bet · G601LU27 · 1982-12-31 00:00:00 — Kvalifikationstiden sänktes till minst 15 ochslutligen till . Nämnda bestämmelser har överförts till 9 kap. 31 § JB.Enligt första stycket gäller sålunda som huvudregel att arrendatorn inte utanfastighetsägarens samtycke har rätt att överlåta arrenderätten. Gäller avtaletminst föreligger dock enligt andra stycket, om ej annat avtalats, en rättför arrendatorn att överlåta arrenderätten till annan med vilken jordägarenskäligen kan nöjas. Arrendet skall dock först erbjudas jordägaren motskyldighet för denne att utge skälig ersättning för arrenderättens värde. Villjordägaren anta erbjudandet, skall han lämna besked därom inom en månad. Det ärsåledes först sedan arrendatorn fullgjort sin hembudsskyldighet och jordägarendärefter underlåtit att inom laga tid anta erbjudandet som arrendatorn får rättatt överlåta arrendet. Somytterligare undantag från huvudregeln gäller enligt tredje stycket att - LU1982/83:27 11 om arrendatorn avlider - dödsboet har,oavsett för vilken tid avtalet är ingånget, samma rätt som enligt andra styckettillkommer långtidsarrendator. Hembudet till jordägaren skall dock göras efter dödsfallet. Substitutionsförbudet och undantagsregeln vidlångtidsarrenden äger tillämpning även på arrenderättens övergång genomfamiljerättsligt fång, bolagsskifte eller liknande förvärv (9 § fjärdestycket). Bryter arrendatorn mot överlåtelseförbudet är arrenderätten förverkadoch jordägaren har rätt att säga upp avtalet. För livstidsarrenden gäller den specialbestämmelsen attvid arrendatorns död hans make har rätt att inträda som arrendator under sinlivstid, om äktenskapet har ingåtts, innan avtalet träffades. Gifter denefterlevande maken om sig, får jordägaren dock säga upp avtalet (8 kap. 6 §JB). Om arrendatorn avlider under löpande arrendeperiod,övergår enligt allmänna rättsgrundsatser hans rättigheter och skyldigheterenligt arrendeavtalet på hans dödsbo. Om dödsboet vill behålla arrendet, hardet rätt att sitta kvar till arrendeperiodens utgång. 1 motionen föreslås införandet aven utvidgad men dock begränsad och reglerad överlåtelserätt. Motionärerna anseratt arrendatorn skall ha rätt att utan jordägarens medgivande överlåta arrendettill anhörig, varmed förstås samma krets som är undantagen från prövning avförvärvstillstånd enligt jordförvärvslagen. Överlåtelse utan jordägarenssamtycke bör få ske även i andra fall under förutsättning att arrendet varat och arrendatorn erbjudit jordägaren att återta arrendestället men denneinte antagit erbjudandet inom föreskriven tid. För samtliga överlåtelsefallförutsätts att jordägaren skäligen kan nöjas med ersättaren och att denneställer fullgod borgen. Den föreslagna överlåtelserätten bör enligtmotionärerna vara indispositiv men dispens bör kunna ges av arrendenämnden. Frågan om en utvidgadöverlåtelserätt prövades av 1974 med anledning av en motion,1974:652, av i m.fl. (c), I motionen pekades pådet förhållandet att en arrendator med femårsarrende inte har någon lagstadgadrätt att t, ex. sätta sin son i stället, även om han innehaft arrendet i helasitt Hv. En knappat påbörjad tioårsperiod ger arrendatorn en starkare ställningän kanske sju-åtta femårsperioder. Motionärerna yrkade därför attbestämmelserna skulle kompletteras med en regel som jämställde ettfemårskontrakt, som hade blivit förlängt en gång, med ett tioårsarrende. godkända betänkande, LU 1974:35, erinrade utskottet LU1982/83:27 12 till en början om att det inte är det förhållandet attarrendatorn innehar arrende under en viss som utgör grunden förundantagsbestämmelsen utan i stället att han från början binder sig för enlängre tidsperiod som han, när avtalet ingås, kan ha svårt att överblicka.Utskottet förklarade sig därefter hysa förståelse för syftet med motionen,nämligen att underlätta överlåtelse av arrende till nära anförvant och attvärna om att arrendatorn får tillgodogöra sig värdet av sina investeringar. Närdet gäller överlåtelse till nära anförvant torde det emellertid enligtutskottet