bet · G601JoU34 · 1982-12-31 00:00:00 — För båda kraven skall gälladen förutsättningen att avverkning bedrivs i en takt som främjar en jämnåldersfördelning av skogen på brukningsenheten. Den högsta tillåtnaslutavverkningen bestäms enligt gällande regler till en viss andel avbrukningsenhetens skogsmarksareal. Detsamma bör gälla avverkningsskyldigheten.Genom att kravet knyts till viss areal uppmuntras inte avverkning av i förstahand virkesrika bestånd. En avverkning ensidigt inriktad mot sådana beståndskulle kunna påverka den långsiktiga produktionsnivån negativt. Skogsstyrelsenhar i sitt remissyttrande över virkesförsörjningsutredningens betänkandeföreslagit att avverkningsskyl- JoU 1982/83:34 13 dighetenskall bestämmas till hälften av den areal som enligt ransoneringsreglerna fårslutavverkas. Nivån blir därmed i viss utsträckning anpassad till hur mycketslutavverkningsbar skog som finns på brukningsenheten. Förslaget innebär ettbetydande spelrum mellan vad som får avverkas och vad som skall avverkas. Ispecialmotiveringen (s. 22-25) redovisas närmare vad den föreslagnaavverkningsskyldigheten innebär i praktisk tillämpning. Ipropositionen förordas sålunda att i 14 8 skogsvårdslagen föreskrivs attskogsmarkens ägare skall svara för att skogen på hans brukningsenhetslutavverkas i lämplig omfattning så att en jämn åldersfördelning av skogen påhans brukningsenhet främjas. Regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer bör besluta föreskrifter om hur stora andelar av en brukningsenhetsskogsmarksareal som minst skall och högst får slutavverkas . På denna punkt har lagrådet framfört synpunkter som tas upp ispecialmotiveringen. På lagrådets förslag har den andel som måste slutavverkaspreciserats i lagtexten. Andelen får enligt den föreslagna lydelsen inteöverstiga hälften av den andel som det är tillåtet att slutavverka. Vadhärefter gäller gallringen är jordbruksministern inte beredd att förorda engenerell gallringsskyldighet. Enligt gällande bestämmelser är gallringtillåten bara om den främjar skogens utveckling. Det förekommer emellertidalltför ofta att gallringsliknande huggningar utförs i äldre bestånd. Dennatyp av huggningar är olämpliga för skogens utveckling. Att sådana huggningarförekommer kan bero på att skogsägaren vill undgå kostnaderna för återväxtåtgärder.Gallringsskyldigheten bör därför, som har föreslagit, begränsastill att gälla den yngre skogen som inte har blivit röjd eller på rättsätt. Enligt uppgifter insamlade genom riksskogstaxeringen harendast något mer än hälften av behovet av dessa s. k. förstagallringar blivittillgodosett. Det ligger i sakens natur att behovet av en gallringsskyldighetsom avser de yngre bestånden är tidsbegränsat. Allteftersom det eftersläpanderöjningsbehovet hämtas in och skogsägarna lever upp till den föreskrivnaröjningsskyldigheten minskar behovet av de tidigaste gallringarna. Ipropositionen föreslås att skogsvårdslagen kompletteras med en bestämmelse avinnebörd att gallring av skog skall ske, när skogen är så tät att den aktuellaoch framtida produktionen av värdefullt virke väsentiigt hämmas. Bestämmelsentas in som ett tredje stycke i 98 i lageri. Förslaget om införande av en generellavverkningsskyldighet avstyrks i motionerna 2303 (fp), 2324 (m) och 2326 (c).Motionärerna anför bl. a. att tvångsavverkning är en nyhet av stor principiellbetydelse, som är oförenlig med marknadsekonomins sätt att fungera. Vidareframhålls att förslaget minskar det ekonomiska handlingsutrymmet för denenskilde skogsägaren. 