bet · G601FiU16 · 1982-12-31 00:00:00 — Mot bakgrund av vad som ovananförts om utvecklingen av kreditpolitiken och statens utlandsupplåningframstår det emellertid som befogat att frågan om samordningen mellan de bådaverkens FiU1982/83:16 49 verksamhet bhr föremål för en närmare utredning i annatsammanhang. Därvid kan också, om så befinnes önskvärt, en överarbetning skebeträffande författningarna om . Några närmare föreskrifter om hur samarbetet mellan debåda verken skall utformas bör enligt utredningsgruppens mening inte hellermeddelas. Liksom får det ankomma pä de båda fullmäktigeförsamlingarnaatt bestämma samarbetsformerna. Beträffande både sädana frågor och spörsmålangående upplåningsverksamheten i stort kan det dock finnas ett behov för debåda fullmäktigeförsamlingarna att sammanträda gemensamt. En möjlighet fillgemensamma sammanträden för överläggningar om statsupplåningen utgör enligtutredningsgruppens mening en naturlig påbyggnad på det mera informellasamarbete som måste ske mellan de båda verken och kan dessutom bli ett forumför slitande av meningsskiljakfigheter i den mån sådana uppkommer i samarbetetpä tjänstemannanivå. De bestämmelser som f. n. finns om gemensamma sammanträdenoch som intagits i riksgäldsfullmäkfiges förslag tar som ovan berörts endastsikte på vissa val av styrelseledamöter m. m. Utredningsgruppen anser att dessabestämmelser bör kunna utmönstras och ersättas med ett stadgande som gervardera fullmäktigeförsamlingen rätt att ta inifiativ till gemensammaöverläggningar i upplåningsfrågor. Utredningsgruppen vill stryka under att degemensamma sammanträdena endast har samrådskaraktär. Några beslut som skallbinda myndigheterna bör inte kunna fattas. Syftet med bestämmelsen är alltsåinte att ett i förhällande till de båda fullmäktigeförsamlingarna överordnatorgan skall tillskapas. En sådan ordning skulle nämligen innebära ett ingrepp ide båda verkens självständighet. Enligt utredningsgruppens mening bör därförinte - som riksbanksfullmäktige förordat - några regler om beslutsförhet,ordförandeskap och omröstningsförfarande införas. Vad härefter angår de av riksbanksfullmäktigeaktualiserade frågorna om syftet med statsupplåningen delar utredningsgruppenuppfattningen att den nya lagen liksom gällande författning bör innehålla enprecisering av de ändamål för vilka lån får tas upp. I enlighet härmed bör ilagen föreskrivas att får ta upp lån fill staten för dels finansieringav löpande underskott i statsbudgeten och andra utgifter som grundar sig påriksdagens beslut, dels för tillhandahållande av rörhga krediter för statUg ochannan verksamhet och fullgörande av garantier som utfärdat,dels ock för amortering och inlösen av statslån. Som utredningsgruppenåterkommer till i följande avsnitt bör vidare uppköp av lån i utländsk valutakunna finansieras med lån. Slutiigen bör efter förebild av 32 § i det nuvarandereglementet intas ett stadgande om att län också får tas upp för tillgodoseendeav behov av valutareserv och statspapper för marknadsoperationer. Reglerna om ändamålet för statsupplåningen bör tas in i ensärskild paragraf. När det gäller fastställande av villkor för lån bör dock somriksbanksfullmäktige förordat den begränsningen göras att lån utan förfal- 4 1982/83. FiU 1982/83:16 50 loklausulinte får tas upp. Införandet av de föreslagna bestämmelserna föranleder vissaredaktionella ändringar av stadgandet om uppgifter ifullmäktiges förslag. Villkoren för statslån i svenska kronor innebär somregel att lånen återbetalas på en bestämd förfallodag eller efter en fastställdamorterings-plan. I vissa fall förekommer det dock att lånevillkoren gerlångivaren eller låntagaren rätt att få lånet löst resp. att i förtidlösa länet. Amortering av statslån sker genom uppköp av utelöpande förbindelsereller genom utlottning eller också genom en kombination av bådaamorteringssätten. Vilket amorteringsförfarande som skall tillämpas i detenskilda fallet avgörs med hänsyn till kursen på statspapperen i fråga. Vidkurser