bet · G601JoU30 · 1982-12-31 00:00:00 — Däremot kan sedan den 1 januari 1977antingen förordna om rättelse på den försumliges bekostnad eller vid vitetillhålla den försumlige att själv vidta rättelse (se 2 kap. 33 § andra stycketVL och prop. 1975/76:215 s. 93). I den nya lagen införs bestämmelser om straffansvar ifråga om försummelse av såväl skyldigheten att underhålla en anläggning somskyldigheten att driva en verksamhet i vatten så att den ej i onödan skadarallmänna eller enskilda intressen. Nuvarande möjligheter för att vid försummatunderhåll förordna om rättelse på den försumliges bekostnad eller vid vitetillhålla den försumlige att själv vidta rättelse föreslås få en motsvarighet iden nya vattenlagen. Bestämmelserna utvidgas till att avse även fall dåmeddelade föreskrifter i fråga om företagets handhavande inte iakttas. Utskottet, som ansluter sig till regeringens förslag idenna del, vill i sammanhanget nämna att och inrättat en dammsäkerhetsnämnd med uppgift bl. a. attlämna rekommendationer för underhåll och tillsyn av dammar. JoU1982/83:30 61 på begäran av lämna råd idammkontrollfrågor. På begäran av vattenfallsverket och Kraftverksföreningenhar regeringen utsett ledamöter i dammsäkerhetsnämnden. Utrivning och övertagande av underhållsskyldigheten Föredraganden påpekar att ettvattenföretag med tillhörande anläggningar ofta medför ändringar i denaturliga vattenförhållandena, som efter hand uppfattas som ett beståendetillstånd. En dammanläggning kan t. ex. förvandla ett vattendrag till envidsträckt sjö. Både människorna och naturen anpassar sig efter denya förhållandena. Anpassning till en anläggning i vatten kan också ske påannat sätt än med avseende på vattenförhållandena. Detta gäller t. ex broar,bryggor och kajanläggningar. I sådana fall är intresset knutet till självavattenbyggnaden som sådan och inte till dennas eventuella inverkan påvattenförhållandena. En vattenbyggnad kan också tillgodose båda intressena.Önskemålet att bibehålla en dammbyggnad kan bero på dels dammens inverkan påvattenförhållandena, dels att dammkrönet tjänar som vägförbindelseöver vattendraget. Önskemålet att behålla en vattenbyggnad, t. ex. en gammalstenvalvbro, kan också vara betingat av kulturhistoriska skäl. Genom utrivning av en anläggning av det angivna slaget kanskador alltså uppkomma på motstående intressen både genom inverkan påvattenförhållandena och på något annat sätt. Skadorna kan i många fall varaväl så stora som de som uppstår när anläggningen tillkom. Enligt föredragandenmåste man därför ha regler om prövningsskyldighet i vissa fall beträffandeutrivning av anläggningar som ingår i vattenföretag. Propositionens förslag i detta hänseende (14 kap.) innebärbl. a. att bestämmelserna om tillståndsplikt i 4 kap. lagförslaget blirtillämpliga även på utrivning. Tillståndsplikt föreligger således om det inteär uppenbart att varken allmänna eller enskilda intressen skadas genomutrivningens inverkan på vattenförhållandena. Om ägaren ansöker om utrivningskall ansökningen i princip bifallas. Är det från allmän eller enskild synpunktangeläget att anläggningen finns kvar, finns möjlighet att avslå ägarensbegäran om utrivning och överföra underhållsskyldigheten på någon annan änägaren. De allmänna bestämmelserna om rätt till ersättning är tillämpliga ävenpå utrivningsföretag. Ersättningsrätten gäller dock inte oinskränkt. Rätt attöverta uderhållsskyldigheten föreslås tillkomma varje ägare av fast egendom somskulle lida skada genom utrivningen. Om sådant övertagande inte sker finns möjlighetatt jämka ersättningen med hänsyn fill vad som anses skäligt.Övertagandemöjligheten bör enligt förslaget föreligga i alla fall då tillståndtill utrivning begärs, oavsett om tillståndsplikt föreligger eller inte. Vidareföreslås att skadan inte behöver ske genom inverkan på vattenförhållandena.Inte heller ställs nuvarande krav på synnerlig skada på fastigheten upp.Förslaget innehåller också en motsvarighet till nuvarande JoU1982/83:30 62 möjligheter för staten, kommuner och vattenförbund attöverta underhållet till skydd för allmänna intressen. 