1 samband med den uppvaktning som gjordes inför utskottetav företrädare JoU 1982/83:34 14 a. skogsindustrin och skogsägarna undérströks att förslaget försvårarproduktionen av värdefullt sågtimmer, genom att avverkningskravet knyts tilllägsta slutavverkningsålder. För den skogsägare som av olika skäl önskar byggaupp ett virkesförråd kan avverkningsskyldigheten vålla problem, framhölls detvidare. Liknande synpunkter framförs i motionerna 2324 och 2326. Utskottet ansluter sig till vad jordbruksministernanfört om behovet av en lagstadgad skyldighet att slutavverka. Som ipropositionen anförts är det hög tid att vidta effektiva åtgärder för att ökavirkesutbudet. Det är nödvändigt att avverkningarna ökar i sådan omfattning attdet vid en kommande högkonjunktur för skogsindustrin inte skall behöva görasnågra produktionsbegränsningar till följd av virkesbrist. Enligt utskottetsmening måste det undvikas att vi på nytt hamnar i en bristsituation när detgäller skogsindustrins råvaruförsörjning. Med den avverkningspotential vi harär det oförsvarligt att importera virke till höga priser för att något så närkunna utnyttja avsättningsmöjligheterna för skogsindustriprodukter. Inte hellerkan vi på nytt tillåta oss att mista stora exportinkomster och försvagaskogsnäringens viktiga roll för sysselsättning och regionalpolitik av denanledningen att avverkningsmöjligheterna inte utnyttjas fullt ut. Enavverkningsskyldighet av det slag jordbruksministern föreslagit låter sigenligt utskottets mening väl förena med skogspolitiska beslut. Av detbeslutet följer att skogen och skogsmarken är en viktig nationell resurs. Detär ett samhällsintresse att den utnyttjas rationellt och riktigt. Senast i 1979års skogsvårdslag har det slagits fast att skogsmarken skall skötas så att denvaraktigt ger en hög och värdefull virkesavkastning. harvisat att det fordras ytterligare åtgärder från samhällets sida föi" attalla skogsägare skall leva upp till den bestämmelsen. Avdet anförda följer att utskottet biträder regeringens förslag om avverkningsskyldighetoch avstyrker motionerna 2303, 2324 och 2326 i motsvarande delar. Det bör isammanhanget påpekas att argumenteringen mot lagförslaget i några av motionernadelvis bygger på felaktiga eller missvisande slutsatser rörande innebörden avden föreslagna avverkningsskyldigheten. I specialmotiveringen till denaktuella bestämmelsen (se prop. 145 s. 2225) anges utförligt hur denna äravsedd att tillämpas. Härav framgår att en betydande flexibilitet i denpraktiska tillämpningen är både möjlig och önskvärd. a. framhålls attutrymme ges för s. k. värdeproduktion under efter det att ettbestånds lägsta tillåtna slutålder har uppnåtts. Utskottet anser att, genom atten viss minsta andel slutavverkningsbar skog inte berörs, enkla regler kantillskapas som möjliggör produktion av värdefullt sågtimmer. Enligtjordbruksministern bör vidare skogsägarna ges möjlighet att förläggaavverkningarna så att de passar med konjunkturen för skogsindustrin och därmeddess efterfrågan på virke (s. 25). Möjligheter bör finnas att medge undantagfrån kravet på minimiav- JoU 1982/83:34 15 verkning.Ett motiv för undantag bör kunna vara att slutavverkningskravet omfattarbestånd med mycket hög värdeproduktion. Ett annat godtagbart skäl för undantagbör vara att avverkningen är så liten att den av ekonomiska skäl bör ske isamverkan med någon granne som först planerar att avverka. Etttredje skäl är de särskilda hänsyn till naturvårdens intressen som berörts iden allmänna motiveringen. Framför allt i motionerna 2324 och 2326 förekommeruttalanden som tyder på att den del av propositionen som behandlar tillämpningenav de föreslagna bestämmelserna förbigått motionärerna. Utskottet biträder vidare förslaget om införande aven gallringsskyldighet i 9 § skogsvårdslagen. Propositionen innebär i dennadel en viktig och angelägen komplettering av skogsvårdslagen såvitt avser deskogliga myndighetemas möjligheter att främja ett aktivt skogsbruk. Som ipropositionen anförts bör gallringsskyldigheten avse den yngre skogen som intehar blivit röjd i rätt tid eller på rätt sätt. Det anförda innebär attutskottet avstyrker motionerna 2303, 2324 och 2326 i motsvarande delar. Vad särskiltbeträffar motion 2326, vari som enda motiv för avslagsyrkande hänvisas tillden i 9 8 upptagna röjningsskyldigheten får utskottet påpeka att en bestämmelseom gallringsskyldighet tar sikte på just de fall där röjning ej har utförts itid och där de skogliga