över pari används utlottningsalternativet, varvid de utlottadeförbindelserna löses in till nominellt belopp. Ligger kursen däremot under parisker amorteringen genom uppköp av förbindelserna till marknadsmässiga priser.Vid båda amorteringssätten skrivs statsskulden ned per förfallodagen med ett beloppsom motsvarar obligationernas nominella värde. Riksgäldsdirektören har sedan år1975 ett stående bemyndigande från fullmäktige att göra uppköp av utelöpandeförbindelser till ett värde som motsvarar högst de två närmast framförliggandeamorteringarna på resp. lån. Närdet gäller skattkammarväxlar som normalt har en löptid på en till tolv månaderhar gjort avsteg från principen attstatslån endast återbetalas på förfallodagen eller efter amorteringsplanen.Sålunda har främst banker tillåtits att använda utelöpande skattkammarväxlarsom hkvid vid teckning av räntebärande statslän. Det förekommer ocksåregelmässigt att innehavare av premieobligationer med en kort återståendelöptid erbjuds att byta ut obligationerna mot nyemitterade premieobligationer.Motivet för de angivna förfarandena har varit en önskan att konsoliderastatsskulden. Ifråga om statslån i utländsk valuta tillämpas olika återbetalningsvillkor. Närdet gäller vissa lån i utländsk valuta ingår också uppköp i den normalaförvaltningen av länen. Frånriksbankens sida har framhållits att lån som är spridda bland en större mängdplacerare inte bör få lösas varken helt eller delvis såvida inteförtidsinlösen medgivits i länevillkoren. Beträffande uppköp av utelöpandeförbindelser har framhållit att gällande regler inte medger attriksgäldskontorét tar upp lån för uppköp men att någon motsvarande begränsningsaknas i förslaget till ny lag om . Enligt böruppköp av statspapper på den svenska marknaden inte få företas avriksgäldskontoret. Som skäl härför har anförts att sädana uppköp har direkteffekt pä likviditeten i ekonomin och utgör en central del av FiU 1982/83:16 51 Däremot har ställt sig positiv till attriksgäldskontoret hksom får köpa upp statspapper i utländsk valuta isamråd med och till att kontoret får ta upp lån för uppköpen. Ilikhet med riksbänken anser utredningsgruppen att uppköp av statspapper isvenska kronor är ett viktigt inslag i kreditpolitiken. Rätten att besluta ommarknadsoperationer med sådana skuldförbindelser bör därför vara förbehållenriksbanken. Eftersom nuvarande regler inte uttryckligen anger att upplåning fårske för uppköp av statspapper anses f. n. sakna rätt att görauppköp pä den svenska marknaden för annat ändamål än amortering. Somframhållits av torde riksgäldsfullmäktiges förslag till nylagstiftning inte innebära någon motsvarande begränsning av möjligheterna attköpa upp utelöpande förbindelser. Såvitt framgår av förslaget torde fullmäktigedock inte avse att någon utvidgning av kontorets befogenheter skall ske.Detsamma gäller möjligheter att lösa hela län före denslutliga förfallodagen i vidare mån än som följer av lånevillkoren.Förtidsinlösen har enligt inhämtade uppgifter tillämpats endast underspeciella omständigheter och då efter särskilt beslut av . Isammanhanget vill utredningsgruppen dock peka på att det ovan redovisadeförfarandet att låta nytecknade lån likvideras med skattkammarväxlar ellerpremieobhgationer i viss mån kan anses jämställt med återbetalning . Enligtutredningsgruppens mening bör gällande ordning inte rubbas. Härför talar intebara behovet av en klar rollfördelning mellan och riksgäldskontoretutan också hänsynen till långivarna. Det måste nämligen ligga i långivarnasintressen att de ursprungligen fastställda villkoren följs och att uppköp ellerförtidsinlösen inte sker i andra fall än då villkoren föreskriver det. Någrasärskilda lagbestämmelser som förhindrar uppköp och förtidsinlösen torde dockinte erfordras. Det kan nämligen förutsättas att även utanuttryckliga lagregler härom inte företar marknadsoperationer i statspappereller löser lån . Utredningsgruppen vill i anslutning till det sagdaerinra om att gruppen i föregående