1 fråga om problemen med övergivna anläggningar erinras ipropositionen om att på talan av kammarkollegiet skall kunnaförklara tillstånd till vattenföretag förverkat när företaget övergivits ellerunderhållet allvarligt försummats eller när tillstånd att inverka påvattenförhållandena inte har utnyttjats (se ovan s. 53).Därvid kan annan än ägaren ges rätt att utföra behövliga utrivnings- ochåterställningsåtgärder. Rätten att överta underhållet av sådan anläggning somnu avses föreslås tillkomma samma krets av intressenter som vidutrivningsbegäran av ägaren, dvs. skadelidande fastighetsägare, staten,kommuner och vattenförbund. I propositionen föreslås (19 kap.)att enhetliga bestämmelser om skydd för yt- och grundvatten tas in i den nyavattenlagen. Den nu gällande aktsamhetsregeln för grundvatten utvidgas till attgälla även för ytvatten. Skyddsområden skall kunna inrättas av länsstyrelsenför yt- och grundvattentillgångar. Inom sådana områden skall fastighetsägaresoch allmänhetens rätt att använda marken kunna inskränkas. Som exempel på åtgärder som omfattas av aktsamhetsregelnnämns i specialmotiveringen grävning, sprängning och anordnande av upplag samtutspridande av gödsel eller bekämpningsmedel. Som ytterligare exempel påverksamheter som kan beröras anges båttrafik, annan trafik och bad. Verksamhetsom kan bedrivas med stöd av allemansrättsliga grundsatser torde dock normaltinte vara av en sådan omfattning att aktsamhetsregeln blir tillämplig. Beslut om vattenskyddsområde skall enligt förslaget fattasav , som därvid får föreskriva de inskränkningar iförfoganderätten över fastigheter inom skyddsområdet som behövs för atttillgodose syftet med området. Till skillnad mot vad som gäller fårskyddsområde även avse vattenförsörjningen i glesbygd. Bestämmelserna om ersättning till fasfighetsägare m.fl.för sådana inskränkningar föreslås utformade efter mönster i naturvårdslagen.Som förutsättning för ersättningsrätt gäller således att pågåendemarkanvändning avsevärt försvåras. Inskränkande föreskrifter som kan ge rätttill ersättning får dock endast meddelas på begäran av den i vars intresseskyddsområdet fastställs, t. ex. kommun, industriföretag eller liknande. Det ärden som begärt föreskrifterna som skall betala ersättningen. Detta innebär attnågon ersättningsskyldighet för staten inte kan uppkomma i annat fall än dånågon statlig myndighet begärt föreskrifterna. Ersättningsfrågan, liksom frågan om ev. inlösen avfastighet, skall enligt förslaget prövas av . Utskottethar ingen erinran mot propositionens förslag i förevarande JoU1982/83:30 63 Som föredraganden anfört aktualiseras genom reglernaom skydd för vattenförsörjningen vissa samordningsproblem med ML (se prop. s.600 f). Enligt förslaget till 19 kap. 1 § andra stycket skall företagaren, omhan utför företaget eller bedriver verksamheten i enlighet med de villkor sommeddelats vid prövning enligt ML eller 18 § naturvårdslagen, anses uppfylla-kravet på aktsamhet i nya vattenlagens bemärkelse. 1 sammanhanget bör nämnasatt miljöskyddsutredningen framlagt förslag om ändring av ML så attlagen uttryckligen omfattar verksamhet som kan förorena mark eller grundvatten(Ds Jo 1983:1). Förslaget övervägs f. n. i . Allmänna farleder och allmänna hamnar Regeringens förslag i detta avsnittinnebär i korthet bl. a. följande. gällande bestämmelser i 5 kap. VL omallmänna farleder och allmänna hamnar bryts ut och sammanförs i en särskild lagom inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn.Allmän farled eller allmän hamn får enhgt lagförslaget inrättas, om farledeneller hamnen är av väsentlig betydelse för den allmänna samfärdseln. En allmänfarled får även inrättas, om den är av väsentlig betydelse för fiskerinäringeneller om den är av väsentlig betydelse för trafiken med fritidsbåtar och detbehövs med hänsyn fill säkerheten i farleden. Genom kravet att en hamn skall vara av väsentlig betydelseför den