bet · G601UU6 · 1982-12-31 00:00:00 — om erkännande av PLO, m. m. I motion 1981/82:530 av m. fl. (vpk) föreslås 1. att beslutar hos regeringen hemställa om ettsvenskt erkännande av PLO som det palestinska folkets enda legifima represen tant, 2. att riksdagenbeslutar uttala att skall ge sitt stöd för bildandet av en palestinskstat, 3. att riksdagenbeslutar hos regeringen hemställa om att i ohka internationellasammanhang skall verka för en internationell konferens med PLO som deltagareför fred i , 4. att riksdagenbeslutar hemställa hos regeringen om att denna riktar en skarp protest motIsraels kränkningar av libanesiskt territorium och åtföljande terroraktioner, 5. att beslutar hemställa hos regeringen attdenna i FN protesterar mot den israeliska ockupationsmaktens övergrepp på palesti nierna, 7. att beslutar uttala en rekommendation tillregeringen att inbjuda till . Yrkande 6 har behandlats av under föregåenderiksmöte (UU 1981/82:20). Under det år som förflutit sedanutskottet senast behandlade situationen i har olika händelserinträffat som gjort framtiden för området ännu mer oviss. I december 1981annekterade , i strid med folkrättens regler, de syriska Golanhöjderna.Den likaledes folkrättsstridiga israeliska bosättningspohtiken i ochVästbanken har fortsatt. beslut att införa civil administration i dessaockuperade områden kan ses som ett steg mot en fastare anknytning av ochVästbanken till . Några egentliga förhandlingar om palestiniernas autonomi,såsom förutses i Camp David-överenskommelsen, har inte ägt rum. Detinom överenskommelsens ram ingångna fredsavtalet mellan och haremellertid lett till att planenligt återlämnades tillEgypten. Kriget krävde många dödsoffer bland libaneser, palestinier ochisraeler och 1 1982/83. UU1982/83:6 2 förorsakade stor materiell förödelse. Det israeliska måletangavs vara att undanröja ett palestinskt militärt hot mot frånlibanesiskt territorium. Genom amerikansk förmedling evakuerades depalestinska styrkorna från västra . Utrymningen övervakades av enmultinationell styrka bestående av förband från , och . Närden multilaterala övervakningsenheten lämnat besattes västra avisraeliska trupper. Under den israeliska militära kontrollen av västra en massaker på civila palestinier i de tvåflyktinglägren . Libanesiska falangister förövade massakern. Såväl inom som utom restes krav på att skulle tillsättas med uppdrag att klarlägga massakernoch det israeliska ansvaret för den. Den israeliska regeringen motsatte sigtill en början detta, men efter starka inhemska påtryckningar har den slutligengått med på aft en undersökning görs. Genom invasionen i har tillfogat denpalestinska befrielserörelsen ett militärt nederlag. De palestinska truppernahar spridits till ett antal . PLO:s ledning har tagit sitt högkvarteri . Många bedömare menar emellertid att den palestinska rörelsen vunnit enpolitisk seger genom kriget i och på bekostnad av stärkt sinställning i den internationella opinionen. Frågan om palestiniernas framtid ärfortfarande central för hela . PLO är av flertalet stater i världen accepterad somtalesman för palestinierna och framstår därmed som naturlig part iförhandlingar om det palestinska folkets framtid. riksdag och regering har under en följd av årgivit uttryck för sin anslutning till denna uppfattning. Utskottet framhöll isitt betänkande UU 1979/80:11 att det inte fanns någon annan än PLO som kundebetraktas som talesman för hela det palestinska folket. Detta är inte liktydigt med ett folkrättsligt erkännandeav PLO som enda legitima representant för det palestinska folket. Dessa är de viktigastefolkräftsliga subjekten. Grundläggande för erkännandet av en stat är existensenav ett bestämt territorium och av