höra till ovanligheten att en jordägare vägrar samtycke till sådanöverlåtelse, om anförvanten har erforderlig utbildning och ordnad ekonomi. Hardenne redan tidigare deltagit i gårdens skötsel torde den stabilitet iförhållandena som på detta sätt åstadkommes Hgga lika mycket i jordägarens somarrendatorns intresse. Utskottet pekade även på risken för att en vidgadöverlåtelserätt skulle kunna leda till mycket höga överlåtelsepriser, som intevar till gagn för jordbruksnäringen. Det avgörande skälet mot ett ytterligareundantag från överlåtelseförbudet fann emellertid utskottet vara attundantagsbestämmelsen är dispositiv. Enligt utskottet måste man räkna med attden av motionärerna föreslagna lagändringen skulle leda till att jordägarnagenomgående i kontrakten uppställde villkor om medgivande för rätten attöverlåta arrende. Den av motionärerna åsyftade reformen skulle således inte fånågon praktisk betydelse utan endast bli en reform på papperet. Att görabestämmelserna tvingande fann utskottet inte kunna komma i fråga. På grund avdet anförda avstyrkte utskottet bifall till motionen, Kommittén hade i uppdrag att ävenöverväga eventuella ytterligare undantag från förbudet mot överlåtelse avarrenderätt. Under utredningsarbetet hemställdes från arrendatorshåll attmöjligheten att överlåta arrenderätten skulle utvidgas, bl, a, när det gälldeöverlåtelse inom familjen. Även överlåtelse till annan borde enligtarrendatorerna få ske i större utsträckning, I betänkandet förklarar kommittén att den anser att enutvidgad rätt för arrendatorn att utan jordägarens samtycke överlåta arrendetinte bör införas. Genom det förstärkta besittningsskydd som infördes genomlagändring samt de nu i betänkandet föreslagna bestämmelsernaom rätt för arrendatorn till ersättning för investeringar och rätt att förköpaarrendestället förbättras arrendatorernas rättsställning utan att man behöverbefara de nackdelar för jordbruksnäringen i stort som enligt kommittén kanfölja med en vidgad rätt att överlåta arrenden. Kommittén pekar också på attnär det gäller överlåtelse till en nära anhörig lär det höra till ovanlighetenatt jordägaren vägrar samtycke, om den tilltänkta arrendatorn har tillräckligayrkeskunskaper och en ordnad ekonomi. Motförslaget i denna del reserverade sig ledamoten , 1 LU1982/83:27 13 reservationen anförs att det visserligen inte är vanligtatt en jordägare vägrar samtycke till en överlåtelse inom familjen men att detlikväl finns en risk för att jordägaren motsätter sig en överlåtelse utanbärande skäl, vilket kan leda till socialt stötande resultat. Reservanten anserdärför att arrendatorn bör få rätt att utan jordägarens samtycke överlåta ettjordbruksarrende till make, barn, syskon eller syskonbarn, om arrendenämndenhar lämnat tillstånd därtill. Tillstånd bör lämnas, om den tilltänktearrendatorn har jordbruksutbildning och avser att ägna sig åt att brukaarrendestället samt i övrigt är lämplig som arrendator. Är dessa kravuppfyllda, bör jordägaren skäligen kunna nöjas med den nye arrendatorn. Avjordbrukspolitiska skäl bör också som en förutsättning för en överlåtelsekrävas att arrendestället är en bärkraftig brukningsenhet. Under remissbehandlingen avbetänkandet har flertalet remissinstanser inte haft några invändningar motkommitténs förslag att inte vidga överlåtelserätten. Flera remissinstanseranser dock att en överlåtelserätt bör införas i vissa fall. Hit hör Götahovrätt, arrendenämnderna i och , i och . TiU utskottet framförda synpimkter Föreningen vill ha en begränsadöverlåtelserätt. Det är olyckligt att någon som inte har arbetat på jordbruketensam skall bestämma om jordbruket skall få överlåtas. Det finns olikasituationer när överlåtelse kan bli aktuell. Det kan gälla överlåtelse tillbarn och till syskon och även till andra. En intresseavvägning bör komma tillstånd. Organisationerna anser inte att detfinns något behov av att ändra lagstiftningen när det gäller överlåtelserätten.Eventuella tvister löses som regel i godo. Jordägaren måste hamöjlighet