bet · G601JuU26 · 1982-12-31 00:00:00 — I motionen begärs en uppföljning av reformen i vad avserdomstolarnas straffmätning och kriminalvårdens behandlingsresultat. Imotion 2216 förespråkas en översyn av straffskalorna i BrB för att förebyggaatt domstolarna anpassar sin straffmätning till systemet med villkoriigfrigivning. Utskottet behandlade institutet villkorligfrigivning senast . I sift av godkända betänkande(JuU 1981/82:51 s. 6) JuU 1982/83:26 35 uttaladeutskottet att det då aktuella förslaget, som gällde en sänkning av den tid somminst skall ha avtjänats i kriminalvårdsanstalt innan villkorlig frigivning fårske från , stod i god överensstämmelse med den allmänterkända inriktningen för kriminalpolitiken som innebär att man av hänsyn tillfrihetsstraffens skadeverkningar för de dömda i stor utsträckning bör strävaefter att inte bara minska antalet frihetsberövanden utan också avkorta längdenav de frihetsberövanden som ändå måste göras. Detnyss sagda äger alltjämt giltighet och leder enligt utskottets mening till nu - utan att avvakta den översyn av straffskalorna och detkriminalpolitiska reformarbete i övrigt som pågår f. n. - bör överväga att inomramen för systemet med villkorlig frigivning gå längre på den inslagna vägen.Härvidlag bör uppmärksammas att fängelsestraffet i första hand är motiverat avallmänpreventiva skäl och att därför frågan om rättslig likabehandling,förutsägbarhet och rättssäkerhet träder i förgrunden. Och från dessa synpunkterhar institutet villkoriig frigivning i dess nuvarande utformning vissasvagheter. Vadnu sagts talar enligt utskottets mening starkt för att den villkoriigafrigivningen bör fillämpas i princip obligatoriskt som tiden föranstalts vistelsen bör göras kortare än f. n. Häremot kan visserligen, som skeri motionerna, resas invändningar om att de egentliga rättsverkningarna av enstraffdom kommer att skilja sig från vad domen enligt sin lydelse går ut på,vilket i sin tur kan få återverkningar på längden av de fängelsestraff som dömsut. Utskottet kan för sin del dock inte finna att regeringsförslaget i dessahänseenden innebär någon mer genomgripande förändring i förhållande tillnuvarande ordning; reglerna om villkorlig frigivning tillämpas redan f. n. påett sätt som ligger en obligatorisk reglering mycket nära, och det är ingenprincipiell nyhet att den faktiska verkställighetsfiden skiljer sig från vadsom föreskrivits i domen. Detanförda innebär att utskottet, som fäster särskilt avseende vid den ökaderättsliga likabehandling och förutsägbarhet som reformen medför, godtar de härbehandlade regeringsförslagen rörande villkoriig frigivning. Vad gäller fråganom förslagets effekter på domstolarnas straffmätning vill utskottet peka på attsamma fråga diskuterades i samband med den beslutade ändringen rörandeden villkorliga frigivningen och att utskottet därvid inte ansåg att det fannsanledning att befara att lagändringen skulle påverka domstolarnas straffmätningspraxis(JuU 1981/82:51). Utskottet har samma uppfaftning beträffande det nu aktuellaförslaget. I detta sammanhang vill utskottet i anslutning fill yrkandet imotion 2215 om att effekterna av reformen bör följas upp uttala att man i detfortsatta kriminalpolitiska reformarbetet givetvis måste beakta verkningarnaav reformen. Någon särskild åtgärd från sida i detta hänseende ärinte påkal- . Utskottets ställningstagande innebär att utskottet avstyrkerbifall fill här behandlade yrkanden i motionerna 2158, 2214, 2215 och 2216. JuU 1982/83:26 36 När det gäller frågan om villkorlig frigivning försådana som har gjort sig skyldiga till vissa grövre brott som har riktat sigmot eller medfört fara för liv eller hälsa är - såsom angetts i det föregående- avsikten med regeringsförslaget att nuvarande reglering i allt väsentligtskall bibehållas. Utskottet har i detta sammanhang uppmärksammat vaddepartementschefen uttalar i specialmofiveringen till förslaget till 26 kap. 7§ BrB rörande bedömningen av om påtaglig risk för återfall i samma