en befolkning. Vidare krävs en regering sommed ett rimligt mått av stabilitet utövar effektiv kontroll över dettaterritorium. Regeringen skall också ha vunnit eft rimligt mått avsjälvständighet utåt och någorlunda allmänt accepterats internationellt. Dessa är de grundläggande kriterierna. De är enligt svenskuppfattning dock inte tvingande i den meningen att det skulle uppstå någonskyldighet att erkänna en regering som uppfyller dem. Inget av dessa kriterier är för handen vad gäller PLO. PLOsjälv gör inte heller anspråk på att vara en exilregering. Det finns fall där andra omständigheter, utöver de ovannämnda, spelat en avgörande roll i vår bedömning av erkännandefrågor. UU 1982/83:6 3 Ett erkännande av en stat sker i regel genom enformell deklaration eller genom att vi röstar för statens upptagande som medlemi FN. Nären stat erkänts kan som ett nästa steg diplomatiska förbindelser med landet ifråga upptas. Detta är ingen nödvändig följd av ett erkännande utan bör ses somuttryck för att ett praktiskt behov av politiska eller ekonomiska kontakterföreligger mellan länderna. Diplomatiska förbindelser kan upprättas genom enbeskickning på platsen eller genom s. k. sidoackredite-ring. Etterkännande av en stat och upptagande av diplomatiska förbindelser innebär försvenskt vidkommande inte något ställningstagande till den politik som landetsregering för. Organisationerkan enligt svensk och sedvanlig folkrättslig praxis inte erkännas på samma sättsom regeringar. Däremot har under vissa befingelser tillerkäntbefrielserörelser och liknande organisationer en ställning som företrädare förett folk eller för en folklig strävan. Detta har skett för befrielserörelser isödra . Det finns inga fastställda regler för ett sådant erkännande menen förutsättning brukar vara att med svensk anslutninguttalat sitt stöd för rörelsen. Detta har tillmätts stor betydelse när svenskthumanitärt bistånd till befrielserörelser har övervägts. Ett sådant erkännandeinnebär att vi - såsom fallet är med PLO- tillerkänner organisationen en roll iett särskilt sammanhang, men inte att organisationen, likt en regering, ansesföreträda sitt folk i alla avseenden. Detfinns enligt tolkning av om diplomatiska förbindelserinte möjlighet att ge diplomatisk status åt organisafioner. Andra länder tolkarWienkonventionen på annat sätt eller lägger annan innebörd i begreppetdiplomatisk status. Sålunda åtnjuter PLO:s representanter i bl. a. ochÖsterrike diplomatisk status. Det är, som nämnts, inte svensk praxis attutnyttja erkännanden eller diplomatiska förbindelser som medel för attdemonstrera ett politiskt stöd. har under de tre närmast föregåenderiksmötena behandlat motionsyrkanden liknande de nu föreliggande. Senast iutrikesutskottets betänkande UU 1981/82:10, som bifölls av den 25november 1981, förekom identiska yrkanden. Idet första yrkandet i motion 530 föreslås att regeringen skall erkänna PLO somdet palestinska folkets enda legitima representant. PLObetraktas från svensk sida som talesman för det palestinskafolket i förhandlingar om det palestinska folkets framtid. Som framgår avbakgrundsbeskrivningen finns det enligt svensk praxis inte utrymme för ettvidare folkrättsligt erkännande av organisationer. Inte heller kan det, somframhålls i fjolårsbetänkandet UU 1981/82:10, vara den UU 1982/83:6 4 svenskariksdagens uppgift att fastställa vem som skall anses vara ett annat folks endalegitima representant. Utskottetintar även denna ståndpunkt och avstyrker yrkande 1 i motionen. Iyrkande 2 föreslås att skall stödja bildandet av en palesfinsk stat ochi yrkande 3 att skall verka för en internafionell konferens för fred i Mellanösternmed PLO sorn deltagare. Liksomtidigare är utskottet av