bet · G601NU35 · 1982-12-31 00:00:00 — Med anledrtirtg av ettriksdagsbeslut tillkallades kooperatiousut-redningen med uppdrag attutreda frågan om kooperatiortcrt och dess roll i samhället. Förutom rtågraexpertstudier har utredningen publicerat tre betänkanden, Kooperationert iSverige (SOU 1979:62), Arbetskooperation (SOU 1980:36) och Kooperationen isamhället (SOU 1981:60). Det sistnämrtda är utredningerts huvudbetäukartde medförslag i ert rad ämrtcrt. En kvarstående uppgift för utredningen - enligttilläggsdirektiv - är att göra en allmärt översyn av lagstiftnirtgert omekonomiska föreningar. Kooperationens roll i det svenska samhället belyses medkonstaterande bl. a. av att kooperationen - huvudsakligenkonsumerttkooperation. lantbrukskooperation och bostadskooperation - svararför av den totala sysselsättningert och bruttonationalprodukten. Inomindustri, handel och bostadsförsörjning är andelarna emellertid betydligtstörre. Utom koopera-tiortCrts näringspolitiska roll poängterar utredningensärskilt dess demokratiska och sociala roller. Utredningen har funnit åtgärdererforderliga i flera olika avseenden. En del av dem avser kooperationensinterna kapitalbildnirtg och tillförselrt utifrån av kollektivt kapital. Förfrämjande av kooperativ utveckling föreslås en rad åtgärder som i huvudsakgäller information, utbildnirtg, forskning och försöksverksamhet. När det gäller kapitalfrågor har utredningen haft attjämföra insatskapitalets roll i ekonomiska föreningar med aktiekapitalets iaktiebolag, att pröva möjligheterna att underlätta uppbyggnaden av eget kapitali kooperativa företag, att studera de kooperativa företagens försörjning medlånga krediter, att undersöka om kooperatiorten i finartsierirtgshärtseendesärbehandlas genom gällartde regler och etablerad praxis samt att behandlasådana skattefrågor som sammarthänger med kooperationens kapitalförsörjning. NU1982/83:35 12 Den grundläggande kooperativafinansieringsprincipen är självfinansiering i form av medlemsinsatser, i formav konsolidering - dvs. kollektivisering av behållna överskottsmedel - och iform av medlemssparande. Självfinansieringsprincipen, en gynnsamskattebehandlirtg och en finansiell solidaritet som tar sig uttryck bl. a, ifederativ samverkan betecknas av utredningen som finansiella styrkefaktorer förkooperationen. Mot dessa står flera finansiella svaghetsfaktorer. Kapitalet ärinom kooperatiorten en sidoordnad produktionsfaktor - i synnerhet nybildadeföreningar har ofta en bräcklig kapitalbas. Medlemmarnas möjligheter att fåförräntning på insatskapitalet är begränsade. utgör medlemskåren enbegränsad kapitalkälla. På grundval av undersökrtingar av de kooperativaföreningarnas kapitalproblem och framställningar från Kooperativa förbundetoch har utrednirtgert föreslagit ett antal åtgärdersom syftar till att kooperationens kapitalförsörjning skall bli jämställd medandra företagsgruppers. D Enkelbeskattning införs för dendel av insatsräntan som överförs till medlemsinsatserna. D Den lagstadgade reservfondsavsättningenhöjs från av årets överskott. För avsättning därutöver medges avdragsrätt. Dertrta avsättning skall ske till en kooperativkapitalfond. D Möjlighet öppnas för uppskjutenbeskattning genom nedskrivning av viss del av medlemmarnas stadgeenligainsatsbetalningar. Möjligheten gäller medlemmar i jordbruks-, skogsbruks-,trädgårds- och fiskekooperativa förertingar. D Möjlighet tillskattefondssparande införes, inledningsvis för den konsumentkooperativasektorns medlemmar i form av s. k. garantikapital och efter erforderligtytterligare berednirtgsarbete för övriga kooperativa organisationers medlemmar.Härvid bör även sparande i B-insatser komma i fråga. n Ett statligt specialinstitut-fonden för kooperativt egenkapital - inrättas för att göra kollektivt kapitaltillgängligt för kooperationen som riskbärande egenkapital (B-insatser), Tillfonden anvisas 400 milj. kr, D Genom ändring i föreningslagenmöjliggörs att s. k. B-insaiser införs i ekonomiska föreningar för egenkapitalinsatseräven från andra än medlemmar, b), a, för kapital från fonden för kooperativtegenkapital. Efter en omfattartderemissbehandling av kooperationsutredrtingens huvudbetänkande har beredningenav utredningens förslag fortsatt inom regeringskartsliet. Före regeringsskiftethösten avlämnade regeringen -efter föredragning av industriminister , Åsling och ekonomi- och budgetminister - en lagrådsremiss,beslutad , med förslag till lagstiftning rörandekooperationens kapitalförsörjning m, m. Lagrådsremissen avsåg förändringar itre avseenden, I lagen(1951:308) om ekonomiska förenirtgar skulle vidtas vissa ärtdrirtgar NU1982/83:35 13 syftartde till att göra det möjligt för föreningarna attlåta även andra än medlemmarna satsa riskbärande kapital. Detta skulle - ienlighet med kooperationsutredningens förslag-ske gcrtom särskildakapitalinsatser, s, k, B-insatser. B-insatserna skulle ha en mellanställningmellan medlemskapital och lånat kapital, nägot som föreslogs komma till uttrycki följande regler. Vid föreningens upplösning skulle B-insatserna återbetalasföre medlemsinsatserna men efter skulderna. Innehavarna av de mot B-insatsernasvarande andelarna (B-andelar) skulle inte ha någon rösträtt. FörB-andelsägarna skulle inte gälla de begränsrtirtgar i fråga om ränta påinsatskapitalet som gäller för medlemmarna. B-insatserrta skulle bli bundna iminst men skulle, om förenirtgert begärde det, kuuna inlösas efter femår. Genom ärtdringar i reglementet (1959:293) angåendeallmänna pensionsfondens förvaltning skulle det möjliggöras för fjärdefondstyrelsen att satsa kapital i kooperativa företag. Fondstyrelsen skulleinom ramen för de medel den förvaltar få göra placeringar även i B-andelar iekonomiska föreningar. Därutöver skulle högst 250 milj. kr. avsättas enbart försådana placeringar. För dessa placeringar skulle - liksom för övriga - gällakrav på god avkastning, och förräntningen skulle avspegla marknadens villkorför investeringar av motsvarartde typ. Fondstyrelsen skulle kompletteras medtvå av kooperationert föreslagna ledamöter. Genom ändringar i kommunalskattelagen (1928:370) skulledubbelbe-skattrtirtgert av utdelad vinst i ekonomiska föreningar lindras. Dettaskulle uppnås genom att avdrag skulle medges för utdelning som utgått iförhållande till inbetalda insatser. Avdragsrätten skulle omfatta ekonomiskaföreningar som i beskattningsavseende är att anse som kooperativa och som huvudsakligendriver rörelse. Enligt nuvarande regler blir kapitalavkastning i form av räntaeller utdelning på aktier och andelar i ekonomiska föreningar beskattad som inkomst av kapitaläven om kapitalet hänför sig till ett jordbruk eller ett fastighetsinnehav. Den som driverrörelse skall däremot i prirtcip redovisa ränta och utdelnirtg som inkomst avrörelsen, såvida räntan eller utdelningen har influtit från kapital som tillhörrörelsen. Enligt lagrådsremissen skulle den för rörelsen föreskrivna ordningengälla även inom inkomstslagen jordbruksfastighet och anrtan fastighet. De nyareglerna föreslogs bli tillämpliga fr. o. m. I lagrådsremissen aviserades även vissa andra förslagrörande kooperationen som den dåvarande regeringen planerade. Chefen förekonomi- och budgetdepartementet avsåg att lägga framförslag som skulle göra det möjligt att tillföra de kooperativa föreningarnalångsiktigt bundet kapital på så långt möjligt samma villkor som gällde för detredan befintliga skattesparandet. skulle också - i syfte attanskaffnirtgen av riskvilligt kapital för de kooperativa föreningarna skulleunderlättas ytterligare - återkomma till regeringert med förslag omskattereduktion vid avsättning till medlemsinsats i en kooperativ förening.Vidare anmäldes att förslag rörande bl. a. de löntagarägda företagen, däriblands. NU1982/83:35 14 perativa företag, förbereddes inom ochskulle läggas fram . Lagrådsremissen återkallades efter regeringsskiftet av densocialdemokratiska regeringen. Industriminister , Petersonbesvarade (RD 1982/83:61 s, 47) en interpellation (1982/83:52)av , Åsling (c) om förbättrad kapitalförsörjning för kooperationen, 1interpellationen ombads industriministern att närmare redogöra för orsaken tillatt propositionen om kooperationen hade blivit senarelagd och tala om när ensådan proposition kunde väntas. Interpellationen innefattade vidare två frågorom det sakliga innehållet i den tillämnade propositionen. Skulle systemet medB-insatser införas och skulle de kooperativa föreningarna få möjlighet atterhålla långsiktigt bundet kapital genom sparande på samma villkor som gällerför skattesparandet? Industriministern förklarade att det var regeringensavsikt att komma med en proposition som skulle ge en samlad syn påkooperationen och dess roll i samhället. Regeringen skulle inbjuda de kooperativaorganisationerna till överläggningar om kooperationens roll inäringsliv och samhälle. Överläggningarna skulle bl. a. utgå frånkooperationsutredningerts betänkande och de synpunkter som framkommit vidremissbehandlingen av detta. Innan regeringen redovisade sina förslag kunde detfinnas anledning för den att avvakta resultatet av kooperationsutredningensöversyn av lagen om ekonomiska föreningar, ett arbete som beräknades blislutfört . De arbetskooperativa företagens situation och utvecklingföljs upp av delegationen för arbetskooperation, sade industriministern ochtillade att erfarenheterrta frårt dessa företag är ännu mycket begränsade.Innan förslag inom detta område läggs fram borde därför ytterligare erfarenhetervinnas. Industriministern meddelade att han avsåg att föreslåregeringen att avlämna en proposition om kooperationen sertast våren 1984.Innehållet i propositionen skulle bli beroertde av det föreståendeberedningsarbetet. Inte minst överläggnirtgarrta med de kooperativaorganisatiorterna skulle bli av stor betydelse. Målet är, sadeindustriministern, att så långt det är möjligt skapa rättvisa mellan dekooperativa företagen och övriga företagsformer. I denfortsatta debatten yttrade industriministern bl. (s. 50): Om det i de kommandeöverläggningarna visar sig att det finns en allmän uppslutning bakom förslagetom de s. k, B-insatserna, är det mycket som talar för att de också kommer attgå vidare i beredningsarbetet. Men jag tycker att det vore både odemokratisktoch fel att föregripa diskussionerna NU1982/83:35 15 med kooperationen och redan nu ange vad som kommer att bliresultatet, eftersom jag meuar allvar med den överläggningsrunda som ifebruari inleds med kooperationens olika delar, på konsumentsidan och påprodu-certtsidart. Däremot vill jag säga ett definitivt nej till attskattesparandet skulle utvidgas till att omfatta även kooperationen. Vi kommerinte att utvidga detta system till kooperationen - det är ett klart svar.Däremot arbetar vi inom med att försöka att till dettasparande hitta ett alternativ som är rättvist och som verkligen stimulerar tillnysparande. Jag utgår ifrån som självklart att reglerna skall utformas så attdetta sparande också kommer kooperationen till del, skulleenligt sina direktiv beakta inte enbart den befintliga kooperationens ställningoch problem utan även tillkomsten av nya kooperativa företag som ett alternativtill annan etablering. Ett sådant alternativ är arbetskooperation. Med ettarbetskooperativt företag avser utredrtirtgert ett företag som ägs av dem somarbetar i företaget och vars orgartisatiort och rtiål baseras på de kooperativaprinciperna (SOU 1980:36 s, 8), Som synonymer till arbetskooperation angerutredningen arbetarkoo-peration och löntagarkooperation. beslöt vårert 1979 (prop, 1978/79:123, NU1978/79:59, rskr 1978/79:415) om ert försöksverksamhet med särskildaföretagsserviceinsatser i samband med att löntagarägda företag bildas.Försöksverksamhetens syfte var att särskilt stödja etablering av löntagarägdaföretag, såväl vid rtyetablering som i fall där de anställda är beredda att gåin som ägare i de företag där de arbetar. Försöksverksamheten begränsades tillfyra län. och de berörda länens regionalautvecklingsfonder fick ansvaret för genomförandet. avlämnade delbetänkandet(SOU 1980:36) Arbetskooperation, Betänkandet innehöll bl. a, en expertstudie avarbetskooperativa och löntagarägda företag i , Utredningen tog i förstahand upp tre problemområden - företagsform, kapitalbehov samt företagsledningoch relationer till arbetsmarknadsorganisationer. Bristen på kunskap om denarbetskooperativa företagsformens förutsättningar och villkor var enligtutredningen det största hindret för en ökning av antalet arbetskooperativaföretag, Utrednirtgert föreslog att försöksverksamheten skullefortsätta och utvidgas till att omfatta hela-landet. Det centrala ansvaret förverksamhetens irtriktning, genomförande och utvärdering borde ankomma på ensärskild delegation. Sedan detta förslag förelagts riksdagert (prop.1980/81:130, NU 1980/81:64, rskr 1980/81:425) inrättade regeringen våren 1981en delegation för arbetskooperation med uppgift att följa och bevakautvecklingen när det gäller arbetskooperativa frågor, att ta initiativ tillåtgärder på det arbetskooperativa området och att i nära samråd medindustriverket utforma och NU1982/83:35 16 planera den utvidgade,försöksverksamheten. Delegationenskulle före slutet av en femärig försöksperiod, den 1 juli 1981-30juni 1986, lägga fram förslag till fortsatta åtgärder inom området. Somledamöter i delegationen förordnades representanter för irtdustriverket, deregionala utvecklingsfonderna. , löntagarnascentralorganisationer och flera centrala näringslivsorganisationer m. fl.Ordförande var först industriminister . Åsling; numera ärdepartementsrådet ordförande. Delegationen har inriktat sitt arbete på att initiera ochsamordna forskning och utveckling pä det arbetskooperativa området, att undanröjahinder för löntagarägda företag, att informera om arbetskooperativ och atttillsammans med industriverket bedriva fortsatt försöksverksamhet. Delegationendriver ett antal forsknings- och utvecklingsprojekt uuder medverkan bl. a. avforskare vid olika högskolor. Försöksverksamheten bedrivs regionalt avutvecklingsfonderna med industriverket som huvudman. En särskild arbetsgruppföljer verksamheten. I varje särskilt fall kan högst . utgå i bidragför irtsatser i samband med att ett personalägt företag bildas.Utbildningsinsatserrta gertomförs i form av kurser, konferenser etc. Bland detinformationsmaterial som har utarbetats märks en handledning (SIND PM 1981:1)Bildandet av personalägda företag. Försöksverksamheten omfattade ett40-tal företag, av vilka urtgefär en tredjedel har övergått i personalägdform. Länsstyrelserrta fick kort föreregeringsskiftet i uppdrag av regeringen - med industriministerNils G. Åsling som föredragande - att utarbeta regionala industriprogram. Föruppdraget gäller följande riktlinjer. En översiktlig studie av industrin i det egna länet skallgöras. Särskilt skall industriprogrammet ta upp problem ochutvecklingsmöjligheter för sådana orter som domineras av ett enda eller ettfåtal företag. Risken för större industrinedläggelser i orter med ensidigarbetsmarknad skall vidare uppmärksammas. I analysen skall företagensproduktionsförhållanden, arbetskraftsförsörjning m. m. belysas. Analysen skalläven översiktligt behartdia förhållandena på de lokala arbetsmarknaderrta inomca . pendlingsavstånd med bil från resp. centralort. Länsstyrelserna börange hur man avser att använda de samlade resurser som samhället ställer tillförfogande för näringslivsfrämjande åtgärder i länet. Industriprogrammet böräven inrymma geografiska prioriteringar. Problemanalysen skall belysa sådana förhållanden som kanutgöra hinder för industriell tillväxt. Särskilt nämns här arbetskrafts- ochutbildningsbehov, transport- och kommunikationsfrågor, företagsservice samtmark- och planförhållanden. NU1982/83:35 17 Den srtabba tekniska utvecklingenskonsekvertser för industrin i resp. län skall belysas. Industriprogrammen skall för län inom stödområdena A-Cinrtehålla en inventering av lediga industrilokaler och av lokalbehov som intekan tillgodoses på annat sätt än gertom stöd till kommunala lokaler.Inventeringen skall omfatta översiktliga storleks- och kostnadsberäkningarsamt tidplaner för eventuellt nytillkommande lokaler. Länsstyrelserna skall samarbeta med länsarbetsnämrtderna,de regiortala utvecklirtgsfortderrta, landstingskommunerna, länets kommuner, iförekommande fall regionala utvecklings- och investmentbolag samt de fackligaorganisationerna och näringslivets organisationer i länet. Resultatet av arbetet skall redovisas till regeringensenast . Utredning om det regionalpolitiska stödet tillnäringslivet Regeringen har tillsatt enutredning (I 1982:05) om det regionalpolitiska stödet till näringslivet(ordförande: professor ). Enligt direktiven (dir. 1982:105) ärutredningens huvuduppgift att ta upp samordningen mellan regional- ochindustripolitiken. Utredningen skall analysera de regionala problemensomfattning och de regionalpolitiska medlens effekter. Industrins investeringarhar ändrat karaktär under senare är, sägs det i direktiven, vari pekas på attdet går att få lokaliseringslån till bl. a, patent, licenser, marknadsförirtgoch produktutveckling. Det framhålls också att stöd utom till industriellverksamhet kan gå till turistverksamhet, partihandel och vissuppdragsverksamhet. Utredningen skall undersöka vilken avgränsning avstödberättigad verksamhet som kan vara lämplig med hänsyn till förändringarna inäringslivets sammansättnirtg. Den skall vidare bl. a. belysa möjligheterna attundanröja .skillnader mellan regionalpolitiska och industripolitiska stödmedel(utom sådant som betingas av mål och förutsättnirtgar). Utredningens förslagskall redovisas senast , Bankinspektiorten har den 2 mars1982 i serien gjort följande uttalande angående ägarborgen(meddelande nr 35). harbankinspektiortcrt haft att ta ställnirtg till frågan om personlig borgen avägare till mindre och medelstora företag. Frågan har också uppmärksammats iriksdagen, och utrednirtgert artgående de små och medelstora företagensfinansiella situation har i uppdrag att belysa den. För att underlättabartkernas ställningstagartden i denna fråga har bankinspektionen efter samrådmed Svenska Bankförertirtgert, Svenska Sparbanksför- 2 1982/83. NU1982/83:35 18 och ansettsig böra göra följande uttalande, som också enligt inspektionerts erfarenhet istort sett motsvarar den praxis som allmänt iakttas i bankerna. Bankinspektionens allmänna inställning till personligborgen från ägaren är att den i regel kan vara nödvändig eller åtminstoneönskvärd för att understryka ägarens ansvar för företagets utveckling och somett bevis på ägarens vilja att låta företaget leva vidare och utvecklas ochicke personligen tillgodogöra sig företagets substans. Emellertid bör varjefall bedömas individuellt och borgensåtagandet helst utformas så att det står iproportion till ägarens ekonomiska ställning, varvid hänsyn bör tas till detkapital som han nedlagt i företaget. En möjlighet som kan visa sig lämplig äratt begränsa borgensåtagandet till visst belopp. Blir det aktuellt att ta ägarborgen i anspråk börsjälvfallet den varsamhet och hänsyrt visas som förutsätts i lagstiftningen omutmätning och konkurs och som bl. a. innebär att hyresrätt, bostadsrätt,utrustning i hemmet och vad som i övrigt behövs för familjens behov m.m. irttetas i anspråk. Av betydelse för bankernas möjligheter att ytterligare visahänsyn till företagaren blir om det finns anledning anta att han försökttillgodose sig själv eller annan på företagets bekostnad eller att misskötselföreligger från hans sida. Statlig kreditgivning i vissa fall Bestämmelser om borgen vid statligkreditgivning finns i ett antal författningar som reglerar statens kreditstödm. m- Sålunda återfinns regler härom i förordningen (1982:682; ändrad 1983:127)om statlig finartsierirtg gertom regiortal utveckliugsfortd, i förordnirtgert(1978:507; ändrad sertast 1983:128) om industrigarantilån och i förordningen(1982:677; ändrad 1983:126) om regionalpolitiskt stöd. Även tidigare gällandeförfattningar på området innehöll bestämmelser om personlig borgen. De nyaföreskrifterna innebär att en viss uppmjukning av borgenskravet har ägt rum. Enligt 13 § förordningen om statlig finansiering genomregional utvecklingsfond skall för rörelselån ställas den säkerhet som kanfordras med hänsyn till låntagarerts ekonomiska ställning och behov av rimligekonomisk rörelsefrihet samt till övriga omständigheter. Om det inte finnssärskilda skäl, skall full eller begränsad borgen ställas av den som direkteller indirekt har ett väserttligt ägarinflytande över företaget. Behovet avsådan borgen skall bedömas med hänsyn till storleken av ägarnas kapitalinsats,andra säkerheter och övriga omständigheter. Om det finns särskilda skäl, fårrörelselån lämnas utan säkerhet eller ges sämre förmånsrätt än andraborgenärers fordringar. Sädana lån får dock inte utan särskilda skäl ochföregående samråd med statens industriverk för en och samma låntagare överstigasammanlagt . eller av företagets eget kapital. Förordningen om regionalpolitiskt stöd innehåller enlikrtartde föreskrift (33§). Statsmakterrta har i skilda sammanhartg (bl. a. prop.1978/79:112 om re-giortalpolitik, s. 102, och prop. 1981/82:113 om program förregional utveckling och resurshushållnirtg, s. 108) framhållit att syftet medpersortlig borgen NU1982/83:35 19 inte i första hand är att förstärka realsäkerheterna utanatt bidra till att kredittagaren gör ökade ansträngningar för att skyddakapitalet och därmed trygga en gynnsam utveckling för företaget. Eftersom dettasyfte skulle kunna nås även med ett begränsat borgensansvar har förordats att systemetmed ett sådant begrärtsat ansvar kommer till ökad användning. Utredningen (E 1980:05) om de små och medelstoraföretagens firtansiella situation har i uppdrag att belysa bl. a. frågan i vadmån företagaren personligert eller harts arthöriga skall behöva ställa borgeneller annan säkerhet för företagens skulder när det är fråga om statligtkreditstöd. Utredrtirtgert har i skrivelse tillchefen för ekonomide-partemerttet anfört bl. Utredningen är medveten om att stödverksamhet som staten eller som andra organ med statliga medel bedriverinte omfattas härav. Dock torde ifrågavarande regler och motiv vara vägledandeäven inom annan statlig stödverksamhet utan särskild författningsbestämmelsehärom. Utredningen anser- med hänvisrting till bankinspektionensbanketikutta-lande, vilket tillställts samtliga bankaktiebolag, sparbanker,förertingsban-ker/centralkassor m. fl. - att goda förutsättningar nu skapatsför en enhetlig tillämprtirtg inom den privata sektorn av en begränsad användrtirtgav ägarborgert för ett företags ägare eller harts anhöriga. Vad gäller statliga kreditförmedlande organ böreftersträvas att använ-dartdet av personlig borgen i vart fall inte skerutifrån för företagsägarna mer betungande principer än vad bankerna tillämpar.En ökad enhetlighet i den praktiska tillämpningen bör också eftersträvas. Idetta syfte föreslår utrednirtgert att bankinspektionerts uttalande översändsför kännedom till berörda statliga och andra motsvarande kreditförmedlandeorgan. Det bör understrykas att detta inte utesluter, vid statligkreditförmedlande verksamhet, när ett angeläget stödbehov föreligger, att enmer gerterös bedömning än hos bankerna görs. Frågan om personlig borgen får därmed anses slutförd förutredningens vidkommande. beslöt att anvisaett bidrag om 900 milj. kr. till för vissa utveckliugskostnader(prop. 1979/80:165, NU 1979/80:69). I varvspropositionen 1980/81:131 redovisaderegeringen olika insatser som gjordes eller planerades för att skapa nysysselsättnirtg i till ersättning för den som skulle falla bortgenom nedläggrtingen av Öresundsvarvet. Särskilt märktes därvid bildandet avLartdskrona , bakom vilket företag står både samhälleliga och privataintressen (se nedan). 1 bolagets ekonomiska resurser skulle ingå bl. av de 900 milj. kr., som nämnts. Vidare skulle Öresundsvarvetsmark och byggnader disponeras av bolaget. hade ingen invändning motregeringsförslaget i den delert (NU 1980/81:63). bildades vårert 1981 och startadesirt verksamhet samma är.