bet · G601NU33 · 1982-12-31 00:00:00 — Vad som behövs är ett långsiktigt handlingsprogram, som ger ensäker hantering av avfallet. Någon slutförvaring behöver inte ske . Det slutliga ställningstagandet bör baseras på egen långsiktigforskning och andra länders lika intensiva forskning . Det finns därför inte anledning att nu fatta definitiva beslut om metoderför slutlig hantering av kärnkraftsavfallet. Regeringen vill vidare verka för att allt kärnavfall ivärlden blir förvarat på bästa möjliga sätt enligt kriterier som alla länderförbinder sig att uppfylla. Möjligheterna att förverkliga dessa strävanden är beskurnapå grund av villkorslagen, som ledde till bindningarna till upparbetning närdet gäller det kärnbränsle som har använts och används i de reaktorer för vilkadet finns bindande avtal. Regeringen har dock vidtagit en rad åtgärder för attså långt möjligt skapa framtida handlingsfrihet. Regeringen avser sålunda attpå grundval av atomlagstiftningskommitténs kommande betänkande lägga framförslag till ny lagstiftning, som inte innebär någon bindning till en speciellhanteringsmetod för använt bränsle. En överenskommelse har träffats med denfranska regeringen om att gemensamt studera frågor om plutoniumhan- NU1982/83:33 i 22 tering och slutförvaring av kärnavfall. Riksdagspartiernahar inbjudits till överläggningar om hanteringen av använt kärnbränsle. Detvore, enligt regeringens uppfattning, lyckligt om en bred parlamentariskenighet kunde uppnås kring de principer för handläggning av avfallsfrågorna somjag har redovisat. Det är mot denna bakgrund som jag vill bedöma nyaforsknings- och utredningsresultat på avfallsområdet. Den franska har granskatkärnbränslecykelns slutsteg och lagt fram en rapport om sitt arbete.Rapporten innehåller rekommendationer om hantering och slutförvaring av använtkärnbränsle m.m. och om forskning och utveckling på detta område. I rapportenfinns en redovisning av sådan hantering som är aktuell i . Inriktningenav forsknings- och utvecklingsarbetet och förutsättningarna för slutförvaringär inte helt desamma i och i vårt land. Innehållet i Castaingrapporten kom till regeringenskännedom kort efter det att rapporten hade offentliggjorts i . För har jag funnit att flera av de sammanfattande rekommendationerna irapporten ligger i linje med den inställning som den har ochsom jag inledningsvis har redogjort för. Det gäller bl. a. forskningen omavfallets egenskaper och utvecklingen av olika hanteringsmetoder. uttalanden om den långsiktigahanteringen hos slutförvar för radioaktivt avfall uppfattar jag som enuppmaning att genom fortsatt forskning besvara återstående frågor om de olikainneslutningarnas funktion och samverkan i ett slutförvar för använtkärnbränsle. Denna inställning till hanteringen av kärnkraftsavfall ligger väli linje med det handlingsprogram som regeringen avser att driva. I den fortsatta debatten anförde statsrådet bl. a.följande (s. 56): På punkt efter punkt innebärCastaingrapporten instämmanden i våra synpunkter. De åtta huvudpunkterna är fördet första att forskning bör genomföras för att man skall få kunskap omavfallets egenskaper och möjligheter att förvara i djupt liggande bergrum. Vibör inte nu genomföra någon deponering eller fatta beslut som äroåterkalleliga. Det är ju den nuvarande regeringens ståndpunkt. För det andra bör man inte tillåta en strålningsnivå frånavfallsföring som är högre än den som kan förekomma naturligt. För det tredje bör de nu tillkommande anläggningarna vidLa Hague förses med teknik för effektiv kompaktering och inkapsling avavfallet. Det stämmer överens med de krav på studier avavfallsspecifikationerna innan vi ger tillstånd att gå vidare med upparbetningsom den nuvarande regeringen har infört i utförsetbeslutet, men som tidigareregeringar inte brydde sig om. För det fjärde bör man utveckla avanceradeupparbetningsmetoder. Det är ju inte aktuellt för del med deninställning som vi har. För det femte bör man skapa handlingsfrihet