åsikten att det inte finns anledning för den svenskariksdagen att närmare uttala sig om vad förhandlingarna om autonomi för detpalestinska folket bör leda till eller vilket forum det bör föras i. Svenskaregeringen har uttalat sitt stöd för det palestinska folkets rättatt upprätta en egen stat. Utskottet har självfallet inte någon invändning motinkallandet av en internationell konferens, om berörda parter finner en sådan ändamålsenlig. Med hänvisning till detanförda avstyrks yrkandena 2 och 3. Idet fjärde yrkandet föreslås att regeringen riktar en skarp protest mot Israelskränkningar av libanesiskt territorium. Dengångna sommarens invasion av , som föregåtts av upprepade militäragränskränkningar från olika håll , har kraffigt fördömts av ennästan enig världsopinion. och Shatila på civila palestinier,som den israeliska ockupafionsmakten måste bära ansvar för, följdes av bittrareaktioner. Många människor i många länder, däribland även vänner till Israeloch ledande judiska representanter, har efter händelserna i måst sättai fråga den israeliska regeringens vilja till fred i samförstånd. Sverigehar med skärpa tagit avstånd från den israeliska invasionen och landets vägranatt åtlyda FN:s säkerhetsråds krav på och ovillkorhgttillbakadragande av de israeliska militärstyrkorna. Iett anförande i framhöll den svenske invasion utgjorde en grov kränkning av territoriellaintegritet och suveränitet. Kriget i visade också att det inte gick attlösa frågan om det palestinska folkets framtid med våld, hette det vidare ianförandet. Undergeneralförsamlingens extra möte om Palesfina framhöll den 18 augustiatt det fanns anledning att tro att angrepp på skulle försvårasökandet efter en varaktig lösning på Mellanösternproblemet. Massakerni flyktinglägren i föranledde statsminister att sammadag som den blev känd göra ett skarpt uttalande i vilket bl. a. ansvarför händelserna konstaterades. Iett senare framträdande under FN:s extrasession påkallade en grundligundersökning av omständigheterna kring Beirutmassakern. Situationeni upptog också en betydande plats i inlägg under detpågående mötet med generalförsamhngen. I sitt anförande den 15 oktoberunderströk utrikesminister att UU 1982/83:6 5 genominvasionen hade visat likgiltighet för och folkrättens principer.Utrikesministern fortsatte med att fastslå vad som är densvenska ståndpunkten: En rättvis och realistisk lösning förutsätter attIsrael och PLO erkänner varandra som förhandlingsparter. PLO måste erkännaIsraels rätt att leva inom säkra och erkända gränser. måste å sin sidaerkänna palestiniernas rätt att själva avgöra sin egen framtid, däriblandrätten att upprätta en egen stat i den ursprungliga delningsplanens anda. Utskottet delar den bedömning av situationen iMellanöstern och handlande, som regeringen givit uttryck åt. Genombland annat de redovisade uttalandena anser utskottet yrkande 4 i motionen varabesvarat. Sverigehar givit uttryck för sin uppfattning om den israeliskabosättningspolitiken, som vi anser strida mot folkrätten och utgöra ett hinderför fredsprocessen. Den folkrättsstridiga ockupationen av och Västbankenpåtalades senast i FN-anförandet . Deisraeliska myndigheternas administration av de ockuperade områdena är i mångaavseenden stötande och borde vara främmande för ett land som hyllar demokratiskaideal. Det finns enligt utskottets mening anledning för att ävenfortsättningsvis med uppmärksamhet följa utvecklingen i de ockuperade områdenaoch framföra den kritik som är påkallad. Utskottet noterar att kommeratt vara representerat vid ett FN-seminarium i om brott motmänskliga rättigheter i områden som hålls ockuperade av . Medvad som sålunda anförts får utskottet anse även yrkande 5 i motionen