinerad med skiljaktigheter i olika kommuner vad gäller möjliga insatser, ärotillfredsställande. Det är emellertid svårt att utan vidare analys och övervägandeta ställning till var gränsen för kommunernas handlingsmöjligheter bör dras.Värdet av att kommunerna engagerar sig i arbetet för att stimulerautvecklingen i näringslivet måste ställas mot risken att kommuner hamnar iutpressningssituationer. Motionärerna föreslår därför att en översyn av ramarnaför kommunernas insatser i näringspolitiken genomförs. I motion 1982/83:276 av BengtSilfverstrand m.fl. (s) hemställs att som sin mening ger regeringentill känna vad som i motionen anförts om behovet av en omprövning av dekommunala kompetensreglerna på näringslivets område. KU 1982/83:21 5 Enligt motionärerna förhåller det sig utan tvivelså att många kommuner uppfattar det nuvarande rättsläget som ett svårt hinderför en aktiv näringspolitik. Därmed står det också klart att tungt vägandeskäl som strävan efter utveckling och människors sociala behov oftaråkar i konflikt med kompetensreglerna. Problem av sådan räckvidd och så klarpolitisk innebörd som det här är fråga om borde enligt motionärerna belysas ien större utredning med pariamentarisk sammansättning. Medviss rätt kan enligt motionärerna göras gällande att en utvidgning avkommunemas kompetens inom näringspolitiken också kan få mindre önskvärdakonsekvenser för den kommunala verksamheten. Sålunda är kommunernas insyn ochinflytande i företag som erhållit kommunalt stöd fortfarande lika begränsat.Därtill kan en legalisering av ett kommunalt komplement till statliga stödinnebära risker för den kommunala självstyrelsen. Dessainvändningar får enligt motionärernas uppfattning emellertid inte hindra attfrågan om kommunernas kompetens och befogenheter inom näringslivet blir föremålför en skyndsam omprövning. Målsättningen för en sådan omprövning bör vara attskapa förutsättningar för ett väl fungerande samspel mellan statlignäringspolitik och kommunala insatser i sysselsättningsskapande syfte. I betänkandet (SOU 1982:20) Kommunerna ochnäringslivet sammän-fattas rättsläget på följande sätt: De kommunala befogenheterna med avseende pånäringslivet är bara i några undantagsfall reglerade i speciallagstiftning.Sådan lagstiftning finns i fråga om turistväsendet och i fråga omsysselsättning för handikappade. I övrigt är man hänvisad till den allmännakompetensbestämmelsen i 1 kap. 4 § KL enligt vilken kommunerna ochlandstingskommunerna själva får sköta sina angelägenheter. Sitt mera konkretainnehåll får denna paragraf genom en del uttalanden som regering och riksdaggjorde då lagrummet fick sitt nuvarande sakliga innehåll. Den numeraviktigaste källan för bestämning av paragrafens innehåll är regeringsrättensavgöranden i kommunalbesvärsmål. Under de drygt tre decennier som paragrafenhar funnits till har det förekommit ett mycket stort antal avgöranden somnärmare belyser just de kommunala befogenheterna med avseende på näringslivet.Detta redan på grund av sin kvantitet svåröverskådliga material är av särskiltintresse eftersom innehållet i 1 kap. 4 § KL inte är en gång för alla fastlagtutan har erkänts kunna variera efter samhällets och teknikens utveckling. Kommunernahar av tradition en helt oomstridd rätt att engagera sig i en serieverksamhetsgrenar som enligt vanligt språkbruk är att anse som en del av detsvenska näringslivet. Det handlar här i främsta rummet om engagemang i rörelserför att bygga och driva kollektivanläggningar av olika slag exempelvis hamnar,flygplatser, el-verk och va-verk eller för att lämna kollektivservice exempelvispå kommunikationsväsendets område. Formen för den kommunala insatsen i sådanarörelser är av underordnad KU 1982/83:21 6 betydelse.Det föreligger exempelvis stor frihet när det gäller av välja mellan att drivaverksamheter av hithörande slag inom den kommunallags-reglerade organisationeneller i ett