att ompröva om han skall arrendera ut sin egendom eller inte. Om detinfördes en mer allmän överlåtelserätt skulle jordägarna - med hänsyn tillbegränsningarna i rätten att dra in arrendestället under eget brukande- iprincip aldrig få möjlighet att disponera om sin jord. I ärendet behandlar utskottet fyramotioner vari läggs fram förslag som syftar till en förstärkning avarrendatorns rättsliga ställning. Utskottet vill inledningsvis erinra om att bl. a.arrendatorns besittningsskydd väsentligt förbättrades, när den nya jordabalkenträdde i kraft den 1 LU1982/83:27 14 Sedan konstaterat (LU1974:35) att det alltjämt fanns brister i arrendatorns rättsskydd tillsattes påriksdagens hemställan en särskild utredning, arrendelagskommittén, med uppdragatt närmare utreda vissa arrendefrågor. Under utredningsarbetets gång har kommitténsuppdrag utvidgats till att i stort sett omfatta en allmän översyn avarrendereglerna. Som ett första resultat av kommitténs arbete infördes år 1979nya regler om bestämmande av arrendeavgiften vid förlängning av arrende samt ombegränsning av jordägarens rätt att återta arrendestället och därigenom brytaarrendatorns besittningsskydd (LU 1978/79:33). 1 betänkandet föreslås bl. a. nya bestämmelser ominvesteringar på arrendestället, om förköpsrätt för arrendator, om arrendetidoch besittningsskydd vid sidoarrende samt om arrendeprocessen. En propositionpå grundval av betänkandet är aviserad . Fram till jordabalkensikraftträdande hade jordbruksarrendator i vissa fall rätttill förköp vid försäljning av mark som omfattades av arrendet. Som framgår avredogörelsen ovan (s, 2) tillämpades förköpsreglerna dock sällan. Med hänsynhärtill och då reglerna, trots det ringa utnyttjandet, ansågs begränsa utbudenav arrenden överfördes inte reglerna till jordabalken. Ett annat viktigt motivför att avskaffa förköpsrätten var att jordbruksarrendatorn med jordabalkenstillkomst fick ett effektivt och tidsenligt besittningsskydd. Någon allmän friköpsrätt, dvs, rätt att tvångsförvärva denarrenderade fastigheten, har jordbruksarrendator aldrig haft. Fram tillutgången av fanns dock enligt den s, k, ensittarlagen en rätt förnyttjanderättsha-vare, som på annans mark hade ett eget bostadshus från tidenföre , att under vissa förutsättningar lösa till sig marken. har i riksdagenframställts önskemål om införande av en friköpsrätt i vissa fall och omåterinförande av förköpsrätten för jordbruksarrendator. Sådana önskemål haräven förts fram från arrendatorshåll i skrivelser till regeringen och tillarrendelagskommittén. 1 sitt ovannämnda betänkande tar kommittén ställning motett införande av en friköpsrätt. Enligt kommittén skulle en sådan rätt innebäraett långt gående ingrepp i jordägarens rätt att disponera över sin egendom ochvara förenad med så stora nackdelar att dessa på intet sätt vägs upp avfördelarna med en sådan rätt. I stället föreslår kommittén att arrendatorn återfår en lagstadgad rätt att under vissa förutsättningar förvärvaarrendefastigheten när denna utbjuds till försäljning. 1 motion 1982/83:316 (c) yrkas att skall begäraett förslag om rätt till friköp för jordbruksarrendator som innehar s. k.historiskt arrende. Med sådant arrende avser motionärerna ett arrende sominnehafts av samma släkt LU1982/83:27 15 i generationer och där jordägaren är ett fideikommisseller en därmed jämförbar historiskt betingad jordägarkategori. Ävenmotionärerna i motion 1982/83:1767 (s) anser det befogat att en friköpsrättinförs för arrendatorer med historiskt betingade arrenden. Som ägare till sådanmark nämner motionärerna förutom fideikommiss och avvecklade fideikommiss,akademier, kyrkan och staten, I motion 1767 kritiseras vidare arrendelagskommitténsförslag till förköpsrätt för arrendatorn. Motionärerna anser förslaget alltförsnävt avgränsat och menar att förköpsrätten måste gälla även vid t. ex,aktiebolagsbildning i samband med avveckling av fideikommiss, I motionerna 1981/82:261 (vpk) och 1982/83:232 (vpk) yrkasatt det åter införs en rätt för