beträffandeslutdeponering genom att driva utvecklingsarbetet för olika förvaringsmetodervidare. Det är ju precis de krav som vi har drivit. För det sjätte bör man låta en fristående men allsidigt sammansattgrupp utarbeta en plan för forskning och utveckling i fråga omavfallshantering. Det är ju vår linje. För det sjunde bör man eftersträva brett deltagande frånforskarsamhället för att arbeta med problemen kring avfallshanteringen. Det ärvår linje. NU1982/83:33 23 För det åttonde bör man eftersträvaatt så långt möjligt offentliggöra fakta kring säkerheten i hantering av använtbränsle: Det är vår linje. Hetvattenavtappning frånkärnkraftverk är ett ämne som regelbundet har återkommit i motionsyrkandenunder senare år. I näringsutskottets betänkande om riktlinjer förenergipolitiken (NU 1980/81:60) ägnades avsevärd uppmärksamhet åt det projektmed värmeöverföring till genom en hetvattenledning från kärnkraftverketi Forsmark som hade utarbetats av () i samarbetemed . Utskottet framhöll (s. 83) att det är kommunernasom har det slutliga ansvaret för värmeförsörjning. Dåvärmeförsörjningen i storstäderna i hög grad påverkar Sverigesenergiförsörjning är det dock, sade utskottet, motiverat att statsmakterna gervissa riktlinjer för kommunernas handlande. Utskottet noterade att även ettalternativ med stora värmepumpar i framtida kombination med närförlagdakraftvärmeverk avsågs skola studeras i det fortsatta utredningsarbetet ochjämföras med alternativen värme från Forsmark och koleldade anläggningar iStockholmsregionen. Utskottet uttalade bl. a. att det utgick från att man i detfortsatta utredningsarbetet skulle noga undersöka möjligheterna att användaalternativa energikällor. 1 ett längre perspektiv inför kärnkraftsavvecklingenborde man beakta möjligheterna att värmesystem skulle få ensådan utformning att varaktiga, helst förnybara och inhemska, energikällor medminsta möjliga miljöpåverkan kunde införas. Vad utskottet anförde gav riksdagenregeringen till känna som sin mening. begärde STOSEB ett klargörande från regeringenmed anledning av de pågående förhandlingarna med vattenfallsverket. Vilkenelanvändningsnivå borde vara en lämplig utgångspunkt för diskussionerna?Och skulle möjligheter att exportera elkraft tas med i värderingen avelbortfallet? Regeringen beslöt att lämna STOSEB:sskrivelse utan åtgärd. Anledningen angavs vara att regeringen inte uttalar sigi fråga om tolkning av lag eller riksdagsbeslut. I en kommentar tillregeringens beslut uttalade föredragande statsrådet att hanansåg att det dittillsvarande utfallet av förhandlingarna mellan vattenfallsverketoch STOSEB visade på vilken osäker grund projektet byggde. Det var, framhöllhan. Storstockholmskommunernas och STOSEB:s sak att själva avgöra om de trotsdetta ville genomföra projektet. Ett yrkande om att generellt skall ta avståndfrån hetvattenavtappning avstyrktes av utskottet , med hänvisningtill vad som anförts 1981 och till det svar på STOSEB:sframställning till regeringen som har refererats (NU 1981/82:30 s. 23). NU1982/83:33 24 Frågan om fördelningen avkostnaderna för polisbevakning av kärnkraftverk, vilken nu har tagits upp imotion 1982/83:1473 (c), har inte tidigare behandlats av . Vid någratillfällen har dock närliggande ämnen diskuterats. fick statsrådetCarl Axel , som då inom regeringen var ansvarig för energifrågor, i riksdagenen fråga (1979/80:178), varigenom han ombads ta ställning till om han varberedd att medverka till att "kraftverksföretaget får bära deextra kostnader som brandskyddet orsakar eller till att i varje fall Kävlingekommun inte belastas". Statsrådet anförde i sitt svar bl. (RD1979/80:53 s. 200): De stränga krav som gäller förberedskap mot olyckor i kärnkraftverk kan innebära påfrestningar på ekonominför de kommuner där kraftverken är belägna. Jag förutsätter att sådana frågorsom den som ställt till mig kommer att behandlas avatomlagstiftningskommittén (I 1979:05). I avvaktan på resultatet av kommitténsarbete är jag därför inte