aktiebolag. Gränsen mellan denna del av näringslivet, därkommunerna har i stort sett fria händer, och den andra delen av näringslivet -av utredningen kallad det egentliga näringslivet -är teoretiskt oklar menvållar i praktiken inte några större bekymmer. Till det egentliga näringslivetär framför allt att hänföra varuproduktionen och främst då den industriellaproduktionen. I fråga om kommunernas och landstingskommunernas förhållande tilldenna del av näringslivet gäller flera i förarbeten och rättspraxis strängtupprätthållna restriktioner i fråga om kommunala ingripanden. Huvudregeln äratt kommunerna inte får stödja enskilda företag. Denna regel har dock vissaundantag. Enkommun får vidta åtgärder som syftar till att allmänt främja näringslivetsutveckling inom kommunen. Kommunerna får ställa i ordning bygg-klaraindustriområden och tillhandahålla lokaler för hantverk och småindustri medplats för flera företag. Kommunerna har också vissa om än mycket begränsademöjligheter att engagera sig i utställningar, mässor och andra former avkollektiv marknadsföring och branschstöd. Det är emellertid helt klart attnäringslivets kapitalförsöijning i princip inte är någon angelägenhet. Avhuvudregeln följer att det inte är en angelägenhet att under normalaförhållanden ge individuellt stöd till det egentliga näringslivet eller attgöra andra liknande ingripanden där. Källan för denna huvudregel är bl. a. ettflertal riksdagsbeslut om riktlinjer för regionalpolitiken ocharbetsmarknadspolitiken. Utgångspunkten för dessa riksdagsbeslut har varit attbehovet av samhälleligt stöd till näringslivet i princip skall tillgodoses avstaten. Kommunema och landstingskommunerna har emellertid en del extraordinärabefogenheter på området. De flesta av dem är av nödrättslig natur. Deviktigaste omständigheterna som kan rättfärdiga kommunala ingripanden i detegentliga näringslivet är sysselsättningskris i kommunen ellerlandstingskommunen, bortfall av enskild service av viktigare art och intressetav att skydda kommunala tillgångar som på nödrätts-Ug grund eller på annankompetensenlig grund har tillförts det enskilda näringshvet. beslöt att hos regeringenbegära dels en utredning om sammanförande av vissa speciallagar om denkom.munala kompetensen till en lag, dels en redogörelse för kommunernasbefogenheter i fråga om näringslivsfrämjande åtgärder (KU 1979/80:11, rskr.20). Regeringen beslöt att tillkalla en särskild utredareför att göra den utredning och den redogörelse som uttalat sig för. Utredarenöverlämnade sitt betänkande Kommunerna och näringslivet.Betänkandets första del innehåller en beskrivning av gällande rätt i fråga omkommunernas och landstingskommunernas förhållande till näringslivet. Ensammanfattning av denna beskrivning har redovisats ovan. I andra delen avbetänkandet tar utredningen upp den lagtekniska frågan om att sammanförakompetensrättsliga smålagar som finns för en del speciella kommunalaverksamheter (bostadsförsörjning, KU1982/83:21 7 bistånd till utländska studerande, turistväsende,partistöd, sysselsättning för handikappade, katastrofhjälp och inomregionalskatteutjämning). Med utgångspunkt från förslag från kommunalbesvärskommitténföreslår utredningen att reglerna i de s. k. kommunala smålagarna flyttas in i1 kap. KL som därmed blir ett verkligt kompetenskapitel med bättre besked omräckvidden av kommunemas och landstingskommunernas befogenheter än man nu får i1 kap. 4 § KL. Remisstiden gick ut den 1november 1982. Den ovannämnda kommunalbesvärskommittén tillkallades ijuni 1977 för att göra en översyn av kommunalbesvärsprocessen. I januari 1979avgav utredningen delbetänkandet (SOU 1978:84) Instansordningen ikommunalbesvärsmål. Förslaget ledde sedermera till lagstiftning (prop.1979/80:105, KU 46). I sitt slutbetänkande (SOU 1982:41) Överklagande avkommunala beslut föreslår utredningen att vissa kommunalrättsliga gmndsatsersåsom lokaliseringsprincipen, förbudet