sortsfarliga brottslighet som tidigare skall anses föreligga. Vadsärskilt gäller narkotikakriminahtet nämner departementschefen att man synesböra fästa avseende vid om det aktuella brottet har utgjort återfall i farligbrottslighet. Vid narkotikabrottslighet bör vidare enligt departementschefenbeaktas om det rör sig om en person som har intagit en ledande ställning i ensärskild organisation för brottsligheten eller annars under längre tidbedrivit sådan brottslighet som affärsverksamhet och uppenbart har inrättatsitt liv med tanke på fortsatt narkotikahantering i vinningssyfte. Hantillägger att, om den dömde står under åtal för eller annars är övertygad omnarkotikalangning efter domen, även detta bör inverka på prövningen. - Å andrasidan bör enligt departementschefen framhållas att det här gäller beslut omfortsatt frihetsberövande av ingripande betydelse för den dömde och att detdärför måste fordras att de omständigheter som föreligger i det särskildafallet verkligen är sådana att man kan tala om en "påtaglig" risk föråterfall i brottsUghet av aktuellt slag. Har den dömde kommit in i ordinariepermissionsgång eller överförts till öppen anstalt och saknas uppgifter ompermissionsmissbruk eller misskötsamhet under anstaltsvistelsen, torde detenligt departementschefen som regel inte finnas skäl att anse attåterfallsrisken är påtaglig. Motsvarande aspekter, säger han, kan anläggas påfall där den dömde har fått s. k. frigång eller särskild placering enligt 34 §lagen om kriminalvård i anstalt. Dessauttalanden bör enligt utskottets mening ses i belysning av vad utskottetuttalade i samband med att den nuvarande regleringen infördes om intresset av attsamhällsskyddet mot bl. a. den grova narkofikabrottsligheten kan upprätthållas(se JuU 1980/81:25 s. 39). Lika viktigt är i sammanhanget enligt utskottetsmening att framhålla vad som också sades när den nuvarande regleringen infördesom att den bör leda till en mera individualiserad bedömning. När det gäller frivårdens uppgifter innebärförslaget i propositionen bl. a. att den s. k. normaliseringsprincipen, somslogs fast vid kriminal-värdsreform, fortfarande skall gälla.Kriminalvårdens klienter skall alltså även i fortsättningen få del av densociala service som andra myndigheter har att erbjuda i samma utsträckning ochpå samma villkor som övriga medborgare. Normaliseringsprincipen innebär ocksåatt kriminalvården JuU 1982/83:26 37 skallundvika att bygga upp egna resurser, vilka svarar mot dem som andrasamhällsorgan förfogar över. Imotion 547 sägs att det finns skäl både för att bibehålla nuvarande ordning meden skyddskonsulentorganisation och för att överföra verksamheten till denprimärkommunala socialvården. Motionärerna menar att frivårdens ochsocialtjänstens kompetens- och ansvarsfördelning i fråga om kriminalvårdensklienter bör klarläggas. Frivårdskommitténpekade i sift betänkande (SOU 1981:90 s. 105 f) på att det i skilda sammanhanggjorts gällande att frivårdens ansvarsområde är oklart avgränsat, bl. a. iförhållande till socialvården. Kommittén diskuterade frågan om en integrationmellan frivården och den allmänna socialvården men fann av olika skäl att ensådan integration inte var lämplig (betänkandet s. 122). Iproposifionen (s. 57) uttalar departementschefen att det sarnarbete mellan frivården och andra samhällsorgan som förutsätts enligt normaliseringsprincipeninte sällan medför problem i praktiken. Utskottet anser i likhet meddepartementschefen att frågan om vilka rutiner av både formell och informellart som behövs för samarbetet bäst bedöms av de berörda myndigheterna inomkriminalvården och andra samhällsorgan i samråd. Och frågor om i vilkenutsträckning det finns anledning att bygga ut ett inera formbundet samarbetemed andra myndigheter, t. ex. , liksom frågan omansvarsfördelningen mellan myndigheterna får enligt utskottets meningkontinuerligt bevakas framför allt från sida. Någotsärskilt uttalande härutöver från statsmakternas sida påkallas enligtutskottets mening inte i