allmänna samfärdseln kommer begreppet allmän hamn inte att omfatta t.ex. fiskehamnar, småbåtshamnar och örlogshamnar (se prop. s. 143). Som ipropositionen påpekas har detta betydelse endast i fråga om vad som skallinbegripas i det vattenrättsliga begreppet allmän hamn och därmed omfattas avvissa rättigheter enligt nya vattenlagen. Frågan om vilka hamnar som böromfattas av en eventuell hamnlag har enligt föredraganden en vidare syftning,och tillämpningsområdet för en sådan lag behöver inte nödvändigtvissammanfalla med sådana hamnar som från vattenrättslig synpunkt bör betraktassom allmänna. Det anmäls att frågan om en hamnlag övervägs inomkommunikationsdepartementet. Resultatet av övervägandena kommer att redovisasi annat sammanhang. Anläggningar och åtgärder i vatten som behövs för enallmän farled eller hamn skall prövas enligt den nya vattenlagen. Enligt 2 kap.4 § punkt 4 nya vattenlagen kan den som vill utföra vattenföretag som erfordrasför allmän farled eller allmän hamn göra detta utan hinder av att han inte harrådigheten över vattnet. Tvångsrätt för att utföra ett sådant vattenföretag kanerhållas enligt 8 kap. 1 § nya vattenlagen. Frågan om inrättande, utvidgning och avlysning av allmännafarleder och hamnar skall däremot enligt förslaget prövas i administrativordning, i första hand av regeringen. Beslutsrätten skall i viss utsträckningkunna överlåtas på . JoU1982/83:30 64 I avsikt att undanröja nuvarandeosäkerhet i fråga om vissa hamnars och farleders rättsliga status förordasvidare en grundläggande genomgång av alla farleder och hamnar i landet,syftande bl. a. till att fastställa vilka som bör vara allmänna. Enligtövergångsbestämmelserna skall de allmänna farleder och hamnar som finns vidikraftträdandet av lagen upphöra att vara allmänna vid utgången av december1986, om inte har beslutats att farleden eller hamnen fortfarandeskall vara allmän. Utskottet har ingen erinran mot regeringens här redovisadeförslag. Med hänsyn till den framflyttning av lagstiftningens ikraftträdandesom utskottet förordat bör den i föregående stycke nämnda tidpunkten ändrastill utgången av . Allmänna flottleder åtnjuter sammaskydd och rättigheter i vattenrättsligt hänseende som allmänna farleder. VL behandlas frågor om inrättande, utvidgande och avlysning av allmännaflottleder. Bestämmelser om nyttjande av allmänna flottleder och om ersättningför skador samt om de flottandes inbördes förhållanden och om verksamheten iflottningsförening-ar finns i lagen (1919:426) om flottning i allmän flottled,den s. k. flottningslagen. Enligt föredraganden är det med hänsyn till flottningensminskade betydelse inte motiverat med någon genomgripande omarbetning avflottningslagstiftningen. Övervägandena bör i huvudsak inriktas på sådanaändringar som utgör en följd av den nya vattenlagen. I överensstämmelse med vadsom förordats i fråga om farleder och hamnar föreslås att frågor om inrättande,utvidgning och avlysning av allmänna flottleder prövas iadministrativ ordning. Denna prövning bör handhas av regeringen med möjlighetatt överlåta beslutanderätten till länsstyrelserna. Dessa frågor regleras i ensärskild lag om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän floftled. När en allmän flottled inrättas eller utvidgas behöver deti allmänhet utföras anläggningar eller åtgärder i vatten. Dessa kommer enligtförslaget att prövas enligt den nya vattenlagen. Vid tillståndsprövningenkommer den nya lagens allmänna tillåtlighetsregler m. m. att gälla. Allmännaflottleder blir dock liksom f. n. särbehandlade bl. a. genom reglerna områdighet över vatten och genom möjlighet att få särskilda tvångsrätter. Ersättningsanspråk i anledning av en allmän flottled kanhänföras till skador på grund av anläggningar och åtgärder för flottningen(anläggningsskador) eller till skador på grund av flottningens bedrivande(flottningsska-dor). skadereglering i ansökningsmålet börgivetvis avse anläggningsskadorna. Liksom f. n. (se 9 kap. 3 § andra stycketVL) kommer dock möjlighet att