avsnitt förordat att i den nya lagen - eftermönster av vad som gäller- tas in en bestämmelse om för vilka ändamål lånfår tas upp. Inte heller den nya bestämmelsen medger att upplåning sker föruppköp av förbindelser i svenska kronor annat än i amorteringssyfte. Vadovan anförts innebär inte att utredningsgruppen ställer sig avvisande till dethittills tillämpade förfarandet att vissa utelöpande statspapper får användassom likvid vid nyteckning av lån. Ett sådant förfarande kan även ifortsättningen vara motiverat. Som tidigare framhållits är det dock angelägetatt avsteg inte görs från lånevillkoren. Gruppen anser därför att riksgäldskontoreti lånevillkoren för skattkammarväxlar och andra förbindelser, som kontoretbedömer kunna få användas som likvid vid nyteckning av län, bör ta in enerinran om att förbindelserna kan, om medger det, få FiU 1982/83:16 52 bytasut mot nyemitterade statspapper. Det kan också vara lämpligt att kontoret iprospekt om nya lån anger i vad. mån tidigare utfärdade förbindelser fåranvändas som likvid. Närdet gäller lån i utländsk valuta bör enligt utredningsgruppens uppfattningriksgäldskontoret ha friare händer än vid förvaltningen av lån i svenskakronor. Uppköp av lån i utländsk valuta kan ibland vara till fördel för staten.Vidare ingår uppköp ofta i den normala låneförvaltningen. Några begränsningarav befogenheter i dessa hänseenden bör inte ställas upp. Ienlighet härmed bör som föreslagit av lagen framgå att lån får tasupp för uppköp av lån i utländsk valuta. Eftersom oUka förvaltningsåtgärderbeträffande utiändska län kan kräva ett hänsynstagande inte bara till statensintressen som låntagare utan också till andra förhållanden, bl. a.valutapolitiska omständigheter, vill gruppen stryka under vikten av att samrådsker med . 5.Avskrivning m. m. av fordringar Enligt den nu gällande lagen med reglemente förriksgäldskontoret får fullmäktige bevilja kontorets gäldenärer ackord ellereftergift beträffande deras skulder eller biträda överenskommelse mellangäldenär och hans fordringsägare om betalning av skulder, allt intill etthögsta belopp av . i varje särskilt fall. I övrigt krävs riksdagensmedgivande för beslut om ackord m. m. En liknande bestämmelse föreslås införd iden nya lagen, dock med de ändringarna att beslut skall fattas avriksgäldskontoret och att . beloppsgränsen höjs till . Vidare föreslåsatt skall få besluta om avskrivningar av fordringar oberoendeav belopp. Förslagen är en anpassning till vad som gäller enligtavskrivningskungörelsen (1965:921). Avskrivningskungörelseninnehåller regler om rätt för andra myndigheter än verk att eftergeoch avskriva vissa fordringar samt anta ackordsförslag. Kungörelsen är ettutflöde av regeringens dispositionsrätt beträffande statens medel och övrigatillgångar utom såvitt avser bl. a. tillgångar som är avsedda för riksdageneller dess myndigheter (9 kap. 8 § regeringsformen). Av 9 kap. 9 §regeringsformen (RF) följer ati kan fastställa grunder förförvaltningen av statens egendom och förfogandet över den samt föreskriva attåtgärd av visst slag inte får vidtas utan tillstånd. Reglerna omförvaltningen av och förfogandet över statens tillgångar överensstämmer ihuvudsak med vad som gällde före regeringsformens ikraftträdande. År1965 bemyndigade Kungl. Maj:t att beträffande vissa statensfordringar dels anta ackordsförslag som kan anses vara till fördel för detallmänna, dels meddela eftergift av fordran på grund av gäldenärens sjukdomeller därmed jämförlig orsak eller när det av annan anledning måste ansesuppenbart obilligt att utkräva betalning, dels ock uppdra åt myndighet att på FiU 1982/83:16 53 denämnda villkoren besluta i fråga om ackord och eftergift (prop. 1965:160, SU180, rskr 429). Med stöd av bemyndigandet utfärdades sedermeraavskrivningskungörelsen. Det lämnade bemyndigandet anses innebära attriksdagen fastställt vissa grunder för regeringens förvaltning av statensfordringsanspråk och är alltjämt bindande för regeringen. I den mån ettackordsförslag inte