detta sammanhang. Med dessa uttalanden avstyrkerutskottet bifall till motion 547. Prövotid och övervakning Gällande rätt Reglerna i 28 kap. BrB och frivårdsförordningen(1977:329) om prövotid och övervakning vid skyddstillsyn innebär bl. Skyddsfillsyn pågår under en prövotid av . Denna tid kan inteförkortas. Från prövotidens början skall övervakning äga rum. När övervakninginte längre behövs skall den upphöra. skall behovet av övervakningalltid omprövas. Övervakning, som inte upphört tidigare, upphör automatisktefter . Vid särskilda skäl kan den dömde dock ställas under övervakningäven under det tredje prövotidsåret. Motsvaranderegler i 26 kap. BrB och frivårdsförordningen angående villkorlig frigivninginnebär följande. I beslut om villkorlig frigivning skall bestämmas enprövofid. Den får inte understiga ett eller överstiga . Om den tid somvid frigivningen återstår av straffet överstiger , kan prövotiden dockbestämmas till högst . Som huvudregel gäller att den frigivne skall ståunder övervakning . Om det vid 4 1982/83. JuU 1982/83:26 38 frigivningeneller senare befinns att övervakning inte behövs, får dock beslutas attövervakning inte skall äga rum. skall behovet av övervakningalltid omprövas, när prövotiden har bestämts till . Beslut att denfrigivne skall ställas under övervakning kan meddelas så länge prövotidenvarar. Förslaget i propositionen innebär i fråga omskyddstillsyn att övervakningstiden för normalfallen förkortas från två tillett år. Beslut om förlängning eller återupptagande av övervakning skall enligtförslaget kunna meddelas endast, som en åtgärd vid misskötsamhet underprövotiden eller av domstol i samband med ny lagföring. Prövotiden föreslås blioförändrad, dvs. Närdet gäller villkorlig frigivning föreslås i propositionen att förordnande omövervakning får meddelas vid frigivningen eller senare, om det bedöms sompåkaUat; frågan om sådant behov föreligger skall enligt departementschefen(prop. s. 126) bedömas utifrån såväl övervakningens hjälp-och stödfunktion somdess kontrollfunktion. Enligt förslaget skall övervakningen i princip upphöraautomatiskt efter det att av prövotiden har förflutit. Vid misskötsamhetfrån den dömdes sida får dock dels beslutas att övervakningen skall fortsättaunder och dels, om den frigivne intetår under övervakning, beslutas omövervakning . Prövotiden föreslås vara eller, om den dömdeundergår fängelse , lägst ett och högst . I motion 2216 föreslås lagändringar beträffandeövervaknings- och prövotid som avviker från förslaget i propositionen. Motionärernaföreslår i fråga om skyddstillsyn att övervakningen skall upphöra efter två istället som föreslås i propositionen; övervakningen skall enligtmofionäremas förslag omprövas av skyddskonsulenten förflutit avprövotiden. Vidare yrkar motionärerna i fråga om skyddsfillsyn avslag påförslaget i propositionen att beslut om förlängning eller återupptagande avövervakning som en åtgärd vid misskötsamhet från den dömdes sida skall kunnameddelas . Beträffandevillkorlig frigivning föreslår motionärerna att, om övervakning har beslutatsi fråga om någon som är villkorligt frigiven, övervakningen skall upphöraefter två i stället som föreslås i propositionen och att beslut omövervakning skall omprövas av prövotiden förflutit. Vidare yrkarmotionärerna avslag på förslaget i propositionen om beslut om övervakning underviss tid som en åtgärd vid misskötsamhet från den frigivnes sida. Motionärernaföreslår att det för alla villkorligt frigivna skall gälla en prövotid av etttill . Motionärernamotiverar sina förslag med bl. a. att resocialiseringen är en process som baratill en viss grad kan påskyndas och att är en alltför för attgenomföra resocialiseringen. Motionärerna anser att över- JuU 1982/83:26 39 vakningstidenbör vara men aft frågan om fortsatt övervakning skall prövas efter ettår för att de ärenden som inte motiverar ytterligare övervakningskontakt skallavskiljas. Utskoftet anser aft övervägande skäl talar för aftövervakningstiden vid skyddstillsyn förkortas från två till eft år. Man kanhärigenom frigöra resurser som kan riktas in på den avverkställigheten då i allmänhet risken för återfall i broft anses vara störst.Utskottet kan inte se annat än att en sådan omfördelning av resurserna är ägnadatt gagna frivården såväl i de enskilda fallen som beträffande verksamheten istort. Utskottet delar alltså inte motionärernas uppfaftning att förslaget ipropositionen i detta hänseende innebär en försvagning av frivården. Motsvarandegäller enligt utskottets mening beträffande övervakningstiden vid villkorligfrigivning. När det gäller frågan om förordnande om övervakning vid villkorligfrigivning ställer sig utskottet bakom förslaget i propositionen att en förutsättningför förordnande skall vara att övervakning bedöms som påkallad. Utskottetanser det emellertid tveksamt om längden av fängelsestraffet står i sådanproportion till behovet av övervakning som departementschefen tycks mena(prop. s. 104 och 126). Även om det såsom departementschefen anför i regelsaknas anledning att förordna om övervakning beträffande korttidsdömda, är detenligt utskottets mening väsentligt att det sker en noggrann prövning i varjesärskilt fall också här. Närdet gäller villkoriig frigivning anser utskottet att prövofiden kan begränsastill för samtiiga som dömts till mindre än fängelse. Frånfillämpningssynpunkt är det angeläget att här få en enhetlig regel, och någotbehov av att kunna använda sig av en längre prövotid torde knappast komma attuppstå i de aktuella fallen. Utskottet anser sålunda i motsats tillmotionärerna alt det inte finns behov av en prövotid upp till för andraän dem som dömts till fängelse. Utskottet anser å andra sidan,till skillnad från motionärerna, att man inte bör avstå från möjligheten attkunna besluta om övervakning som en åtgärd vid misskötsamhet från den dömdessida vid skyddstillsyn eller villkoriig frigivning. Meddessa uttalanden avstyrker utskottet bifall till motion 2216 i här behandladdel och tillstyrker bifall till propositionen i denna del. Enligt nuvarande ordning kan den övervakning somskall ske på grund av en dom på skyddstillsyn ta sin böijan först när domenvinner laga kraft mot den dömde och prövotiden böljar löpa (28 kap. 4 § andrastycket och 5 § första stycket BrB). Tiden för domen till dess attden vinner JuU 1982/83:26 40 lagakraft är - förutsatt att varken den dömde eller åklagaren överklagar -treveckor när domen har getts av tingsrätt och när den har getts avhovrätt (51 kap. 1 § resp. 55 kap. 1 § ). Den tilltalade haremellertid möjlighet att förklara sig nöjd med domen, vilketinnebär att domen vinner laga kraft mot honom och att prövotiden alltsåomedelbart böijar löpa (38 kap. I § BrB). En sådan nöjdförklaring omfattarförutom själva skyddstillsynen även eventuella böter som har utdömts enligt 28kap. 2 § BrB och de särskilda föreskrifter som kan ha meddelats. Den som villförklara sig nöjd med ett fängelsestraff som han enligt 28 kap. 3 § BrB harådömts jämte skyddstillsynen måste göra det i särskild ordning. I propositionen föreslås att en dom påskyddstillsyn skall gå i verkställighet , om inte domstolenförordnar om motsatsen. Huvudregeln blir alltså att övervakningen skall ta sinböijan för domen. Förslaget innebär att det särskildanöjdförklaringsinstitutet beträffande skyddstillsyn avskaffas. Närdet gäller fängelsestraff som enligt 28 kap. 3 § BrB har ådömts jämteskyddstillsyn föreslås att domstolen får, om förhållandena påkallar det,förordna att domen på fängelse skall gå i verkställighet utan hinder av att deninte har vunnit laga kraft. Imotion 2216 yrkas avslag på regeringens förslag i fråga om omedelbarverkställighet av fångelse enligt 28 kap. 3 § BrB. Utskottet anser att det från behandlingssynpunkt ärmotiverat att domstolarna får möjlighet att förordna att fängelsestraff av detaktuella slaget skall verkställas . Utskottet vill emellertid betonavikten av att stor försiktighet iakttas från domstolarnas sida när det gälleratt använda sig av denna möjlighet, eftersom rättssäkerhetsintressena här görsig gällande med särskild styrka. Med dessa uttalanden avstyrker utskottetbifall till motion 2216 såvitt nu är i fråga och tillstyrker bifall tillpropositionen i denna del. Övervakningsnämndemas organisation ocharbetsuppgifter regleras genom föreskrifter i BrB, lagen (1974:203) omkriminalvård i anstalt, kungörelsen (1974:248) med vissa föreskrifter rörandetillämpningen av sistnämnda lag, frivårdsförordningen (1977:329) och instruktionen(1964:628) för övervakningsnämnderna. Regleringen innebär i huvudsak följande. En övervakningsnämndbestår av fem ledamöter. JuU 1982/83:26 41 skallvara lagfaren och erfaren i domarvärv. Ordföranden och ersättare för honomutses av regeringen. Övriga ledamöter bör ha erfarenhet av ungdomsvård,arbetsförmedling eller på annat sätt av allmänna värv. De och ersättare för demutses av i det län inom vilket övervakningsnämnden har sitthuvudsakliga verksamhetsområde. Nämnden är beslutför med ordförande och tvåandra ledamöter. I vissa fall äger ordföranden ensam besluta på nämndensvägnar. Övervakningsnämndernasverksamhetsområden bestäms av regeringen. I stor utsträckning sammanfallerdessa områden med skyddskonsulentdi-strikten. F. n. finns 49 nämnder. Fem avdessa är indelade på avdelningar. Övervakningsnämndernasarbetsuppgifter består inom anstaltsvården huvudsakligen i prövning av ärendenrörande villkorlig frigivning och vistelse utom anstalt. Frågor om villkorligfrigivning avgörs beträffande den som undergår fängelse i högst avövervakningsnämnd, medan beslut beträffande den som dömts till längre strafffattas av kriminalvårdsnämnden. Samma beslutsordning gäller i fråga omfrigivningspermission och vistelse utanför anstalt med stöd av 34 § lagen omkriminalvård i anstalt. Närdet gäller kriminalvården i frihet har fedningsansvaret lagts påövervakningsnämnderna. I de fall övervakare inte har förordnats av domstolåligger det övervakningsnämnden eller, om kriminalvårdsnämnden beslutar omvillkorlig frigivning, denna nämnd att förordna övervakare. Andra beslut somankommer på övervakningsnämnderna gäller upphörande av övervakning samtförlängning och återupptagande av sådan. Nämnderna kan också besluta omföreskrifter. Vid misskötsamhet kan nämnderna tillgripa vissa sankfioner,nämligen meddelande av föreskifter, varning, förverkande av villkorligtmedgiven frihet eller del därav samt framställning till åklagare om att denneskall föra talan vid domstol om iindan-röjande av skyddstillsyn. Om det äraktuellt att vidta åtgärder med anledning av misskötsamhet, kan enövervakningsnämnd i avvaktan på vidare förordnande besluta att den dömde skallomhändertas. Övervakningsnämnderna handlägger vidare vissa mindre ärenden, t.ex. mottagande av nöjdförklaring och prövning av passtillstånd. I propositionen föreslås aft övervakningen ochkriminalvården i frihet i övrigt skall bedrivas under ledning av skyddskonsulenten.Frivårdsfrågor av mer ingripande betydelse för den dömde läggs påövervakningsnämnden som också blir överinstans i förhållande tillskyddskonsulenten. Hit hör frågor om omhändertagande eller förverkande samtframställning om undanröjande av skyddstillsyn. Andra sådana ärenden gällerbeslut om särskilda föreskrifter, meddelande av varning och beslut om attövervakningen skall förlängas utöver eller att den skall återupptas.Även vissa passfrågor skall det ankomma på övervakningsnämnden att pröva. JuU 1982/83:26 42 Uppgiften att fastställa tidpunkten för villkorligfrigivning för någon som har dömts till mindre än fängelse läggs påkriminalvårdsstyrelsen och övervakningsnämndernas åligganden i detta hänseendefaller alltså genom förslaget bort. För den kategori intagna som undergårfängelse än skall det emellertid ankomma påövervakningsnämnderna att bestämma om placering utanför anstalt med stöd av 34§ lagen om kriminalvård i anstalt. Departementschefenerinrar (prop. s. 115) om att övervakningsnämnderna enligt sin instruktiongenom besök vid kriminalvårdsanstalterna skall skaffa sig kännedom omförhållandena och göra framställning till om eventuellamissförhållanden. Det är en viktig uppgift, framhåller departementschefen, ochden bör enligt hans mening fortfarande ankomma på nämnderna. Han tillägger attdet är väsentligt bl. a. att nämnderna i samband med sådana besök bildar sig enuppfaftning om hur bestämmelserna om isoleringsåtgärder tillämpas. Närdet gäller de organisatoriska frågorna anser departementschefen (prop. s. 117)bl. a. att antalet övervakningsnämnder torde kunna nedbringas med hälften. Hanpekar på att det ankommer på regeringen att meddela bestämmelser om nämndernasverksamhetsområden och förklarar aft han har för avsikt att senare anmäla dennafråga, om godtar föreliggande förslag. Departementschefenförutskickar emellertid att en omorganisation bör innebära att antalet nämnderbestäms till 24 och att deras verksamhetsområden i huvudsak följerlandstingsindelningen. 1 storstadslänen liksom i övrigt där det visar sigerforderligt bör nämnderna kunna arbeta på avdelningar. Även antaletavdelningar bör enligt departementschefen i princip kunna nedbringas medungefär hälften i förhållande till nuvarande organisation. Förslageti propositionen innebär vidare att övervakningsnämnderna som bör bestå avfem ledamöter. Det nuvarande systemet med ordförande och särskild ersättareför denne ersätts med en ordning där ordförande och vice ordförande ingår somledamöter i övervakningsnämnden. Ordföranden och vice ordföranden, som skallvara lagfarna och ha erfarenhet av tjänstgöring som domare, kan härigenomdelta i arbetet . Liksom nu skall de utses av regeringen. Om bådeordföranden och vice ordföranden har förfall, förordnas tillfällig ersättare.Övriga ledamöter och deras ersättare skall utses genom val som förrättas avlandsting eller kommunfullmäktige. Regeln om att ledamöterna bör ha erfarenhetav ungdomsvård, arbetsförmedling eller på annat sätt av allmänna värv slopas.För valbarhet föreslås gälla i huvudsak samma regler som för nämndemän. 1 mofion 2215 begärs avslag på propositionen i dedelar som avser minskning av antalet övervakningsnämnder och förändradearbetsuppgifter för nämnderna. Motionärerna anser att frivården kräver en väldecen- JuU 1982/83:26 43 traliseradorganisation och medverkan också av lekmän. Övervakningsnämndernas funktioninom frivårdsorganisationen bör enligt motionärerna prövas på nytt, och iavvaktan på en sådan prövning bör inga andra förändringar vidtas inomorganisationen än i fråga om förfarandet vid tillsättande av ledamöter iövervakningsnämnderna. Imofion 2213 pekas på att departementschefen anser övervakningsnämndernasinsynsverksamhet, särskilt i fråga om de isoleringsåtgärder som vidtas vidkrim.inalvårdsanstalterna, vara en viktig uppgift men att han inte uttalar sigför någon ökad insyn i förhållandena vid de allmänna häktena. Enligtmotionärerna är det av vikt att lekmän genom övervakningsnämnderna får insyn idenna för allmänheten så slutna miljö, och motionen mynnar ut i ett önskemål omett riksdagsuttalande härom. Utskottet vill först slå fast attövervakningsnämndema i sin hittillsvarande verksamhet i stort sett harfungerat väl och kunnat utbilda ändamålsenliga arbetsformer. Nämndernasverksamhet har emellertid enligt utskottets mening i alltför stor utsträckningkommit att tas i anspråk för rutinärenden och deras uppgift att ledafrivårdsarbetet har delvis kommit att framstå som en fiktion. Utskottet anserdet välmotiverat att nämndernas verksamhet riktas in på frågor avmer ingripande karaktär. Utskottet ställer sig alltså bakom förslaget ipropositionen i denna del. Somdepartementschefen anför kommer nämndernas arbetsuppgifter att minska inteoväsentligt genom att de befrias från mera rutinbetonade uppgifter och genomatt prövningen av frågor som rör villkorlig frigivning i de allra flesta fallkommer att ankomma på andra organ. De av regeringen aviserade förändringarnabeträffande övervakningsnämndemas organisation, som kommer att innebära bl.