finnas att hänvisa svårbedömda anläggningsskadortill prövning enligt flottningslagen. JoU1982/83:30 65 Flottningsskador prövas f. n.enligt särskilda regler i flottningslagen men kan också uppskattas och ersättaspå förhand i vattenmålet. Enligt propositionen kommer flottningsskador iframtiden uteslutande att handläggas enligt flottningslagen. Frågan omändringar i flottningslagen behandlas i prop. 1982/83:26 och JoU 1982/83:31. Bevakningen av allmänna intressen Vattendomstolarna ochförrättningsmännen har enligt VL en långtgående skyldighet att oavsett yrkandenpröva olika frågor som kan komma upp i ett tillståndsärende, särskilt i vad månhänsyn bör tas till allmänna intressen. Yttranden över en ansökan om tillståndtill ett vattenföretag skall inhämtas från olika myndigheter. Bland sådanamyndigheter nämns uttryckligen i lagen, beroende på företagets art ellerinverkan, kammarkollegiet, , , planverket,, och berörd kommun. Utlåtanden kan även inhämtasfrån andra förvaltande myndigheter. För att underlätta uppgift att beakta deallmänna intressena och möjliggöra ett djupare inträngande i dessafrågor har kammarkollegiet ålagts att föra talan för tillgodoseende av deallmänna intressena i flera av de nuvarande vattenmålen (11 kap. 35 § 1 mom.VL). 1 ansökningsmål om bl. a. byggande i vatten och vattenreglering skallansökningshandlingarna och kungörelse sändas till kollegiet.Kollegiet avgör om det ansökta företaget berör allmänna intressen som behöverbevakas under processen. Motsvarande funktion skall kollegiet fylla vidsyneförrättningar i fråga om vissa torrläggnings- öch vattenregleringsfö-retag.Kammarkollegiet skall också föra talan för det allmänna när det gällernyprövning och avgifter m.m. enligt VL. Vid bevakningen av de allmänna intressena ärkammarkollegiet uppenbarligen i stor omfattning beroende av initiativ och rådfrån berörda fackmyndigheter. Så har det t. ex. ansetts vara av stor vikt attstatens naturvårdsverk bevakar allmänna miljövårdsintressen i vattenmål,särskilt sådana som avser vattenbyggnadsföretag. Därvid har det förutsatts attkollegiets talan utförs i nära samarbete med (se prop. Vid sidan om kammarkollegiet har kommunerna sedan 1962rätt att självständigt föra talan i vissa vattenmål för att tillgodose allmännaintressen inom orten (11 kap. 35 § 3 mom. VL). Andra myndigheter än kammarkollegietoch kommunen har däremot inte rätt att föra någon självständig talan ivattenmål för tillgodoseende av allmänna intressen. Enligt proposifionen bör det allmänna även ifortsättningen, för bevakning av allmänna intressen, företrädas avkammarkollegiet och berörda kommuner. Begränsningen till dessa organ avserfrågor där det allmänna självt skall ta ett processuellt initiativ anfingen somsökande eller som motpart till 5 1982/83. JoU 1982/83:30 66 Annorlunda förhåller det sig enligt föredraganden vid denursprungliga fillståndsprövningen av ett vattenföretag, då den principielltviktigaste avvägningen mellan företagarintresset och allmänintresset skall ske.Den långtgående officialprövningsskyldighet för tillståndsmyndigheten som kommeratt föreligga även enligt den nya vattenlagen innebär att domstolen resp.förrättningsmannen skall se till att utredningen blir så fullständig sommöjligt, bl. a. genom att inhämta yttranden från berörda myndigheter. En sådanordning kräver med nödvändighet att alla de särskilda myndigheter som har tilluppgift att bevaka vissa typer av allmänna intressen var för sig och iblandockså oberoende av varandra framför sina synpunkter och förslag direkt tilltillståndsmyndigheten. Några krav på att formella yrkanden måste framställasgenom kammarkollegiet eller kommunen bör enligt föredraganden inte ställas uppi sådana fall, utan vad myndigheterna har anfört bör betraktas avtillståndsmyndigheten inom ramen för dess officialprövnings-ochutredningsskyldighet. Myndigheterna bör också ha rätt att i ett till högreinstans fullföljt mål anföra sina synpunkter, dock utan ställning av part (jfrNJA 1959 s. 81). Till de allmänna