mot att ge understöd åt enskild ochförbudet mot att driva spekulativa företag skrivs in i kommunallagen ianslutning till den allmänna kompetensregeln i 1 kap. 4 § KL. Kommitténföreslår att lokaliseringsprincipen beskrivs så, att som en kommunalangelägenhet ej anses uppgift som saknar anknytning till kommunens områdeeller dess medlemmar. Beträffande förbuden mot understöd åt enskild och motdrivande av spekulativa företag föreslås en föreskrift av följande innehåll: En kommun får ej lämna ekonomiskt stöd åt enskild ellerdriva näringsverksamhet i annat fall än då det på särskild grund är tillåtet. Utredningen har sänts på remiss. Remisstiden gick ut den 1februari 1983. Kommunernas roll när det gäller näringslivet har ocksåtagits upp av industrisaneringsutredningen som har haft till uppgift att utredafrågan om planmässig sanering efter industrinedläggningar. Utredningen haravlämnat betänkandet (SOU 1982:10) Sanering efter industrinedläggningar. I ettsärskilt avsnitt om kommunerna och näringslivet föreslås att det material somtagits fram av utredningen tillsammans med den kartläggning som gjorts ibetänkandet Kommunerna och näringslivet får utgöra en utgångspunkt för ensärskild utredning om kommunernas kompetens inom näringslivssektorn. Enligt uppgift i budgetpropositionen (prop. 1982/83:100,bilaga 15, ) kommer en särskild utredning om kommunernas ochlandstingskommunernas roll i närings- och sysselsättningspolitiken att göras. Motioner (vpk) med i stort settsamma innebörd som motion 1981/ 82:1647 har tidgare behandlats av . KU1982/83:21 8 Utskottet anförde i sitt betänkandemed anledning av proposition 1975/ 76: 187 om demokrati, nykommunallag m, m. och väckta motioner (KU 1976/77:25 s. 46-47) att yrkandetinnebar en väsentlig utvidgning av den kommunala kompetensen i förhållandetill gällande rätt. Utskottet framhöll att något utredningsmaterial ellerannat beslutsunderiag som närmare belyste denna frågas olika aspekter inte haderedovisats i de behandlade propositionerna eller de bakomliggandekommittébetänkan-dena m. m. Mot denna bakgrund ansåg utskottet att någotuttalande av den innebörd som motionärerna önskade och som skulle avvika frånde gällande principema för den kommunala kompetensen inte kunde göras. Utskottethemställde att motionsyrkandet skulle avslås. Utskottet upprepade denna argumentering då förslaget pånytt behandlades (KU 1980/81:2). Utskottet pekade då även på denutredning som kartlade kommunernas befogenheter inom näringslivets område. Begränsning av det kommunala serviceansvaret I motion 1981/82:690 av () hemställs att hos regeringen begär ändrad lagstiftning på såvis att möjligheter öppnas för kommunerna att ange ett begränsat kommunaltserviceansvar i vissa områden vilka skall redovisas i den översiktligakommunala planeringen. Enligt motionen måste kommunerna ges möjlighet att slåfast vad de servicemässigt kan åta sig, dvs. var de inte kan upprätthålla enfullständig, service. Om medborgare, i medvetande om ett föreliggandebegränsat kommunalt serviceaniivar, ändå föredrar att bosätta sig i ettfritidshus, bör de kunna få göra detta utan inskränkningar från samhälletssida. För att kunna begränsa det kommunala serviceansvaret i vissa områdenkrävs emellertid ny lagstiftning. I motion 1981/82:2020 av GöstaBohman m.fl. (m) yrkas med hänvisning till vad som anförs i motion 1981/82:2018att begär att regeringen lägger fram förslag om ändringar ikommunallagen i syfte att möjliggöra för kommun att begränsa sitt serviceansvarinom områden för fritidsbebyggelse samt att i dessa områden tillämpa en annanavgiftssättning. I motion 2018 anförs i avsnittet Kommunalt serviceansvar bl.a. att problemen med permanentning av fritidsbebyggelsen bör lösas genom enbegränsning av det kommunala serviceansvaret och genom differentieradetaxesystem vad gäller nytillkommande bebyggelse. Man bör således i denöversiktliga