yttr · G505FiU6 · 1981-12-31 00:00:00 — Det kan anföras att delar av den av för år1983 förordade finansieringen med utgiftsnedskärningar utgör besparingar avengångskaraktär. Dessa neddragningar av engångsanslag ingår dock i en medvetensträvan att bringa ner utgifterna av denna typ av verksamhet . Det framgår av såväl avstämningen av långtidsutredningen som den avregeringen presenterade långtidsbudgeten att en neddragning avindustrisubventionerna utgör en alldeles avgörande komponent i en strategi föratt nedbringa de offentliga utgifternas ökningstakt. Regeringen anvisar helt andra vägar för finansiering avreformen. Man föreslår att en löneavgift på skall införas, vilket underförutsättning av en fullständig löneavräkning skulle motsvara omkring 5 700milj. brutto i ökade statsinkomster. Det tillgängliga löneutrymmet skulleemellerfid då FiU1981/82:6 y 11 minskas liksom underlaget för inkomstskatter ocharbetsgivaravgifter. Nettoeffekten skulle kunna beräknas till omkring 2 800milj. Redan genom detta förslag skulle sålunda regeringensskatteomläggning för i stort sett vara finansierad, under dennämnda förutsättningen att löneskattehöjningen tas från det för lönehöjningarfillgängliga utrymmet. Erfarenheterna ger emellertid klartvid handen att en sådan avräkning i prakfiken i gynnsammaste fall endast uppgårtill en mindre del, . Effekten av en sådan löneavgift skulle därför innebäraen stegring av kostnadsnivån och en därav följande fördyring av den svenskaproduktionen. Detta strider mot våra strävanden att uppnå en gynnsamkostnadsutveckling, vilket i sin tur är en förutsättning för att återvinna inreoch yttre balans. Under dessa förutsättningar skulle det totalaskatteuttaget öka med ett belopp uppgående till ca . Det hadevarit naturligt om propositionen närmare analyserat denna frågeställning. Finansieringen med en allmän löneavgift driver också uppden kommunala utdebiteringen. Om löneavgiften avräknas sjunker kommunernasskatteunderlag. Sker ingen avräkning - vilket är troligare - då stigerkommunernas kostnader, I båda fallen försämras kommunernas ekonomi. Regeringen har vidare frångått detbeslut som trepartiregeringen och 1978 träffade om inflationsskydd iskattesystemet i så måtto att man kommer att utgåfrån en beräknad årlig prisstegring på oavsett inflationstakten. Förfiden efter reformens genomförande finns inga utfästelser alls. En sådan prisutveckling är självfallet önskvärd men denhistoriska erfarenheten ger tyvärr inget stöd för sådana opfimistiskaförhoppningar. har den genomsnittliga årligaprisstegringen legat på . Vad dagens situation beträffar har prisstegringarna frånaugusfi 1981 uppgått till och i den revideradefinansplanen har regeringen själv räknat med en prisökning på åtminstone8 %. Det innebär att priserna som skall utgöra grunden förnästa års basbelopp, dvs. augusti 81-augusfi 82, kommer att stiga med . Det står sålunda redan nu klart att den eftersträvadenedgången av prishöjningarna till inte kommer att kunna uppnås det förstaåret. Detta är självfallet inget spekulerande i inflafion utan endast ettkonstaterande av historiska och aktuella fakta. För varje procentenhet som inflationen överstiger 5,5 %skärps skattetrycket med 550 milj. kr. Om inflafionen blir mellan 7,6 och ,torde basenheten för är 1983 bli . i stället för de . Skattehöjningseffekten på grund av inflafionen FiU1981/82:6 y 12 blir då ca för enbart 1983. Ominflationen skulle överstiga blir skattehöjningen i stället över 2miljarder kronor. Det synes sålunda uppenbart att det framlagda förslagetkommer att i betydande utsträckning innebära en överfinansiering av kostnadernaför sänkningen av marginalskatterna. En viktig fråga i detta sammanhang är hur frängåendet avhittills gällande indexreglering av skattesatserna kommer att påverka löneförhandlingarna.I den departementspromemoria (Ds B 1981:16) Reformerad inkomstbeskattning somlegat till grund för propositionen utgick man från att lönekraven, särskilt förhögre inkomsttagare, skulle läggas pä en mycket låg nivå. Men om man antar attde anställdas förhandlare vet att prisstegringarna kommer att liggabetydligt och att de räknar med att samma blirförhållandet följande är är det möjligt att de anser sig tvungna att välja ettav följande tvä alternafiv. Antingen söker de ta till sina lönekrav så kraftigtatt de tror sig kunna säkra kompensation för dessa prishöjningar eller ocksåsöker de i avtalen fä in priskompensationsklausuler. Tanken att man genom attvid indexuppräkningen utgå frän en osannolikt låg prisstegring kan påverkaavtalsförhandlingarna i positiv riktning torde sålunda vara felaktig. I ställetkan det försvagade indexskyddet försvära löneförhandlingarna och fä enspiraleffekt på löner och priser. Då är man i realiteten tillbaka i densocialdemokratiska politiken frän med kompenserande skattesänkningvarje år för lämpligt utvalda kategorier. Härtill kommer det förhållandet man pä olika hålldeklarerat att "oskäliga lönestegringar" kan medföra att helaskatteöverenskommelsen kan sättas pä spel. En annan nyhet i reformförslaget, ijämförelse med det av treparfirege-ringen tidigare framlagda principförslaget,är att man inför en begränsning av rätten till underskottsavdrag. Från moderatsida har man varit klar över att avdragsreglerna borde ses över, då de i vissafall kan fä icke önskvärda konsekvenser, även om dessa främst hänger samman medde orimligt höga marginalskattesatserna, I det syftet har en särskildutredning tillsatts. När det gäller en principiellt så allvarlig fråga som attbryta symmetrin i skattesystemet med betydande effekter både för villaägare ochen stor grupp företagare och bönder hade det varit ganska naturligt att, somtidigare alltid varit bruk i , avvakta de resultat som utredningenkommer fram fill. Konsekvensen av det nya förslaget är att villapriserna,särskilt för större villor, gått ned betydligt, vilket dels sprider sig tillmindre villor, dels försvårar nybyggnation. Detta tvingas man nu kompenseragenom särskilda stödåtgärder för byggnadssektorn. FiU1981/82:6 y 13 Sammanfattningsvis kan ursamhällsekonomisk synvinkel följande anföras. Den föreslagna marginalskattesänkningen är central förskapandet av en sundare samhällsekonomi även om förslaget innehållerförsämringar på flera punkter i förhållande till trepartiregeringensöverenskommelse. Finansieringen med löneavgifter och begränsningar avindexregleringen kommer att sammantagna kraftigt öka skattetrycket på ett sättsom inte observerats i propositionen. Detta kommer att hämma aktiviteten iekonomin. Även avdragsbegränsningar kommer i stor utsträckning att ha negativaeffekter för företagare och enskilda och därmed på investeringsaktiviteten.Dessa effekter borde närmare undersökts innan förslaget framlades. Den begränsade indexregleringen och löneavgiften kanförväntas försvåra avtalsrörelsen.