arrendator, som har uppfört ett egnahem påarrendestället, att friköpa tomtmark till bostadsfastigheten. Utskottet konstaterar till en början att en friköpsrättinnebär ett expropriationsliknande tvångsförvärv, som sker på arrendatornsinitiativ. Som arrendelagskommittén framhållit utgör friköpsrätten ettlångtgående ingrepp i jordägarens rätt att disponera över sin egendom.Utskottet anser därför att det inte kan komma i fråga att införa en allmänfriköpsrätt. En sådan friköpsrätt skulle också enligt utskottets mening kunnabefaras avhålla jordägare från att upplåta mark på arrende vilket skulle kunnafå betydande negativa konsekvenser för jordbruksnäringen. Det förslag tiW friköpsrätt för innehavare av historiskaarrenden som tas upp i motionerna 316 och 1767 har en begränsad räckvidd. Medhänsyn till att den föreslagna friköpsrätten endast avser mark som varitutarrenderad torde den inte behöva få någon negativ inverkan påjordägarnas intresse av att arrendera ut mark. Enligt utskottets mening talarflera skäl för ett införande av den begärda friköpsrätten. Som framhålls imotionerna har arrendatorerna och deras släkt ofta brukat arrendegårdarna iflera generationer. Genom arrendatorernas initiativ och yrkesskicklighet harmarken röjts och uppodlats och i många fall har arrendatorerna själva uppförtsina bostäder. Det värde som arrendegårdarna har har således till stordel skapats genom det arbete som arrendatorerna och deras släkt utfört. Mot denangivna bakgrunden är det enligt utskottets mening förståeligt att arrendatorernasträvar efter att få till stånd den trygghet för framtiden som ett ägande avarrendestället för med sig. Utskottet vill vidare peka på att det oftaförekommer att arrendatorerna själva får svara för investeringarna och att destår för och för den totala företagsekonomiska risken förväxtodling och djurhållning. Det bör även beaktas att en friköpsrätt skullekunna bidra till en fortsatt allsidig befolkningssammansättning på landsbygden.Eftersom de aktuella arrendegårdarna var för sig som regel utgör bärkraftigajordbruksenheter torde tillskapandet av en friköpsrätt inte medföra några negativakonsekvenser från jordbmkspolitisk synpunkt. Tvärtom kan en friköpsrättstimulera arrendatorerna till att göra långsiktiga insatser på arrendeställetvilket främjar jordbruksnäringen, I sammanhanget bör emellertid understrykasatt bestämmelser om en friköpsrätt självfallet LU1982/83:27 16 , måste samordnas med jordförvärvslagens regler. Utskottet vill framhålla att införandet av en friköpsrättemellertid är förenat med problem. Sålunda kan svårigheter uppkomma när detgäller att på ett lämpligt sätt bestämma vad som skall avses med ett historisktarrende. Vidare kan det bli nödvändigt att undanta vissa slag av historiskaarrenden från en friköpsrätt. Härtill kommer som arrendelagskommittén påpekatsvårigheterna att lagstiftningsvägen hindra ett kringgående av reglerna.Dessutom måste tillskapas ett enkelt men från rättssäkerhetssynpunkttillfredsställande inlösensförfarande samt regler som ger en rättvisandevärdering av arrendestället. Slutligen måste bestämmelserna utformas så attgarantier skapas för att fastigheterna blir lämpliga från fastighetsbildningssynpunktoch från jordbrukspolitiska synpunkter. har, såsom motionärerna pekar på,avvisat tanken på en friköpsrätt utan att närmare analysera för- ochnackdelarna med en friköpsrätt. Enligt utskottets mening är det inte möjligtatt på föreliggande utredningsmaterial ta ställning till om den av motionärernaföreslagna friköpsrätten kan införas. Med hänsyn härtill och till de starkaskäl som talar för motionärernas förslag anser utskottet det angeläget attfrågan om en friköpsrätt för innehavare av historiska arrenden blir föremål fören förutsättningslös utredning. Om det därvid visar sig att det skulle innebäraavsevärda svårigheter eller olägenheter, bl, a, från rättssäkerhetssynpunkt,att införa en friköpsrätt bör prövas möjligheten att införa särskilda regler omförköpsrätt i nu aktuella fall, U.tskottet