är till förmån för dét allmänna eller eftergift skallmeddelas i andra fall än när det är uppenbart obilligt mot gäldenären att krävabetalning torde alltså regeringen behöva utverka tillstånd tillåtgärden. Utredningsgruppenanser att vägande skäl talar för att de villkor söm sålunda gäller förregeringens rätt att anta ackordsförslag och efterge fordringar bör tillämpasav . a. är det från rättvisesynpunkt angeläget attgäldenärens möjlighet att få ackord eller eftergift är densamma oberoende avvem som förvaltar statens fordringar. Utredningsgruppen förordar således attriksgäldskontorets rätt att anta ackordsförslag och medge eftergift avfordringar begränsas på samma sätt som regeringens. Vidare bör som fullmäktigeföreslagit eftergift endast kunna medges intill ett belopp av . ivarje särskilt fall. När det gäller ackordsförslag anser utredningsgruppen detdäremot mindre lämpligt med en beloppsgräns. Som framhölls i prop. 1965:160kräver nämligen frågor om ackord ofta ett snabbt avgörande och hinner sällanunderställas . Eftersom antagande av ett ackordsförslag för en statensgäldenär kan vara till fördel för det allmänna, kan den nuvarande ordningen medkrav på medverkan vid ackordsförslag över ett visst belopp medföraförlust för staten. Den kan också ha olägenheter för bl. a. andra borgenärer. Förslagetom möjligheter till avskrivning av fordringar föranleder inga erinringar frånutredningsgruppens sida. Utredningsgruppenanser att fullmäktige även i fortsättningen bör avgöra frågor om ackord ocheftergift. Också ärenden om avskrivning bör handläggas av fullmäktige. Det bördock öppnas möjlighet för fullmäktige att delegera ärenden av förevarande slagtiU riksgäldsdirektören eller annan. En bestämmelse med denna innebörd börföras in i lagen. organisation utgörs, efter ennyligen aktualiserad förändring, av två uppläningsenheter för resp. inhemsk ochutländsk upplåning, en ekonomienhet, en garanti- och rättsenhet, enadministrationsenhet samt en revisionsenhet. Revisionsenheten lyder direktunder fullmäktige, medan övriga enheter leds av riksgäldsdirektören underfullmäktige. Organisationen har fastställts av (FiU 1978/79:39 ochFiU 1981/82:45). Fullmäktige har föreslagit att i den nya lagen skall tas in enbestämmelse om vilka enheter som skall finnas vid (24 §).Vidare har föreslagits att i paragrafen skall intas en bestämmelse om att FIU 1982/83:16 54 riksgäldsdirektörenunder fullmäkfige leder kontorets verksamhet. Iett fidigare avsnitt (2) har utredningsgruppen framhåUit att den nya lagen börinnehålla endast en grundläggande reglering av verksamhet. Ikonsekvens härmed anser gruppen att lagen inte i onödan bör tyngas meddetaljerade regler av närmast organisatorisk natur. Gruppen vill också peka påatt det ter sig något motsägelsefullt om man i den nya författningen gerriksgäldskontoret långtgående bemyndiganden när det gäller statsuppläningensamtidigt som man i detalj reglerar hur verket skall vara organiserat m. m. Motfullmäkfiges förslag om lagreglering av organisationen talar också att det äropraktiskt att låsa fast organisationen i lagen och därigenom framtvingalagändringar vid framtida omorganisationer. Enligtarbetsgruppens uppfattning är det således lämpligast att liksomhittills fastställer organisation i annan ordning än genomlagstiftning. Endast när det gäller revisionsenheten framstår en bestämmelse ilagen som påkallad. Denna enhet intar en särställning bl. a. därigenom attenheten svarar för den interna revisionen, inte bara av utanockså av den inre riksdagsförvaltningen och andra verk utomriksbanken. Revisionsenheten leds direkt av fullmäktige. När det gäller annanrevision än den som avser följer dock av bestämmelserna (RFS1968:8) om revision av riksdagsförvaltningen att enhetschefen har ettsjälvständigt ansvar. Ienlighet med det anförda förordar gruppen att i lagen förs in en bestämmelse avinnebörd att det vid skall finnas en revisionsenhet och deövriga enheter bestämmer. Vidare bör anges att riksgäldsdirektörenunder