intressena räknas inte sådana rättigheterav olika slag som kan tillkomma staten eller kommuner i deras egenskap avprivaträttsliga subjekt, t. ex. som ägare av en fastighet som berörs av ettvattenföretag. I sådana fall tillkommer naturligtvis talerätten den myndighetsom förvaltar fastigheten. På motsvarande sätt kan naturligtvis en förvaltandemyndighet uppträda som sökande i ett vattenmål rörande ett företag som fallerinom dess verksamhetsområde, t. ex. eller en lokal vägförvaltning ifråga om broar och fortifikationsförvaltningen i fråga om försvarsanläggningari vatten. I propositionens allmännamotivering (s. 159 f.) erinras om jordbruksbevattningens ökande betydelse fören jämn och hög avkastning inom jordbruksnäringen. Enligt föredraganden harbevattningen undergått en nästan explosionsartadutveckling på vissa håll i landet. bevattnades huvudsakligen betesvallar, potatisoch fältodlade köksväxter. bevattnas i allt större utsträckning ävenslåttervallar, stråsäd, oljeväxter, sockerbetor samt bär- och fruktodlingar.Bevattning sker även för annat än jordbruksändamål, t. ex. i handelsträdgårdaroch timmerupplag. Den ökade bevattningen har emellertid, framhålls det, inteägt rum utan problem. På flera håll har bevattningen konkurrerat med andraintressen om vattentillgångarna och även konkurrens mellan bevattnare inbördeshar förekommit. Uttagen för bevattning har ofta skett utan tillstånd enligt VL JoU1982/83:30 67 och har orsakat skador på t. ex. fisket. Det finns enligt föredraganden all anledning att anta attbevattningen kommer att spela en stor roll i vårt framtida jordbruk. Det är avstor betydelse såväl samhällsekonomiskt som företagsekonomiskt för lantbruketatt jordbruksproduktionen kan förbättras genom bevattning. Man kan inte hellerbortse från frågans sociala aspekter. Att skapa en acceptabel och jämnlönsamhet för lantbruket, så att landsbygdens befolkning inte kommer iefterhand i jämförelse med andra yrkeskategorier i landet, framstår som ettsjälvklart önskemål. Utvecklingen på bevattningsområdet kan förväntas gå motallt större och rationellare enheter. Det har visat sig att det, föranskaffande av vatten till bygder med behov av och förutsättningar förbevattning, kan vara lämpligt att flera jordbrukare går samman för attinvestera i permanenta anläggningar, såsom vattenmagasin, ledningssystem ochpumpanordningar. Såväl när gemensamma anordningar är lämpliga som när behov avsådana anordningar inte föreligger kan det också vara erforderligt att vidvattenbrist fördela vattnet mellan bevattnare inbördes. En fastare samverkanmellan bevattnare kan också enligt propositionen vara lämplig när det gälleratt tillvarata gemensamma intressen gentemot myndigheter eller andraintressenter i ett vattenområde. Gällande VL tillhandahåller inte något särskilt institutför bevattningssamverkan. Detta har dock inte hindrat att samverkan harbedrivits i olika former. Av remissyttrandena framgår att i bl. a. Skaraborgslän handelsbolagsformen är vanligt förekommande, medan man i länhar tillskapat gemensamhetsanläggningar enligt anläggningslagen. I Östergötlandslän lär man ha löst samverkansfrågan genom servitutsbildningar. I länhar bristen på vatten i flera fall medfört att man bildat särskildabevattningsföreningar i samband med vattendomstolsbehandlingen av frågan omtillstånd till ytvattentäkt för bevattning. Medlemskap i en sådan förening harutgjort ett villkor för tillstånd till vattenuttag. Föredraganden framhåller för sindel, med hänvisning bl. a. till de önskemål som framförts vidremissbehandlingen, att en vattenrättslig samfällighetsbildning framstår somden lämpligaste associationsformen för samverkan mellanbevattningsintressenter. 