mi beredd att ta ställning till huruvidakärnkraftskommunerna skall ges ersättning för de eventuella extrakostnader som kärnkraftverket i deras kommun ger upphov till. Denna fråga fårslutligt avgöras i samband med att förslag till ny lagstiftning påatomenergiområdet utarbetas. Genom ett principbeslut om polisensuppgifter, utbildning och organisation som fattade (prop.1980/81:13 s. 42, JuU 1980/81:24) tog ställning till förmån förtanken på avgiftsbeläggning av viss polisbevakning. I propositionen anfördeshärom: Vid en systematisk undersökning kanman utan tvivel finna åtskilliga exempel på arbetsuppgifter, där det kan sättasi fråga om inte polisen bör få ta ut ekonomisk ersättning för sin medverkan påsamma sätt som sker inom tillämpningsområdet för kungörelsen(1964:793) om ersättning till statsverket vid anhtande av pohsmän förpolisbevakning på enskild bekostnad. Avgiftsbeläggningen får emellertid inteinnebära att ersättning fordras för det skydd till hv och egendom som var ochen har rätt att kräva av pohsen. Den bör självfallet inte heller utformas påett sådant sätt att den medför negativa effekter för allmänhetens benägenhetatt vidta brottsförebyggande åtgärder. En förutsättning för att avgift skalltas ut synes böra vara att det är fråga om uppgifter som i praktiken har en utprägladkaraktär av särskild service åt enskilda personer eller företag och somförekommer i en viss, ganska regelbunden omfattning. Fr. o. m. /82utbildar personal i de polisdistrikt inom vilkakärnkraftverk är belägna (Tierps, , Lunds och Varbergspolisdistrikt). Utbildningen bekostas inom ramen för de medel som anvisas underandra huvudtitelns anslag B 1, (prop. 1980/81:100 bil. 5 s.36, 41, JuU 1980/81:33). Fr. o. m. samma budgetår tillförs ocksä dessapolisdistrikt särskild utrastning. Denna består huvudsakligen avsambandsutrustning, utrustning, för strålskydd, förstärkningsvapen,avspärrningsutrustning och tårgasutrustning. Materielen förvaras ipolisdistrikten för att kunna tas fram vid ett NU1982/83:33 25 eventuellt haveri eller brottsligt angrepp mot ettkärnkraftverk. beräknade att kostnaderna för dennamateriel skulle uppgå till totalt 5,1 milj. kr. Utrustningen byggs uppsuccessivt och bekostas med medel från andra huvudtitelns anslag B 6, Inköp avmotorfordon m. m. har på regeringens uppdrag i mars 1982lämnat förslag till en decentraliserad organisation av de polisiära resursersom skall kunna användas vid särskilt allvarliga händelser. Förslaget medförökningar av personal och utrustning i , och Malmöpolisdistrikt, kostnadsberäknade till 6,4 milj. kr. Härtill kommer rese- ochutbildningskostnader. förslag redovisas i åretsbudgetproposition (prop. 1982/83:100 bil. 5 s. 44). Justitieministernframhåller där att det skulle vara värdefullt med en decentraliseradorganisation för den typ av insatser det är fråga om. Med hänsyn tillkostnaderna bedöms det dock inte vara möjligt att i nuvarande ekonomiska lägegenomföra en sådan organisation. Elenergi som ersättning för olja F. n. sker, framför allt när detgäller småhus, en snabb konvertering från olje- till eluppvärmning. Under år1982 beräknas ca 100 000 hushåll ha gått över från olja till elenergi somvärmekälla. I merparten av fallen går småhusägarna över till vattenburenelvärme. beräknar konverteringen inom sin egendetaljdistribution till av det totala antalet abonnenter. Dennatendens beräknas gälla till mitten av och kräver enligt verket ensnabb förstärkning av regionala och lokala distributionsnät. I småhus som har färdigställts resp. är den procentuella fördelningen avuppvärmningssätten följande: '5 54 39) I nybyggda flerfamiljshus harandelen elvärme ökat från till och andelen fjärrvärme minskat från till under de nämnda perioderna. I förordningen (1981:589) med särskilda bestämmelser ombostadslån till energisparande åtgärder i bostadshus m. m. har med giltighetfr. o. m. gjorts en ändring (1982:159) som är avsedd att främjaen effektiv NU1982/83:33 26 användning av elenergi för att ersätta olja. Härom anfördebostadsministern följande i regeringens förordningsmotiv(1982:4): Ett viktigt energipolitiskt mål äratt snabbt minska oljeberoendet. Som jag framhöll i prop. 1980/81:133 medrikthnjer för energisparverksamheten i byggnader m. m. bör strävandena därförriktas in på att parallellt med genomförandet av olika energisparåtgärder ocksåutnyttja den tillgängliga produktionskapaciteten för el för att ersätta oljavid uppvärmning. Inom många områden kan endast ett mindre antal anläggningar anslutas,om elnätet skall svara för hela energitillförseln även . Under störredelen av året tas emellertid endast en begränsad del av elnätets leveranskapaciteti anspråk. Eltaxorna har under senare årsuccessivt ändrats mot en alltmer kostnadstrogen utformning. Förhögspänningstarifferna har man uppnått en mycket hög grad avkostnadsanpassning. De varierar med kostnaden för produktionen såväl underdygnet som mellan årstider och geografiska områden. Utskottet har tidigareredogjort för högspänningstariffernas utformning (senast i betänkandet NU1981/82:30 s. 37). , som anses vara prisledande inomområdet, har ändrat sin lågspänningstaxa . Taxeändringeninnebär att elpriset höjs mer för en typisk elvärmeabonnent än för en typiskhushållsabonnent som använder elenergi enbart för belysning ochhushållsapparater. Höjningen är något mindre i än i . Dennedsättning av den allmänna energiskatten på elkraft med per kWh i störredelen av som utskottet redogjorde för (NU 1980/81:60 s. 102)gäller fortfarande. En hushållsabonnent får genom denna skattenedsättningenligt den nya taxan ett elpris som är lägre i än iMellansverige. En elvärmeabonnent i betalar lägre elpris äni de södra delarna av landet. De nya lågspänningstarifferna har ocksä gjorts merkostnadstrogna med avseende på skillnader i produktionskostnad mellan dag ochnatt och mellan olika tider . Med den konventionelladygnsdifferentierade tariffen i kostar hushållsströmmen 14 öreper kWh (- 06) och per kWh . Fr. o. m. år1982 kan lågspänningsabon-nenterna välja en säsongdifferentierad tariff som gerännu större prisskillnader mellan dag och natt - resp. per kWh.Lån kan erhållas enligt energilåneförordningen (1981:589) till elinstallationför nattackumu-lering av tappvarmvatten i småhus samt för värmeackumulator vidinstallation av nattackumulering av värme och varmvatten, likaledes i småhus. Det kan tilläggas att vattenfallsverket och andraeldistributörer i syfte att ytterligare kunna kostnadsanpassa tarifferna f. n.utvecklar nya mätartyper. Man räknar med att kunna installera mer avanceradeelmätare om . NU1982/83:33 27 Lågspänningstaxan består av en fastoch en rörlig del. För vattenfallsverkets abonnenter utgör den fasta kostnadenca av en normal lågspänningsleverans. utreda principernaför taxe- och prissättningen inom energiområdet har analyserat desamhällsekonomiska konsekvenserna av en sådan utformning av eltaxorna att destimulerar energisparande. I sitt betänkande (SOU 1981:69) Pris på energiredogör kommittén inledningsvis (s. 30) för nu tillämpade taxors utformning: Den i särklass störstautgiftsposten för detaljdistributören är anskaffningen av råkraft, vilkenutgör av de totala kostnaderna. Övriga kostnader är kostnader fördistributionsnätet, överföringsförluster i distributionsnätet samtföretagsadministrativa kostnader. Kostnaderna för kraftens anskaffning ochdistribution är mer eller mindre kvantitetsberoende medan kostnaden föradministration är abonnentrelaterad. Traditionellt har denna senare kostnaddebiterats som en fast avgift. Lågspänningstariffer för större lågspänningsleveranser vidvilka mätning av effekten förekommer kallas effekttariffer och har sammauppbyggnad som högspänningstariffen. För det dominerande antaletlågspänningskonsu-menter har tarifferna däremot förenklats. Förenklingeninnebär att fast avgift och abonnemangsavgift slås samman till en påhuvudsäkringens storlek baserad avgift - säkringsavgiften - samt atthögbelastningsavgiften inkluderas i energiavgiften. Denna uppbyggnad av lågspänningstarifferna innebärrelativt grova approximationer i förhållande till kostnaderna, särskilt för denenskilda leveransen, men för elleverantören och för abonnentkollektivet innebärden ändå en acceptabel fördelning av kostnaderna abonnenterna emellan.Approximationerna innebär dock att energiavgifterna är något högre ochsäkringsavgifterna i motsvarande grad lägre än som principiellt och striktkostnadsmässigt kunde vara motiverat. Utgångspunkten för kommitténsanalys av en sparstimulerande prissättning på elkraft är att densamhällsekonomiskt bästa hushållningen med samtliga knappa resurser, dvs. intebara med energi, uppnås med en prissättning som bygger på elproduktionensmarginalkostnad. I sitt resonemang i denna fråga anför kommittén följande (s.135): Vid uppvärmning av våra bostäderkan vi spara energi genom att isolera husen mera. Energibesparingen kan drivasmycket långt genom ökad isolering. Men en god hushållning kräver att vi väljerden kombination av energiförbrukning och isolering som ger oss önskad värmetill lägsta kostnad. Om energipriset stiger blir det lönsamt för konsumenternaatt öka isoleringstjockleken och minska energiförbrukningen. Om ökningen avenergipriset har andra orsaker än ökade kostnader för energiproduktion (ochenergipriserna i utgångsläget är samhällsekonomiskt effektiva) så uppstår enavvikelse mellan samhällsekonomisk och privatekonomisk lönsamhet. öm energipriserna överstiger de samhällsekonomiskamarginalkostnaderna används alltför mycket av landets knappa resurser för attisolera bostäderna, och den del av landets samlade tillgångar som blir över förannan användning minskar. Samhällsekonomiskt har vi fått ett slöseri medresurser. Det paradoxala är nämligen att spara kan innebära att slösa. Vid sidan av energin är också arbetskraft, kapital ochråvaror knappa resurser som vi inte skall slösa med. God hushållning medlandets resurser NU1982/83:33 28 kräver därför att priserna på olika varor ochproduktionsfaktorer är riktiga i den betydelsen att de informerar konsumentenom de verkliga kostnaderna för produktionen. Eftersom konsumenterna hela tidengör marginella avvägningar, dvs. funderar över om de skall förbruka ytterligarenågon kWh eller isolera ytterligare något så är det kostnaderna för de sistproducerade kilowattimmarna som är den relevanta kostnaden, den s. k.kortsiktiga marginalkostnaden. Kostnaderna för att spara den sista kWh:n skallvara lika med kostnaden för att tillföra den sista kWh:n. Kravet på "sparstimulerande energipriser" harframför allt avsett elprissättningen och i viss utsträckning fjärrvärmen ochgällt krav på en omfördelning mellan fasta och rörliga avgifter på elenergi ochfjärrvärme så att de fasta avgifternas betydelse reduceras medan de rörligaavgifterna höjs i motsvarande mån. Tanken bakom detta krav är att priserna dåskulle uppmuntra till ett större energisparande. Vid en prissättning enligt kortsiktig marginalkostnadinnebär en sparad kWh också motsvarande kostnadsreduktion förenergileverantören. Energileverantören förlorar alltså inte ekonomiskt på attkonsumenterna sparar energi vid marginalkostnadsprissättning. Om däremotenergiavgiften sätts högre än marginalkostnaderna innebär en sparad kWh ejmotsvarande kostnadsreduktion hos leverantören. Konsumenterna felinformerasbåde om det samhällsekonomiska värdet av energisparåtgärder och den kostnadsreduktionsom uppstår för energileverantören vid en minskning i förbrukningen. Ömsparstimulerande energipriser också leder till en omfattande energibesparingkan resultatet för energileverantören bli att intäkterna sjunker snabbare änkostnaderna, vilket kan leda till finansieringsproblem och nödvändiggöra höjdataxor. Det som i utgångsläget framstod som en lönsam energibesparing kan då imånga fall efteråt visa sig framstå som en onödig kostnad eftersom den totalautgiften för energiförbrukning endast reducerats i liten omfattning och församtliga konsumenter ej i större