fullmäkfige leder verksamheten vid kontoret. Beträffande revisionsenhetenbör det dock, som revisorer påpekat, uttryckligen stadgas att denleds direkt av fullmäkfige. I enlighet med fullmäktiges förslag bör avlagtexten slutligen framgå att fullmäktige i en arbetsordning skall fastställahur ärendena skall fördelas mellan enheterna. Vadovan anförts om angelägenheten av att lagtexten inte tyngs meddetaljbestämmelser leder utredningsgruppen till att bestämmelserna i 15 §förslaget om vilken personal som skall finnas vid bör utgå.Detsamma gäller regeln i 18 § andra stycket om vem som skall föredra ärendeninför fullmäktige. De regler som erfordras i detta hänseende kan lämpligen tasin i arbetsordningen. Utredningsgruppen förutsätter att fullmäktige vidfastställande av arbetsordningen beaktar revisionsenhetens särställning. Avarbetsordningen bör således framgå att ärenden som rör revisionsenheten skallföredras av chefen för den enheten. FiU ,1982/83:16 55 Riksgäldsdirektören utses enligt gällande regler avfullmäkfige för av högst , dvs. samma mandattid som förfullmäktige själva. Mandatperioderna för fullmäktige och riksgäldsdirektörenbehöver dock inte sammanfalla. Riksgäldsfullmäkfigeföreslär att riksgäldsdirektören i fortsättningen skall kunna utses för en tidav högst . Vidare föreslås att en vice riksgäldsdirektör skall utses somriksgäldsdirektörens ersättare med samma mandatperiod. Vid förhinder förriksgäldsdirektören och dennes ersättare skall liksom f. n. en tillfälligersättare för riksgäldsdirektören kunna utses. Den tillfällige ersättaren skalldock inte som utses av fullmäktige utan av riksgäldsdirektören. .Som skäl för förlängningen av riksgäldsdirektörens mandatperiod anförs att hansställning i allt väsentligt är densamma som verkschefers i allmänhet inomstatsförvaltningen och att därför samma principer som gäller för t. ex.generaldirektörer bör vara vägledande. Vidare framhålls att om riksgäldsdirektörenskall utses inom fullmäktige finns möjlighet att anpassa mandatperioden tillfullmäktiges. Frånriksbankens sida har kritik framförts mot en förlängning av mandatperioden.Riksbanksfullmäktige har härvid bl. a. framhåUit att inte kanjämföras med andra myndigheter. har nämligen delegerat vidabefogenheter till riksgäldsfullmäktige, vilket har sin förklaring i attfullmäktige väljs av och avspeglar partiernas styrkeförhållanden iriksdagen. Riksgäldsdirektören måste ha fullmäktiges förtroende och hansmandatperiod bör sammanfalla med fullmäktiges. Utredningsgruppenanser att skäl kan anföras både för ett bibehållande av nuvarande ordning ochför införandet av en möjlighet för riksgäldsfullmäktige att erbjuda en längremandatperiod. Om sexårsförordnanden kan ges ökar otvivelaktigt tjänstensattraktionskraft och därmed fullmäktiges möjligheter att till posten rekryterapersoner med erforderliga kvalifikationer. måste emellertid beåktasatt man inte, som påpekat, kan jämföra ochriksgäldsdirektören med andra statliga myndigheter och deras chefer.Utredningsgruppen har i sina överväganden beträffande mandatperiodens längdslutligen stannat för att nuvarande ordning inte bör rubbas och detta avföljande skäl. Liksomfallet är beträffande riksgäldsdirektören har riksbankschefen, viceriksbankschefen, riksbanksdirektörerna och vissa andra tjänstemän i riksbankenen mandattid som är maximerad till . Riksbankschefen och viceriksbankschefen är riksbanksfullmäktig resp. suppleant i fullmäktige, medan deövriga tjänstemännen utses för av högst tre är. Dessas ställning tordevisserligen i flera avseenden skilja sig från riksgäldsdirektörens, men ikonsekvens med vad utredningsgruppen tidigare anfört om överensstämmelsenmellan författningarna om och bör man FiU 1982/83:16 56 intenu förlänga den möjliga mandattiden för endast riksgäldsdirektören till sex år.Frågan om riksgäldsdirektörens samt riksbankschefens m. fl. ställning fårövervägas i ett sammanhang. Beträffandeden i lagförslaget intagna bestämmelsen om en vice riksgäldsdirektör villutredningsgruppen