vill tillägga att det är viktigt attutredningsarbetet inte försenar den aviserade propositionen eller medför attarrendelagskommitténs förslag om ett återinförande av en allmän förköpsrättskjuts . Om friköpsrätten inte hinner utredas under beredningen avpropositionen bör regeringen låta utreda den i särskild ordning. Vid remissbehandlingen av kommitténs betänkande harremissinstanserna i princip ställt sig positiva till ett återinförande av enförköpsrätt för jordbruksarrendator men det råder mycket delade meningar hosremissinstanserna om hur en förköpsrätt bör utformas. Utskottet förutsätteratt regeringen noga överväger remissinstansernas synpunkter och utformar ettförslag som är enkelt och tillfredsställande från rättssäkerhetssynpunkt. Detär vidare viktigt att reglerna utformas så att de inte lätt kan kringgås. Vad utskottet ovan anfört med anledning av motionerna 316och 1767 bör ges regeringen till känna. Beträffande därefter förslaget i vpk-motionerna om ettinförande av en rätt till friköp av tomtmark till hus å ofri grund konstaterarutskottet att förslaget syftar till ett återinförande av den friköpsrätt somensittarlagen medgav. Utskottet erinrar om att motivet för ensittarlagensslopande var att lagens sociala betydelse hade minskat som denbristande jord- och planpolitiska prövningen medfört allt större olägenheter. mening kan det inte komma i fråga att införa en LU1982/83:27 17 friköpsrätt när det gäller fritidsfastigheter eller marksom är i allmän ägo. Huruvida det i andra fall kan vara motiverat med en rättatt friköpa mark till bostadsfastigheter saknar utskottet underlag för attkunna bedöma. Utskottet har i det föregående uttalat sig för enutredning av frågan om en friköpsrätt för innehavare av historiskt arrende.Enligt utskottets mening kan det vara lämpligt att man i det sammanhanget ävenutreder behovet av en friköpsrätt till tomtmark och frågan om en sådanfriköpsrätt kan utformas på ett sätt som tillgodoser jordbruks- ochplanpolitiska krav. Vad utskottet sålunda anfört med anledning av motionerna261 och 232 bör ges regeringen till känna. Enligt 9 kap. 31 § JB gäller somhuvudregel att jordbruksarrendatorn inte utan fastighetsägarens samtycke harrätt att överlåta arrenderätten. Gäller arrendeavtalet på minst tio årföreligger dock en rätt för arrendatorn att överlåta arrendet på annan somfastighetsägaren skäligen kan nöjas med. En förutsättning för överlåtelserättenär att arrendatorn först erbjudit fastighetsägaren att överta arrendet och attdenne inte antagit erbjudandet inom föreskriven tid. Bestämmelsen i 9 kap. 31 §JB är dispositiv, varför i arrendeavtalet kan tas in bestämmelser somytterligare begränsar överlåtelserätten. 1 motion 1767 föreslås att möjligheterna att överlåtaarrenderätten vidgas. Motionärerna anser att överlåtelse bör kunna få ske delstill nära anhörig, dels till annan, om arrendet varat . I sistnämndafall bör samma regler gälla som när arrendeavtalet löper på minst tio år.Reglerna bör i princip vara indispositiva. Även frågan om en vidgad överlåtelserätt har prövats avarrendelagskommittén som dock inte funnit skäl att föreslå några ändringar igällande bestämmelser. Som franigår av redogörelsen i det föregående (s. 13)förordar dock en av ledamöterna i en reservation att en rätt införs attöverlåta arrendet på make, barn, syskon eller syskonbarn om arrendenämndenlämnar sitt tillstånd härtill. Utskottet vill för sin del erinra om att skälet för denuvarande bestämmelserna om överlåtelserätt inte är att arrendatorn faktisktinnehaft arrendet . Att överlåtelserätten införts har istället sin grund i att arrendatorn från början binder sig för en längreavtalsperiod som han, när avtalet ingås, kan ha svårt att överblicka. När utskottet behandlade en motion med yrkande omett införande av en generell rätt att överlåta arrende som varat ellermer konstaterade utskottet (LU 1974:35) att en sådan rätt att överlåta arrendenskulle kunna medföra betydande nackdelar för jordbruksnäringen. mening gäller det anförda