myndigheterna saknar tillräckliga möjligheter attingripa. Utskottetavstyrker vidare förslagen i motion 2330 (vpk) att gallringsskyldigheten börgöras generell och att en allmän skyldighet att följa skogsvårdsstyrelsemasgallringsmallar alltid skall gälla. Imotion 2330 förs vidare fram yrkanden om en översyn av 6 8 skogsvårdslagen, omåtgärdspaket för skogsvård samt att regeringen ges till känna vad som i övrigtanförs i motionen (yrkandena 4, 7 och 9). I fråga om 68 skogsvårdslagenframhåller motionärerna att paragrafens nuvarande utformning gör denna i detnärmaste verkningslös. Att överårighet inträder först när beståndets ålder med60% överstiger lägsta tillåtna slutavverkningsålder torde enligt motionen imånga fall innebära ett slöseri med markens virkesproducerande förmåga.Tillämpningsföreskrifterna bör kunna göras mer flexibla utan att man tummar påden lägsta slutavverk-ningsåldern eller värdetillväxten. Ettåtgärdspaket för skogsvård skulle enligt motionen bidra till att minskaarbetslösheten i bl. a. skogskommunerna. som människor går arbetslösafinns ett stort behov av arbetsinsatser inom skogsvården, såsom plantering,röjning, gallring och stamkvistning m.m. Genom att bilda"skogsvårdscentra" i berörda kommuner skulle man kunna uppnå posifivaresultat för både skogsnäringen och sysselsättningen. Utskottet erinrar om att 6 8 skogsvårdslagen såsent som under föregående ändrades i syfte att öka förutsättningarnaför paragrafens JoU 1982/83:34 16 tillämpning(JoU 1981/82:26). Det kan tilläggas att förslaget om avverkningsskyldighetenligt den nya lydelsen av 14 8 (se ovan) delvis får funktionen av ettkomplement till det förstnämnda stadgandet. Utskottet är bl. a. med hänsynhärtill inte berett att förorda någon översyn av 6 8 skogsvårdslagen ochavstyrker därför yrkande 4 i motion 2330. Önskemåleti nämnda motion om ökade skogsvårdsinsatser i skogskommunerna kan i vissutsträckning anses tillgodosett genom förslagen i proposition 1982/83:120 omutveckling i . I detta sammanhang konstaterades bl. a. attskogsbruket kan ge värdefull sysselsättning i glesbygden, och utbudet av råvaratill industrin kan ökas. Förutom det generella stödet till skogsbruket iNorrlands inland har särskilda satsningar gjorts på skogsbruket i Norrbotten.Erfarenheterna härav är goda. I den nu aktuella propositionen föreslås attbidragsramen för särskilda skogsvårdsåtgärder inom det skogliga området ökasmed 10 milj. kr. Över huvud taget syftar de nu behandlade förslagen till attåstadkomma en ökad aktivitet i skogsbruket, vilket bör få positiva effekterför både skogsvården och sysselsättningen. Tilläggas bör att den typ avinsatser som motionären efterlyser också görs inom ramen för detregionalpolitiska länsplaneringsarbetet. Inom ramen för glesbygdsstödet utgårstatligt bidrag till sysselsättningsfrämjande åtgärder i glesbygd. Det s. k.IKS-stödet (intensifierade kommunala sysselsåttningsinsatser) torde t. ex.vara tilllämpbart i åsyftade sammanhang. En betydande del av anslaget tillberedskapsarbeten avser vidare projekt inom skogsbruket. Utskottet anser motbakgrund av vad nu anförts att syftet med motionen i berörd del bör kunnatillgodoses utan någon särskild framställning från sida. Vadbeträffar yrkande 9 i motion 2330 (tillkännagivande av vad som i övrigt anförsi motionen) synes i någon mån oklart vilka delar av motionen som åsyftashärmed. Troligtvis åsyftas i första hand ett inledande avsnitt i motionen sombl. innehåller både beskrivningar och värderingar av skogspolitiken och desstillämpning, läget på skogsodlings- och röjningssidan, värdet av stamkvistningm.m., virkesförsörjningen, ägarstrukturen och en mängd andra frågor påskogspolitikens område. Motionen innehåller i denna del givetvis en hel delsynpunkter som förtjänar att prövas närmare i det fortsatta utredningsarbetetresp. i den praktiska tillämpningen. Bifall till motionen i angiven del skulleemellertid innebära att reservationslöst godkänner samtliga desynpunkter och uttalanden som kan anses hänförliga till yrkandet i fråga,vilket enligt utskottets mening vore en alltför långtgående åtgärd. Utskottetföreslår att motionen i denna del ej föranleder någon särskild åtgärd frånriksdagens sida. En skogsbruksplan är en beskrivning i ord, siffroroch bild av en skogsfastighets eller brukningsenhets utseende och behovet avåtgärder på den. Skogsbruksplaner har upprättats ochderas innehåll JoU 1982/83:34 17 varierarstarkt med ålder och konstruktör. De planer som har tillkommit efter 1979 årsskogspolitiska beslut har fått en enhetligare utformning. Det beror bl. a. påatt statsmakterna har ställt som villkor för att statsbidrag till skogsvårdskall lämnas att skogsbruksplan upprättas enligt föreskrifter somskogsstyrelsen meddelar. Skogsbruksplanenär inte någon exakt beskrivning av hur och när skogsvårdsåtgärder ochavverkning skall göras. En anledning härtill är att planen med hänsyn bl. a.till kostnaderna för den bör kunna utnyttjas . Under dennatid sker lätt sådana opåräknade förändringar att en plan med ett exakt programskulle förlora sitt värde helt eller delvis. Det åtgärdsprogram som anges iplanen är därför i stor utsträckning rekommendationer hänförliga till vissatidsperioder. Frånsocialdemokratiskt håll har man krävt att alla skogsfastigheter avbetydelse skall ha en skogsbruksplan. Det är nu enligt jordbruksministern dagsatt detta krav förverkligas. I propositionen föreslås att det i skogsvårdslageninförs en särskild bestämmelse med innebörden att det för varje brukningsenhetskall finnas en skogsbruksplan med riktlinjer för skogens skötsel på enheten.Planen bör upprättas enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer. Det innebär att statsmakterna skall läggafast de minimikrav som bör ställas på skogsbruksplanen i fråga om innehåll ochkvalitet. Minimikravet i fråga om en skogsbruksplans innehåll bör vara att denskall beskriva brukningsenheten på sådant sätt att skogsägaren utan svårighetkan tillämpa skogsvårdslagens avverknings- och skogsvårdskrav på de olikadelarna av enheten. Vidare är det lämpligt att de begränsningar i utnyttjandetav brukningsenheten som eventuellt gäller med anledning av förordnanden enligtnaturvårdslagen anges i planen. Även andra restriktioner från naturvårdssynpunkteller annan allmän synpunkt, t. ex. med hänsyn till renskötseln, som kan gällaför brukningsenheten bör framgå av planen. Med hänsyn till de kostnader som ärförknippade med planen men främst mot bakgrund av de planeringsresurser som kanpåräknas bör planerna göras så enkla som möjligt utan att syftet med demförfelas. Planeringsunderlagetför skogsägaren varierar normalt med skogsinnehavets storlek. Så t. ex. harstorskogsbruket som regel detaljerade indelningssystem för sina skogarkopplade till särskilda planeringsinstrument. Det är enligt jordbruksministernsjälvklart att skogsföretag som har sådant planeringsunderlag bör undantas fråndet generella kravet på skogsbruksplan av det slag som beskrivits i detföregående. Vidare är det inte rimligt att för de allra minstabrukningsenheterna ställa krav om en sedvanlig skogsbruksplan. För dessa bör enenkel förteckning över behövliga skötselåtgärder och lämpliga avverkningarkunna accepteras. En bestämmelse som möjliggör undantag från det generellakravet bör därför finnas. Bestämmelsenom skogsbruksplan bör enligt förslaget tas in som en ny paragraf (21 a 8) iskogsvärdslagen. JoU1982/83:34 18 Förslaget om lagstadgad skyldighetatt upprätta skogsbruksplaner avstyrks i motionerna 2303 (fp), 2324 (m) och2326 (c). I de tvä sistnämnda motionerna vitsordas visserligenskogsbruksplanernas värde som plane-ringsunderiag för en aktiv skogsvård. Någonovilja från fastighetsägarnas sida att upprätta planer finns emellertid inte,och anledning saknas enligt motionerna att göra planerna obligatoriska. Förmindre fastigheter bör f. ö. en enkel åtgärdsförteckning vara tillräcklig.Enligt yrkande 3 i motion 2326 bör de s. k. ÖSI-planerna hållas på en mycketöversiktlig nivå. I annat fall kan statsbidrag till sådan planläggning kommaatt överföras till skogsbruksplaner och skogsvårdsstyrelserna kan den vägenerhålla monopol på upprättande av skogsbruksplaner, vilket enligt motionen inteär önskvärt. I motion 2327 (m) anförs att skogsbruksplanen är ettviktigt instrument för att planera skogsskötseln på enskilda fastigheter,vårtor upprättandet av sådana planer bör stimuleras. Att införa skyldighet förvarje fastighet, oavsett storlek, att upprätta skogsbruksplan är dock enligtmotionen inte ändamålsenligt. Resurserna för att upprätta sådana planer börunder överskådlig tid satsas på fastigheter med väsentligt högre årligtillväxt än . För de små fastigheterna är enkla förteckningar helt tillfyllest. Vidare bör det enligt motionen komma till klart uttryck attskogsbruksplan skall kunna upprättas av såväl enskilda som organisationer ochstatliga myndigheter. Den översiktliga skogsinventeringen bör i konsekvens härmedsamordnas med fastighetsvis skogsbruksplanläggning. Utskottet delar jordbruksministernsbedömning att det för alla skogsfastigheter av betydelse bör krävas att detfinns en skogsbruksplan. En sådan plan är en förutsättning för ett aktivtskogsbruk i fråga om både skogsvård och avverkning. Skogsbruksplanen ger ägarentill fastigheten den grundläggande informationen om fastigheten och om hursamhällets krav i det enskilda fallet lämpligen bör tillgodoses. Utan enskogsbruksplan kan dessa krav ofta te sig meningslösa eller abstrakta.Utskottet tillstyrker förslaget att i skogsvårdslagen införs en bestämmelse omskyldighet att upprätta skogsbruksplan. Som framgår av redogörelsen ovanmöjliggörs vissa undantag från det generella kravet. Det kan tilläggas att deti dag inte föreligger någon ensamrätt för skogsvårdsstyrelserna på upprättandeav skogsbruksplaner och att det enligt vad utskottet inhämtat inte heller ärregeringens avsikt att införa någon sådan ensamrätt. Med hänvisning till detanförda avstyrker utskottet de aktuella motionerna i den del avslag yrkats påförslaget om obligatoriska skogsbruksplaner. Vad i motionerna i övrigt anförts om sådana planer är ejav beskaffenhet att böra föranleda någon åtgärd från sida. Användningen av bekämpningsmedel iskogsbruket har varit en av de mest uppmärksammade och debatterademiljöfrågorna . JoU1982/83:34 19 Debatten har framför allt inriktats på spridningen frånluften av lövbekämpningsmedel. För användningen av alla slags bekämpningsmedelhar det funnits restriktioner i lagstiftningen. Sedanår 1975 regleras användningen av bekämpningsmedel i skogsbruket främst genomlagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga varor och kungörelsen (1973:334) isamma ämne. Denna lagstiftning innebär att spridningen har kringgärdats medlångtgående säkerhetsföreskrifter. Kontrollen har successivt skärptsbl. a. genom olika tillämpningsföreskrifter från produktkontroilnämnden. Frågan om spridning av bekämpningsmedel mot lövsly harunder senare år behandlats av (se prop. fattade beslut om den lag som gäller(JoU1981/82:22). Denna lag - lagen (1982:242) om spridning av bekämpningsmedelöver skogsmark - trädde i kraft . Jordbruksministern anför för sin del att gällande lag omspridning av bekämpningsmedel över skogsmark inte står i överensstämmelse medregeringens syn på användningen av kemiska bekämpningsmedel inom skogsbruket.Lagstiftningen ger inte kommunerna ett tillräckligt starkt inflytande övermedlens användning i skogsbruket. Varje kommun måste ges möjlighet att säga nejtill skogsbesprutning inom sitt område, vilket innebär att röjning medmekaniska metoder i stället måste användas. Dessutom ger lagen med dess vittgående dispensmöjligheterutrymme för godtyckliga bedömningar. I lagen anges inte tillräckligt klart hurdispensgivningen skall ske och lagen medger dispens från spridningsförbudet ifråga om all skogsmark. Detta leder till betydande osäkerhet för såväl dem somslår vakt om miljö- och rekreationsintressena som dem som hävdar skogsbruketsbehov av att använda bekämpningsmedel. Vaije form av meningsfull planeringomöjliggörs, vilket är olyckligt både för skogsbruket och miljövården. Enligtjordbruksministern är det av största vikt att skogsbruket för sin långsiktigaplanering och för genomförande av nödvändiga avverknings- och återväxtåtgärderfår klara besked om förutsättningarna för kemisk lövslybekämpning på längresikt. Den principiella utgångspunkten för en lagstiftning päområdet måste vara att kemiska medel skall användas i så begränsad utsträckningsom möjligt i skogsbruket. Lagen bör därför utgå frän ett generellt förbud motspridning av lövbekämpningsmedel. Lagförslaget innebär till en början att kommunerna gesrätt att bestämma inom vilka områden skogsbesprutning skall vara heltförbjuden. Kommunerna har enligt propositionen den bästa möjligheten att medutgångspunkt i de lokala förutsättningarna bedöma om skogsmarken i fråga harsådan betydelse för friluftslivet, naturvården, lokalbefolkningens trivsel ochandra lokala allmänna intressen att spridning av bekämpningsmedel inte bör fåske. Kommunerna bör inom ramen för den översiktliga fysiska planeringenbestämma de områden där användningen av lövbekämpnings- JoU 1982/83:34 20 medelskall vara totalförbjuden. Besluten om förbudsområdenas omfattning bör fattasav kommunfullmäktige. Ett sådant beslut kan enligt en allmän kommunalrättsligprincip inte överklagas pä annat sätt än genom s.k. kommunalbesvär. Genom denföreslagna ordningen garanteras ett totalt lekmannainflytande över beslutet omför vilka områden totalförbudet skall gälla. Förövrig skogsmark inom en kommun, som inte kommer att omfattas av totalförbudet,föreslås ett generellt förbud mot spridning av lövbekämpningsmedel gälla. Avfrämst arbetarskyddsskäl bör förbudet även omfatta fickning och andra s. k.selektiva bekämpningsmetoder. Det bör dock finnas möjlighet att medge undantagfrån det generella spridningsförbudet. Frågor om undantag bör prövas avskogsvårdsstyrelsen. Vidprövningen av undantag bör göra en samlad bedömning av allade omständigheter som är av betydelse från skogsbruks-ocharbetarskyddssynpunkt. För att dispens skall kunna lämnas bör således gälladels att lövslybekämpning är nödvändig för att skogsvärdslagens krav i fråga omtryggandet av skogens återväxt skall uppfyllas, dels att omständigheterna ärsådana att mekanisk röjning inte rimligen kan komma i fråga. Vad som är rimligtfår bestämmas på grundval av en samlad bedömning av alla för det enskildafallet betydelsefulla omständigheter. Det gäller bl. a. det geografiska läget,terrängförhållandena samt tillgången på arbetskraft som kan utföra röjning medmekaniska metoder. Det är också viktigt att arbetarskyddsaspekterna i fråga ommöjligheterna att röja med mekaniska metoder beaktas vid denna bedömning. Innanskogsvårdsstyrelsen beslutar i ett dispensärende bör därför de fackligaorganisationerna höras. Jordbruksministern avser att senare föreslå regeringenatt uppdra åt att meddela allmänna råd till ledning för skogsvårdsstyrelsernasdispensprövning. Föreskrifternaom spridning av lövbekämpningsmedel bör enligt förslaget tas in i en särskildlag som skall ersätta den nu gällande lagen om spridning av bekämpningsmedelöver skogsmark. I likhet med nuvarande förbudslag avses den nya lagen gälla vidsidan av bl. a. lagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varor. a. att prövningen av ett bekämpningsmedels hälso- och miljöfarlighet och avmetoder m. m. får göras på vanligt sätt av produktkontroilnämnden ocharbetarskyddsstyrelsen. Ilagen tas även in bestämmelser om besvär över skogsvårdsstyrelses beslut. Ettsådant beslut bör sålunda kunna överklagas till . Skogsstyrelsensbeslut bör kunna överklagas till regeringen. Lagenföreslås också innehålla påföljdsbestämmelser. Några särskildatillsynsbestämmelser utöver dem som gäller enligt lagen om hälso- ochmiljöfarliga varor torde inte vara erforderliga. Somtidigare anförts föreslås att den nu föreslagna förbudslagen skall omfattaselektiva bekämpningsmetoder. Förbudet enligt den nu gällande JoU 1982/83:34 21