bet · G601LU17 · 1982-12-31 00:00:00 — Har båda föräldrarna vårdnaden om barnet och gör sig en avdem skyldig till grovt missbruk eller grov försummelse vid vårdnadens utövandeeller innebär förälderns deltagande i vårdnaden annars fara för barnets utveckling,skall domstolen på talan av socialnämnden förordna att vårdnaden skalltillkomma endast den andre, om det inte är uppenbart med hänsyn till barnetsbästa att vårdnaden bör anförtros åt särskilt förordnad förmyndare (6 kap. 9 §FB). Står barnet under vårdnad av endast den ene av föräldrarna och finnerdomstolen efter motsvarande prövning som sagts att föräldern inte ärlämplig som vårdnadshavare, skall domstolen förordna den andra föräldern somvårdnadshavare, om det inte är uppenbart med hänsyn till barnets bästa attvårdnaden bör anförtros åt särskilt förordnad förmyndare. Ett överförande av vårdnaden till en särskilt förordnadförmyndare kan också ske i samband med prövningen av vårdnadsfrågan i ett målom äktenskapsskillnad eller i fall då föräldrarna eller en av dem begärupplösning av gemensam vårdnad. Även i dessa fall är det en förutsättning attdet med hänsyn till barnets bästa är uppenbart att ingen av föräldrarna bör utövavårdnaden (6 kap. 7 § FB). I propositionen föreslås att bestämmelserna omvårdnadshavare vid förälders olämplighet utformas på följande sätt (6 kap. 7 §förslaget till ändring i FB). Domstolen skall besluta om ändring i vårdnaden omen förälder vid utövandet av vårdnaden gör sig skyldig till missbruk eller LU1982/83:17 19 försummelse eller i övrigt brister i omsorgen om barnet påett sätt som medför bestående fara för barnets hälsa eller utveckling. Harföräldrarna gemensamt vårdnaden om barnet och visar sig en av föräldrarna varaolämplig som vårdnadshavare, skall domstolen anförtro vårdnaden åt den andraföräldern ensam: Visar det sig att också den föräldern är olämplig, skalldomstolen flytta över vårdnaden till en eller två särskilt förordnadeförmyndare. Har endast en av föräldrarna vårdnaden om barnet och visar sigdenne vara olämplig, skall domstolen flytta över vårdnaden till den andraföräldern eller, om det är lämpligare, till en eller två särskilt förordnadeförmyndare. Frågor om ändring i vårdnaden i nu nämnda fall skallenligt förslaget prövas av domstolen på talan av socialnämnden eller, utansärskilt yrkande, i mål om äktenskapsskillnad eller i mål om upplösning avgemensam vårdnad eller överflyttning av vårdnaden från en förälder till denandre. De nuvarande bestämmelserna i om vårdnadshavare vidförälders död innebär i huvudsak följande. Om en förälder dör och barnet stårunder vårdnad av båda föräldrarna, tillkommer vårdnaden i fortsättningen denandra föräldern (6 kap. 10 § FB). Står barnet under vårdnad av endast den eneav föräldrarna och dör den föräldern, skall domstolen på ansökan av den andraföräldern eller på anmälan av socialnämnden förordna den andre somvårdnadshavare, om det inte är uppenbart med hänsyn till barnets bästa attvårdnaden bör anförtros åt särskilt förordnad förmyndare. Är båda föräldrarnadöda utövas vårdnaden av förmyndaren. 1 propositionen föreslås (6 kap. 9 §) oförändradebestämmelser för sådana fall där föräldrarna haft gemensam vårdnad. Däremotändras i förslaget reglerna för fall där ensam vårdnadshavare dör så attdomstolen skall anförtro vårdnaden åt den andra föräldern eller, om det ärlämpligare, åt en eller två särskilt förordnade förmyndare. Bestämmelserna i om överflyttning av vårdnaden frånsärskilt förordnad förmyndare till föräldrarna eller en av dem har, somtidigare nämnts, fått i stort sett samma innehåll i propositionens förslag (6kap. 10 a § FB jämfört med 6 kap. 10 § propositionsförslaget). I propositionen läggs vidare fram förslag till en nybestämmelse som ger domstolen möjlighet att flytta över vårdnaden tillfosterföräldrar (6 kap. 8 § förslaget till ändring i FB) även i sådana fall därbarnets vårdnadshavare inte är så olämplig att enligt 6 kap. 7 § enöverflyttning av vårdnaden kan ske till särskilt