besvarat. Iyrkande 7 föreslås att regeringen rekommenderas inbjuda PLO:s ledare . Närmotsvarande yrkande tidigare behandlats har utskottet framhållit att regeringeninte brukar utfärda officiella inbjudningar till representanter förbefrielserörelser men att denna praxis inte hindrar regeringen från att hakontakter med dessa rörelser. Sådana kontakter har också vid flera tillfällenägt rum med PLO, även här i . Utskottet utgår från att regeringen ocksåi fortsättningen utnyttjar de oUka möjligheter som erbjuder sig för kontaktermed PLO. Med hänvisning härtillavstyrks yrkande 7. 1. att avslår motion1981/82:530, yrkande 1, res. 2. att avslår motion1981/82:530, yrkandena 2, 3 och UU1982/83:6 6 3. att förklarar motion1981/82:530, yrkandena 4-5, besvarade med vad utskottet anfört. Närvarande vid ärendets slutbehandling: (),(), (), (), (), BengtSilfverstrand (s), (), (), (vpk), (), (), (), NilsSvensson (s), () och (). (vpk) anser dels att den del av utskottets yttrande som på s. 3 börjarmed "Som framgår" och som slutar på s. 4 med "yrkande 1 imotionen" bort ha följande lydelse: Över 100 stater har erkänt PLO och upprättat diplomatiskaförbindelser med nämnda organisation. Ett svenskt diplomatiskt erkännande avPLO skulle vara i överensstämmelse med den syn som en växande opinion - inteminst efter och dess högerregims senaste barbariska handhngar i Libanon- hyser till förmån för det palestinska folkets nationella rättigheter. Det ären opinion med bred politisk förankring, och den rymmer också många aktivakristna samfund i vårt land. I förgrunden för deras krav om erkännande av PLO -och som också väglett bl. a. och -är strävan efter fred ochför en lösning av en situation som orsakar flera miljoner palestiniersofattbara, dagliga lidanden. Det gäller ett folk som berövats sitt land och somnu lever i eländiga och ständigt Hvshotande förhållanden i flyktingläger. Detgäller ytterligare hundratusentals palestinier som lyder under en hänsynslösockupationsmakt. Detta folk har organiserat sig i folkrörelser, fackligaorganisationer, kvinnoförbund och poHtiska partier av oUka inriktning. De hartrots sin situation byggt upp sjukvård, undervisning och sociala organ och alltdetta tillsarnmans utgör ett samhällsliv så långt förhållandena tillåter.Israels högerregim har i stor utsträckning - i - slagit sönder rnycketav denna sociala organisation. Det innebär inte att nämnda verksamhet upphört,men däremot försvårats. Den övergripande och gemensamma, huvudorganisationen förhela detta palestinska samhälle är , PLO.Det råder UU 1982/83:6 7 ingettvivel om att en överväldigande majoritet av palestinierna såväl iflyktinglägren som i de ockuperade områdena erkänner denna nationellaorganisation som sin. Det torde vara omöjligt att leta fram någon konkurrerandeorganisation som skulle kunna uppställa anspråk på att i stället för PLO fåföreträda det palestinska folket. Det finns heller inte någon organisation avpalestinier, som ställt sig utanför och i motsatsställning till PLO och som t.ex. skulle ha en mer fillmötesgående attityd till de israeliska anspråken påöverhöghet och fortsatt ockupation. Etttillerkännande av diplomatisk status åt PLO:s informationskontor skullesamtidigt innebära ett erkännande av PLO och stärka organisationens möjligheteratt kunna uppträda som förhandlingspart i fortsatta och realistiskafredsförhandlingar för att få till stånd fred och stabilitet i området. här anfört ligger i linje med syftet i yrkande 1 i motionen, vilketriksdagen som sin mening bör ge regeringen till känna. delsatt utskottets hemställan i moment 1 bort ha följande lydelse 1. att med bifall till motion1981/82:530, yrkande 1, som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört.