bet · G601NU13 · 1982-12-31 00:00:00 — om ursprungsmärkning och prisinformation I detta betänkande behandlas dels enmotion om ursprungsmärkning av möbler, dels tvåmotioner om prisinformation i detaljhandeln. De motioner som behandlas är 1981/82:821 av m.fl. (s), såvitt avser hemställan (1) att beslutar att skyldighetenatt informera om priset vid skyltning av varor blir fastställd i lag, 1981/82:824 av m.fl. (s), vari hemställs att hos regeringen begär förslag tilllagstiftning om ursprungsmärkning av möbler, 1981/82:1483 av () och (), vari hemställs att 1. hos regeringenbegär en utredning om lagreglering av prismärkningen inom handeln, 2. som sin meningger regeringen till känna vad som i övrigt anförts i motionen. Motion 1981/82:821 behandlas i återståendedel i näringsutskottets betänkande NU 1982/83:12. Motion 1981/82:824 En lag om obligatoriskursprungsmärkning av möbler skulle enligt motion 1981/82:824 (s) få enstimulerande effekt på svensk möbelindustri, som f. n. stagnerar. Motionärernaoroas av att importen av möbler väntas öka. Till detta kommer, framhåller de,att utvecklingen i detaljhandeln går mot ökade marknadsandelar förvaruhuskedjor och fackhandelskedjor, vilka försäljer den största andelen avimporterade möbler. Motionärerna anser det angeläget att allmänheten stimulerasatt köpa svenska varor i större utsträckning. 1 1982/83. NU1982/83:13 2 Allmänt om ursprungsmärkning av varor I har tidigare funnitsbestämmelser om att varor skulle vara märkta med uppgifter som angav detgeografiska ursprunget. I kungörelsen (1933:670) angående märkning av vissa varorav utländskt ursprung fanns bestämmelser bl. a. om att vissa särskilt angivnavaror av utländskt ursprang måste vara försedda med ett märke som angav attvarorna var av utländskt ursprung. kungörelse blev mot slutet av1940-talet och föremål för kritiska synpunkter samt upphävdesår 1957 (SFS 1957:553). Fram till utgången av fanns vidare två särskildalagar angående oriktiga geografiska ursprungsbeteckningar, nämligen lagen(1913:159) angående förbud mot införsel till riket av varor med oriktigursprungsbeteckning och lagen (1914:422) angående förbud i vissa fall motvarors förseende med oriktig ursprungsbeteckning och saluhållande av oriktigtmärkta varor. 1913 och lagar upphävdes i samband medikraftträdandet av lagen (1970:412) om otillbörlig marknadsföring. Vidtillkomsten av denna lag uttalade chefen för (prop.1970:57 s. 110) att det givetvis var ett allmänt intresse att det fannsrättsliga möjligheter att motverka vilseledande uppgifter om saluförda varorsgeografiska ursprang. Detta intresse tillgodosågs enligt departementschefen välav den föreslagna lagen. Med stöd av generalklausuleit i marknadsföringslagenkunde man vid vite förbjuda näringsidkare att använda sådana beteckningar vidmarknadsföring av varor. Vidare kunde en i lagen intagen straffbestämmelse omvilseledande framställningar tillämpas mot den som uppsåtligen lämnadevilseledande uppgifter om en varas geografiska ursprung. De berörda bestämmelserna i lagen om otillbörligmarknadsföring återfinns numera i marknadsföringslagen (1975:1418). I dennafinns också en bestämmelse om informationsskyldighet (3 §), vilken har särskildbetydelse i det nu aktuella sammanhanget. Om en näringsidkare vid marknadsföring av vara, tjänsteller annan nyttighet underlåter att lämna information, som har särskildbetydelse från konsumentsynpunkt, kan och under vissaförutsättningar konsumentombudsmannen (KO) ålägga honom att lämna sådaninformation. Åläggandet får innehålla att informationen skall (1) lämnas genommärkning på vara eller tillhandahållas i annan form på säljställe, (2) lämnas iannonser eller andra framställningar som näringsidkaren använder vidmarknadsföringen, (3) i viss form lämnas till konsument som begär det. Iförarbetena uttalades bl. 1975/76:34 s. 126) att de konsumentintressensom här avsågs var privatpersoners intressen i samband med förvärv och liknandeav nyttigheter för enskilt bruk. NU1982/83:13 3 Gällande lagstiftning om ursprungsmärkning Den ursprungsmärkning av svenskaeller importerade varor som förekommer i är med ett par undantagfrivillig. Undantagen avser färdigförpackade livsmedel, vissa hälso- ochmiljöfarliga varor samt kläder. I fråga om färdigförpackat livsmedel gäller enligt 13 §livsmedelslagen (1971:511) att det vid saluhållandet skall vara tydligt ochotvetydigt märkt med uppgifter bl. a. om förpackarens eller tillverkarens namneller firma samt hemort eller, om namnet eller firman är allmänt känd, endastnamnet, firman eller förkortning därav. Bestämmelsen gäller dock - enligt 21 §livsmedelskungörelsen (1971:807) - inte färdigförpackat livsmedel som vägermindre än och . Regeringen eller livsmedelsverket kan begränsaeller utvidga märkningsskyldigheten. I det till grund för livsmedelslagen liggandeutredningsförslaget (SOU 1970:6) föreslogs att importeradelivsmedelsförpackningar också skulle märkas med uppgift om det land varifråningående råvaror härrörde. Med anledning härav uttalade jordbruksministern(prop. 1971:61 s. 194) att det borde vara möjligt att föreskriva en sådanursprungsmärkning men att denna möjlighet borde utnyttjas endast om det varsärskilt påkallat av hygieniska skäl. Enligt kungörelsen (1973:334) om hälso- och miljöfarligavaror skall förpackning till gift eller vådligt ämne vara tydligt märkt påsvenska språket med bl. a. tillverkarens eller importörens namn och hemvist. antog en lag (1982:736) omursprungsmärkning av kläder. Lagen träder i kraft . Enhgt dennya lagen får regeringen meddela föreskrifter om att kläder, när de saluhållsyrkesmässigt, skall vara märkta med uppgift om i vilket land de hartillverkats. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fårmeddela närmare föreskrifter om märkningen och om undantag frånmärkningsskyldigheten. Med stöd härav har regeringen utfärdat förordningen(1982:910) om ursprungsmärkning av kläder. Av förordningen framgår bl. Kläder får inte saluhållas om de inte är tydhgt och otvetydigt märktamed uppgift om ursprungsland. Om kläderna har tillverkats i flera länder skallsom ursprungsland anses det land där kläderna senast har undergått väsentligbearbetning. Uppgiften om ursprungsland skall vara fast anbringad på klädernaom inte kommerskollegium av särskilda skäl föreskriver eller i enskilda fallmedger annat. Närmare föreskrifter om märkningen får utfärdas avkommerskollegium, som är tillsynsmyndighet. Brott mot förordningen kanbestraffas med böter. NU 1982/83:13 4 Konsumentverketsriktlinjer angående marknadsföring av möbler, m. m. De rikthnjer beträffande marknadsföring av möbler(vissa sängar m. som har utfärdat (KOVFS 1980:3-5)avser i första hand säkerhetsföreskrifter. Några föreskrifter om angivande avtillverkare eller ursprangsland finns inte . F. n. pågår emellertidöverläggningar mellan och möbelhandeln om vilken informationsom bör lämnas i samband med försäljning av möbler till konsumenter. En av depunkter som diskuteras är angivande av kommersiellt och geografiskt ursprung. Idetta sammanhang bör beaktas att - med staten som en avhuvudmännen - i samarbete med har utarbetat ett system förmärkning av möbler. En märkning med Möbelfakta innebär att möbelnuppfyller vissa minimikrav på användbarhet, säkerhet, hållbarhet och utförande.För att ett företag skall få deklarera möbler och inredningsenheter medMöbelfakta krävs skriftligt tillstånd från . Av den meradetaljerade Möbelfaktadeklaration som tillhandahålls konsumenten avsäljpersonalen framgår även vem som tillverkat varan, låt vara endast i kodadform. Sammanlagt över 200 företag har rätt att deklarera med-Möbelfakta. Underår 1978 har den enskilda möbelfackhandeln och den svenska hemmöbehndustringemensamt bildat en fond för forskning, utbildning och marknadsföring-FUM-fonden. Syftet är att höja den enskilda möbelfack-handelns konkurrenskraftgentemot andra branscher och konkurrerande företagsformer. Vidare skall man tafram resurser för att öka konsumenternas intresse för den svenskamöbelindustrins produkter. I en motion (m) föreslogs att bestämmelserom ursprungsmärkning av möbler skulle införas. Motionären erinrade om att densvenska möbelindustrin var utsatt för hård importkonkurrens. Detta borde varaett skäl för industrin att satsa på svensk kvalitet och kräva att möbelhandelnöppet skulle deklarera möblernas ursprung. Motionen avstyrktes av näringsutskottetoch avslogs av (NU 1978/79:5). Utskottet konstaterade attimportkonkurrensen var hård på den svenska möbelmarknaden och att det främstvar importen från som hade ökat kraftigt under de senaste åren.Utskottet, som hade inhämtat att kommerskollegium hade uppmärksammat densvenska möbelindustrins svåra situation, utgick från att berörda myndigheternoga följde utvecklingen beträffande möbelimporten. motion (c) påyrkades lagstiftning om att alla varor som saluförs iSverige skall ursprangsmärkas med tillverkningslandet. Motionen avslogs avriksdagen. anförde (NU 1981/82:17) att vissa skäl av NU 1982/83:13 5 konsumentpolitisknatur kunde tala för en obligatorisk ursprungsmärkning av det slag som hadeföreslagits i motionen. En sådan märkning skulle i princip kunna underlättakvahtets- och prisjämförelser mellan olika varor och rätt utformad vara ägnadatt motverka att konsumenterna får en felaktig uppfattning om varornasursprung, framhöll utskottet. Utskottet ansåg det emellertid tvivelaktigthuruvida kännedom om en varas ursprungsland kunde ge någon betydelsefullvägledning när det gäller att bedöma varans kvalitet. Utskottet påpekade vidareatt det kunde vara svårt att definiera begreppet ursprungsland när, såsom oftaär fallet, de i en vara ingående komponenterna härrör från flera länder. Utskotteterinrade om att bestämmelser om obligatorisk ursprungsmärkning redan fannsbeträffande en stor varugrapp, färdigförpackade livsmedel, och att förslag omsådan märkning på initiativ av hade framlagts beträffande en annanstor varugrupp, kläder. Utskottet var inte berett att ta ställning till i vadmån det därutöver kunde finnas behov av bestämmelser om obligatoriskursprangsmärkning, men det utgick från att regeringen under den fortsattaberedningen av det aktuella utredningsförslaget skulle överväga frågan och ilämplig form redovisa resultatet av dessa överväganden för . Vissauppgifter i anslutning till motionen har i utredningen (SIND1980:6) Svensk möbelindustri inför 1980-talet bl. a. diskuterat frågan ommöbelindustrins konkurrenssituation . I utredningen konstateras attimportens andel av möbeltillförseln (dvs. produktion -I- import ./. export)under den senare delen av uppgick till och att denna andelefter hand har ökat. Av utredningen framgår vidare att och Östeuropaunder tillsammans har svarat för av hela möbelimporten.Utredarna anser att det finns anledning att räkna med att importen från dessaländer kommer att bestå och därmed utgöra ett fortsatt allvarligt hot motsvensk möbelindustri. Under rubriken framhållsatt möbelindustrins kontakt med och möjligheter att informera och påverkaköpare av hemmöbler är mycket begränsade. På marknadssidan kommerenligt utredningen detaljhandelns starka dominans i förhållande tillproducenterna att göra ett mer offensivt tänkande och agerande till enangelägen uppgift för industrin. Vissainternationella överenskommelser om ursprungsmärkning har i internationella överenskommelser, t.ex. och frihandelsavtalet med , utfäst sig att intetillämpa eller införa kvantitativa importrestriktioner eller åtgärder medmotsvarande verkan. Häri inbegrips även en rad olika s. k. icke-tariffärahandelshinder, som t. ex. NU 1982/83:13 6 tekniskaoch administrativa handelshinder orsakade av föreskrifter om utformning,märkning, provning osv. av varor som är föremål för internationell handel.Detta innebär inte förbud mot regleringar som syftar till att skydda människorsliv, hälsa och säkerhet, under förutsättning att sådana bestämmelser inte utgörett medel för godtycklig diskriminering eller innefattar en förtäcktbegränsning av handeln. Utöver nämnda bestämmelser finns i såväl som EFTAsärskilt antagna rekommendationer mot användande av ursprangsmärkningssystem. Inomramen för de multilaterala handelsförhandlingarna i har slutits ensärskild överenskommelse avseende tekniska handelshinder. Överenskommelsen, somför del trädde i kraft , innehåller bl. a.bestämmelser vad gäller tekniska föreskrifter (varmed även förstås olikamärkningskrav för varor) som kan ha väsentlig inverkan på andra parters handel. Enhgtkungörelsen (1973:233, ändrad 1979:1209) om skyldighet för myndighet attunderrätta kommerskollegium om vissa föreskrifter m. m. skall myndigheter, ominte synnerliga skäl föreligger, samråda med kommerskollegium när det finnsanledning anta att en föreskrift eller anvisning kan ha väsenthg inverkan påhandeln mellan och andra länder. I motion 1981/82:821 (s) görs gällande att Sverigeunder har fått en sämre prisinformation än många andra länder iEuropa, bl. a. våra nordiska grannländer. I dessa länder har man, sägermotionärerna, infört en lagstadgad skyldighet att informera om priset på varoroch tjänster vid skyltning och exponering samt reklam. I finns ingadylika bestämmelser. Motionärerna anser att bör uttala sig tillförmån för en regel om skyldighet att informera om priser vid all skyltning avvaror. Skulle en sådan regel inte komma till stånd efter förhandlingar börlagstiftning allvarligt övervägas, menar motionärerna. Imotion 1981/82:1483 (s) anförs att det torde vara nödvändigt med en särskildlag som reglerar prisinformationen. Denna uppfattning motiveras med att detfinns risk för att detaljister tar bort den direkta, på varan anbragtaprismärkningen och ersätter den med någon annan typ av prisinformation, vilkenkan vara mindre tillfredsställande från konsumentsynpunkt. Motionärernaerinrar om att varukodsystemet i allt högre grad används i detaljhandeln.De påpekar att prismärkningen därmed efter hand inte får annan funktion än attge konsumenterna information om priset. I motionen framhålls att en del företagredan tillämpar nya former av prisinformation. Ett exempel på detta är att maninom en del företag har tagit fram nya typer av hyllkantsetiketter. Uppstår detoordning i varornas placering på hyllorna. NU1982/83:13 7 blir informationen då klart otillfredsställande.Motionärerna påpekar vidare att kassakvittona f. n. inte innehåller någonfullständig artikelinformation. De önskar ett snabbt beslut om temporärainskränkningar i rätten att ta bort prisinformation på den enskilda varan. och handeln harefter förhandlingar enats om riktlinjer för prisinformation tillkonsumenter vid marknadsföring av varor i detaljhandeln (KOVFS 1982:1). De nyareglerna, som träder i kraft , omfattar alla varor och allmarknadsföring som en enskild detaljist ansvarar för. Riktlinjerna innebär att prisinformation i butik skalllämnas för varor som hålls tillgängliga för självbetjäning eller själwal ellerexponeras så att konsumenten kan förbereda sina köp utan hjälp av säljpersonal.I särskilt angelägna fall kan undantag medges från kravet på prisinformation påsäljstället, t. ex. då ett stort antal billiga, fysiskt små varor saluhålls påett säljställe med mycket begränsat utrymme och med en betjäningsform som utgörett mellanting mellan betjäning och självbetjäning. Varor som exponeras i skyltfönster eller vid skyltningutanför butiken bör förses med prisinformation. Det föreligger sålunda intenågon skyldighet att redovisa priset vid skyltning. Det anges emellertid iriktlinjerna att det från konsumentsynpunkt är särskilt angeläget att i sambandmed skyltning priser anges för varugrupperna kläder, skor, möbler, mattor,hushållsapparater, hemelektronik, sport- och fritidsutrustning, transportmedeloch leksaker. När det gäller utformning och presentation krävs det attprisinformationen skall vara tydlig och lättläst. Vidare skall den presenteraspå ett sådant sätt att det inte uppstår någon tvekan om vilken vara den avser.Konsumentverket avser att utvärdera de nya rikthnjerna . har under desenaste åren behandlat frågor om prismärkning och prisangivelser idetaljhandeln. I en motion föreslogs en lagbestämmelse avinnebörd att man vid marknadsföring av en vara alltid skulle vara skyldig attange varans pris, om detta inte mötte avsevärda hinder. (NU1979/80:12) redovisade ett yttrande i ärendet från . Verketanförde att de undersökningar som verket hade utfört och ett för varje årökande antal anmälningar rörande bristande eller ofullständig prisinformationvisade att prisinformationen måste förbättras. Verket hade under de senasteåren satsat betydande resurser på att tillgodose konsumenternas behov av ochönskemål om bättre prisinformation. Som exempel nämndes en riksomfattandekampanj om jämförpriser, riktlinjer för information till konsument vid NU 1982/83:13 8 tillfälligaprisaktiviteter för dagligvaror och regler för den framtida prisinformationenoch för information på kassakvitton vid införandet av datoriseradeutgångskassor i dagligvaruhandeln. Verket framhöll att det var inbegripet iförhandlingar med näringslivet om allmänna riktlinjer för prisinformation.Målet var att förhandlingarna skulle vara avslutade . Omarbetet inte ledde till önskvärt resultat var det verkets avsikt attaktualisera frågan om särskild lagstiftning på området. ansågatt resultatet av riktlinjearbetet borde avvaktas innan ytterligare åtgärdervidtogs och avstyrkte motionen, vilken också avslogs av . Fråganhuruvida jämförprismärkning borde vara obligatorisk aktualiserades genom tvåmotioner (s) . Motionerna avsåg närmast förhållandena inomlivsmedelshandeln. (NU 1981/82:17) fann att det i allmänhet ärav intresse för konsumenterna att få reda på en varas jämförpris och såg medtillfredsställelse att jämförprismärkningen hade vunnit alltstörre utbredning i detaljhandeln. Utskottet ansåg det dock inte påkallat meden särskild lagstiftning om obligatorisk jämförprismärkning. Reglerna för hurmärkningen skulle utföras borde enhgt utskottets mening kunna avpassas eftervarje företags förutsättningar. Utskottet avstyrkte därför motionerna.Socialdemokraterna i utskottet anförde i en reservation att regeringen bordeanmodas att lägga fram förslag till bestämmelser om obligatoriskjämförprismärkning. Riksdagenbehandlade vidare en motion (s) angående det s. k. EAN-systemet. -Europeisk Artikel Numrering - är ett identifikationssystem avsett i förstahand för dagligvaror. Varumärkningen sker med en sifferkod och en optisktläsbar strecksymbol. En närmare redogörelse för EAN-systemet har lämnats inäringsutskottets betänkande NU 1979/80:54 (s. 18). I den då aktuellarriotionen anfördes att EAN-systemet trots sina fördelar blir förödande förkonsumenterna om det leder till att priset inte längre anges i klartext påförpackningen. a. skulle de åtgärder som vidtagits för att underlätta förkonsumenterna att göra prisjämförelser helt mista sin effekt. Motionärernaönskade ett tillkännagivande från om att prismärkning i klartextskulle bibehållas jämte kodbeteckningen. Näringsutskottetdelade uppfattningen att det var angeläget att prisinformationen inteförsämrades. Att EAN-systemet ger möjlighet att tillhandahålla meraspecificerade kassakvitton var, framhöll utskottet, intressant men innebar inteatt ett borttagande av traditionellt utformade prisuppgifter från en stor delav dagligvarasortimentet tedde sig acceptabelt. Utskottet förutsatte attkonsumentverket även fortsättningsvis skulle engagera sig i frågan ocheffektivt bevaka konsumentintresset på detta område. Någon framställning isakenfrån sida fann utskottet inte erforderlig. Det avstyrktemotionen, som därefter avslogs av . NU1982/83:13 9 Pågående utredningar m. m. har i många årengagerat sig i diskussionerna kring införandet av datakassor i detaljhandeln. Mot bakgrund av de negativa konsumentreaktioner påinförandet av datakassor som rapporterades från fann verket det angelägetatt redan på ett tidigt stadium följa handelns arbete med att utveckla ochintroducera sådana kassor i . Detta ledde till att verket år 1978bildade en arbetsgrupp med representanter för handeln, statens pris- ochkartellnämnd och sedermera även . Diskussionerna idenna arbetsgrupp ledde frani till att myndigheter, handeln och övrigaintressenter enades om vissa regler för prisinformation i butikoch information på kassakvitto vid handel med dagligvaror. Dessa regler avsågstjäna som vägledning för utvecklings- och utredningsarbetet på datakassaområdet. Parterna var överens om att reglerna skulle kompletterasmed anvisningar och att dessa skulle utarbetas med ledning av resultat frånläsbarhetsundersökningar och butiksexperiment. En arbetsgrupp bestående avrepresentanter för myndigheter, handeln och övriga intressenter skulle gemensamtta fram underlag för och utarbeta förslag till dessa anvisningar. På grund av att handeln av olika skäl inte fullföljde sinaplaner att börja praktiskt pröva ohka datakassasystem ibutik försenades det utredningsarbete som krävdes för att få fram underlag förspecificerade krav i anvisningar. Inom ramen för riktlinjearbetet har vissa undersökningargenomförts. En studie behandlar frågan om hur konsumenten påverkas avinförandet av datakassor i dagligvaruhandeln (och Claes-RobertJulander: Införandet av datakassor i dagligvaruhandeln: Hur påverkaskonsumenten? vid i ).Till detta projekt var bl. a. representanter för de tre daghgvarublocken knutnagenom medverkan i en rådgivande referensgrupp. genomfördevidare en kvahtativ undersökning, "Upplevelser kringinförandet av datakassor och streckkodsmärkta varor" (InformationspsykologAB, 1980), vars resultat delgavs handeln . utarbetade en arbetsgrupp inomdagligvaruhandeln ett förslag till ny standard för hyllkantsetiketter. tog initiativ till en serieöverläggningar med handeln med det uttalade målet att de i överenskommelsen år1979 förutskickade anvisningarna skulle kunna slutgiltigt fastställas . Överläggningarna har dock ännu inte slutförts. NU1982/83:13 10 1 detta betänkande behandlas tremotioner som helt eller delvis är av konsumentpolitisk natur. I motion 1981/82:824 (s) framförsönskemål om obligatorisk ursprungsmärkning av möbler. Motionärerna anser detangeläget att allmänheten stimuleras att köpa svenska möbler i störreutsträckning än vad som är fallet, särskilt mot bakgrund av att importen avmöbler ökar som den svenska möbehndustrin stagnerar. Upplysning om varors ursprung genom frivillig ellerlagstadgad märkning förekommer i varierande omfattning inom flerabranscher och i åtskilliga länder. Den ursprungsmärkning av svenska ellerimporterade varor som tillämpas i är med ett par undantagfrivillig. Undantagen avser färdigförpackade livsmedel, vissa hälso- ochmiljöfarliga varor samt, , kläder. harunder senare år haft att ta ställning till motionsyrkandenom ursprungsmärkning. Yrkandena har oftast avsett märkning av kläder. Vid etttillfälle (NU 1978/79:5) gällde yrkandet dock obligatorisk ursprungsmärkning avmöbler. Det avslogs av , närmast med en hänvisning till att kommerskollegiumhade uppmärksammat den svenska möbelindustrins svåra situation. Med anledningav en motion om att alla varor som saluförs i skulleursprungsmärkas med tillverkningslandet anförde näringsutskottet (NU1981/82:17) att vissa skäl av konsumentpolitisk natur kunde tala för enobligatorisk ursprungsmärkning men att det var tvivelaktigt huruvida kännedomom en varas ursprungsland kunde ge någon betydelsefull vägledning angåendevarans kvalitet. Utskottet pekade vidare på de svårigheter av teknisk natur somkan finnas när det gäller att ange ursprungsland på en vara som är tillverkad iflera länder. Utskottet avstyrkte motionen, som därefter avslogs av . Utskottet vill med anledning av den nu aktuella motionenpåpeka att införande av bestämmelser rörande ursprungsmärkning närmast framstårsom ett producentintresse. Det finns emellertid, som utskottet anförde ibetänkandet NU 1981/82:17, också skäl av konsumentpolitisk natur som talar fören sådan märkningsskyldighet. Ursprungsmärkningen underlättar i principkvalitets- och prisjämförelser mellan olika varor.