omfattning än den kostnadsreduktion som sketthos energileverantören. Resultatet kan därför bli attenergikonsumenterna, sedan de har ansträngt sig att spara energi, kankonstatera att de får betala en nästan lika hög räkning, elräkning ellervärmeräkning, som trots att de har minskat sin energiförbrukning. Avden energipolitiska debatten framgår också att konsumenterna ofta uppfattarsådana prishöjningar som en "bestraffning" av energisparandet. I ett mera långsiktigt perspektiv kan däremot ett ökatenergisparande innebära en kostnadssänkning för konsumenterna genom att behovetav nyinvesteringar reduceras. Av den sammanställning avkommunernas oljereduktionsplaner som gjorts av oljeersättningsdelegationen(OED) och statens industriverk (SIND 1983:3) framgår att fjärrvärmekapaciteteni landet har ökat med ca 900 MW . De årligaenergileveranserna har ökat med och uppgick till ca 28TWh. Både kapacitetsutbyggnaden och ökningen av energileveranserna har dock minskatde allra , då de har varit ca 850 MW resp. ca per år.Den viktigaste orsaken till att ökningen av värmeleveranserna har dämpats äratt värmebehovet i anslutna fastigheter minskat genom energisparåtgärder ochatt nyanslutna NU1982/83:33 29 fastigheter har lägre uppvärmningsbehov. OED och SIND framhåller betydelsen av fjärrvärme- ocheltaxornas utformning när det gäller att skapa incitament för energihushållningoch bestämma avvägningen mellan energiproduktion och energisparande: Redan nu varierarproduktionskostnaden mellan olika fjärrvärmenät och inom samma nät från dagtill natt och sommar . Detta är särskilt påtagligt i nät där man harspillvärme, sopförbränning, värmepumpar eller fastbränsleeldning vid sidan avoljeeldning. Genom den kraftiga utbyggnaden av fastbränsleeldning ifjärrvärmenät som förutses kommer skillnaderna i rörlig produktionskostnad attöka markant . Den röriiga produktionskostnaden kommer vidkolkonvertering med nuvarande relation mellan priset på kol och olja att varaca hälften av motsvarande kostnad i oljeeldade produktionsanläggningar. OED och SIND menar därför att detär alltmer angeläget att energisparåtgärderna i bebyggelsen främst inriktas påfastigheter med höga rörliga värmekostnader, dvs. i första hand oljevärmda.Detta kan ske genom att de kommunala värmeverken tillämpar taxeprinciper där defasta och rörliga avgifterna utformats så att de senare bättre än hittillsavspeglar de rörliga produktionskostnaderna. När det gäller fjärrvärmens framtida utveckling drar OEDoch SIND följande slutsatser: Bebyggelsens energibehov harminskat och kommer sannolikt att minska även . Denna utvecklingförsämrar något förutsättningarna för fjärrvärme. Hur olika uppvärmningsformerkommer att utvecklas med hänsyn till ändrade energipriser ochuppvärmningsbehov studeras i en särskild utredning som OED görpå uppdrag av energikommitté. Utan att föregripa denna utredning finnsdet enligt OED och SIND skäl att tro att förutsättningarna för fjärrvärme ochgruppcentraler har förbättrats totalt sett och att även på lång sikt enfortsatt utbyggnad är rationell. Fastbränslebaserad fjärrvärme kommer vidare attvara en särskilt fördelaktig uppvärmningsform i de större tätorterna där denkan kombineras med kraftvärmeproduktion. Som ett led i det statligaoljeersättningsprogrammet utgår genom oljeersättningsfonden stöd tillvärmepumpar. Stöd ges till större värmepumpsprojekt, dvs. pumpar istorleksordningen 1 MW eller mer samt till mindre projekt inom industrin.Stödet utgörs av lån av investeringskostnaden. Syftet medstödet är att främja en successiv utveckling mot ett energisystem i huvudsakbaserat på varaktiga, helst förnybara och inhemska, energikällor. För installation av värmepumpar i småhus utgår stöd enligtenergilåneförordningen (1981:589). Stödet utgörs av lån till avlåneunderlaget, med möjlighet till räntefrihet upp till . Statensråd för byggnadsforskning stöder ett omfattande program för att NU1982/83:33 30 a. värmepumpstekniken (prop. 1982/83:100 bil.13 s. 71-73).