förordnad förmyndare. Enligtförslaget kan domstolen flytta över vårdnaden, om barnet har stadigvarandevårdats och fostrats i ett annat enskilt hem än föräldrahemmet och det äruppenbart bäst för barnet att det rådande förhållandet får bestå och attvårdnaden flyttas över till fosterförälder eller fosterföräldrarna. Motionärerna i motion 1981/82:2517 (m och c) menar ihuvudsak att de föreslagna bestämmelserna i 6 kap. 7-10 §§ försvagar rättighetsskyddetför föräldrarna genom att de ger socialförvaltningarna befogenhet att när som LU1982/83:17 20 helst ta initiativ till att beröva föräldrarna vårdnaden.Bestämmelserna bör enligt motionärernas mening ersättas av en någotmoderniserad omredigering av 6 kap. 6 § FB i dess ursprungliga lydelse, alltsåföre . I den bestämmelsen föreskrevs att domstolen, om en avföräldrarna gjorde sig skyldig till grovt missbruk eller till grov försummelsevid vårdnadens utövande eller var hemfallen åt missbruk av rusgivande medeleller förde ett lastbart liv, kunde förordna att vårdnaden skulle tillkommaenbart den andra föräldern. Detsamma gällde om en förälder till följd avfrånvaro, sjukdom eller annan orsak var förhindrad att delta ivårdnaden. Var båda föräldrarna olämpliga eller förhindrade att delta ivårdnaden kunde vårdnaden flyttas över till särskilt förordnad förmyndare. Enligt utskottets mening saknas helt grund för motionärernaspåstående att de nu föreslagna reglerna ger socialförvaltningarna befogenhetatt när som helst ta initiativ till att beröva föräldrarna vårdnaden om sinabarn. På gmnd härav och då inte i övrigt anförts några skäl för att återgå tillden lydelse 6 kap. 6 § FB hade före avstyrker utskottetbifall till motion 1981/82:2517 i denna del. Utskottet övergår härefter till att mer i detalj granskade föreslagna bestämmelserna i 6 kap. 7-10 §§ FB. Ändringarna i 6 kap. 7 § FB syftar till att vidgamöjligheterna att flytta vårdnaden från en förälder som är olämplig somvårdnadshavare. I detta sammanhang vill utskottet erinra om attsocialnämnden genom socialtjänstlagen åläggs att, i första hand i samråd medbarnets föräldrar och i förekommande fall med barnet självt, finna en lösningnär problem uppkommer i en familj. Utskottet delar departementschefensuppfattning i propositionen att det är angeläget att alla ansträngningar görsför att lösa problemen i samförstånd genom t. ex. behandlingsåtgärder och annatstöd. Om vårdnadshavare eller barnet självt, om det har fyllt , intefrivilligt medverkar till den hjälp som nämnden finner nödvändig, kan vårdenligt lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) kommai fråga. Såsom framhålls i propositionen torde en ändring i vårdnaden i deflesta fall aktualiseras bara när barnet har tagits om hand med stöd av LVU ochrisksituationen för barnet kan antas bli bestående. Utskottet vill för sin delstryka under angelägenheten av att de åtgärder som vidtas med stöd avsocialtjänstlagen och LVU i princip inriktas på att återförena barn ochföräldrar. Först när en återförening inte kan komma till stånd trots långvarigaoch omfattande insatser från socialnämndens sida bör det bli aktuellt att ändravårdnaden. Med dessa påpekanden finner sig utskottet kunna godta vad som i 6kap. 7 § första stycket FB anges vara förutsättning för att en ändring avvårdnaden skall komma till stånd. I motion 1982/83:8 (fp) föreslås att rekvisiten förvårdnadshavares olämplighet vidgas ytterligare. Motionärerna yrkar att medkriteriet missbruk och försummelse i 6 kap. 7 § första stycket skall likställas"uppsåtligt förhinder av umgängesrätt". Till stöd för yrkandet anför LU1982/83:17 21 motionärerna att barnets rätt till umgänge med föräldersom inte har vårdnaden måste stärkas. Enligt motionärerna bör den förälder somvid upprepade tillfällen omintetgör utövandet av umgängesrätten mista vårdnadenom barnet. Motionärerna anser att denna påföljd av vägran att tillåta umgängebör framgå av lagen. Utskottet har i och för sig förståelse för syftet medmotionen. S. k, umgängessabotage utgör