1 anslutning härtill redovisas i propositionenutförligt vissa principiella överväganden rörande innebörden av begreppetsamfällighet. a. erinras om att en utmärkande egenskap för desamfälligheter varpå lagen om förvaltning och samfälligheter är tillämplig ärgemenskapens sakrättsliga karaktär. Delaktigheten i sådana samfälligheter ärnämligen förenad med äganderätten till varje särskild fastighet. Delaktigheteni en samfällighet för bevattning kräver också, framhålls det, en sakrättsliganknytning. Efter en diskussion av olika tänkbara lösningar förordas ipropositionen att delaktigheten i en bevattningssamfällighet knyts JoU1982/83:30 68 till innehavet av ett tillstånd till bevattning. Ettsådant tillstånd är i princip inte personligt utan avser tillstånd för någonatt i egenskap av fastighetsägare, arrendator eller annan nyttjanderättshavarebevattna vissa markområden på en fastighet. I likhet med vad som föreslås rörandesamfälligheter för markavvattning (se ovan) överges således anknytningen tillfastigheter vid samfällighetsbildningen. När det gällerbevattningssamfälligheter går förslaget emellertid ett steg längre så tillvida att deltagarkretsen helt eller delvis kan bestå av arrendatorer ellerandra nyttjanderättshavare. Någon begränsning av deltagarkretsen med hänsyn tilländamålet med bevattningen föreslås ej. Detta innebär att samfälligheten kanomfatta intressenter av olika slag, såsom jordbrukare samt innehavare avhandelsträdgårdar och timmerupplag. Samtliga frågor som berör bevattningssamfälligheter, dvs.frågor om tillstånd, ersättning och fördelning av vatten samt samverkans- ochkostnadsfördelningsfrågor kommer enligt förslaget att prövas av vattendomstol. De materiella reglerna omsamfällighetsbildning bygger på principen att man i första hand bör försökaåstadkomma bevattningssamfälligheter på frivillig väg. Förslaget ger sålunda ejmöjlighet att tvångsansluta den som inte har något intresse av bevattning.Bestämmelser om tvångsdelaktighet kan dock enhgt föredraganden inte heltundvaras. Olika regler föreslås härvid gälla beroende på om delaktigheten ärmotiverad av behovet av att fördela vatten eller om det gäller anslutning gemensamhetsanläggning för bevattning. I det förra fallet fårvattendomstolen, om flera ansöker om bevattning ur samma vattentillgång ochfördelningsbehov föreligger, bestämma att tillståndshavarna skall utgöra ensamfällighet. I detta fall är det således tillräckligt att vattnet behöverfördelas mellan tillståndshavarna, något som det ankommer på vattendomstolenatt självmant ta ställning till för den händelse inget yrkande omsamfällighetsbildning framställts. Något strängare krav gäller förtvångsanslutning i de fall ansökan avser en vattentillgång beträffande vilkenflera tillstånd meddelas successivt men tillstånden ges för en sökande varjegång. 1 dessa fall krävs, liksom när det gäller anslutning av "äldre"tillståndshavare till en nybildad samfällighet, särskilda skäl för anslutning(se 6 kap. 1 §). När det gäller anslutning av en bevattnare till engemensamhetsanläggning för bevattning talar enligt propositionen hänsynen tillövriga deltagare för att stränga krav upprätthålls. För det första börinrättandet av en gemensam bevattningsanläggning vara lämpligt från främsttekniska och ekonomiska synpunkter. Vidare bör tvångsanslutning till sådananläggning inte få ske av annan deltagare än sådan för vilken det är avväsentlig betydelse att ha del i anläggningen. Efter mönster i 7 §anläggningslagen införs dessutom ett s. k. opinionsvillkor. Detta innebär atten gemensam anläggning inte får inrättas, om de som skall delta i anläggningenmera allmänt motsätter sig åtgärden och JoU1982/83:30 69 har beaktansvärda skäl för det. Opinionsvillkoret skalldock kunna åsidosättas om behovet av den gemensamma anläggningen är synnerligenangeläget med hänsyn till motstående allmänna och enskilda intressen. Även en tillståndshavare som är nyttjanderättshavare skallenligt förslaget kunna delta i en gemensamhetsanläggning som ingår i enbevattningssamfällighet. Inte heller i detta fall upprätthålls således deteljest sakrättsligt motiverade kravet på fastighetsanknytning. Hänsynen tillövriga delägare i samfälligheten och till panträttshavarna bör enligtföredraganden kunna tas till vara inom ramen för det allmänna lämplighetskravetför anslutning.