erinra om att ett förslag om inrättande av en sådan tjänstlagts fram av riksgäldsfullmäktige i annat sammanhang. Ärendet har ännu intebehandlats av . Utformningen av den föreslagna lagbestämmelsenföranleder ingen annan erinran från utredningsgruppens sida än att mandattidenbör begränsas till . Vadslutligen gäller den tillfällige ersättaren för riksgäldsdirektören anserutredningsgruppen i likhet med vad som framhållits i yttrande attdenne, såsom f. n. är fallet, bör utses av fullmäktige. Som utredningsgruppen framhåller i avsnitt 2 börden nya lagens karaktär av en grundläggande reglering av riksgäldskontoretsverksamhet komma till klart uttryck. Det föreslås därför att författningen fårrubriken i stället för- som riksgäldsfullmäktigeföreslagit - Lag med instruktion för . 1 § är myndighet underriksdagen. 2 § förvaltas av sju fullmäktige som väljs avriksdagen. Fullmäktige svarar för sinverksamhet endast inför . Som berörts i avsnitt 2 bör i lagen uttryckligenslås fast att är en myndighet under . Den avriksgäldsfullmäktige föreslagna hänvisningen till 9 kap. 10 § andra stycket RFbör därför bytas ut mot en bestämmelse med angiven innebörd. 2§ överensstämmer med 1 § andra stycket i riksgäldsfullmäktiges förslag. 3 §Riksgäldskontoret bemyndigas med stöd av 9 kap. 10 § andra stycket regeringsformen att ienlighet med 4 och 5 §§ denna lag ta upp och förvalta lån till staten. Riksgäldskontorethar vidare till uppgift att i enlighet med beslut ställa kreditertill förfogande för statlig och annan verksamhet samt ikläda staten garantier.Kontoret skall även utföra övriga uppdrag och åligganden som kontoret får avriksdagen eller av regeringen med medgivande. I paragrafen anges uppgifter.Första stycket innehåller ett bemyndigande för kontoret att ta upp och förvaltalån för statens räkning FiU1982/83:16 57 med de begränsningar som följer av 4 och 5 §§. Ibemyndigandet ligger att får fastställa villkoren för lånen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 3. Paragrafen motsvarar i sak 2 § iriksgäldsfullmäktiges förslag. 4 § får ta upp lån till staten för 1. finansiering avlöpande underskott i statsbudgeten och av andra utgifter som grundar sig påriksdagens beslut, 2. tillhandahållandeav sådana krediter och fullgörande av sådana garantier som sägs i 3 §, 3. amortering ochinlösen av statslån ävensom uppköp av sådana lån i utländsk valuta samt 4. tillgodoseendeav behov av valutareserv och av statspapper förmarknadsoperafioner. Som närmare framgår av avsnitt 3anser utredningsgruppen att i lagen bör slås fast för vilka ändamålriksgäldskontoret får låna upp pengar. Bestämmelserna i detta hänseende hartagits in i 4 §. Paragrafen saknar motsvarighet i riksgäldsfullmäktiges förslagmen överensstämmer i sak med 23, 25 och 32 §§ i det nuvarande reglementet. 5 § Obligationer och andra förbindelser somriksgäldskontoret ger ut för statensräkning skall vara ställda att återbetalas på viss bestämd förfallodag ellerefter uppsägning eller genom årliga avbetalningar enUgt uppgjordamorteringsplan. Paragrafen saknar motsvarighet iriksgäldsfullmäktiges förslag men har delvis sin förebild i 29 och 33 §§reglementet. I paragrafen slås fast att lån med obegränsad löptid intefår ges ut. Beträffande skälen för paragrafen hänvisas till avsnitten 3 och 4. 6 § kontanta medel skall, i den mån deinte behöver användasför utbetalningar, insättas på kontorets checkräkning i . I paragrafen, som närmast motsvarar3 § i riksgäldsfullmäktiges förslag, regleras hur riksgäldskontoretskassaöverskott skall placeras. Till skillnad från fullmäktiges förslag gerlagrummet inte möjlighet fill insättning av sådana medel på postgirot. När detär fråga om medel som behöver användas för utbetalningar är det dock inte någothinder mot att de sätts in på postgirot. Paragrafen avviker i ytterligare ett avseende fränfullmäktiges förslag. Enligt förslaget skall överskottsmedel kunna lånas ut påden svenska kreditmarknaden i form av krediter . En sådanutlåningsmöjlighet finns .