kommunala planeringen kunna avgränsa områden för fritidsbebyggelse,inom vilka ett begränsat kommunalt serviceansvar gäller. Bestämmelserna skallmedge lägre plan- och byggnadsteknisk standard. KU1982/83:21 9 För att möjliggöra en framtida planläggning enligt dessariktlinjer krävs enligt motionärerna en förändring av kommunallagensbestämmelser om lika behandling av kommunernas medlemmar. En av de kommunalrättsligagrundsatserna är den s. k. likställighetsprincipen. Den innebär att vidfattande av kommunala beslut skall tillses att kommunens medlemmar behandlaslika så att inte vissa medlemmar obe-hörigen gynnas eller missgynnas iförhållande till andra. har i ettdelbetänkande (Ds Bo 1981:3) Fritidshus eller permanentbostad? a.föreslagit att fritidsbebyggelsens användning bör regleras främst genom attbebyggelsen anordnas för det användningssätt som den är avsedd för. a.skall det enligt kommitténs förslag bli möjligt att införa bestämmelser sombegränsar vattenförsöijningen och elanvändningen, om det gällerfritidsbebyggelse som är avsedd för endast begränsat bostadsbruk. Byggnadslovbör vidare kunna krävas för att man skall få bosätta sig i ett fritidshus, omdet berörs av bestämmelser i fastställd plan om begränsad vattenförsörjningeller elanvändning. Betänkandet var inte enhälligt. Reservationer avgavs avledamöterna från och moderata samlingspartiet. I ett pressmeddelande förklaradebostadsministern att hon inte kunde ansluta sig till de metoder som utredningenföreslog och att några förslag med denna inriktning inte skulle lämnas tillriksdagen. har vid flera tillfällenbehandlat motioner med samma syfte. Vid 1976/avslog riksdagenen motion vari begärdes en utredning om viss begränsning av det kommunalaserviceansvaret för fritidsbebyggelse. (KU 1976/77:7)ansåg att problemet fritidsbosättning/permanentbosättning är mycketkomplicerat och av stor vikt för kommunerna. Denna fråga, liksom andra medfritidsbebyggelsen sammanhängande problem, borde övervägas i arbetet med en nyplan-och byggnadslagstiftning. Samma ståndpunkt intogs av då motionermed samma syfte behandlades (KU 1977/78:17) och (1979/80:13). Vid sistnämnda tillfälle hänvisade utskottet också till attfritidsboendekommittén övervägde dessa frågor. KU1982/83:21 10 Kommunallagens särbestämmelser för m.m. I motion 1981/82:879 av MargaretaAndrén (fp) och (fp) hemställs att hos regeringen begäratt förslag till ändringar av kommunallagen möjliggör för attbibehålla borgarrådsberedningen och drätselnämnden i deras nuvarande form. Motionärerna behandlar förslagen i det betänkande (SOU1981:53) kommunala styrelse som avgivits av kommunalrättsutredningenför . Enligt motionärerna har utredningens förslag fått en mycketolycklig utformning när det gäller två institutioner som haft särskilt storbetydelse för en kraftfull politisk ledning i kommun. Dessa bådainstitutioner är drätselnämnden och borgarrådsberedningen. Även om det i ochför sig kan vara ett önskemål att ha så få särbestämmelser som möjligt förStockholms kommun, kan det inte vara ett självändamål att avskaffa dessasärbestämmelser. Avgörande för ställningstagande måste vara att påbästa sätt möjliggöra en väl fungerande demokra-fisk ledning av den mycketstora verksamhet som bedrivs i , I motion 1982/83: 1686 av OlofJohansson (c) och () hemställs att hos regeringenbegär förslag om sådan lagändring att proportionella val blir möjligt också iStockholms kommun i enlighet med vad som anförts i motionen. Bestämmelserna i omkommunstyrelsens ställning och uppgifter gäller också för . I15 § lagen om införande av KL stadgas dock att drätselnämnden får behållas ikommunen och att nämnden skall fullgöra kommunstyrelsens uppgifter vad avsermedelsförvaltningen och räkenskapsföringen. Borgarråden väljs av fullmäktige på första sammanträdetefter det att kommunalval hållits. Mandattiden är (3 kap. 17 § KL).Borgarråden skall bilda en borgarrådsberedning.