alltjämt. Nackdelarna kan befaras blisärskilt stora om bestämmelserna, som motionärerna yrkar, görs indisposi- LU1982/83:27 18 Utskottet vill också peka på att det viktigastemotivet för önskemålen från arrendatorshåll om vidgad överlåtelserätt varitbehovet av skydd för arrendatorns investeringar. Om arrendatorn får en ökadrätt till ersättning för investeringar med anledning av arrendelagskommitténsförslag minskar behovet av en vidgad generell överlåtelserätt. Utskottet villäven hänvisa till vad utskottet inledningsvis anfört om att jordägarens rätttill självinträde kraftigt begränsades genom en lagändring . Det kan medhänsyn härtill finnas ett behov för jordägaren att, när en arrendator villupphöra med arrendet, kunna ompröva en utarrendering. På grund av det anfördakan utskottet inte ställa sig bakom förslaget om en generell rätt tillöverlåtelse av arrenden som varat . När det härefter gäller frågan om en rätt till överlåtelseav arrende på nära anhörig kan en sådan begränsad överlåtelserätt inte befarasföra med sig några större nackdelar för jordägaren eller för jordbruksnäringeni stort. Som arrendelagskommittén framhållit torde det också höra tillovanligheterna att jordägaren i sådana fall vägrar samtycka till enöverlåtelse om den tilltänkta arrendatorn har tillräckliga yrkeskunskaper ochgod ekonomi. Särskilt om den senare redan tidigare deltagit i gårdens skötseltorde den stabilitet i förhållandet som åstadkoms genom överlåtelsen avarrendet vara till fördel för jordägaren. Det kan emellertid inte uteslutas attjordägare i vissa fall på grund av misshälligheter i förhållandet till den avträdandearrendatorn eller på grund av andra skäl som inte är bärande vägraröverlåtelse. Som den ovannämnda reservanten anfört kan en sådan vägran ledatill socialt stötande resultat. Utskottet finner därför angeläget att frågan omen rätt för arrendatorn att överlåta arrendet på nära anhörig blir föremål förytterligare överväganden under arbetet på den aviserade propositionen. mening bör reservantens förslag kunna läggas till grund för dennaprövning. Vad utskottet anfört i föreliggande avsnitt med anledning av motion1767 bör som sin mening ge regeringen till känna. 1. beträffande friköps- ochförköpsrätt för jordbruksarrendator att med anledning av motionerna 1982/83:316 och 1982/83:1767 i denna del som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört, 2. beträffanderätt till friköp av tomtmark attriksdagen med anledning äv motionerna 1981/82:261 och 1982/83:232 som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört. LU1982/83:27 19 3, beträffande rätt tiU överlåtelse av jordbruksarrende attriksdagen med anledning av motion 1982/83; 1767 i denna del som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört. Närvarande: (), ().Martin (). (), i (s), IngemarKonradsson (s), (), (), (),(), Per (vpk), (), MargitGennser (m), () och i (m). 1, Friköps- och förköpsrätt för jordbruksarrendator (mom.1) , , och i (samtliga m) anser dels att den del av utskottets yttrandesom börjar på s, 15 med "Det förslag" och slutar på s, 16 med"till känna" bort ha följande lydelse: Det förslag till friköpsrätt för innehavare av historiskaarrenden som föreslås i motionerna 316 och 1767 har en begränsad räckvidd.Förslaget innebär likväl att enskild person ges en rätt tillexpropriationsliknande tvångsförvärv. Enligt utskottets mening måste - såsomarrendelagskommittén anfört - ett införande av en friköpsrätt därför kunnamotiveras med mycket tungt vägande skäl. Den begränsade friköpsrätt somensittarlagen medgav tillgodosåg sålunda starka sociala intressen. Några sådanaomständigheter eller andra tungt vägande skäl för en friköpsrätt finns inteenligt utskottets mening när det gäller en friköpsrätt vid historiska arrenden. Utskottet vill vidare peka på att under remissbehandlingenav arrendelagskommitténs betänkande endast en remissinstans, , uttalat sig för införandet av en friköpsrätt.Arrendatorföreningen har inför utskottet ytterligare pläderat för sinståndpunkt.