ett allvarligt problem och måste imöjligaste mån stävjas. Som utskottet i tidigare sammanhang framhållit kan detvid upprepade umgängessabotage bli aktuellt att ompröva förälderns lämplighetsom vårdnadshavare. Den omständigheten att en vårdnadshavare försvårarutövandet av umgängesrätten bör emellertid enligt utskottets mening inte ilagen likställas med sådana brister i omvårdnaden av ett barn som gör att t.ex. ett ingripande med stöd av LVU kan komma i fråga. Utskottet avstyrkerdärför bifall till motionsyrkandet. I ett senare avsnitt av betänkandetåterkommer utskottet till problemen med umgängesrättens utövande. När det sedan gäller frågan om till vem vårdnaden iolämplighetsfallen skall överflyttas innebär förslaget (6 kap. 7 § andra ochtredje styckena FB) att vårdnaden skall, om föräldrarna haft gemensam vårdnadom barnet, anförtros den andra föräldern ensam om inte även den föräldern ärolämplig som vårdnadshavare. Var den olämpliga föräldern ensam vårdnadshavareföreslås däremot inte samma företräde gälla för den andra föräldern. I ställetskall vårdnaden kunna flyttas till en eller två särskilt förordnade förmyndareom det är lämpligare. Motsvarande regler föreslås gälla när en förälder, som ärvårdnadshavare, dör (6 kap. 9 § FB). I motion 1982/83:15 (m) kritiseras förslaget attdomstolen, då en ensam vårdnadshavare dör eller anses olämplig, kan anförtrovårdnaden åt någon annan än den andra föräldern om det framstår som enlämpligare lösning. Den försvagning av den andra förälderns rättsställning,jämfört med gällande rätt, som förslaget innebär förefaller motionären stå istrid med strävandena att hålla ihop föräldrar och barn. Den torde enligtmotionären också försvåra uppgörelser i godo som innebär att den ena föräldernavstår från vårdnaden. Motionären yrkar mot bakgrund av det anförda attvårdnaden i nu angivna fall skall anförtros den andra föräldern om det inte äruppenbart lämpligare för barnet att få en särskild förmyndare (yrkande 3). Utskottet anser att det företräde till vårdnaden som vidförälders olämplighet eller död ges till den andra föräldern, om föräldrarnahaft gemensam vårdnad, är naturligt med hänsyn till att föräldern ju redan haftdel i vårdnaden. 1 likhet med departementschefen finner utskottet emellertidatt det inte på samma sätt är självklart att en förälder, som inte är vårdnadshavare,skall anförtros vårdnaden vid vårdnadshavarens olämplighet eller död. Enutgångspunkt vid prövningen av frågan om vem som skall anförtros vårdnadenmåste enligt utskottets mening här - liksom i andra fall -vara det som kananses bäst för barnet. Givetvis torde det ligga närmast till hands att anse attdet är bäst för barnet att den andra föräldern blir LU1982/83:17 22 Det kan emellertid förekomma fall då dennaförälder inte har visat något intresse för sitt barn eller endast har haftsporadisk kontakt med barnet och barnet har rotat sig hos någon annan som ärberedd att bli vårdnadshavare. 1 sådana fall är det oftast lämpligare - settmed utgångspunkt från vad som är bäst för barnet - att vårdnaden anförtrosdenna person som särskilt förordnad förmyndare. Förslaget i motion 1982/83:15 att begränsa möjligheten attge barnet en särskilt förordnad förmyndare som vårdnadshavare till sådana falldär detta är uppenbart lämpligare för barnet, skulle enligt utskottets meningge domstolen alltför snävt utrymme för att beakta barnets intressen. Utskottetavstyrker således bifall till motionen i denna del. Om vårdnaden i de fall som anges i 6 kap. 7 och 9 §§ ilagförslaget inte bör anförtros den andra föräldern kan rätten välja mellan attge vårdnaden åt en eller två särskilt förordnade förmyndare. Några särskildabegränsningar i möjligheten att ge vårdnaden gemensamt åt två förmyndareinnehåller inte lagrummen. Det föreslås emellertid att en generell regel införsi 13 kap. 8 § FB som innebär att rätten skall kunna utse två förmyndare attgemensamt utöva vårdnaden endast under förutsättning att de är gifta medvarandra eller bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden. För attdet inte skall råda någon tvekan om att denna begränsning i rätten att gevårdnaden gemensamt åt två särskilda förmyndare gäller i de i 6 kap. 7 och 9 §§angivna fallen föreslår utskottet att det i nämnda paragrafer införs enhänvisning till 13 kap. 8§ FB. Avslutningsvis vill utskottet i detta avsnitt någotnärmare kommentera den föreslagna nya regeln (6 kap. 8 § FB) att vårdnadenskall kunna överflyttas till fosterföräldrar trots att föräldrarna inte i ochför sig är olämpliga som vårdnadshavare. Vid de hearings som utskottet haft iärendet liksom under remissbehandlingen av utredningens förslag har meningarnagått isär om det lämpliga i att införa en sådan regel. a. har framhållitsatt regeln kan försvåra ansträngningarna att på frivillig väg få till stånd enplacering av barn i fosterhem. Utskottet vill för sin del framhålla att det kan vara avvärde att den föreslagna möjligheten att flytta över vårdnaden tillfosterföräldrar införs. a. sådana fall där barnet vistatshos fosterföräldrarna och rotat sig hos dem som kontakten med debiologiska föräldrarna varit mycket sporadisk eller obefintlig kan det varabäst för barnet att det får stanna hos fosterföräldrarna och att dessa kanöverta den rättsliga vårdnaden av barnet. Utskottet vill emellertid strykaunder att bestämmelsen har undantagskaraktär och därför måste tillämpas medförsiktighet. 1 allmänhet bör, såsom departementschefen framhåller, krävas attbarnet har bott i fosterhemmet under fiera år innan det kan bli aktuellt attöver huvud taget överväga en flyttning av vårdnaden. Likaså bör utredas vilkenanknytning barnet har till detta hem och hur kontakterna mellan barnet och debiologiska föräldrarna har förlöpt. Självfallet bör en överflyttning av vårdnadinte få ske LU1982/83:17 23 från en förälder som så långt möjligt hållit en godkontakt med barnet under vistelsen i fosterhemmet. Inte heller bör enöverflyttning få ske om det inte är klarlagt att fosterföräldrarna verkligenönskar att få vårdnaden anförtrodd åt sig. Vid prövningen måste barnets egeninställning också tillmätas stor betydelse. Med dessa uttalanden tillstyrkerutskottet förslaget. Enligt gällande bestämmelser har enförälder som är skild från vårdnaden rätt att umgås med barnet, om intesärskilda omständigheter talar emot det (6 kap. 11 § FB). Är föräldernintenöjdmed vad vårdnadshavaren har bestämt i fråga om umgänget kan domstolenbesluta i frågan. I 21 kap. FB finns bestämmelser om verkställighet av domeller beslut rörande vårdnad och umgängesrätt. Beslut om sådan verkställighetmeddelas av länsrätten. Förordnar länsrätten om verkställighet kan denförelägga vite eller, om det anses nödvändigt, besluta att barnet skall hämtasgenom polismyndighetens försorg. Föreligger det i ärende som avses i 21 kap. FBfara för att barnet förs ur landet eller är ärendet av annan anledningbrådskande, kan länsrätten förordna att barnet skall omhändertas påsätt länsrätten finner lämpligt. Bestämmelserna om verkställighet av domareller beslut om vårdnad m. m. övervägs, som ovan (s. 4) nämnts, f, n, ijustitiedepartementet, I propositionen föreslås att bestämmelserna omumgängesrätt utformas så att det klart framgår att barnets vårdnadshavare harett ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som inte ärvårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses (6 kap, 15 § första stycketförslaget till ändring i FB), En nyhet är att vårdnadshavaren skall ha ettansvar också när det gäller att tillgodose barnets behov av umgänge med någon annan som står barnet särskilt nära. Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge sombegärs av en förälder som inte är vårdnadshavare, skall domstolen liksomhittills pröva frågan om umgängesrätt. Domstolen skall därvid på talan av denförälder som inte är vårdnadshavare besluta om umgänge efter vad som är bästför barnet (6 kap. 15 § andra stycket förslaget till ändring i FB). En liknande bestämmelse föreslås införd för det fallvårdnadshavaren motsätter sig barnets umgänge med någon annan än en förälder.Också här skall domstolen besluta i frågan efter vad som är bäst för barnet.Talan kan dock endast föras av socialnämnden (6 kap. 15 § tredje stycketförslaget till ändring i FB). I motion 1981/82:2517 (m och c) föreslås attbestämmelserna om umgängesrätt ges samma utformning som i den norska lagen.Motionärerna pekar på att i den norska lagen finns bestämmelser bl. a. om vaden "vanlig umgängesrätt" skall anses innebära. Där regleras ocksåumgängesrätten för andra än föräldrar. De bestämmelserna tar sikte endast påfall då en av LU1982/83:17 24 föräldrarna eller båda har avlidit. Motionärerna anser attden norska lagen anvisar praktiska och användbara regler även i så ömtåligafrågor som de nu aktuella. Förslaget i 6 kap; 15 § tredje stycket FB omdomstolsprövning av umgängesrätt med annan än förälder kritiseras också imotionerna 1981/ 82:2514 (m) och 2516 (m). Motionärerna i motion 1981/82:2516 anser att det i och försig är av värde att barnet får rätt till umgänge också med andra änföräldrarna. Den lösning som valts, att barnet får träffa t. ex. en annan näraanhörig först sedan socialnämnden vid domstol fört talan om umgängesrätten,ställer sig dock motionärerna frågande inför. De ifrågasätter starkt värdet förbarnet av en sådan umgängesrätt. 1 stället bör, menar motionärerna, helavårdnadsfrågan omprövas om vårdnadshavaren motsätter sig umgänge i strid motbarnets intresse. Motionärerna begär (yrkande 3) att tredje stycket i denaktuella bestämmelsen skall utgå. Motionären i motion 1981/82:2514 yrkar avslag påpropositionens förslag om utvidgning av umgängesrätten och anför att förslageti 6 kap. 15 § tredje stycket FB inte bör gälla, åtminstone inte så länge föräldrarnalever. Tanken i motion 1981/82:2517 att i lag reglera hur och ivilken omfattning umgänge bör förekomma har avvisats av utredningen om barnensrätt och i propositionen. Enligt utskottets uppfattning finns en risk attbestämmelser om "normal umgängesrätt" uppfattas av föräldrarna somnormgivande, trots att den i bestämmelserna utformade umgängesrätten kanskeinte passar deras situation. Utskottet anser att föräldrarna med utgångspunktfrån barnets behov av umgänge bör känna sig helt fria att komma överens omlämplig umgängesrätt. Utskottet finner det därför mindre lämpligt att i lagentas in bestämmelser om "normal umgängesrätt" och avstyrker bifalltill motionen i denna del. Vad härefter gäller frågan om barnets umgänge med andra änföräldern anser utskottet att det är positivt att man i bestämmelserna nu slårfast dels att barnet har ett behov av sådant umgänge, dels att detta behovskall tillgodoses av vårdnadshavaren så långt möjligt. Som framhålls ipropositionen kan det i första hand bli fråga om umgänge med tidigarefosterföräldrar, med styvförälder eller, när den ena föräldern avlidit, meddennes föräldrar. Enligt utskottets mening torde en möjlighet tilldomstolsprövning inte kunna undvaras om rätten till umgänge med annan änförälder inte skall bli utan verkan. Då talan i ifrågavarande fall endast fårföras av socialnämnden och inte av var och en som vill ha rätt till umgänge medbarnet, skapas garantier för att domstolarna inte i onödan behöver pröva dessafrågor. Utskottet delar departementschefens uppfattning att det endast isällsynta fall kommer att bli aktuellt för socialnämnden att föra sådan talan.Den i motionerna 1981/82:2514 och 2517 framförda tanken att begränsadomstolsprövningen till att avse endast fall då en förälder eller båda är döda,kan utskottet inte ställa sig bakom. Även då föräldrarna lever kan det jufinnas ett behov hos LU1982/83:17 25 barnet att få umgås med andra som står barnet nära. Med det anförda tillstyrker utskottet bifall tillpropositionens förslag i denna del och avstyrker bifall till motion1981/82:2516 yrkande 3 och motionerna 1981/82:2514 och 2517, båda såvitt nu äri fråga. De problem som kan uppstå vid umgängesrättens utövande tasupp i motionerna 1981/82:2517 (m och c) och 1982/83:15 (m). Problemen utgörockså bakgrunden till önskemålet i den ovan (s, 20 f,) behandlade motionen1982/83:8 (fp), I motion 1981/82:2517 framförs önskemål om att eftermönster av den norska lagstiftningen skall införas regler om ett vite för varjegång umgängesrätten saboteras. Vidare anser motionärerna att lagförslaget böråterremitteras för en förstärkning av umgängesrättigheterna. Enligt motionärernaanvisar lagförslaget inte någon lösning på de problem som kan uppstå närvårdnadshavaren hindrar eller saboterar umgängesrätten. I motion 1982/83:15 framhåller motionären att en föräldersom är skild från vårdnaden är helt beroende av vårdnadshavarens godtycke närdet gäller möjligheterna att lämna synpunkter på eller bli informerad om viktigarebeslut rörande barnets framtid. Motionären anför bl. a. att en förälder, somkanske frivilligt - för att undvika strid - har avstått från vårdnaden, kan bliställd helt utanför när det gäller sådana beslut, något som kan minskabenägenheten att göra upp i godo i dessa fall. 1 motionen begärs därför att iFB införs regler som gör det möjligt att föreskriva samråds- och informationspliktför vårdnadshavare gentemot den andra föräldern (yrkande 1). Föreskrifterna börenligt motionären kompletteras med bestämmelser om att domstolen skall kunnaföreskriva förbud mot flyttning till utlandet i skilsmässofall där inte bådaföräldrarna är ense (yrkande 2). Utskottet har tidigare framhållit attdet är viktigt att barnet ges tillfälle till ett väl tilltaget umgänge med denav föräldrarna som är skild från vårdnaden. Samhället måste därför seallvarligt på åtgärder från vårdnadshavarens sida som syftar till attomintetgöra eller försvåra för den umgängesberättigade att träffa barnet. Att enförälder konsekvent vidtar åtgärder med åsidosättande av barnets intresse idetta hänseende talar för, såsom utskottet påpekat ovan vid behandlingen avmotion 1982/83:8, att hans eller hennes lämplighet som vårdnadshavare kanbehöva omprövas. Umgängesrättens betydelse bör också uppmärksammas vid valet avvårdnadshavare och domstolen bör, som framhålls i propositionen, om inte andraomständigheter talar för en annan lösning, till vårdnadshavare förordna den avföräldrarna som kan antas bäst främja ett nära och gott umgänge mellan barnetoch den andra föräldern. Mot bakgrund av det anförda har utskottet i och för sigförståelse för syftet med motionerna. Såvitt gäller yrkandet i motion1981/82:2517 om bestämmelser om vite efter mönster av den norska lagen villutskottet dock erinra om att FB redan innehåller bestämmelser om möjligheteratt förelägga vite. Med hänsyn härtill och till att verkställighetsreglerna iFB f. n. ses över inom LU1982/83:17 26 är utskottet inte berett att förordanågra ändrade regler på denna punkt. Inte heller kan utskottet finna detmotiverat att lagförslaget skall återremitteras för ytteriigare överväganden ifråga om en förstärkning av den umgängesberättigades skydd. Motion 1981/82:2517i dessa delar avstyrks således. När det därefter gäller förslaget i motion 1982/83:15 ominförande av en lagstadgad skyldighet för vårdnadshavaren att informera ochsamråda med den andra föräldern om det gemensamma barnets angelägenhetererinrar utskottet orn att denna fråga har prövats av utskottet i ett tidigaresammanhang (LU 1975/76:33). Utskottet betonade därvid angelägenheten av att denförälder, som ensam har vårdnaden om ett barn, håller den andra föräldern underrättadom barnets förhållanden. Inte minst är detta, som utskottet underströk,nödvändigt om umgänget mellan barnet och den förälder som inte har vårdnadenskall fungera tillfredsställande och om deras personliga relationer i övrigtskall förbli goda. Utskottet framhöll också att det är viktigt attvårdnadshavaren om möjligt samråder med den andra föräldern i frågor som ärbetydelsefulla för barnet, något som också kan vara till gagn för barnet.Utskottet kunde dock inte tillstyrka förslaget att införa en lagstadgadinformations- och samrådsskyldighet för vårdnadshavaren.